Gebhard Leberecht von Blücher

Gebhard Leberecht von Blücher, kníže zWahlstattu(16. prosinec1742,Rostock–12. září1819,Krieblowitz,Slezsko) bylpruskýmaršál.
Zasedmileté válkysloužil vešvédskéarmádě v plukuhusarů, byl zajat a později přešel do služebPrusů. Po roce služby byl povýšen do hodnostinadporučíka. Bojoval v bitvách uKunersdorfua uFreibergu. Roku 1770 se účastnil válek vPolsku. V roce 1772 se podílel na pruském vítězství vbitvě u Schneidemühlu. Za výkony, které předvedl v bitvě, by byl jakýkoliv jiný důstojník povýšen, ale von Blücherovi nebyl generálDaniel Friedrich von Lossowpříznivě nakloněn. Po polském tažení napsal von Blücher králiFridrichu II. Velikémudopis, ve kterém vyjádřil své rozhořčení nad jednáním s ním a oznámil, že armádu opouští. Král ho poté nechal na tři čtvrtě roku uvěznit.
V roce1773se oženil se slečnou von Mehling. V roce1787, když nastoupil na pruský trůnFridrich Vilém II., se mohl vrátit do armády ke svému původnímu pluku v hodnosti majora. PřiVelké francouzské revolucisloužil v Holandsku. Ve válce s Francií se účastnil bitev u Kaiserslauternu, Kirrweilernu a Leystadtu. V roce1794byl povýšen na generála. V této době ovdověl. S první ženou měl 7 dětí. V roce1801byl povýšen na generálporučíka v oblastiMünster. Nové války se účastnil v roce 1806, kde Prusko bojovalo s Francií. Jeho sbor se zúčastnil bitvy u Auerstedtu a u Lübecku, kde v roce1806kapituloval. Po válce byl jmenován velitelem veStralsundu. V roce1809obdržel hodnost generála jezdectva a vykonával funkci guvernéraHorních Pomořan.
V roce1813se mu naskytla příležitost odčinit porážku a ponížení, když se Napoleon vracel z neúspěšného tažení do Ruska. V bitvách uLutzenuaBudyšínabyl sice poražen, ale uHaynaukonečně zvítězil. A poté ještě přidalvítězství na Kačavě. O rok později dostal od pruského krále knížecí titul z Wahlstattu. Vbojích u Lipskaodrazil u Mockeru maršálaMarmonta. Generálovy jednotky byly mezi prvními, které vstoupily do Napoleonem opuštěného města a za to byl povýšen na polního maršála. Získal přezdívku „Maršál kupředu“. Při tažení ve Francii byl ve většině bitev poražen, Napoleon byl ve všech ohledech lepší. Vbitvě u Laonuse dokázal proti císaři udržet. Po dobytí Paříže prý rád navštěvoval vykřičené domy a hráčská kasina. Velmi nerad respektoval nařízení spojenců, že Paříž nemá být drancována. V době míru byl vOxfordujmenován čestným občanem a vCambridgečestným doktorem.
Po návratuNapoleonazElbyse opět postavil do čela pruských vojsk, do kterých byla začleněna i část saské armády. Někteří vojáci se vLutychu, před domem, kde maršál sídlil, opili a provolávali slávu Napoleonovi a rozbíjeli kameny okna maršálova domu. Maršál musel z domu utéct zadním vchodem. Druhý den dal opilce zastřelit. V roce 1815 vbitvě u Lignybyl sice poražen císařem, ale stále věřil, že vše není ještě ztraceno. Při ústupu pod ním padl kůň a upadl do bezvědomí. Když ho vojáci nalezli, trvalo mu den, než se plně vyléčil. V jeho nepřítomnosti velel armáděAugust von Gneisenau. V této době se rozhodovalo, zdali zaútočí naGrouchyhonebo půjdou na pomocWellingtonovi. Gneisenau se rozhodl jít na pomoc Wellingtonovi. Maršál poté jeho postup schválil. Pobitvě u Waterlooho pruský král vyznamenalHvězdou velkokříže Železného kříže. 7. července znovu vstoupila pruská armáda do Paříže. Maršál žil střídavě na svých statcích ve Slezsku a v knížecím domě v Berlíně. V roce 1819 odjel na léčení doKarlových Varů. Po návratu domů zemřel v 76 letech.
Hvězda velkokříže Železného křížeŘád Pour le MériteŘád černé orliceVelkokříž Železného křížeŘád sv. OndřejeŘád sv. Jiří(2×)