davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Vědy o atmosféře

Vědy o atmosféře je souhrnný název pro vědy zabývající se složením atmosféry astronomických objektů, procesy probíhajícími v atmosféře a procesy, které ovlivňují atmosféru. Zahrnují v sobě chemii atmosféry, fyziku atmosféry (do níž patří dynamika atmosféry), meteorologii a klimatologii.
Atmosférická chemie je věda o atmosféře zabývající se studiem chemického složení atmosféry Země a atmosfér jiných kosmických objektů. Složení atmosféry Země se v minulosti měnilo a mění se i dnes působením člověka a jiných vlivů. Atmosférická chemie zkoumá tyto změny a jejich vliv na život na Zemi.
Atmosférická fyzika je věda využívající fyzikálních poznatků ke studiu atmosféry.
Dynamika atmosféry zahrnuje studium proudění a pohybů v atmosféře. Zabývá se studiem bouří, tornád, tropických cyklón, globálním prouděním. Cílem dynamiky atmosféry je vysvětlit pozorované jevy na základě fyzikálních modelů. Pomáhá tak zpřesnit předpověď počasí a vyvíjet metody pro předpověď sezónních změn.
Meteorologie studuje změny počasí v krátkodobém měřítku několika týdnů za účelem vytvoření předpovědi jeho budoucího chování. K tomu využívá naměřených údajů v meteorologických stanicích, které zpracovává pomocí modelů vytvořených fyzikou atmosféry.
Klimatologie je věda zabývající se změnami klimatu - změnami počasí na určitém místě, ale i na celé planetě (Zemi), z dlouhodobého hlediska. Studuje periodicitu klimatických změn v časovém měřítku řádu let až milionů let. Zjištěné informace se snaží využít k předpovědi chování klimatu v budoucnosti.
Zkoumá také interakce atmosféry a oceánů nebo povrchu kontinentů (jejich topografie a také vegetace) a jejich případný vliv na zemské klima. Její výzkum souvisí s výzkumem dalších vědeckých disciplín jako jsou atmosférická fyzika, atmosférická chemie, geologie, vulkanologie, hydrologie, glaciologie, ale i astrofyzika.
Všechny planety sluneční soustavy, mají atmosféru, protože jejich gravitační působení je dostatečné k tomu, aby si udržely kolem sebe plynný obal. Výjimku tvoří planeta Merkur, u níž atmosféra krátce po zformování planety prakticky zcela zmizela vlivem nízké gravitace planety, vysoké teploty a interakcí molekul se slunečním větrem. Také Saturnův měsíc Titan má vlastní atmosféru.
U těchto planet (a měsíce) dochází, podobně jako na Zemi, ke vzniku meteorologických jevů. V atmosféře Venuše byly pozorovány elektrické výboje v podobě blesků,, na Marsu vznikají prachové bouře a byla zde pozorována oblačnost, v atmosféře Jupitera je obrovská anticyklóna nazývaná Velká rudá skvrna, v atmosféře Saturnu je Dračí bouře, v atmosféře Neptunu se v 90. letech nacházela Velká tmavá skvrna.
Také kolem některých extrasolárních planet byla objevena atmosféra. Horké Jupitery, které byly objevovány zpočátku, pravděpodobně ztratily svou atmosféru vlivem záření mateřské hvězdy. U planety HD 189733 b byla v roce 2008 objevena atmosféra tvořená oxidem uhličitým, methanem a vodními parami.
Michael Gambon

Sir Michael Gambon (19. října 1940 Dublin, Irsko – 27. září 2023 Witham, Essex, Spojené království) byl irsko-britský herec, známý zejména jako představitel Albuse Brumbála ze zfilmovaných knih o Harrym Potterovi (od 3. dílu). V roce 1998 byl královnou Alžbětou II. povýšen do nižšího šlechtického stavu za zásluhy na poli dramatického umění.
Narodil se v Dublinu, Irsko. Svoji kariéru započal rokem 1963 v Dublinském divadle. Zahrál si titulní role ze Shakespearových her: Macbeth, Koriolanus, Othello. Nezapomenutelná role Alberta Spicy v hře Kuchař, zloděj, jeho žena a její milenec (režie P. Greenaway). Hrál zde odporně surového gangstera. Poté začal hrát ve filmech jako je např. Layer Cake, Božská Julie, Život pod vodou. V Harrym Potterovi účinkoval již od třetího dílu Harry Potter a vězeň z Azkabanu. Tuto roli převzal po Richardu Harrisovi, který 25. října 2002 zemřel. Na okruhu v oblíbeném britském televizním motoristickém magazínu Top Gear měl i svou zatáčku, říkalo se jí Gambonova zatáčka (zkráceně jen Gambon) od té doby, co ji za mokra projel s plynem na podlaze a skoro dostal „hodiny“.
Medovník

Medovník je dort typický velkým obsahem medu z perníkového těsta proloženého krémem. Původ receptu je nejasný, je označován za ruský, staroslovanský, arménský nebo gruzínský. V Rusku je znám jako medovik (медовик) nebo kovrižka (коврижка).
Foodblogerka Victoria Drey na webu Russia Beyond uvádí příběh o tom jak Alžběta Alexejevna nesnášela med, ale o této skutečnosti nebyl zpraven nově najatý cukrář. Přes vysoký obsah si carevna dezert zamilovala. Jennifer Eremeeva na stejném webu spojuje popularitu medoviku s dobami Sovětského svazu, protože není zmiňován v tradičních kuchařských knihách, a obsahuje typickou ingredienci tohoto období – kondenzované mléko. Od roku 1997 je v Česku společností VIZARD vyráběn Medovník a jeho receptura je označována za staroslovanskou. V Česku je také od roku 2003 vyráběn medovník zvaný Marlenka, podle receptury Armén Gevorga Avetisjana, podle kterého je původ dortu staroarménský.
Podle časopisu Apetit obsahuje originální gruzínský recept na těsto med, cukr, mouku, vejce, rostlinný tuk, jedlou sodu a vlašské ořechy, a těsto je proloženo krémem z kondenzovaného mléka a másla. Americká foodblogerka ukrajinského původu Natasha Kravchuk uvádí recept s těstem z medu, cukru, mouky, másla, vajec a sody proloženým krémem z kysané smetany, tučné šlehačky a cukru. Existují také varianty s máslovým krémem nebo s custardem.
Maklúba

Maklúba (arabsky مَقْلُوبَة) je tradiční levantské jídlo. Jedná se o variantu pilafu, která je populární v Palestině, Jordánsku, Sýrii, Libanonu a Iráku. Skládá se z masa, rýže a smažené zeleniny. Směs je zapečena v hrnci, který se při podávání obrátí dnem vzhůru. Odtud pochází i název pokrmu, v češtině znamenající obrácený. Nejstarší zmínka o tomto pokrmu pochází z kuchařky ze 13. století Kniha jídel, kterou napsal Muhammad ibn al-Hasan ibn Muhammad ibn al-Karím al-Baghdádí v době Abbásovského chalífátu.
Maklúba může obsahovat různé druhy zeleniny, jako jsou smažená rajčata, brambory, květák a lilek spolu s kuřecím nebo jehněčím masem. Nejběžněji používanou zeleninou jsou květák a lilek. Všechny ingredience jsou pečlivě po vrstvách naskládány do hrnce, aby po dovaření a převrácení hrnce pokrm připomínal patrový dort. Hotová maklúba se obvykle zdobí piniovými oříšky a nasekanou čerstvou petrželkou. Někdy se podává se salátem a čerstvým jogurtem. Často je součástí hostin a velkých shromáždění.
Tento tradiční pokrm byl použit palestinskými aktivisty k mobilizaci lidí, aby se připojili k protestům v mešitě al-Aksá v Izraelem okupovaném východním Jeruzalémě. V roce 2017 izraelská policie zatkla Palestinku, která zorganizovala shromáždění spojené s pojídáním maklúby.
Od neúspěšného pokusu o převrat v Turecku, ke kterému došlo v roce 2016, na němž se podílelo i Gülenovo hnutí, je maklúba považována za "gülenovskou pochoutku" a její konzumace nebo příprava je tureckými úřady i soudy považována za důkaz členství v tomto hnutí.
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Maqluba na anglické Wikipedii.
ড্যানিয়েল ক্রেইগ

ড্যানিয়েল ক্রেইগ (ইংরেজিঃ Daniel Wroughton Craig) (জন্ম ২ মার্চ ১৯৬৮)বর্তমান সময়ের একজন জনপ্রিয় ব্রিটিশ অভিনেতা। ক্রেইগ জোরো, ইন্ডিয়ানা জোন্স, লারা ক্র্যাফট সহ আরো অনেক জনপ্রিয় চলচ্চিত্রে অভিনয় করেন। কিন্তু ড্যানিয়েল ক্রেইগ বর্তমান সময়ে জেমস বন্ড হিসেবে বেশি খ্যাত। ২০০৬ সালের ক্যাসিনো রয়াল চলচ্চিত্রের মাধ্যমে তিনি বন্ড চরিত্রে অভিনয় শুরু করেন। ২০০৮ সালে জেমস বন্ড চলচ্চিত্রের ২২তম চলচ্চিত্র কোয়ান্টম অব সোলেস এ তিনি অভিনয় করেন।
বিশ্ব দিবস তালিকা

প্রতি বছর বিভিন্ন দিনে বিশ্বব্যাপী নানা "দিবস" আনুষ্ঠানিকভাবে পালিত হয়। এই সকল বৈশ্বিক দিবস বা বিশ্ব দিবস বা আন্তর্জাতিক দিবস সমূহের তালিকা এই পাতায় অন্তর্ভুক্ত করা হলো। এই সকল দিবসের উদ্দেশ্য হচ্ছে - কোন একটি নির্দিষ্ট দিনে আন্তর্জাতিকভাবে সাম্প্রতিককালের গুরুত্বপূর্ণ বিষয়ে বিশ্বব্যাপী জনসচেতনতা বৃদ্ধি বা ক্ষেত্র বিশেষে কোন অতীত ঘটনা স্মরণ করা।
সাধারণতঃ প্রতিটি দিবসেই 'প্রতিপাদ্য বিষয়' নির্ধারণ করা হয় যা দিবসটির ভূমিকাকে সর্বসমক্ষে আরো গুরুত্ব ও অর্থবহ করে তোলে।
ডিসেম্বর ০৫, ১৯৯৮
টেমপ্লেট:UN International Years
เซียนนา มิลเลอร์

เซียนนา โรส มิลเลอร์ (อังกฤษ: Sienna Rose Miller) เกิดวันที่ 28 ธันวาคม ค.ศ. 1981 เป็นนักแสดง นางแบบ และแฟชันดีไซเนอร์ เป็นที่รู้จักจากบทบาทในเรื่อง Layer Cake, Alfie, Factory Girl, The Edge of Love และ G.I. Joe: The Rise of Cobra
ขนมชั้น

ขนมชั้น เป็นขนมโบราณที่ใช้ในงานพิธีมงคล โดยมีความเชื่อแบบไทยว่าจะต้องหยอดขนมให้ได้ 9 ชั้น จึงจะเป็นศิริมงคลเจริญก้าวหน้าแก่เจ้าภาพ สีที่พบบ่อยคือ สีเขียวจากใบเตยและสีน้ำเงินจากดอกอัญชัน เราจะพบขนมชั้นได้ในประเทศต่าง ๆ ของเอเชียตะวันออกเฉียงใต้ เช่น ไทย มาเลเซีย อินโดนีเซีย
ประวัติของขนมชั้นสามารถพบได้ในเว็บไซต์ของไทยซึ่งมีข้อมูลค่อนข้างน้อย อย่างไรก็ตาม ข้อมูลเกี่ยวกับขนมชั้นจากมาเลเซียสามารถพบได้ในภาษาอังกฤษในชื่อ Kueh Lapis (ขนมชั้นในภาษามาเลย์) ขนมชั้นเป็นที่นิยมในช่วงเทศกาลตรุษจีนและฮารีรายาในมาเลเซียและสิงคโปร์ เว็บไซต์ของมาเลเซียกล่าวว่า ขนมชนิดนี้ได้รับการแนะนำมาจากอินโดนีเซียโดยได้รับอิทธิพลจากชาวดัตช์หรือเนเธอร์แลนด์ซึ่งเป็นผู้ล่าอาณานิคมของอินโดนีเซีย ขนมนี้ได้มีการเปลี่ยนแปลงจากการอบไปเป็นการนึ่ง ซึ่งเป็นวิธีการทำอาหารที่ได้รับความนิยมมากกว่าในภูมิภาคนี้ ดังนั้น ขนมชั้นจึงมีชื่อภาษาอังกฤษว่า "Steamed Layer Cake" (แปลตรงตัวว่าเค้กชั้นนึ่ง)
ส่วนผสมของขนมส่วนใหญ่จะเป็นกะทิ และน้ำตาล แป้ง 3 - 4 ชนิด แล้วแต่สูตรและความชอบเนื้อขนมในแต่ละแบบ ซึ่งแป้งแต่ละอย่างก็จะมีคุณสมบัติทำให้ขนมมีเนื้อต่างกัน ดังนี้
กูเวลาปิซ

กูเวลาปิซ (อินโดนีเซีย: kue lapis) เป็นของหวานอินโดนีเซีย ทำจากแป้งข้าวเจ้านึ่งและประกอบด้วยชั้นสีต่าง ๆ คำ ลาปิซ ในภาษาอินโดนีเซียแปลว่า "ชั้น" ขนมชั้นนี้ค่อนข้างเป็นที่นิยมในประเทศอินโดนีเซีย และสามารถพบในประเทศเนเธอร์แลนด์ผ่านความเชื่อมโยงทางอาณานิคม กูเวลาปิซยังเป็นที่นิยมอย่างมากในประเทศมาเลเซีย สิงคโปร์ และบรูไน โดยมีชื่อเรียกว่า กูเวฮ์ลาปิซ นอกจากนี้ ชาวพม่าเชื้อสายจีนนำกูเวลาปิซไปยังพม่าตอนล่าง ที่ซึ่งขนมนี้มีชื่อเรียกว่า กเวลาเบ้ (ကွေလာပေး) หรือ กเวลาเบ้ซะ (ကွေလာပေးစ)
กำเนิดโคตรพยัคฆ์คิงส์แมน

กำเนิดโคตรพยัคฆ์คิงส์แมน (อังกฤษ: The King's Man) เป็นภาพยนตร์โลดโผน/สายลับ กำกับ ร่วมอำนวยการสร้างและร่วมเขียนบทโดยแมทธิว วอห์น ภาพยนตร์เรื่องนี้เป็นภาพยนตร์ปฐมบทของภาพยนตร์ชุด คิงส์แมน โดยยังคงมีเค้าโครงจากหนังสือการ์ตูน คิงส์แมน ซึ่งเขียนโดย เดฟ กิบเบินส์ และมาร์ก มิลลาร์ นำแสดงโดย เรล์ฟ ไฟนส์, เจมมา อาร์เทอร์ตัน, รีส อีวันส์, แมททิว กู๊ด, ทอม ฮอลแลนเดอร์, แฮร์ริส ดิกคินสัน, ดานีเอล บรืล, จีมง อูนซู, และชาลส์ แดนซ์ กำเนิดโคตรพยัคฆ์คิงส์แมน ออกฉายในสหรัฐวันที่ 22 ธันวาคม 2021 ภาพยนตร์ทำเงิน 126 ล้านดอลลาร์สหรัฐทั่วโลก และได้รับการตอบรับแบบผสม ภาพยนตร์ประสบความล้มเหลวในการทำเงิน แต่ประสบความสำเร็จในบริการสตรีมมิ่ง
ภาคต่อ โคตรพยัคฆ์ราชันคิงส์แมน (The King's man: The Traitor King) กำลังอยู่ในการพัฒนาพร้อมภาคต่อของไตรภาค คิงส์แมน: ราชันโคตรพยัคฆ์ (Kingsman: The Blue Blood)
แดเนียล เครก

แดเนียล รอตัน เครก ซีเอ็มจี (อังกฤษ: Daniel Wroughton Craig CMG) (เกิดวันที่ 2 มีนาคม ค.ศ. 1968) เป็นนักแสดงชาวอังกฤษ เขาได้รับชื่อเสียงในระดับนานาชาติจากการรับบทเป็นเจมส์ บอนด์ในภาพยนตร์ชุดบอนด์ ตั้งแต่ 007 พยัคฆ์ร้ายเดิมพันระห่ำโลก (2006) จนถึง 007 พยัคฆ์ร้ายฝ่าเวลามรณะ (2021)
หลังเครกฝึกฝนที่ โรงละครเยาวชนแห่งชาติ ในลอนดอนและจบการศึกษาจาก โรงเรียนดนตรีและการละครกิลด์ฮอลล์ ในปี ค.ศ. 1991 เขาเริ่มต้นอาชีพของเขาด้วยการแสดงบนเวที เขาปรากฏตัวครั้งแรกในภาพยนตร์แนวดรามาเรื่อง เดอะพาวเวอร์ออฟวัน (1992) และภาพยนตร์แนวครอบครัวเรื่อง อะคิดอินคิงอาเทอร์สคอร์ต (1995) เขาได้รับบทบาทที่โดดเด่นในละครชุด เอาเออร์เฟรนส์อินเดอะนอร์ท (1996) เขาได้รับบทบาทในภาพยนตร์แนวย้อนยุคเรื่อง อลิซาเบธ ราชินีบัลลังก์เลือด (1998), ภาพยนตร์แนวโลดโผนเรื่อง ลาร่า ครอฟท์ ทูมเรเดอร์ (2001), ภาพยนตร์แนวอาชญากรรมระทึกขวัญเรื่อง ดับแค้นจอมคนเพชฌฆาต (2002), และ คนอย่างข้า ดวงพาดับ (2004), เช่นเดียวกับภาพยนตร์แนวดรามาประวัติศาสตร์เรื่อง มิวนิค (2005)
007 พยัคฆ์ร้ายเดิมพันระห่ำโลก เป็นภาพยนตร์รีบูตของแฟรนไชส์บอนด์ ฉายเมื่อเดือนพฤศจิกายน ค.ศ. 2006 ได้รับการตอบรับเป็นอย่างดีจากนักวิจารณ์และทำให้เครกได้รับการเสนอชื่อในรางวัลแบฟตา สาขานักแสดงนำชายยอดเยี่ยม นอกเหนือจากบทบอนด์แล้ว เครกยังแสดงในภาพยนตร์แนวแฟนตาซีเรื่อง อภินิหารเข็มทิศทองคำ (2007), ภาพยนตร์แนวดรามาเรื่อง วีรบุรุษชาติพยัคฆ์ (2008), ภาพยนตร์แนวไซไฟตะวันตกเรื่อง สงครามพันธุ์เดือด คาวบอยปะทะเอเลี่ยน (2011), ภาพยนตร์แนวระทึกขวัญลึกลับเรื่อง พยัคฆ์สาวรอยสักมังกร (2011), ภาพยนตร์แนวโจรกรรมเรื่อง แผนปล้นลัคกี้ โชคดีนะโลแกน (2017) และภาพยนตร์แนวตลกลึกลับ ฆาตกรรมหรรษา ใครฆ่าคุณปู่ (2019) โดยภาพยนตร์เรื่องดังกล่าวทำให้เขาได้รับการเสนอชื่อในรางวัลลูกโลกทองคำ สาขานักแสดงนำชายยอดเยี่ยม - ภาพยนตร์แนวเพลงหรือตลก
รายการความเข้าใจผิดที่พบบ่อย

รายการความเข้าใจผิดที่พบบ่อย นี้แก้ความเชื่อและความเข้าใจผิด ๆ ที่แพร่หลายในปัจจุบัน ในประเด็นต่าง ๆ ที่น่าสนใจ โดยมีแหล่งอ้างอิงที่ได้กำหนดความเข้าใจผิดคู่กับความจริงแต่ละอย่างแล้ว ให้สังเกตว่า แต่ละรายการเขียนโดยเป็นการแก้ไข และอาจไม่ได้กล่าวถึงความเข้าใจผิดเองตรง ๆ
ชื่อของอาหารหลายชนิดสามารถสร้างความสับสน เนื่องจากชื่อนั้นไม่เกี่ยวข้องกับทั้งถิ่นที่มาหรือส่วนประกอบเลย ในขณะที่อาหารอีกหลายชนิดมีชื่อเรียกชวนหัวเราะ สาเหตุที่เป็นไปได้ก็คืออาหารบางชนิดตั้งชื่อตามสถานที่มีชื่อเสียง แต่ไม่ได้เป็นอาหารดั้งเดิมของที่แห่งนั้น บางชื่อเกิดจากการแปลความหมายผิดหรือออกเสียงผิดจากชื่อในภาษาดั้งเดิม
Deniel Kreyq

Deniel Routon Kreyq (2 mart 1968, Çester) — ingilis-amerikalı aktyor. Canlandırdığı uydurma cəsus Ceyms Bond ilə tanınma qazanıb. Onun çəkildiyi Bond filmlərinə daxildir: "Royal kazinosu", "Mərhəmət kvantı", "Skayfoll", "Spektr" və "Ölməyə vaxt yoxdur".
Deniel Kreyq 2 mart 1968-ci ildə İngiltərənin Çester şəhərində dünyaya gəlib. 16 yaşında Milli Gənc Teatrına qəbul olmaq istəyən Deniel Londona üz tutur. Onun aktyorluq karyerası isə 1992-ci ildə, Britaniya televiziyasında kiçik bir filmə başlayır və bu film onun tanınmasında az rol oynamır. Beynəlxalq miqyaslı publika “Lara Kroft: Sərdabələr qarətçisi” (2001) filmində Ancelina Coli ilə birlikdə çəkilir. Kreyq sonralar yetərincə məşhur filmlərə çəkilir. Aktyora ümumdünya şöhrəti gətirən obraz isə “Royal kazinosu” filmindəki 007 nömrəli agent Ceyms Bond rolu oldu. Uzun sürən kastinqdən sonra prodüserlər bu rola məhz Deniel Kreyqi seçirlər. Bu qərar media və serial superagentinin pərəstişkarları tərəfindən birmənalı qarşılanmır. Açıq rəngli saçlarını, mavi gözlərini, boyunun 185 sm-dən az olmasını, gözəçarpan bədən quruluşunun olmadığını əsas gətirib Kreyqin namizədliyinin əleyhinə səs verənlər çox olur. Bütün bunlara baxmayaraq 2006-cı il noyabrın 17-də onun iştirakı ilə çəkilmiş “Royal kazinosu” filminin premyerası baş tutur. Aktyor, həmçinin, 2008-ci ildə ekranlara çıxmış növbəti “Mərhəmət kvantı” filminə çəkildi. Deniel Kreyq peşəkar reqbi oyunçusudur və İtaliyanın Yuventus futbol klubunun tərəfdarıdır.
9.Daniel Craig Wife
Staling

Staling, or "going stale", is a chemical and physical process in bread and similar foods that reduces their palatability. Stale bread is dry and hard, making it less suitable for different culinary uses than fresh bread. Countermeasures and destaling techniques may reduce staling.
Staling is a chemical and physical process in bread that reduces its palatability. Staling is not simply a drying-out process caused by evaporation. One important mechanism is the migration of moisture from the starch granules into the interstitial spaces, degelatinizing the starch; stale bread's leathery, hard texture results from the starch amylose and amylopectin molecules realigning and causing recrystallisation.
Stale bread is dry and hard. Bread will stale even in a moist environment and stales most rapidly at temperatures just above freezing. While bread that has been frozen when fresh may be thawed acceptably, contrary to popular belief, bread stored in a refrigerator will have increased staling rates. Staling alone does not make bread unsafe to eat. However, mold growth can make bread unsafe to eat. Mold growth can be slowed by refrigeration.
Many classic dishes rely upon otherwise unpalatable stale bread. Examples include bread sauce, bread dumplings, and flummadiddle, an early American savoury pudding. There are also many types of bread soups such as wodzionka (in Silesian cuisine) and ribollita (in Italian cuisine). An often-sweet dish is bread pudding. Cubes of stale bread can be dipped in cheese fondue or seasoned and baked in the oven to become croutons, suitable for scattering in salads or on top of soups. Slices of stale bread soaked in an egg and milk mixture and then fried are used for French toast (known in French as pain perdu 'lost bread'). In Spanish and Portuguese cuisines migas is a breakfast dish using stale bread, and in Tunisian cuisine leblebi is a soup of chickpeas and stale bread.
Stale bread or breadcrumbs made from it can be used to "stretch" meat in dishes such as haslet (a type of meatloaf in British cuisine, or meatloaf itself) and garbure (a stew in French cuisine). It can be a subsidiary ingredient in dishes such as fattoush (a type of salad in Levantine cuisine). Stale bread can be used as a base for dips such as skordalia (in Greek cuisine) or substituted with another ingredient.
In medieval cuisine, slices of stale bread, called trenchers, were used instead of plates.
Anti-staling agents used in modern bread include wheat gluten, enzymes, and glycerolipids, mainly monoglycerides and diglycerides. Stale bread can be partially made fresh again by heating to 60 °C (140 °F) in a conventional oven or microwave oven.
Fish and brewis

Fish and brewis (pronounced "brews") is a traditional Newfoundland meal consisting of cod and hard bread or hard tack. With the abundance of cod around the coasts of Newfoundland and Labrador it became synonymous with many Newfoundland households as a delicacy to be served as a main meal.
The recipe varies between communities and households, but the primary ingredients are always the same. The typical recipe calls for salt fish that is soaked in water overnight to reduce the salt content of the fish, and hard bread that is also soaked in water overnight. The next day, the fish and hard bread are boiled separately until tender, and then both are served together.
The traditional meal is served with scrunchions, salted pork fat which has been cut into small pieces and fried. Both the rendered fat and the liquid fat are then drizzled over the fish and brewis.
Fisherman's brewis is the same as fish and brewis, but the fish and bread are chopped while hot and mixed together with the scrunchions, and often fresh cod is used instead of salt cod.
Drawn butter is sometimes used instead of scrunchions. Drawn butter in this instance is a mixture of melted butter and chopped onions that is thickened into a roux by adding flour in a saucepan, then served hot over the fish and hard bread.
In some Nova Scotia households, a similar dish is known as "salt cod and pork scraps", where the mixture can also be served on a plate next to a mound of plain boiled potatoes and carrots or turnip. The potatoes often substitute for the hard bread. Fresh chopped onion in vinegar is served as an accompaniment.
The meal was originally developed by sailors who were often at sea for so long that few fresh ingredients were able to withstand such lengthy trips. Fish and brewis became a crew favorite. The idea that sailors called the hardtack or sea biscuit brewis (pronounced 'brews') because of their practice of bruising or breaking up the bread into bite-size pieces is a false etymology, and it has been argued more convincingly that the word "brewis" dates back to Middle English, originally referred to bread soaked in fat or dripping and is cognate with brose. A variant of brewis is found in Wales.
Purity Factories

Purity Factories Limited is a food processing company based in St. John's, Newfoundland and Labrador. Founded in 1924 by C. C. Pratt, A. E. Hickman, and W. R. Goobie, Purity manufactures traditional Newfoundland foods including cream crackers, hard bread (hardtack), Peppermint Nobs, Candy Kisses, Jam Jams (sponge cookies with apple jam filling), flavoured syrups, and jams made with local ingredients like partridgeberries. Their hard bread has long been a staple in Newfoundland's fishing communities, where it served as both a bread substitute and an essential ingredient in fish and brewis.
Suchar

Suchar je druh jednoduché sušenky vyráběné z mouky, vody a někdy soli. V minulosti se suchary brávaly na dlouhé námořní a vojenské výpravy vzhledem k jejich dlouhé trvanlivosti. Jejich hlavním účelem tedy bylo hlavně zasytit, jejich chuť byla často nevalná. Navíc byly velmi tvrdé a často prožrané červy.
Lomnické suchary

Lomnické suchary jsou tradiční cukrářský výrobek pojmenovaný podle místa původu, Lomnice nad Popelkou.
Pravděpodobně prvním výrobcem sucharů byl pekař Antonín Kynčl, který pekl suchary již před rokem 1800. V roce 1810 již bylo ve městě zhruba 20 výrobců sucharů.
Největší a nejznámější byla firma cukráře Michala Jíny (1837-1871) a jeho syna Josefa (1825-1877). Dále se velkovýrobě sucharů věnoval jeho syn Ignác (1856-1901), bratranec Antonín (1856-1901) a oba Ignácovi synové Josef a Jan od roku 1902, kterří v roce 1907 postavili první továrnu. Lomnické suchary si získávaly oblibu a začaly se vyvážet i mimo Rakousko-Uhersko. Velkým úspěchem bylo získání první ceny Grand Prix na světové výstavě v Paříži v roce 1927. V roce 1948 byla výrobna znárodněna a ve výrobě pokračoval nejdříve státní podnik Lomnický průmysl sucharů, poté byla továrna od roku 1958 pod podnikem Průmysl trvanlivého pečiva Praha a ještě později ji převzal národní podnik Čokoládovny Praha-Modřany. Po roce 1989 podnik privatizovala firma Nestlé a v roce 1994 byla výroba Lomnických sucharů zrušena. V roce 1995 obnovila firma Vekos výrobu lomnických sucharů podle tradičních receptur a brzy následovala řada dalších výrobců. V roce 2005 bylo založeno Sdružení výrobců Lomnických sucharů, které se stará o udržení tradičních receptur a postupů při výrobě, stejně jako o ochranu výrobku. Produkt dostal roku 1989 ochrannou známku a je jeden z prvních českých produktů s touto známkou.
Základem je sucharové těsto ochucené směsí koření, do kterého se dále mohou přidávat lískové ořechy, mandle nebo arašídy. Dobře vykynuté těsto se vyválí na dlouhé šišky, které se pečou v pecích s vlhčeným pečicím prostorem. Zvláčnělé šišky se krájí na krajíčky, které se obalují v moučkovém cukru a poté se suší v peci. Vyrábějí se také DIA varianty, kde je cukr nahrazen sorbitolem.
Lomnické suchary jsou vyhledávanou pochoutkou a oblíbeným suvenýrem z Podkrkonoší podobně jako hořické trubičky nebo miletínské modlitbičky.
V sociologickém průzkumu mezi respondenty v Libereckém kraji se v souvislosti se zkoumáním významu chráněného označení původu lomnické suchary umístily na 9.–12. místě podle četnosti, s jakou je respondenti uváděli jako příklady českých výrobků známých jako místní.
Úřad průmyslového vlastnictví registruje jedinou slovní grafickou ochrannou známku ve znění „J. JÍNA ZALOŽENO 1810 LOMNICKÉ SUCHARY ZALOŽENO 1810 LOMNICE BISCUITS SINCE 1810 LOMNICE ZWIEBÄCK SEIT 1810“ s datem práva přednosti od 27. dubna 2005 pod číslem 277007 pro Ing. Josefa Jínu.
Lomnické suchary jsou od roku 2007 zaevidovány i jako chráněné zeměpisné označení (PGI) EU.
Sušenka

Sušenka nebo též keks, je pečený zákusek, většinou suchý a plochý. Má obvykle sladkou chuť a menší velikost.
Vyrábí se hlavně z mouky, cukru a tuku, přidává se do nich také vejce a mléko. To může být sušené, stejně tak jako např. vaječné žloutky. Dalšími možnými ingrediencemi jsou kakao nebo oříšky.
Chráněná označení Evropské unie

Chráněná označení EU je systém tří označení s příslušnými logy Evropské unie určených k ochraně a propagaci jmen kvalitních zemědělských výrobků a produktů.
Jakost a vlastnosti produktu jsou zásadně nebo výlučně dány konkrétním zeměpisným prostředím s jemu vlastními přírodními a lidskými činiteli a který se vyrábí, zpracovává a připravuje v určité zeměpisné oblasti.
Chráněné označení původu (CHPO, Protected designation of origin – PDO) mají zaregistrováno tyto produkty z Česka:
Vinařské:
Ostatní
Tento název identifikuje produkt pocházející z určitého místa či oblasti, jehož jakost, pověst nebo jiné vlastnosti lze přičíst především jeho zeměpisnému původu a u něhož alespoň jedna z fází produkce probíhá ve vymezené zeměpisné oblasti.
Chráněné zeměpisné označení (CHZO, Protected geographical indication – PGI): z České republiky je zaregistrováno 24 produktů:
ZTS, zaručená tradiční specialita (Traditional speciality guaranteed, TSG), zaručuje především přesnost receptury, nikoliv značku výrobce. Označení popisuje konkrétní produkt nebo potravinu, které jsou výsledkem způsobu produkce, zpracování nebo složení odpovídajících tradičním postupům pro dotyčný produkt či potravinu nebo jsou vyrobeny ze surovin a přísad, které jsou tradičně používány.
Ze všech chráněných označení původu je značka využívána nejméně. V České republice se toto označení vztahuje na tyto masné výrobky:,
Podle evropské legislativy musejí výrobci biopotravin u všech balených biopotravin vyprodukovaných v rámci Evropské unie uvádět toto logo (tzv. eurolist).
Beschuit met Muisjes

Beschuit met muisjes („suchary s myškami“) je tradiční pohoštění podávané v Nizozemsku při oslavě narození dítěte.
Beschuit je pečivo podobné sucharům, ale kulatého tvaru a poněkud měkčí. Muisjes („myšky“) byla semena anýzu v cukrové polevě, která se tvarem podobají myším (mají ocásek). V současnosti má tato pochoutka tvar kuliček, ale název zůstal.
Suchary se mažou máslem a posypávají „myškami“, které se prodávaly ve směsích dvou barev podle pohlaví narozeného dítěte: bílo-růžové při narození dívky a bílo-modré při narození chlapce.
Na oslavu narození dítěte v královské rodině se začaly objevovat oranžové „myšky“ – jako připomínka barvy Nizozemské monarchie.
Jíst suchary s „myškami“ při narození dítěte je stará tradice, která se rozšířila během 19. století. Dříve se narození oslavovalo tím, že se sourozencům a dětem ze sousedství nabízely silně pocukrované suchárky a říkalo se, že je přineslo novorozené dítě. Cílem bylo získat sympatie starších dětí k novému členu rodiny. Zatímco chudí jedli na oslavu narození dítěte bílý chléb s cukrem, bohaté rodiny nabízely suchary posypané „myškami“. „Myšky“ byly původně dostupné ve dvou barvách: růžové, když se narodila dívka, a bílé, když se narodil chlapec. Použití semen anýzu pro výrobu „myšek“ se vysvětluje jejich účinkem na produkci mléka (latinsky lactagoga). Původ názvu „myška“ s největší pravděpodobností pochází z tvaru semen anýzu pokrytého mnoha vrstvami cukru; připomínají myši díky tomu, že mají vyčnívající ocásky. Název může také odkazovat na vysokou plodnost myší. „Myšky“ se nejen sypou na suchary, ale také se jimi plní lahvičky podobné kojeneckým lahvím, z nichž děti jedí „myšky“ jako pochoutku. Oranžové „myšky“ pro posypání sucharů se poprvé objevily 31. ledna 1938 při oslavě narození princezny Beatrix – dcery královny Juliány a prince Bernharda. V současnosti se prodávají muisjes v podobě drobných kuliček.
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Beschuit met muisjes na polské Wikipedii.
Galleta de sal

Las galletas de sal son un producto de panadería típico de la isla de Cuba, compuestas de harina de trigo, agua, sal y levadura. Tienen su origen en las antiguas galletas marineras que se fabricaban en los puertos de diferentes partes del mundo para abastecer a los barcos en sus largos viajes. Se pueden considerar un pan de forma pequeña y redonda, similar a un medallón, de miga crujiente y ligeramente desarrollada gracias a un breve leudado. Antes de hornearse, las galletas de sal se pinchan con un tenedor para favorecer una cochura uniforme. El resultado es un pan duro debido a su baja hidratación, lo que permitía su conservación en alta mar durante meses.​
En Cuba, la galleta de sal se puede consumir acompañando al café, con queso y dulce de guayaba. Su opuesto es la «galleta de dulce».​
Galleta forta

La galleta forta es un pan con forma de disco (plano, redondo y muy fino), poco tostado, enharinado y muy crujiente típico de la isla de Ibiza, en España. A diferencia de otras galletas marineras, la galeta forta es muy fina y ancha, alcanzando los 20 cm de diámetro.​ Contiene harina integral y harina panificable suave (~W130), ambas de trigo, masa madre, aceite de oliva, agua y sal.​ Apenas contiene agente leudante, lo que garantiza su apariencia fina y crujiente.
Al igual que las galletes d'oli de Mallorca, las crostes o los bescuits de Formentera, las galletas fortas eran fabricadas para abastecer a los navíos en sus largas travesías por el mar. Gracias a su alta cantidad de aceite y poca de agua, son un pan duradero y que soporta bien la humedad del mar. Las galletas fortas se comen solas o se acompañan de algo de queso, sobrasada, camaiot, arenque y tomate, o bien una mezcla de aceite de oliva, vinagre y pimiento rojo.​
Galletes d'Inca

Las galletes d'oli o de Inca son una preparación de pan crujiente originaria del municipio de Inca, en la isla de Mallorca, España. Contienen harina, aceite de oliva virgen, agua, manteca de cerdo, sal y levadura fresca.​ Son pequeñas y ovaladas, pinchadas por el centro para que se cuezan uniformemente.
No se refiere al sentido moderno de «galletas», ya que no son dulces, sino a las galletas (o bizcochos) que antiguamente eran alimento esencial durante los largos viajes en alta mar. Son un producto parecido a los picos, colines, o picatostes, pero a diferencia de ellos las galletes d'Inca presentan una notable proporción de lípidos. En combinación con una casi nula proporción de agua, vuelve a las galletes imperecederas.​
En Ibiza son más grandes, casi como panecillos.​ También son llamadas quelitas porque el principal productor es la marca Quely. También hay otras muchas empresas que producen galletas de aceite, sobre todo en el Llano de Mallorca.
Las galletas marineras, también llamados «bizcochos», han sido usadas por navegantes y militares desde la Antigüedad debido que pueden aguantar en buen estado durante semanas, incluso meses. Está extendida la creencia de que las galletes d'oli tienen su origen en las ship biscuits de la Royal Navy británica, pero lo cierto es que este tipo de galletas han sido usadas por los imperios español, portugués, francés, holandés, e incluso en la Antigua Roma.​​​ La masa d'oli ya era conocida desde época medieval y su consumo se expandió en el siglo XVIII con la expansión de la navegación. Los barcos se aprovisionaban de grandes cantidades de panes d'oli, por lo que también eran conocidos como pans de barco o bescuits de mar.​
El mito fundacional de las galletas d'oli se sitúa en algún momento del siglo XIX, cuando un navío de la Marina Real británica desembarcó en el puerto de Palma y encargó a un panadero local que le suministrase ship biscuits.​ El panadero usó aceite de oliva, nativo del mediterráneo, y se guardó la receta para sí, estableciendo la producción en la villa de Inca. Rápidamente, las galletes d'oli se extendieron por la isla y hoy en día son un icono de Mallorca.
Antes de que existiese la Universidad de las Islas Baleares, los jóvenes mallorquines habían de ir a estudiar a Barcelona o Valencia. La mayoría de ellos podían ser fácilmente identificados en los asientos más baratos de los ferrys mediterráneos, llevando la sobrasada en una mano y las galletes de Inca en la otra.​
Marañuela

La marañuela es un dulce típico de los pueblos de Luanco y Candás en Asturias (España), compuesto principalmente de harina, azúcar, huevo, mantequilla clarificada y ralladura de limón.​
Su origen está es un poco difuso, aunque la historia más cercana las liga al mundo marinero. En Semana Santa era cuando los barcos solían regresar a puerto y se abastecían de ellas antes de volver a partir. Por eso tradicionalmente se siguen realizando en estas fechas.​ Son típicas de las villas costeras de Luanco,​ siendo la elaboración en los dos lugares ligeramente diferente.​
Su principal origen es de la playa de Luanco
Aunque se pueden tomar todo el año, se suele elaborar el domingo de Pascua y ofrecerse entre familiares, principalmente entre padrinos y ahijados.​
Debida a su historia cercana al mar se solían realizar con forma de nudo marinero,​ tradición que aún se conserva. También la marañuela se elabora en forma de espiral, la denominada «galleta de marañuela», o en forma entrelazada, el bollo de marañuela. En algunas ocasiones con forma de estrella de cuatro picos, denominado por esta razón, en ciertas ocasiones como "bollo de cuernos": se suele servir como desayuno en rodajas finas, siendo costumbre que los más jóvenes empiecen sirviéndose los cuatro picos, generalmente los más tostados y crujientes. Se suele preparar el domingo de Pascua,​ y en esta ocasión los padrinos corresponden con el padrino ofreciéndole la palma que los ahijados le han entregado el día de Ramos. Es tradicional entregar este postre típico junto con una pluma natural de ave (principalmente de aves típicas de la zona) y, en algunos concejos, un pequeño botijo cerámico con vino especiado casero.
Existe una variedad de marañuela conocida como marañuela de Avilés,​ que es una especie de pan dulce. Ambos dulces se denominan del mismo modo pero son absolutamente distintos, en forma e ingredientes, ya que la marañuela de Avilés en forma se asemeja a un bollo de pan y la marañuela de Luanco y Candás se parece más a una pasta.
Tenebroides mauritanicus

Tenebroides mauritanicus es un escarabajo de la familia Trogossitidae. Es una plaga seria de los graneros y de alimentos almacenados. Es uno de las plagas de graneros de vida más larga y por eso son muy destructivos. Mide de 6 a 10 mm.​
Las larvas se encontraban a menudo en las galletas marineras transportadas por barcos. Por eso han alcanzado distribución mundial. Pueden taladrar la madera. Se alimentan de una amplia variedad de productos almacenados, frutas secas y aun de otros insectos. Tienen dos generaciones por año.​
Coco Emilia

Coco Emilia, de son vrai nom Ilondo Nawe Claude Emilia, née le 7 juillet 1990 à Yaoundé, est une personnalité des médias, entrepreneuse, influenceuse web et femme d’affaires camerounaise.
Elle naît le 7 juillet 1990 à Yaoundé d’un père camerounais d'ethnie Bamiléké, originaire du Haut-Nkam et d’une mère hispano-gréco-camerounaise.
Après avoir obtenu son baccalauréat, elle fait une formation comme « cil expert ». Elle a également été hôtesse de l’air au sein d’une compagnie aérienne. Elle devient populaire sur les réseaux sociaux grâce aux voyages et sorties en compagnie de David Eto’o, Emmanuel Adebayor et Samuel Eto’o en 2018. Elle est alors connue sous le nom de Biscuit de mer, un pseudonyme dont elle attribue la paternité à DJ Arafat. En 2016, elle est conseillère de plusieurs marques et propriétaire de deux entreprises dans le secteur de la beauté. En 2020, elle est l’une des actrices principales de la télé-réalité aux côte de Nathalie Koah ainsi que Emma Louhouest et Suy Fatem.
Elle se marie en avril 2021 à Babouantou avec Francis Mvemba un homme politique congolais. Son mariage est diffusé dans l'émission Enquête d'Afrique sur Canal +. Huit mois après leur mariage, Coco Emilia demande le divorce.
Elle est mère de deux enfants. Elle a une fille nommée Sophie July Emilia Mvemba et un fils Ryan, son ainé de nationalité congolaise.
Pain de campagne

Le pain de campagne, ou pain paysan, est l'appellation donnée en France, dans la seconde moitié du XX siècle, à certains types de pains de fabrication courante, censés posséder le goût et les caractéristiques du pain ordinaire des campagnes d'autrefois, en opposition au pain à la mie très blanche et de peu de saveur, qui était devenu la norme quasi industrielle dans les décennies suivant la Seconde Guerre mondiale.
C'est donc un pain « citadin », bien rarement fabriqué selon le savoir-faire traditionnel et qui ne justifie pas, au-delà de l'aspect flatteur recherché (même — comme souvent — par saupoudrage d'un peu de farine avant l'enfournage), par ses qualités gustatives et de tenue dans le temps une appellation propre.
Il peut être acheté dans une boulangerie, ou assez facilement être fait à la maison, notamment avec des paquets de farine prête à l'emploi.
Des recettes de « pain de campagne traditionnel » prévoient l'ajout de l'ordre de 10 % de farine de seigle par rapport au blé.
Habitués à partir de longs mois, les marins avaient le biscuit de mer. Il n'est pas impossible que le « pain de campagne » désigne à l'origine un « pain de campagne militaire », créé par les scientifiques menés par Monge et Berthollet, qui accompagnèrent Napoléon Bonaparte lors de la campagne d'Égypte. En effet, aidés de leurs assistants, dont l'ingénieur Nicolas-Jacques Conté, ces derniers ont amélioré les fours à pain locaux pour en augmenter l'efficacité, autant poussés par l'esprit humaniste des Lumières, que par celui de minimiser les corvées de bois. Sans doute, poursuivant la démarche rationnelle d'optimisation de l'utilisation de ces fours, auraient-ils pu revisiter la forme en « boule » (mot picard d'où vient le mot boulanger) pour une forme longue laissant moins d'espaces libres sur la sole du four.
On sait que Nicolas-Jacques Conté perfectionna les moulins à blé mais aussi le pain. La forme longue s'avère également plus pratique pour nourrir des jeunes gens affamés, fort regardants de la parfaite égalité des portions. La recette particulière et la cuisson, sans doute double (biscuit : bis cuit), devait en porter la conservation de deux à trois semaines, en rendant la croute plus étanche. De plus, une boule entamée par secteurs présente deux surfaces de mie dont la surface d'évaporation de l'eau est plus grande, proportionnellement, au poids total que dans un pain long, pour autant que la bonne cuisson de la croute forme une protection suffisante.
Le campagne nature est un pain au levain de seigle et farine demi complète avec uniquement du levain de la farine , du sel et de l’eau.
Le campagne graines similaire dans sa composition au campagne nature, il est agrémenté de graines de tournesol et de courges .
Biscuit ANZAC

Le biscuit ANZAC est un biscuit fait de flocons d'avoine, de mélasse ou golden syrup et de noix de coco. Il est nommé en l'honneur des corps d'armée australien et néo-zélandais de la Première Guerre mondiale.
ANZAC est le sigle de Australian and New Zealand Army Corps (« Corps d'armée australien et néo-zélandais »), corps expéditionnaire qui a combattu durant la Première Guerre mondiale sur le front de l'Ouest en France et en Belgique, ainsi qu'au Moyen-Orient.
Surnommés « Soldiers' biscuits » d'abord, ces biscuits furent renommés « ANZAC biscuits » après la bataille des Dardanelles. La recette était prévue pour résister aux longs voyages de la Nouvelle-Zélande et l'Australie vers l'Europe. Toutefois, ces biscuits sont très différents, en forme et en ingrédients, des biscuits ANZAC d'aujourd'hui.
Helen Leach, anthropologue spécialisée en gastronomie à l'université d'Otago en Nouvelle-Zélande, trouvera la première mention de biscuits ANZAC dans un livre de cuisine datant de 1921. « Oatmeal biscuit » (« biscuit à la farine d'avoine »), devient « ANZAC crispies » dans la neuvième édition de St Andrew's Cookery Book . Les éditions suivantes les appellent « ANZAC biscuits ».
La même recette fut incluse dans d'autres livres de cuisine de l'époque sous le nom descriptif de « rolled oats biscuits » (et aucune recette ne contenait de la coco, qui n'aurait été introduite qu'en 1927). Les biscuits de farine ou de flocons d'avoine (selon la recette) furent développés dans la ville de Dunedin comme variante des « oat cakes » écossais, cette ville étant un important centre d'immigration écossaise en Nouvelle-Zélande.
Les biscuits ANZAC ne doivent pas être confondus avec les hardtacks (biscuits de mer en français), qui sont surnommés "ANZAC wafers" en Australie et en Nouvelle-Zélande.
Aujourd'hui les biscuits ANZAC sont vendus dans les supermarchés. En raison de leur lien avec les forces militaires ils sont utilisés pour recueillir des fonds pour les vétérans de la RSA et RSL (respectivement les associations de vétérans néo-zélandais et australiens). Les biscuits de la première recette, de la guerre, sont parfois mangés par les randonneurs en raison de leur longue conservation.
Le nom ANZAC est protégé par la loi australienne , et ne doit pas être utilisé sans la permission du ministère des anciens combattants ; son utilisation abusive à des fins commerciales peut ainsi faire l'objet de poursuites judiciaires. Une exception est faite concernant les biscuits ANZAC pourvu que ceux-ci adhèrent à la première recette originelle et soient vendus et appelés « ANZAC biscuits » (et non cookies).
De nos jours des biscuits ANZAC sont encore présents dans les rations données aux militaires australiens.
Une version britannique du biscuit, dont la vente se fait au profit de la Royal British Legion, est commercialisée dans plusieurs grandes chaînes de supermarchés.
Biscuiterie Saint-Michel

Biscuiterie Saint-Michel est une entreprise agroalimentaire française, filiale de St Michel Biscuits, qui produit et commercialise des pâtisseries sèches (biscuits) sous la marque commerciale St-Michel.
Au début du XX siècle, un pâtissier, Joseph Grellier, fabriquait des petits biscuits dorés dans le bourg de Saint-Michel-Chef-Chef auxquels il donna le nom. La boulangerie est ouverte en 1905 et Joseph Grellier, cherchant un biscuit qui se garde facilement et longtemps, créé les Galettes Saint-Michel. Sa femme, Constance, décide de vendre ces biscuits aux riches dames de Paris qui venaient aux bains de mer, à Tharon-Plage, station balnéaire dépendant de la commune de Saint-Michel. La marque Saint-Michel est créée cette année-là.
En 1912, Joseph Grellier fait construire un atelier de fabrication, en face de la boulangerie, pour répondre au succès grandissant de sa galette. Ce bâtiment est aujourd'hui encore un magasin de la biscuiterie.
Les biscuits sont transformés industriellement à partir de 1919 par leur neveu, Félix Grellier, qui fonde la Société Biscuits Saint-Michel. La production se diversifie avec les sablés de Retz, les Éventails d'or et les palets bretons Roudor.
La biscuiterie demeure dans le giron de la famille Grellier jusqu'en 1994 et son acquisition par le groupe allemand Bahlsen. Elle devient alors une filiale de Bahlsen sous la marque Bahlsen Saint-Michel.
En mai 1994, une plainte pour « atteinte à la dignité humaine » est déposée par un collectif de plusieurs organismes contre l'usage par la Biscuiterie Saint-Michel de sa nouvelle marque commerciale « Bamboula » (des biscuits au chocolat qui avaient pour mascotte un enfant noir travaillant dans un monde imaginaire appelé « Bambouland »). La contestation atteint son pic en réaction à la mise en place par la biscuiterie d'un « Village de Bamboula » à Port-Saint-Père, avec des figurants ivoiriens, forme de zoo humain.
En 2006, Bahlsen se sépare de Biscuiterie Saint-Michel et revend cette marque au groupe Morina Baie Biscuits, qui comprend déjà la société Morina Pâtissier et la Biscuiterie de la Baie du Mont-Saint-Michel.
En 2008, Morina Baie Biscuits devient St Michel Biscuits.
Avant son rachat par Morina Baie en 2006, Saint-Michel fabriquait dans trois usines, à Saint-Michel-Chef-Chef, le site historique, Commercy (Meuse) pour les madeleines, et Saint-Père-en-Retz. Aujourd'hui, les produits sortent des huit usines du groupe St Michel Biscuits.
Les transformations agroalimentaires Biscuiterie Saint-Michel sont certifiés Origine France Garantie, à savoir que ses activités et ses approvisionnements sont majoritairement situés en France.
Un réseau de boutiques Saint-Michel couvre Ardevon, Beauvoir, Commercy, Contres, La Rochelle, Nantes, Tours, Saint-Michel-Chef-Chef Vannes et Saint Malo (ainsi qu'une boutique en ligne).
Hardtack

Hardtack atau dikenal juga dengan sebutan biskuit pilot, atau biskuit laut, atau dalam Bahasa Jepang disebut kanpan, adalah biskuit sederhana yang dibuat hanya dengan bahan tepung, air, dan kadang sedikit garam. Hardtack terkenal murah dan sangat tahan lama. Makanan ini sangat berguna untuk bertahan hidup dalam keadaan kesulitan bahan makanan, perjalanan jauh, migrasi, atau dalam kampanye militer.
Hardtack dibuat dengan mencampurkan tepung dengan sedikit air hingga bisa dibentuk jadi adonan. Adonan ini dibentuk pipih dan dipotong-potong dengan bentuk bujursangkar dan ditusuk membentuk lubang di bagian tengahnya. Kemudian adonan ini dipanggang di oven sebanyak dua kali. Untuk daya tahan lebih lama, bisa dilakukan empat kali pemanggangan.
Hardtack sangat keras sehingga jarang dimakan begitu saja. Biasanya hardtack dihancurkan menjadi serpihan dan dimasak dengan bahan lainnya menjadi semacam puding. Pada masa lalu, jika mulai digeregoti ulat, hardtack dimasukkan ke dalam kopi agar ulatnya mengambang terpisah dan biskuitnya menjadi cukup lunak untuk dimakan.
Pada masa kini, hardtack menjadi bahan kenang-kenangan masa perang atau bagian dari makanan darurat untuk bertahan hidup.
XW-35 (hulu ledak nuklir)

XW -35 dirancang sejak awal sebagai hulu ledak termonuklir untuk ICBM generasi pertama. Pengembangan didorong oleh pengembangan rudal Atlas, dan ketika keakuratan Atlas terbukti lebih rendah dari prediksi, desain XW-35 harus diubah untuk memberikan hasil yang lebih tinggi.
Pada bulan Maret 1958, pengembangan XW-35-X1 tertinggal. XW-35-X1 mungkin adalah perangkat yang diuji dalam tembakan Koa dari seri Operasi Hardtack I (Mei 1958). Hasil yang diprediksi adalah 1,75 megaton ; daya yield aktualnya adalah 1,37 megaton dengan kekurangan akibat buruknya pembakaran sekunder. Pada saat ini Angkatan Udara telah menetapkan XW-49, modifikasi sederhana dari TX-28 yang telah berhasil diuji selama seri Redwing. Pada bulan Agustus 1958, desain hulu ledak rudal khusus pertama, W-35, telah dibatalkan dan digantikan oleh W-49.
Situs Uji Nevada

Situs Uji Nevada (SUN) (bahasa Inggris: Nevada Test Site (NTS)) adalah lahan yang dimiliki Departemen Energi Amerika Serikat, terletak di Kabupaten Nye, Nevada, sekitar 65 mil (105 km) barat laut kota Las Vegas, dekat 37°07′N 116°03′W﻿ / ﻿37.117°N 116.050°W﻿ / 37.117; -116.050. Tempat ini awalnya dikenal sebagai Nevada Proving Ground yang didirikan pada 11 Januari 1951 untuk percobaan senjata nuklir dan terdiri dari gurun pasir dan pegunungan seluas 1.350 mil persegi (3,500 km²). Percobaan nuklir di Situs Uji Nevada dimulai dengan sebuah bom sekiloton (4 terajoule) di Frenchman Flat pada 27 Januari 1951. Banyak gambar unik era nuklir yang berasal dari SUN.
Nevada Test Site memiliki:
Kota Mercury, Nevada terletak di NTS, dan pada waktu itu merumahkan perwakilan dari Los Alamos National Laboratory, lawrence Livermore National Laboratory, dan Sandia National Laboratories. Area 51 dan fasilitas pembuangan limbah nuklir tingkat tinggi di Pegunungan Yucca letaknya dekat. BREN Tower, sebuah menara setinggi 1.527 kaki (465 m) untuk eksperimen radiasi dengan reaktor tanpa pelindung yang mencoba jumlah radiasi yang diterima oleh orang-orang yang selamat dari Hiroshima dan Nagasaki, terletak di NTS di Jackass Flats.
Templat:DOE agencies
Uji coba nuklir

Uji coba nuklir adalah eksperimen menggunakan senjata nuklir untuk mengetahui tenaga destruktifnya yang sebenarnya (tak hanya teoretis), yang juga bisa sebagai ajang pertunjukan kekuatan nasional (lihat program senjata nuklir Korea Utara).
Amerika Serikat berhasil meledakkan bom hidrogen pertamanya yang bernama julukan "Mike" ["m" untuk megaton], di atol Eniwetok, Kepulauan Marshall, 1 November 1952.
Uni Soviet meledakkan bom hidrogen 58 megaton di Novaya Zemlya pada tanggal 30 Oktober 1961 (masih menjadi alat nuklir terbesar yang pernah diledakkan sampai sekarang).
Ada sekitar 2000 kali peledakan nuklir:
Film dokumenter Peter Kuran Trinity and Beyond (1996) barangkali menjadi dokumentasi pertama atas sejarah uji coba nuklir, dan memasukkan perjanjian yang baik atas ukuran panjang yang jarang dalam uji AS, Soviet, dan Tiong Kok sebagaimana wawancara dengan sejumlah tokoh penting dalam program uji coba AS.
AS telah menyelenggarakan sejumlah uji coba nuklir di sejumlah tempat seperti Nevada Test Site, Pacific Test Site, Alaska dan malahan Farmington, New Mexico.