Ukrajina

Ukrajina(ukrajinskyУкраїна) je stát ležící vevýchodní Evropě. Rozlohou je Ukrajina druhou největší zemíEvropypo evropské částiRuské federace, se kterou na východě a severovýchodě sousedí. Na východní části ukrajinského území vznikly, až na několik výjimek mezinárodně neuznané,Luhanská lidová republikaaDoněcká lidová republika. Na jihozápadě sousedí sRumunskem,Moldavskema mezinárodně neuznanýmPodněstřím, na západě jsou jejími sousedyMaďarsko,SlovenskoaPolsko, na severuBělorusko. Jižní hranice státu tvoříČernéaAzovské moře, přičemž mezi těmito moři se nachází poloostrovKrym, který jede iuresoučástí Ukrajiny, alede factojejod roku 2014ovládá Ruská federace. Ukrajina má rozlohu 603 628 km². S populací asi 41,7 milionu lidí je osmou nejlidnatější zemí Evropy. Hlavní anejvětšíměstoKyjevleží naDněpru, nejdelší a nejdůležitější ukrajinské řece.
Území dnešní Ukrajiny je obydleno přibližně od roku 32 000 př. n. l. Neslo postupně různé názvy pocházející odSkytů, přesřeckéoblasti uČerného mořeaž ktripolské kultuře, která vzkvétala mezi roky 5 500 a 2 750 př. n. l. v oblasti meziKarpatyaDněpremna území dnešní Ukrajiny,MoldavskaaRumunskao celkové odhadované rozloze přes 350 tisíc km². Během středověku byla oblast klíčovým centrem kulturyvýchodních Slovanůs tím, že mocný státKyjevská Rusformoval základyukrajinské identity. Kjeho rozpadupřispělmongolský vpádve 13. století a poté bylo území napadeno, ovládáno a rozděleno různými mocnostmi, včetněPolsko-litevské unie,Rakouska-Uherska,Osmanské říšeaRuského impéria. V 17. až 18. století sice v oblasti existoval polonezávislý státní útvarKozácký hetmanát, ale i ten se nakonec rozplynul na pomezí Polska a Ruska.
Na počátku 20. století v důsledkuruské revolucevzniklo ukrajinské národní hnutí za sebeurčení a 23. června 1917 byla vyhlášena mezinárodně uznávanáUkrajinská lidová republika. Počtyřech letech bojůztratila Ukrajina nezávislost a její větší část se jakoUkrajinská sovětská socialistická republika(USSR) stala roku 1922 součástíSovětského svazu. V důsledkudruhé světové válkybyly k SSSR přičleněny do té dobypolskéoblasti na západěi dřívečeskoslovenskáPodkarpatská Rus.
Ukrajina získala nezávislost v roce 1991 porozpadu SSSRa vyhlásila se zaneutrální stát;vytvořila omezené vojenské partnerství s Ruskem a dalšímizeměmi SNSa v roce 1994 rovněž navázalapartnerství s NATO. V roce 2013 poté, co se vládaViktora Janukovyčerozhodla pozastavit dohodu o přidružení Ukrajiny doEvropské uniea vyhledávat bližší ekonomické vazby s Ruskem, začala několikaměsíční vlna protestů a demonstrací známá jakoEuromajdan, což později, v roce 2014, eskalovalo do revoluce, která vedla ke svrženíJanukovyčea vytvoření nové vlády. Tyto události tvořily pozadí proanexi Krymu Ruskemv březnu 2014 a následnouválku na východní Ukrajině.
Dne 1. ledna 2016 požádala Ukrajina o možnost být součástíhluboké a komplexní zóny volného obchodus Evropskou unií.Od 24. února 2022, kdy bylanapadena Ruskem, je Ukrajina veválečném stavua platí zde všeobecnámobilizace. Od 23. června 2022 je Ukrajina kandidátskou zemí EU, stala se jí společně s Moldavskem.V červnu 2024 zahájila Ukrajina o vstupu do EU přístupové rozhovory.
Ukrajina jerozvojová zeměna 74. místě vindexu lidského rozvoje. Spolu sMoldavskemje nejchudší zemí Evropy a trpí velmi vysokou mírou chudoby a závažnoukorupcí.Je však díky velké rozloze úrodné zemědělské půdy jedním z největších vývozců obilí na světě.Také si udržujetřetí největší armáduv Evropě, poRuskuaFrancii.Ukrajina jeunitární,poloprezidentská republikasoddělenou mocízákonodárnou,výkonnouasoudní. Země je součástíOrganizace spojených národů,Rady Evropy,OBSE,organizace GUAMa jedním ze zakladatelských států SNS, přestože členem této organizace se nikdy nestala.
Ukrajina se dělí na 24oblastí, dvě města se zvláštním statusem (Kyjev aSevastopol) aautonomní republiku Krym.
SlovoUkrajinajeslovanskéhopůvodu,etymologievšak není jednoznačná: nejčastěji se uvádí význam „okrajové území“, přesněji jednotlivá krajní, hraniční knížectvíKyjevské Rusi. Další výklady hovoří v souvislosti s knížectvími o „ukrojených“, oddělených zemích. První doložené užití z roku 1187 pochází zKyjevského letopisu, zachovaného vPověsti dávných letvIpaťjevském kodexuz 15. století, kde se hovoří o smrti perejaslavského knížete, jejž „Ukrajina bohatě oplakala“.
V následujících staletích bylo slovo nadále používáno především v širokém významu krajních území, někdy též oblastí vnějších slovanskému osídlení, tj. sousedních „ukrajin“.Od 16. století se slovo objevuje i mimoslovanské písemné památkya v průběhu 17. století se začíná etablovat vevropské geografii; postupně začíná odkazovat k „území obývanému Ukrajinci“. OznačeníUkrajinabylo užíváno spíše v lidové řeči, zatímco polské a ruské úřady používaly zpravidla označeníMalá Rus,Malorusko– v kontrastu k Velké Rusi (dnešnímu Rusku), Bílé Rusi (dnesBělorusko) aČervené Rusi(Halič). Obyvatelé Ukrajiny bývali označováni zpravidla jako Malorusové čiRusíni; etnonymumUkrajinecse objevuje přibližně od 18. století, plně se však prosadilo až koncem 19. století.
Z doby před asi 150 tisíci lety pochází nejstarší důkazy o osídlení dnešní Ukrajiny.Neandrtálskéosídlení na Ukrajině je doloženo z období 43 000–45 000 př. n. l.Z období 32 000 let př. n. l. pocházejí první stopy po lidech moderního typu agravettienskékultuře.Území je také považováno za pravděpodobné místo prvnídomestikacekoně.
Z 5. tisíciletí př. n. l. pocházejí nálezy artefaktůtripolské kultury,která patří mezi nejstarší civilizaceneolittickéEvropy.Podle převládajícíkurganové hypotézyležela pravlastIndoevropanůvestepích Ukrajiny a jižního Ruska, odkud se začali před asi 5 000 lety šířit do Evropy a dalších částí světa.Ve starověku byl jih Ukrajiny periferiíantickéhosvěta: existovalo zde královstvíSkythů, o jejichž životě podává zprávu řecký historikHérodotos, který oblast osobně navštívil.Na Krymu a na pobřeží Černého moře vznikalyřeckéa pozdějigótskékolonie (Pontská Olbia,Tyrás,Chersonésos).Střední a severozápadní Ukrajina je pak oblastíetnogenezeSlovanů(vizAntové, kteří podle Ptolemaia ve 2. století nesli název Vendů).Vendů byli v 6. století podmaněni Avary a tím i zanikl jejich název. S úpadkem Avarské říše došlo k rozvoji ukrajinské říše.V 7. stoletíProtobulhařivybudovali na jihu UkrajinyStaré Velké Bulharsko. Po jejich migraci na západ oblast ovládliChazaři. Podle amerického historika Timothyho Snydera vikingští otrokáři putovali podél řeky Dněpr přes tržní osadu nazývanou Kyjev dál na jih skrz peřeje, přes které si nechali lodě přenášet, přičemž tito Vikingové si říkali Rusové a vytlačili z kyjevské oblasti Chazary a sami splynuli s místními obyvateli.
Roku 882novgorodskýknížeOlegovládl Kyjev, který předtím platil tributChazarské říši. Tak se na území dnešní Ukrajiny, Ruska a Běloruska zformoval první východoslovanský stát,Kyjevská Rus. Spojení Slované poté dobyli hlavní město Chazarů. Nejvýznamnější panovník Kyjevské RusiVladimír I.přijal roku 988 křesťanství, a tovýchodní(viz téžSvěcení Rusi). Ke historickému a kulturnímu odkazu Kyjevské Rusi, která zažila největší rozkvět kolem 11. století, se hlasí nejen Ukrajina, ale i další východoslovanské státy.Od 12. století docházelo krozpadu Rusina jednotlivá ruská knížectví; na západě bylo nejdůležitějšíHaličsko-volyňské knížectví, jehož nejvýznamnějším vládcem bylDaniel Romanovič Haličský, jenž si dokonce vydobyl osobní titul krále. Ve středu Ukrajiny to byloKyjevské knížectví, nejmocnější za vládyJurije Dolgorukého. Jih dnešní Ukrajiny byl osídlen kočovnýmiturkickýmikmeny (Kypčaci).
Ve 13. století došlo běhemmongolské invazek obsazení části samostatných knížectvítatarskými(mongolskými) nájezdníky. Kyjev byl zpustošen roku 1240 Mongoly a centrum Rusi se později přesunulo na sever.Celá oblast se dostala pod vliv nově zformované tatarskéZlaté hordy; pouze na západní část dnešní Ukrajiny tatarská moc nepronikla.Západní část Ukrajinybyla od konce 14. století součástí Polska (Podolí, Červená Rus, částVolyně). Valná část Ukrajiny se s úpadkem Zlaté hordy stala suverénní součástíLitevského velkoknížectví. Na jihu se vytvořilKrymský chanáta východ se dostával pod vlivMoskevské Rusi. Na břehu Černého moře si vytvořila několik koloniíJanovská republika(např. vKiliji).
Roku 1569 došlo ke vznikuLublinské unie, ještě těsnějšího sepětí Polska a Litvy. Území Ukrajiny, které spadalo pod Litvu (přibližně po řeku Dněpr), bylo v rámciPolsko-litevského státupřevedeno přímo pod Polské království.Ukrajinská šlechta získala v Polsku stejná práva, jaká příslušelapolské šlechtě, ovšem za cenu polonizace a přijetíkatolictví. Výjimku tvořilizáporožští kozáci, kteří se sveřepě drželipravoslaví. Na jimi ovládaném území s centrem naSičise soustřeďovali lidé z různých sociálních vrstev, zejména však poddanských, kteří sem utekli předfeudálnímútlakem. Vytvořili jakýsi vojenský kvazistát, což Poláci tolerovali, neboť zjistili, že kozáci jsou užitečnou silou v boji s Turky a Tatary. Získali jistou autonomii dokonce i v polsko-litevské armádě (tzv. registrovaní kozáci).Záporožci vytvářeli jakési vojenské nárazníkové pásmo v oblastiDivokých polí, sousedících s Krymských chanátem.
Krymští TatařiaNogajci, vazalové osmanskéhosultána, podnikali téměř každý rok loupeživé vpády, které zabraňovaly trvalejšímu osídlení jižní avýchodní Ukrajiny. Někteří historici odhadují, že při nájezdech obávané krymskotatarské jízdy, mezi 15. a 18. stoletím, byly odvlečeny a prodány dootroctvívOsmanské říšiaž 3 miliony lidí.
Navzdory společnému nepříteli se však polská šlechta a kozáci postupně odcizili. Především kvůli útlaku rolníků a pronásledování pravoslaví. Nicméně v roce 1596 došlo k dohodě mezi katolíky a některými pravoslavnými – tzv.Brestlitevská unie– čehož důsledkem byl vznikUkrajinské řeckokatolické církve, doposavad druhé největší ukrajinské církevní síly vedleUkrajinské pravoslavné církve.
V roce 1648 došlo po několika menších bouřích na Ukrajině k velkémukozáckémupovstání, které vzešlo zeZáporožské Sičea které vedlBohdan Chmelnický. Tomu se podařilo ve spojenectví skrymskými Tataryv několika bitvách porazit polská vojska, což vedlo ke vznikuKozáckého hetmanátu, který je obvykle vnímán jako předchůdce Ukrajiny. Poražen byl ovšem už v roce 1651 vbitvě u Berestečka.
Roku 1654 se pak obrátil o pomoc k ruskému caruAlexejovi I.Pomoc byla zaplacenaPerejaslavskou dohodou, jež znamenala ztrátuLevobřežní Ukrajiny, která byla připojena k Rusku. Boje proti Polsku pak s podporoumoskevské Rusipokračovaly dál a skončily až v roce 1667mírem v Andrusově.
Chmelnického povstání bylo provázeno obrovskými protižidovskýmipogromy. Obětí masového vyvražďování se stalo téměř 100 tisícŽidův Polsku, Litvě i v Bělorusku, rozzuření kozáci však vraždili také Poláky, zejména šlechtice. Oběti byly často upalovány nebo naráženy na kůly. Za masakry nese zodpovědnost sám Chmelnický i jeho velitelé, např. neblaze proslulýMaxim Krivonos. Pronásledování Židů vyvolalo silnou migrační vlnu, mnoho Židů z Ukrajiny našlo útočiště mimo jiné i vČeských zemích. Zatímco západní historiografie hodnotí roli Chmelnického povstání kriticky a zdůrazňuje hlavně jeho brutalitu, v ukrajinském národním vědomí stále žije a je vnímáno jako osvobozenecká národní válka, jež vedla ke vzniku nezávislého ukrajinského státu. Naproti tomu Poláci a pochopitelně rovněž Židé je dosud vnímají silně negativně.
Po ochabnutí důvěry v Moskvu se Chmelnický pokusil vytvořit protipolskou koalici sTransylvániíaŠvédskem, ovšem neúspěšně. Roku 1657 Chmelnický zemřel. Na jeho místo nastoupilIvan Vyhovský. Ten se rozešel s Moskvou a raději se chtěl dohodnout s Poláky. Chtěl přeměnit Ukrajinu ve třetí subjekt polsko-litevské unie.
Polsko-litevská unie skutečně se záporožskými kozáky kompromis uzavřela, tzv.Dohodu z Haďače, podepsanou 16. září 1658 a schválenou polsko-litevským sněmem 12. května 1659.Ta ustavila novou Unii jako trojčlennou (Polské království, Litevské velkoknížectví a Hetmanská Rus) a zaručila záporožským kozákům rovné postavení vůči Polskému království a Litevskému velkoknížectví, s vlastními úřady – maršálkem (premiérem), vojskem a nejvyšším soudem. Tato dohoda také zaváděla rovnoprávnost náboženskou pro pravoslaví. Kvůli pozdějším válečným událostem v Polsku („potopa“) a také kvůli nespokojenosti většiny kozáků s haďačskou dohodou a následné vzpouře proti Vyhovskému, však nebyla dohoda ve skutečnosti nikdy naplněna a trilaterální unie fakticky nevznikla.
Místo toho přišlo zhruba v letech 1657–1686 období zvané „ruina“, éra chaosu, rozvratu a devastující války mezi Ruskem, Polskem,Krymským chanátem,Osmanskou říšía kozáky o kontrolu nad Ukrajinou.Války intenzivně eskalovaly se stovkami tisíc úmrtí. Po letech nepřetržitého válčení v roce 1667 mírová smlouva z Andrusova rozdělila kozácké území mezi Polsko-litevskou unii (Pravobřežní Ukrajina) aCarské Rusko(Levobřežní Ukrajina). Hranici tvořila řekaDněpr, Kyjev připadl Moskevskému knížectví.Konečná porážka kozáků přišla v roce 1686. „Smlouva o věčném míru“ mezi Ruskem a Polskem z toho roku rozdělení Ukrajiny definitivně stvrdila.
V Rusy ovládané části se správy ujal hejtmanIvan Mazepa, který zpočátku věřil, že ruský carPetr I.ponechá Ukrajincům autonomii. Když pochopil, že to tak nebude, přidal se na stranu Švédů vSeverní válce.Roku 1708 byl však poražen u BaturynuAlexandrem Menšikovema zbaven vlády. Švédská porážka vbitvě u Poltavyo rok později značila konec snů o aspoň částečné ukrajinské nezávislosti. Mazepovci zůstali v exilu, svědectvím jejich politického zrání jeÚstava Filipa Orlika.
Kyjevští církevní hodnostáři svým novým vládcům (Carské Rusko, resp. Moskevské knížectví) říkali, že Ukrajina a Rusko mají společnou historii, a tak se Moskevské knížectví se roku 1721 přejmenovalo na „Ruskou říši“ podle odkazu na starověkou Rus, která v té době již půl tisíciletí neexistovala.
VPolskudocházelo k vnitřním rozbrojům a svoji úlohu sehrálo i vzepětí porobených národů, zejména na území současné Ukrajiny (největší ukrajinské povstání proběhlo roku 1768). Přidělení Polskav letech 1772–1795 byla kRuskému impériupřipojena i většina pravobřežní (střední a západní) Ukrajiny kromě Haliče aBukoviny, jež získalahabsburská monarchie(1772).Kozácký hetmanátztratil i jen náznak jakékoliv autonomie, zejména po zániku Záporožské Siče roku 1775.
Koncem 18. století byla také zlikvidována tatarská atureckámoc na jihu a carevnaKateřina II. Velikáa její rádcekníže Potěmkinzaložili v nově dobyté tzv.Nové Rusiněkolik významných měst:Oděsu,Jekatěrinoslav,Sevastopola mnoho dalších. Kateřina II. rovněž pozvala na ukrajinská území, zejména na Krym, řadu migrantů zNěmecka, ale iBulharů,SrbůaŘeků.
Někteří Ukrajinci udělali u carského dvora kariéru, jako napříkladIvan Fjodorovič Paskevič. Jinak ovšem bylo 19. století dobou tvrdého národnostního útlaku ze strany Ruského impéria.A zároveň dobouukrajinského národního obrození, zprvu kulturního („ukrajinofilství“), později také politického. Klíčovou organizací probouzejícího se politického a národního života bylaCyrilometodějská společnostzaložená roku 1846, jejímž členem se stal iTaras Ševčenko.
Nová vlna, reprezentovaná napříkladMychajlo Drahomanovem, přišla v 70. letech, avšak tu již carské orgány vyhodnotily jako velké nebezpečí. Výsledkem bylo, že v roce 1876 vydal ruský carAlexandr II.nechvalně známýEmžský dekret, zakazující veřejné užíváníukrajinského jazyka.
Ukrajinské národní snahy se pak soustředily především do habsburské části země, kde byl mnohem liberálnější režim (roku 1890 zde vzniklaUkrajinská radikální strana). První ukrajinskou politickou organizací hlásající jednoznačně osvobození Ukrajiny z ruské nadvlády bylo na konci 19. stoletíBratrstvo Tarasovců.V roce 1900 vznikla v Charkově první ukrajinská politická strana v Rusku –Revoluční ukrajinská strana.Po prvních volbách doStátní dumyroku 1905 se k ukrajinské identitě přihlásilo 45 poslanců a nalezli shodu na programu autonomie Ukrajiny v rámci Ruského impéria.
Současně se – byť pomalu – rozvíjelo také hospodářství, začalo se s výstavbou železniční sítě a masivní těžbou uhlí; rychle rostla města, zejména Kyjev aCharkov.
Ke konciprvní světové válkya v průběhuruské občanské válkybylo na části ukrajinského území sestaveno několik ukrajinských vlád. První ukrajinská republika –Ukrajinská lidová republika(UNR) – existovala v letech 1917–1919, ve východní části dnešní Ukrajiny. Byla však prakticky pouze válčící stranou v rámciruské občanské válkya zanikla pod náporem ruskýchbolševiků.Západoukrajinská lidová republika(ZUNR) existovala v letech 1918–1919 a po celou dobu své krátké existence vedla boj proti polským jednotkám a zanikla pod náporem polských a rumunských vojáků. Obě části se nakrátko spojily 22. ledna 1919 (Akt Zluky). Z praktického hlediska se jednalo pouze o symbolický akt. V poválečném chaosu vznikly i další státní útvary jakoUkrajinský státčiHuculská republika. Prvním ukrajinským prezidentem byl historik, literát a filosofMychajlo Hruševskyj.Klíčovou politickou osobností východního státu bylSymon Petljura, západníhoJevhen Petruševyč. Hlavou Ukrajinského státu bylPavlo Skoropadsky, huculskou vládu vedlŠtefan Kločurak.
Již v únoru 1919 bolševici dobyli Kyjev a Ukrajina tak upadla do chaosu. Nakonec obě části státu bojovaly nezávisle na sobě své vlastní války. Západní část se musela potýkat s invazí Poláků, zatímco zbytek Ukrajiny bojoval na východě s ruskými bolševiky. Vedle bolševiků abělogvardějcůse do konfliktu zapletli také anarchisté (Nestor Machno) a řada dalších skupin. Vboji o národní samostatnostale byli Ukrajinci nakonec poraženi: popolsko-ukrajinské válcese západní Ukrajina stala součástí2. polské republikya v roce 1922 vzniklaUkrajinská SSRjakožto řadová republika Sovětského svazu s hlavním městem ve východoukrajinském Charkově, které bylo roku 1934 přeneseno doKyjeva. V letech 1926–1940 existovala v rámci Ukrajinské SSRautonomní republika Moldavanů.Bukovinabyla anektovánaRumunskem,Zakarpatská Ukrajinabyla v roce 1919 připojena kČeskoslovensku.
Roku 1929 se veVídniuskutečnila konference Ukrajinců, kteří emigrovali z vlasti. Tito založiliOrganizaci ukrajinských nacionalistů (OUN), jež usilovala o samostatný ukrajinský stát (často násilnou formou) a významně zasahovala do dalšího osudu Ukrajiny.
Národnostní požadavky byly v prvním období Sovětského svazu plněny poměrně dobře. V rámci programu zvanéhokorenizacija(někdy překládáno jako indigenizace) byly podporovány národní jazyky a kultury. Programukrajinizaceřídil zejménaMikola Skripnik. Avšak národně orientovaní politici byli ve 30. letech zhusta zlikvidováni ve Stalinových čistkách jako „buržoazní nacionalisté“. Skripnik raději spáchalsebevraždu, aby se zinscenovanému procesu vyhnul. Jeho kolega a vůdce ukrajinských komunistůStanislav Kosiorvšak popravě neunikl. Na konci 30. let již bylakorenizacijajednoznačně nahrazenarusifikací. V roce 1938 se ruština například stala povinným předmětem studia na všech neruských školách.Etnické napětí tak vzrostlo. Česká menšina, která žila na Ukrajině a která byla podporována československou vládou a evangelickou církví, byla pronásledována.
Ukrajina byla v sovětské éře vystavena ovšem i tvrdším zkouškám. Nejtěžší z nich byl hladomor (ukrajinskyHolodomor)v letech 1932–1933, který byl vyvolán násilnoukolektivizacízemědělství. Tato katastrofa, jež byla zřejmě alespoň zčásti úmyslně vyvolánaStalinovoupolitikou, je dodnes obestřena nejasnostmi a dohady, neboť stalinský režim o ní přikázal mlčet. Odhady počtu obětí se velmi různí; historici hovoří nejčastěji o 2,5 až 5 milionech mrtvých hladem.Nejhůře byly zasaženy Ukrajinská SSR, severní Kazachstán aKubáňv nynějším jižním Rusku. Menší hladomory postihly Ukrajinu také v letech 1921–1923 a 1946–1947, tedy v poválečných obdobích. Průmyslová produkce Ukrajiny se nicméně během 30. let zčtyřnásobila.
V letech 1941–1944 byla Ukrajinaokupována Německou říší. Někteří západní Ukrajinci, kteří se k Sovětskému svazu připojili teprve v roce 1939, vítali Němce jako osvoboditele. Nadšení však dlouho nevydrželo. Němci se jen málo snažili využít nespokojenosti se stalinistickou politikou. K překvapení Ukrajinců zachovali systém kolektivních farem. Deportovali také dva miliony Ukrajinců za prací do Německa a zahájili program vylidnění, aby připravili území na německou kolonizaci.Na Západní Ukrajině vznikla iUkrajinská povstalecká armáda(UPA). Bylo to vlastně ozbrojené křídloOrganizace ukrajinských nacionalistů, či spíše jedné její frakce, vedenéStepanem Banderou(odtud označení banderovci). Organizace se vyvinula v meziválečném Polsku. Jejím cílem byl samostatný ukrajinský stát na území s ukrajinskou etnickou většinou.Od roku 1943 až do konce války prováděla UPA masakry etnických Poláků v oblasti Volyně a východní Haliče. Zabila kolem 100 000 polských civilistů.Po válce pokračovala UPA v boji proti Sovětskému svazu, a to až do 50. let 20. století. Banderovci ani OUN s nacisty vyloženě nespolupracovali, s výjimkou křídlaAndrije Melnika. Jiné nacionalistické hnutí,Ukrajinská osvobozenecká armáda, bojovalo přímo po boku nacistů.
Většina Ukrajinců ovšem bojovala vRudé armáděa v sovětském odboji. V řadách sovětské armády bylo asi 4,5 milionů Ukrajinců. Prosovětský partyzánský odboj na Ukrajině měl na počátku 47 800 členů, na vrcholu v roce 1944 pak již 500 000 příslušníků, přičemž asi 50 % tvořili etničtí Ukrajinci. V obkličovacíbitvě o Kyjevský kotelbylo město pro svůj zuřivý odpor prohlášeno za „Město hrdinu“. Bylo tam zabito nebo zajato více než 600 000 sovětských vojáků.
Němci na Ukrajině prováděli genocidní politiku proti Židům. Asi 1,5 milionu jich zabily německé jednotkyEinsatzgruppen, někdy s pomocí místních kolaborantů. Celkové ztráty způsobené ukrajinskému obyvatelstvu během války se odhadují na 6,8 milionů (včetně Židů).Z odhadovaných 8,6 milionu ztrát sovětských vojáků připadá na 1,4 milionu na etnické Ukrajince. Ztráty ukrajinského lidu ve válce činily 40-44 % celkových ztrát SSSR. Bylo zničeno více než 700 ukrajinských měst a 28 000 vesnic. Země vyšla z války zcela zdevastována.
Poválečný stalinský režim sáhl ke svým oblíbeným přesunům obyvatelstva, a z velké části právě na Ukrajině. K 1. lednu 1953 tvořili etničtí Ukrajinci 20 procent ze všech deportovaných v Sovětském svazu. Kromě toho bylo obětí nucených deportací přes 450 000 etnických Němců z Ukrajiny a více než 200 000 krymských Tatarů.
Poválečná doba přinesla ale i územní zisky: K Ukrajině byla připojena její nynější západní část (tj. západníVolyňa východní Halič), která před válkou patřila Polsku. Tato území byla krátkodobě obsazena sovětskými vojsky již v září 1939, v zimě 1939/1940 pak proběhla zfalšovaná referenda o připojení těchto území k SSSR. Podobným způsobem, tedy zfalšovaným referendem, byla po obsazení Rudou armádou k Ukrajině připojena takéPodkarpatská Rus, která byla předválečnou součástíPrvní Československé republiky. V roce 1954 se stal součástí Ukrajinské SSR i poloostrovKrym, jenž byl do té doby součástíRuské SFSR.Šlo o dar v rámci oslav 300 letperejaslavské smlouvy. Jedná se o etnicky převážně ukrajinské, avšak politicky ruské území, připojené k Ruské říši v letech 1782–1784, porusko-turecké válce.
Sovětská Ukrajina se brzy stala lídrem v průmyslové výrobě a významným centrem sovětského zbrojního průmyslu. Tak důležitá role měla za následek velký vliv místní elity. Mnoho členů sovětského vedení proto pocházelo z Ukrajiny, jakoNikita Chruščeva jeho nástupceLeonid Brežněv, velitel vojskVaršavské smlouvyAndrej Grečkonebo sovětští maršálovéSemjon TimošenkoaRodion Malinovskij.
V 60. letech pokračovala masivníindustrializaceaurbanizacepředevším východní části země. Byla zbudována kaskáda přehrad naDněpru. Rozvoj průmyslu a moderníchtechnologiíbez ohledu naživotní prostředísi však vedle znečištění ovzduší vyžádal krutou daň: 26. dubna 1986 došlo na severu země kčernobylské katastrofě, nejhorší haváriijaderné elektrárnyve světových dějinách.Ukrajinsko-běloruské pomezí je dodnes zamořeno radioaktivním spadem, území v okruhu několika desítek kilometrů muselo být vysídleno.
V roce 1990 vyhlásilaVerchovna rada Ukrajiny(parlament) suverenitu země, nezávislost pak byla oficiálně vyhlášena 24. srpna 1991 současně s rozpadem Sovětského svazu. Prohlášení nezávislosti bylo potvrzenoreferendemo nezávislosti Ukrajiny téhož roku za podpory 90,3 % voličů. Přechod k tržní ekonomice, který nebyl doprovázen cílevědomou kontrolou hospodářských subjektů, rozkladplánovaného hospodářstvía především neschopnost politiků provést skutečné ekonomické a politické reformy, to všechno vedlo v 90. letech k propadu a dokonceagóniiekonomiky, která se vzpamatovala až okolo roku 2000.
Prvním prezidentem bylLeonid Kravčuk, jehož v roce 1994 vystřídal bývalý premiérLeonid Kučma. V roce 1996 byla schválenanová ústavas poloprezidentským systémem. Kučmova politická orientace byla převážně proruská, avšak v této otázce nebyl dlouho příliš zásadový. Jeho postupy proti opozičnímu tisku a radikálnějším kritikům mnohdy měly často zřetelně autoritativní rysy.
Po prezidentských volbách na konci roku 2004 proběhla v zemi neozbrojenáOranžová revoluce, vyvolaná nesouhlasem části veřejnosti s vítězstvím proruského kandidáta, premiéraViktora Janukovyče. Janukovyč byl nařčen z volebních manipulací a Nejvyšší soud Ukrajiny nařídil výsledky voleb anulovat. V druhé prezidentské volbě vyhrál jeho oponentViktor Juščenko. Oranžová revoluce poukázala na křehké spojení „proevropsky“ orientované západní a „prorusky“ orientované východní části země.
Po politické krizi v dubnu 2007, kdy prezident Juščenko rozpustil parlament, vyhlásil předčasné volby a pokusil se převzít kontrolu nad jednotkami ministerstva vnitra, se vkvětnusituace opět uklidnila. Předčasné parlamentní volby byly uskutečněny 30. září 2007. Největší počet hlasů v nich získala JanukovyčovaStrana regionů(34 %), těsně za ní se umístilBlok Julije Tymošenkové(31 %). Po dlouhém vyjednávání byla 18. prosince 2007 zvolena premiérkouJulija Tymošenková, jejíž blok utvořil koalici s Juščenkovou stranouNaše Ukrajina. V parlamentu však měla tato koalice jen těsnou většinu, která se rozpadla 6. června 2008, kdy z koalice vystoupili dva poslanci.Vláda Julie Tymošenkové pak definitivně padla 16. září 2008.Tehdejší předseda ukrajinského parlamentuArsenij Jaceňukoznámil na schůzce poslanců dne 16. září 2008 zánik vládní koalice. Změny, které byly prosazeny Blokem Julije Tymošenkové (BJuT) a proruskou Stranou regionůViktora Janukovyče, označil prezident Juščenko za ústavní převrat. O následujícím víkendu vypršela desetidenní lhůta, během níž měli prozápadní vládní partneři své neshody vyřešit.Došlo k nové politické krizi, kterou premiérka Tymošenková prohlásila za překonanou počátkem prosince 2008, kdy byla za pomociblokuVolodymyra Lytvynaobnovena koaliceBJuTa JuščenkovyNaší Ukrajiny, přestože část strany prezidenta Juščenka považovala smlouvu za neplatnou.
V roce 2010 vyhrálprezidentské volby, tentokrát právoplatně,Viktor Janukovyčs 48 % hlasů. Strana regionů tak získala nejen křeslo premiéra a předsedy jednokomorového parlamentu, ale i post prezidenta. Přestože se Janukovyč prezentoval jako silně proruský kandidát, dokázal Ukrajinu také přiblížit kEvropské unii(EU), neboť již v polovině roku 2013 se zdálo, že Ukrajina směřuje k podepsání asociační dohody s EU. Byla tedy naděje, že by se Ukrajina výrazně přiblížila k budoucímu členství v této nadstátní organizaci, aniž by zároveň narušila své ještě dobré vztahy sRuskem. Tím by se mohla stát jakýmsi „mostem mezi Východem a Západem“. Situace se ale velmi zkomplikovala. Prezident Janukovyč a spolu s ním i ukrajinská vláda jen několik dní před připravovanýmsummitemVýchodního partnerství EUveVilniusu, dne 21. listopadu 2013, pozastavili s ohledem na obtížnou finanční situaci země a vzhledem k nabídce podstatné pomoci ze strany Ruska přípravy pro podpis asociační dohody s Evropskou unií. Janukovyč prohlásil, že je dohoda s EU zatím pro Ukrajinu nevýhodná.Podle průzkumu veřejného mínění, který zveřejnil Kyjevský Mezinárodní institut sociologie v listopadu 2013, 39 % dotázaných Ukrajinců podporovalo vstup Ukrajiny do Evropské unie, zatímco 37 % dotázaných Ukrajinců podporovalo vstup doEurasijského ekonomického svazuv čele s Ruskem.
Pouhý den poté, v pátek 22. listopadu 2013, zaplavila Kyjev a část Ukrajiny vlna demonstrací. Před Vánoci 2013 se na největší manifestaci na hlavním kyjevském náměstíMajdansešlo na 200 000 lidí,podlebritskýchzdrojů to mělo být až 800 000 demonstrantů.Poté se série protestů, která je známá pod názvemEuromajdan, přenesla i do některých dalších ukrajinských měst. V prosinci 2013 odmítlaEvropská komise, což jeexekutivníorgánEU, poskytnout Ukrajině finanční pomoc ve výši několika miliard eur výměnou za podpis asociační dohody.Situace eskalovala v průběhu vládních represí vůči demonstrantům. Od února 2014 již nepokoje přerostly ve velké ozbrojené střety mezi policií a demonstranty. Prezident Janukovyč a jeho vláda sice za účasti ministrů zahraničíNěmeckaaFrancievyjednávali s opozicí, přičemž bylo dosaženo dohody o předčasných prezidentských volbách ještě v roce 2014. Tato dohoda se však poté, co bylo použito zbraní proti demonstrantům, stala bezpředmětnou a dne 22. února 2014 uprchl prezident Janukovyč s pomocí Ruska ze země.
V reakci na tyto události demonstrovali proruští aktivisté na podporu Janukovyče na východě země. Byl to tzv.Antimajdan, série provládních demonstrací, probíhající paralelně k protestnímu hnutíEuromajdan. 25. listopadu 2013 se uskutečnila vKyjevědemonstrace na podporu vlády premiéraMykoly Azarova, prezidentaViktora Janukovyčea pro blízké vazby s Ruskem. Této demonstrace se zúčastnilo pouze 10 000 lidí. Jeden z lídrů opozice,Arsenij Jaceňuk, obvinilViktora Janukovyče, že vyměnil budoucnost Ukrajiny v EU za záruky Ruska ohledně svého znovuzvolení v roce 2015, nižší ceny plynu a 20 miliard dolarů.
Ruský prezident Putin v noci 21. února 2014 svolal poradu velitelů speciálních sil a rozhodl o obsazení Krymu.VAutonomní republice Krymse 26. února v tamním parlamentu debatovalo o vyhlášení referenda o statusu poloostrova, nebylo však přítomno dost zákonodárců.Posléze proruštíneoznačení ozbrojenciobsadili v noci parlament.Parlament za těchto okolností další den vyhlášení referenda, dle mluvčí, odhlasoval poměrem 61 ku 64 hlasů.Ruský parlament de jure schválil intervenci na Ukrajině dne 1. března 2014.
16. března 2014 uspořádal Krymský parlamentreferendumo samostatnosti Krymu a následném připojení kRuské federaci. V tomto referendu se dle ruských úřadů voliči absolutní většinou rozhodli pro nezávislost na Ukrajině. Referendum nebylo uznáno převážnou většinou členských zemíOrganizace spojených národů(OSN). Dne 17. března 2014 zasedal krymský parlament již za stavu úplné kontroly poloostrova ozbrojenýmisilami Ruské federace. Při tomto zasedání vyhlásil parlament Krymu nový stát s názvemRepublika Krym, který však bezprostředně poté požádal o vstup do Ruské federace jako její nový subjekt.
Proruské nepokojena východní Ukrajině, které vypukly po svržení prezidenta Janukovyče, se vystupňovaly vozbrojený konfliktmeziukrajinskou armádoua ozbrojenými separatistickými silami vDoněckéaLuhanské lidové republicepodporovanými ruskými dobrovolníky. V Charkově i Oděse existovaly Ruskem financované organizace, které byly připravené vyhlásit samozvané republiky jako ty, které vznikly v Doněcku a Luhansku. V roce 2014 se ozbrojenci, kteří přišli z Ruska, pokusili převzít moc i v Charkově. Obyvatelé Charkova zůstali k výzvám oddělit se od Ukrajiny apatičtí. Proruští separatisté sice obsadili budovu správy Charkovské oblasti, ale zaútočil na ně speciální oddíl ukrajinského ministerstva vnitra zvaný Jaguár. Po těžkých bojích, při nichž téměř celý dům shořel, se jim podařilo separatisty vytlačit. Charkov zůstal pod kontrolou Ukrajiny.
K začátku roku 2015 bylo na Ukrajině registrováno 1 007 900 vnitřních uprchlíků, z toho polovina v Doněcké a Luhanské oblasti, dle údajů Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky.Do konce září 2015 dle ruských úřadů migrovalo do Ruska zhruba 1,3 milionu Ukrajinců. Z tohoto počtu požádalo 400 000 lidí o status uprchlíka, dále bylo 300 000 žadatelů o dočasný pobyt a 600 000 lidí nijak neregistrovaly. Celkově žilo v Rusku ke konci listopadu 2015 kolem 2,6 milionu Ukrajinců.
Dne 25. května 2014 se na Ukrajině uskutečnily prezidentské volby hlasováním všech občanů. Vítězem byl téměř ve všech regionech země včetně těch východních, kde se volby konaly, prozápadníPetro Porošenko. Protože prezident Porošenko nedokázal splnit většinu svých slibů, zejména omezit korupci, která se spíše ještě zhoršila, a zahájit potřebné reformy, v roce 2015 mu vyjádřilo podporu pouze 17 % ukrajinských voličů.
Volodymyr Zelenskyjje současným ukrajinským prezidentem od 20. května 2019. Dříve herec, scenárista, televizní moderátor a ředitel ukrajinskéhoStudia Kvartal 95(Квартал-95). Zelenskyj kandidoval na ukrajinského prezidenta vevolbách v roce 2019, v jejichž druhém kole porazil dosavadního prezidentaPetra Porošenkaziskem 73 % hlasů.
Dne 24. února 2022 nařídil prezident Ruské federaceVladimir Putinzačátekinvaze na Ukrajinu. Jako záminku použil ochranu Rusů na území Ukrajiny, především v mezinárodně neuznanýchDoněckéaLuhanskérepublice.Rusko zaútočilobalistickými raketami,střelami s plochou dráhouletu a nálety, do nichž se zapojilo asi 75 bojových letadel, na vojenské cíle po celé Ukrajině (kasárny, sklady munice, téměř desítka letišť). Pozemní síly napadly Ukrajinu z tzv. Doněcké a Luhanské lidové republiky, z Běloruska a Krymu. Zdroje z USA soudí, že cílem invaze je svržení legitimní ukrajinské vlády a dosazení Rusku pohodlné formy vládnutí.Ještě téhož dne se Rusům podařilo obsadit Ukrajinskou jadernou elektrárnuČernobyl.
Podle tajných služeb USA nasadilo Rusko proti Ukrajině kolem 75 % svých pozemních sil. Ve vzdálenosti do 60 km od hranic Ukrajiny rozmístilo Rusko přibližně 120 z celkového počtu 160 svých praporních taktických skupin (BTG), přibližně 35 z 50 známých praporů protivzdušné obrany a přibližně 500 stíhacích a bombardovacích letounů a 50 středních až těžkých bombardérů.
Útoku ruské armády předcházel kybernetický útok DDoS na webové stránky ukrajinských ministerstev obrany, zahraničí a vnitra.
Těžké boje probíhaly vHostomelu, městě vzdáleném 7 km od Kyjeva, kde sídlí výrobce letadelAntonovaletištěs dostatečně dlouhou dráhou pro všechny typy letadel, včetně největších dopravních letadel. Podle záběrů, které získala agentura AP, byl zničen nejméně jeden dům. Ruská armáda tvrdila, že zničila 83 ukrajinských vojenských objektů, a potvrdila, že její síly se přesunuly na Ukrajinu z Krymu. (Ruské ministerstvo obrany).
Ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj, který v posledních dnech opakovaně apeloval na Putina, aby místo vojenské akce zvolil diplomatickou cestu, vydal videoprohlášení o vyhlášení válečného stavu. Vedoucí představitelé skupiny zemíG7vyzvali mezinárodní společenství, aby „co nejdůrazněji odsoudilo tento útok, postavilo se po boku Ukrajiny a pozvedlo svůj hlas proti tomuto hrubému porušení základních zásad mezinárodního míru a bezpečnosti“.
V úterý 15. března 2022 navštívil prezidenta v ostřelovaném Kyjevě, spolu s předsedy vlád Polska a Slovinska, premiér české vládyPetr Fiala, jako výraz podpory a současně pro projednání otázek hospodářské a vojenské pomoci Ukrajině.
Dne 30. září 2022 byla od Ukrajiny formálně odtržena územíDoněcké,Luhanské,ChersonskéaZáporožskéoblasti na základě zpochybněných referenda následně připojena kRuské federaci.
Situace se stále vyvíjí (k říjnu 2023).
Ukrajinská vlajka je tvořená listem o poměru stran 2:3 se dvěma vodorovnými pruhy, modrým a žlutým.
Ukrajinský státní znak, zvaný Tryzub (ukrajinskyТризуб,českytrojzubec), je tvořen modrým, zlatě lemovaným štítem se zlatýmtrojzubcem.
Ukrajinská hymna je píseňŠče ne vmerla Ukrajiny i slava, i voľa(českyUkrajina ještě nezemřela). Autorem textu původní písně (pro hymnu upraveného), je etnograf a básník Pavlo Čubynskyj. Hudbu složil řeckokatolický kněz a skladatelMychajlo Verbyckyj.
Ukrajina je s rozlohou 603 700 km² největším ze států, jejichž celé území leží na území Evropy. Sousedící evropská částRuska(jehož většina území se nachází vAsii), má však rozlohu 3,953 milionu km² a je tak více než šestkrát větší než Ukrajina.
Ukrajina bývá zpravidla přiřazována kvýchodoevropskýmstátům, avšak její západní regiony jakoHaličneboZakarpatínáleží kulturně a historicky spíše kestřední Evropě.
Střední a východní Ukrajina zaujímá jihozápadní část rozlehléVýchodoevropské roviny. Povrch je tvořen předevšímvysočinamiapahorkatinamiči náhorními plošinami přerušovanými údolími řek, která jsou typická především pro přítokyDněstruv Podolí. Na jihu země se rozkládají rovinatéstepi; druhá větší rovinatá oblast je tzv.Polesípři hranicích sBěloruskem. Největšími pohořími jsouKarpatyna jihozápadě země (nejvyšším vrchem jeHoverla, 2061 m) aKrymské horyna jihu Krymského poloostrova, jejichž nejvyšší vrcholky dosahují okolo 1500 m. Poloostrov Krym je se zbytkem pevniny spojenPerekopskou šíjí.
Celková délka říční sítě je okolo 170 000 km. Většina řek patří doúmoříAzovskéhoaČerného moře, jen 4 % území náleží k úmoříBaltského moře. Nejvýznamnější řekou jeDněpr(ukrajinskyDnipro), který protíná Ukrajinu ze severu na jih a dělí ji na dvě části, „levobřežní“ a „pravobřežní“. Jeho hlavními přítoky jsouPripjať,Desna,PsloaInhulec. Východní Ukrajinou protékáSeverní Doněc, přítokDonu. Další velké řeky jsouPrut,DněstraJižní Buh. Velké řeky jsou využívány jednak pro lodní dopravu, jednak jako zdroj energie: zejména na Dněpru bylo vybudováno několik velkých přehrad shydroelektrárnami, z nichž nejznámější jeDněproGESvZáporoží; největší přehradní nádrží jeKremenčucká vodní nádrž.
Největší ukrajinská jezera jsou vBudžakuv údolíchDunaje(Jalpuh,Kahul). Větší jezera alimanyse rozkládají na pobřežíČernéhoaAzovského moře; největší z nich jeDněsterský liman(360 km²),největšípřirozená vodní plocha Ukrajiny. VeVolyniaPolesíje mnohokrasovýchjezer; vUkrajinských Karpatechje nejvýznamnější jezeroSynevyr.
Téměř celá Ukrajina náleží domírného klimatického pásu, převládákontinentální podnebí; pouze na úzkém území mezi Krymskými horami aČerným mořemje podnebísubtropické.
Průměrná ročníteplotase pohybuje mezi +6 °C na severu a +12 °C na jihu země. Průměrné roční srážky na většině území činí okolo 600 mm; největší srážkový úhrn vykazují Karpaty (1200 mm), nejsuššími oblastmi jsou stepiChersonské oblastia severního Krymu (400 mm ročně).
Ukrajina se dělí na 27 správních celků:
Tyto celky se dále dělí narajóny, kterých je na Ukrajině celkem 140 a které přibližně odpovídají českýmokresům, v průměru jsou však o něco menší. Větší města bývají samostatnou správní jednotkou podřízenou přímo oblasti, některá jsou dále rozdělena na městské rajóny. Obce na Ukrajině spadají do tří kategorií:města,sídla městského typuavesnice.
Ukrajina je zastupitelskádemokracieapoloprezidentská republika. Prezident je volen přímo, a to na 5 let. Ukrajina májednokomorový parlament(Verchovna rada Ukrajiny) o 450 zastupitelích (od r. 2006 též na pětileté období); ten volí a odvolává premiéra země; premiér musí být oficiálně jmenován prezidentem.
Ukrajina byla mj. pozorovatelemSpolečenství nezávislých států(po ruské anexi Krymu se rozhodla pro úplný odchod),OSN,OBSE,GUAM,Rady Evropya Organizace pro hospodářskou spolupráci černomořských zemí (BSEC). 16. května 2008 se Ukrajina po čtrnáctiletém vyjednávání oficiálně stala členemWTO.
Z prvního do druhého kola voleb postoupil dosavadní prezidentPetro Porošenko(16 % hlasů), avšak s velkým odstupem zaVolodymyrem Zelenským(30 %), známým seriálovým hercem a komikem. Předvolební průzkumy se téměř shodovaly s výsledky a favorizovaly Zelenského.To se opakovalo před druhým kolem voleb, které se uskutečnilo v neděli 21. dubna 2019. V něm zvítězil Zelenskyj se ziskem 73 % hlasů.
V rámciBudapešťského memorandapodepsaného 5. prosince 1994 se Ukrajina (spolu s Běloruskem a Kazachstánem)vzdala svého jaderného arzenálu. Tím se stala Ruská federace jedinou zemí bývaléhoSovětského svazuvlastnící jaderné zbraně. Ruská federace se zavázala respektovat bezpečnost a územní celistvost Ukrajiny, Běloruska a Kazachstánu.
Ukrajina měla od počátku své nezávislosti po rozpadu Sovětského svazu až do roku 2013 intenzivní, avšak komplikované vztahy se svým největším sousedemRuskem. V Rusku žije ukrajinská diaspora čítající tři až čtyři miliony lidí.V roce 2011 uvedlo 49 % dotázaných Ukrajinců, že mají příbuzné v Rusku.Postupně se začalo mezi vládami těchto dvou sousedních zemí stupňovat napětí, zejména kvůli podpoře dřívějšího prezidentaViktora JuščenkaproGruziiveválce v Jižní Osetiiroku 2008 a jeho snahám o vstup doNATO, opakovaně také kvůli problémům vznikajícím v souvislosti s dodávkami ruského zemního plynu a jejich finančnímu řešení.
Po odklonu Ukrajiny od hospodářské spolupráce s Ruskem, sesazení prezidentaViktora Janukovyče,anexi Krymu Ruskemaruské intervenci na východní Ukrajiněse vztahy mezi Kyjevem a Moskvou prudce zhoršily a jsou na historickém minimu.
Na přelomu let 2008/2009 eskaloval rusko-ukrajinský plynový konflikt poté, co ruský koncernGazpromodmítl dodávatzemní plynukrajinskémuNaftohazu, pokud ten nesplatí dluhy za předchozí dodávky. Výsledkem bylo třítýdenní přerušení dodávek plynu vlednu 2009, což postihlo nejen Ukrajinu, ale zčásti také střední a jihovýchodní Evropu.Za dodávky ruského plynu dlužil Naftohaz Ukrajiny v listopadu 2013 zhruba 1,3 miliardy dolarů.Ke konci toho roku proto tato firma sama zastavila odběr a zásobování země zajišťovala odčerpáváním zásob.
Zásobování západní a střední Evropy ruským plynem bylo posíleno velkokapacitním podmořským plynovodemNord Stream, který vede z Ruska podBaltským mořempřímo doNěmecka. Od té doby jsou podstatně omezeny eventuální výkyvy v dodávkách plynu z Ruska přes Ukrajinu způsobované neshodami mezi těmito dvěma státy. Užíváním plynovodů vedoucích mimo území Ukrajiny přichází tato země ovšem o poplatky za tranzit plynu přes své území.
Německo a další státy mají v zásadě zájem o výstavbu dalších dvou potrubí pro přepravu ruského zemního plynu pod Baltským mořem. Tento projekt je označován jakoNord Stream 2a nachází se ve fázi příprav pokládání potrubí (které již bylo s velkými náklady vyrobeno) na dno moře. Vedou se však o něj bouřlivé diskuse. Je odmítán jak Ukrajinou, tak Polskem a některými dalšími státy jako jeDánsko. V souvislosti s tímto projektem vznesl ukrajinský ministr zahraničíPavlo Klimkindne 19. března 2018 požadavek, aby státy západní Evropy a zvláště Německo uvalily sankce vůči bývalému kancléřiGerhardu Schröderovi, který je podle Klimkina „celosvětově největším lobbistou Ruska“. Schröder se totiž angažuje pro nový plynovod a je také předsedoudozorčí radyruského ropného koncernuRosněfť(do té funkce byl zvolen na návrh podílníka, ropné společnostiBritish Petroleum- BP).Německá vláda tento Klimkinův požadavek ještě téhož dne odmítla. Mluvčí vládySteffen Seibertprohlásil: „Spolková vláda a také spolková kancléřka nevidí žádný důvod, zabývat se úvahami tohoto druhu.“
Podle průzkumu, který provedla v únoru 2019 nezávislá agentura Levada, má většina dotázaných Ukrajinců negativní názor na ruské politické vedení a na prezidenta Putina, ale zároveň 77 % dotázaných občanů Ukrajiny uvedlo, že mají pozitivní postoj k obyvatelům Ruska. Průzkum také zjistil, že 82 % dotázaných Rusů má pozitivní postoj k obyvatelům Ukrajiny.
Prezident Putin na otázku, proč nepovažuje Ukrajinu za přátelskou zemi, řekl, že považuje Ukrajince a Rusy za jeden národ, a ukrajinského prezidenta Zelenského obvinil, že svou zemi předal pod plnou kontrolu ze zahraničí, kdy se klíčové záležitosti rozhodují ve Washingtonu, Paříži a Berlíně, nikoli v Kyjevě.
V červenci 2023 schválily členské země NATO na summitu veVilniusuodstranění Akčního plánu členství pro Ukrajinu, čímž v případě zahájení procesu přijetí bude lhůta zkrácena na jeden rok místo původních dvou.V červenci 2024 uvedlgenerální tajemník NATOJens Stoltenberg, že není otázkou, zda země do aliance vstoupí, ale kdy se tak stane.
Polsko iniciovalo projekt Východního partnerství mezi Evropskou unií a šesti postsovětskými zeměmi a velmi aktivně podporovalo proevropské hnutíEuromajdanna Ukrajině.Polsko, Litva a Ukrajina plánují vytvořit společnou armádní brigádu na obranu před Ruskem.
Polsko-ukrajinské vztahy komplikuje odlišná interpretace některých historických událostí, zejménaVolyňského masakru– vyvraždění zhruba 100 000 polských civilistůUkrajinskou povstaleckou armádou(UPA) za druhé světové války veVolynina západě Ukrajiny a následné odvetné masakry ukrajinských civilistů.V dubnu 2015Parlament Ukrajinyschválil zákon, kterým udělil příslušníkům UPA aOrganizace ukrajinských nacionalistů(OUN) status bojovníků za svobodu Ukrajiny.PrezidentPetro Porošenkooznačil bojovníky UPA za „příklad hrdinství a vlastenectví na Ukrajině“.V červenci 2016 označilpolský Sejmmasakry polského obyvatelstva na Volyni zagenocidu.Polský historický filmVolyň, který byl oceněn jako nejlepší polský film roku 2016,byl na Ukrajině přijat negativně a jeho promítání vKyjevěbylo na žádost ukrajinského ministerstva zahraničí zrušeno.V reakci na přejmenování třídy GenerálaVatutinav Kyjevě na tříduRomana Šuchevyče, který byl v letech 1943 až 1950 vrchním velitelem UPA, polský ministr zahraničí Waszczykowski v roce 2017 pohrozil zablokováním budoucího vstupu Ukrajiny do EU.
Vzájemné vztahy Ukrajiny aMaďarskajsou negativně ovlivněny postavenímmaďarské menšiny na Ukrajině.Maďarsko si stěžuje na zákony, které jsou podle maďarské vlády namířeny proti národnostním menšinám, včetně novely školského zákona ze září 2017, který ve školách omezuje výuku v jiném než ukrajinském jazyce. Školský zákon vyvolal protesty i v Rusku, Rumunsku, Moldavsku a Polsku.Maďarsko se od roku 2017 snaží blokovat sblížení Ukrajiny s Evropskou unií a NATO, protože podle Maďarska jde o „jediný nástroj, s jehož pomocí lze bránit zakarpatské Maďary a přimět Ukrajinu chovat se v souladu s mezinárodními normami“.
Od roku 2014 jsou na Ukrajině zakazovány knihy či filmy autorů nebo protagonistů, které podle Kyjeva ohrožují ukrajinskou národní bezpečnost. Na černou listinu se dostali nejen Rusové (např. Ivan Ochlobystin a Michail Porečenkov), ale zákaz se týká i umělců či spisovatelů, kteří nějakým způsobem sympatizovali se současnou ruskou politikou, navštívili anektovanýKryma podobně. Zakázané tak byly například filmy či fotky s bývalým francouzským a v současnosti ruským státním občanem, hercemGérardem Depardieu. Zákaz se týká takéStevena Seagala,Mickeyho Rourkea,Jean-Claudea Van Damme, filmů režisérůEmira Kusturici,Olivera Stonaa dalších přibližně 600 umělců.Zákaz vstupu na Ukrajinu má z „bezpečnostních důvodů“ také americký zpěvák a filmový režisérFred Durst.Kromě toho daly ukrajinské úřady najevo, že žádnému ruskému zpěvákovi, který podporuje oficiální ruskou politiku vůči Ukrajině, nepovolí účast na soutěžiEurovision Song Contestv Kyjevě v roce 2017, seznam takto prohibitovaných zpěváků obsahoval jedenáct jmen.
V květnu 2017 byly na Ukrajině zakázány ruské internetovéserveryVKontakte,Odnoklassniki,YandexaMail.ru. Jako důvod uvedla ukrajinská vláda, že ruské tajné služby vedou hybridní válku proti ukrajinskému obyvatelstvu, v níž ke svým speciálním informačním operacím zneužívají tyto internetové sítě.Všechny čtyři stránky patřily mezi 10 nejnavštěvovanějších na Ukrajině.Mezinárodní organizace na ochranu lidských právtento zákaz kritizovala jako porušování svobody slova a svobodného šíření informací mezi miliony ukrajinských uživatelů.
V červnu 2022 Ukrajina zcela zakázala tisk knih ruských autorů, import knih a hraní hudby pocházející z Ruské federace. Podle Ruska jde o další akt v utlačování velkého počtu rusky mluvících ukrajinských občanů.
Dne 3. března 2015 bylo oznámeno, žeEvropská komisevytvořila početný tým poradců, který má pomoci Ukrajině, aby se politicky a ekonomicky stabilizovala. Tým měl pracovat v rámci „Agentury pro modernizaci Ukrajiny“. Byli v něm zastoupeni významní politikové včetně bývalých komisařůEvropské unie. Bývalý německý ministr financíPeer Steinbrückdostal na starost ukrajinské státní finance. FrancouzkaLaurence Parisotse starala o hospodářské záležitosti. NěmecGünter Verheugenbyl příslušný pro podniky a průmysl, ČechŠtefan Fülepro otázky integrace do EU a AngličanPeter Mandelsonpro obchodní záležitosti. Bývalý německý ministr obranyRupert Scholzdoprovázel nutné změny ukrajinské ústavy směrem k decentralizovaným strukturám. Francouzský politikBernard Kouchner, bývalý ministr zahraničí a lékař, radil Ukrajině v otázkách zdravotnictví. Ředitelem zmíněné agentury se stal bývalý rakouský ministr financíMichael Spindelegger.
Ohledně přistoupení k EU byla Ukrajina vyzvaná k provedení rozsáhlých reforem, pochybnosti jsou především ohledně demokracie, právním státě a korupci.
Porozpadu Sovětského svazuzůstala na Ukrajině armáda o počtu 780 000 vojáků, dočasně vybavená třetím největším arzenálem jaderných zbraní na světě.V květnu 1992 Ukrajina však podepsalaLisabonský protokol, ve kterém se zavázala, že odevzdá všechny jaderné zbraněRuské federacia připojí se keSmlouvě o nešíření jaderných zbraní. Ukrajina smlouvu ratifikovala v roce 1994 a do roku 1996 se země osvobodila od jaderných zbraní.
Po získání nezávislosti se Ukrajina prohlásila za neutrální stát. Většina používané techniky pochází ještě z dob Sovětského svazu nebo jde o modernizované verze těchto starších variant, které vyrábí poměrně silný ukrajinskýzbrojní průmysl(například jde o tankyT-84 Oplot, transportéryBTR-4a nákladní letadlaAntonov An-70).
Ukrajinská armádamá přibližně 300 000 příslušníků. Je členem svazkuPartnerství pro míra účastnila se misí v bývaléJugoslávii. Ukrajina byla součástíkoalice ochotnýcha ukrajinští vojáci byli nasazení veválce v Iráku. V současnosti má vojáky vKosovu,naStředním východěa vAfrice. Od konce 90. let navazuje užší vztahy sNATO, zejména spolskou armádou. V roce 2014 plní úkoly v boji proti proruským separatistům na východní Ukrajině (vizVálka na východní Ukrajině).
Po boku pravidelné armády bojují na východní Ukrajině dobrovolnické prapory ukrajinské Národní gardy, které spadají pod ukrajinské ministerstvo vnitra. Je to mimo jinéprapor Azova do svého rozpuštění to byl taképrapor Ajdar.
V dubnu 2015 prováděla po dva měsíce výcvik ukrajinské armády 173. výsadková brigádaamerické armády.
Ukrajina je podle kupní síly dlouhodobě nejchudší zemí Evropy (střídavě sMoldavskem).V porovnání sČeskemneboRuskemnemá Ukrajina srovnatelnou ekonomickou výkonnost. JejíHDPna hlavu v roce 2010 (vparitě kupní síly,purchasing-power parity, PPP) činil 7 666 USD,zatímco HDP Česka byl 27 694 USD a Ruska 20 498 USD na jednoho obyvatele. Ekonomika Ukrajiny je tak srovnatelná s rozvojovými státy jako jsouParaguayneboSalvador.
Ukrajinská ekonomika byla druhou největší v rámci Sovětského svazu. Po jeho rozpadu bylo nastolenotržní hospodářství, jehož nástup v podobě „šokové terapie“ byl velice bolestný: zemi postihlahyperinflace, mnoho podniků ukončilo výrobu, privatizace probíhaly neprůhledným způsobem. Situace se částečně stabilizovala po roce 1996 po zavedení nové měny,ukrajinské hřivny.
V prvních letech 21. století ukrajinská ekonomika dosáhla poměrně rychlého a stabilního růstu HDP, který v roce 2007 činil 7,3 %.V roce 2008 byla však Ukrajina těžce zasaženasvětovou ekonomickou krizí, v důsledku čehož se ekonomika prudce propadla, a to o více než 15 %. V roce 2012 činil růst HDP pouze 0,2 %, v roce 2013 0,36 %.MMFna konci roku 2013 předpovídal růst HDP v roce 2014 o 1 %,ale je zřejmé, že tohoto cíle se vzhledem k nestabilní politické situaci, odtržení Krymu a především kvůliválce na východní Ukrajiněse všemi jejími průvodními jevy nepodařilo dosáhnout. Naopak, ukrajinský HDP v roce 2014 pravděpodobně značně poklesl, přičemž přesná míra zatím není známa.
Ukrajinské hospodářství nadále nese znaky postsovětské ekonomiky, orientované na obory s nízkou přidanou hodnotou. Velkou váhu má těžký průmysl, zejménametalurgiea těžba uhlí ve válkou postiženémDonbasu, který je však technicky a technologicky zastaralý. Na podzim roku 2008 v důsledku finanční krize přijala Ukrajina – ve stejnou dobu jakoMaďarsko– mnohamiliardový dolarový úvěr odMezinárodního měnového fondu.Největšími obchodními partnery jsou zeměEU,Rusko(potažmo SNS) aTurecko.
Průměrná mzda státních pracovníků v červenci 2008 činila 1930 hřiven, tedy přibližně 398 USD.O rok později to bylo 2008 hřiven,avšak kvůli propadu hřivny kvůli ekonomické krizi činil přepočet jen 251 USD. Průměrná mzda za rok 2012 činila 294,6 EUR. Dle sektorů je nejvyšší průměrná mzda v průmyslu (340,7 EUR), následují stavebnictví (242,5 EUR), obchod (262,5 EUR) a ubytování a stravování (200,2 EUR). To je i přes nižší ceny v porovnání s jinými státy poměrně málo, což vede k početné pracovní migraci zejména do Česka,NěmeckaaItálie, ale především do Ruska, například doMoskvy.
Míra nezaměstnanosti na Ukrajině v roce 2012 dosáhla 8 %. Největší podíl ekonomicky aktivního obyvatelstva pracuje ve službách (60,7 %), v průmyslu a stavebnictví jich pracuje 23,4 %, a nejmenšího podílu dosahuje zemědělství (15,8 %).
Ukrajinská hřivna se proti měnám jako je americký dolar (USD) aeuro(EUR) již v průběhu roku 2014 značně propadla, a sice o 50 %. Ještě rychlejším tempem ztrácí hřivna od začátku roku 2015, když do konce února přišla o dalších 50 % své dosavadní hodnoty. Hřivna má tedy nyní vůči důležitým světovým měnám pouze čtvrtinu hodnoty z konce roku 2013. Její směnný kurz oproti USD je aktuálně 25 : 1. Ukrajinská národní banka se snaží tento proces alespoň zpomalit, a proto zvedá hlavní úrokovou míru. Naposledy se tak stalo 2. března 2015, a to z 19,5 % ročně na rekordních 30 %. Ukrajinská vláda činí další opatření, aby propad ekonomiky zbrzdila. Mimo jiné se uchází o další půjčkuMezinárodního měnového fondu(MMF) ve výši 17,5 miliardy USD.V souvislosti s plánovanou pomocí od MMF jsou nezávislí pozorovatelé ovšem toho názoru, že Ukrajina se jako dlužník stává „bezedným sudem“, který nemohou ani vysoké půjčky úplně zacelit.
V roce 2018 se Ukrajina stala nejchudší zemí Evropy.
V roce 2021 činila minimální měsíční mzda na Ukrajině 6 000 hřiven a průměrná mzda 14 045 hřiven (440 €).Průměrná měsíční mzda v Kyjevě byla 21 000 hřiven.
Ukrajinské nerostné bohatství se stalo jedním z pilířů sovětské ekonomiky. Nejdůležitějším sektorem je těžba černéhouhlív oblastiDonbasu(s hlavními centryDoněckaLuhansk), který je zároveň hlavním průmyslovým regionem země: ročně se zde v uplynulých letech vytěžilo až 200 milionů tun uhlí a vyrobilo se 50 milionů tunoceli. Významný je dále zejména strojírenský, chemický a potravinářský průmysl. Kromě Donbasu jsou velkými centry těžkého průmyslu městaDnipro,ZáporožíčiMariupol.
V okolí městaKryvyj Rihjsou bohatá nalezištěželezné rudy, která se zpracovává v místních slévárnách. Mezi další nerostné suroviny Ukrajiny patříuranovérudy, magnetické rudy atitan, dálechrom,nikl,bauxit,fosfáty,síra,rašelina,ropa,sůl,grafit,mangan,kaolin,antracit,zemní plynažula.
Většina území Ukrajiny disponuje kvalitní a úrodnoučernozemnípůdou. Obděláváno je 57 % půdy. Mezi hlavní zemědělské produkty patří:pšenice,ječmen,cukrová řepa,brambory,kukuřice,slunečnice,masoamléčné výrobky. Chová se zde hlavněskotaprasata, důležitý je rovněžrybolov. V jižních oblastech (zejména na Krymu) je rozšířeno takévinařství. Karpaty jsou důležitou zásobárnou dřeva. Pro velkou část venkovského obyvatelstva je drobné zemědělství vedlejším zdrojem příjmů.
Rozloha Ukrajiny a její poloha mezi západní Evropou, Ruskem a Černým mořem klade velké nároky nadopravní infrastrukturu. Rozsáhlé investice do dopravních sítí, plánované v souvislosti s pořádáním šampionátuEURO 2012, se v současnosti dostávají do skluzu.
Relativně hustá a kapacitní železniční síť (oširokém rozchodu1524 mm) čítá 23 300 km tratí, z nichž necelá polovina je elektrifikována.Nejvytíženější a nejlépe udržované tratě vedou ve směruPolsko–Lvov–Šepetivka–Fastiv/Kyjev–Dnipro–Doněck–RuskoaMoskva–Charkov–Záporoží–Krym. Monopolní dopravceUkrzaliznycjaje s 375 000 zaměstnanců jedním z největších podniků v zemi.
V lednu a únoru 2017 probíhá na území kontrolovaném ukrajinskou vládoublokádaželezničních a částečně i silničních spojení se separatistickými republikami. Cílem nacionalistických demonstrantů z řad účastníků tzv. protiteroristické operace (ATO) a několika poslanců parlamentu je ochromení dodávek černého uhlí z Donbasu do ukrajinských elektráren akoksáren. Protestují tím proti vysokým cenám elektřiny a proti korupci v zemi. Zároveň však způsobili, že se Ukrajina dostala na pokrajenergetickéhokolapsu, neboť mnoho elektráren pracuje výhradně s vysoce hodnotnýmantracitem, který se na Ukrajině netěží nikde jinde než na území separatistických republik. Zásoby antracitu by mohly stačit již jen na 40 dní. Předseda vládyVolodymyr Hrojsmanproto požádal demonstranty, aby to „s blokádou nepřeháněli“.
Na Ukrajině jsou pouze dvě standardnídálnice; 175 km úsek zCharkovadoDnipraa 18 km část M03 z Kyjeva doBoryspil. Z Kyjeva do Lvova aOděsyvedou expresní silnice. Individuální automobilismus širokých vrstev obyvatelstva se na Ukrajině ještě nerozmohl tak silně jako v západních zemích.
Přes Ukrajinu vedou důležité převozníropovodyaplynovodyz Ruska do střední a západní Evropy, což ji staví do pozice klíčového hráče zejména ve věci tranzitu ruského plynu.
Hojně využívána jeměstská hromadná doprava(MHD), zejména tři fungující systémymetra v Kyjevě,CharkověaDnipro. Desítky měst mají provozytramvajovéčitrolejbusové dopravy. Na Krymu je v provozu dokoncenejdelší trolejbusová trať světa. V několika ukrajinských městech jsou používánytramvaje československé výrobyznačky Tatra. Kvůli nedostatku financí po rozpadu Sovětského svazu se prudce zpomalil rozvoj klasických sítí MHD; např. bylo neustále odkládáno zahájení provozumetra v Doněcku. Ukrajinská města zaplnily tzv.maršrutky.
V mnoha velkých městech fungují mezinárodní letiště. Nejvýznamnější je kyjevskéMezinárodní letiště Boryspilv Kyjevě se nachází i menšíletiště Kyjev-Žuljany, dále existují mezinárodní letiště ve městechOděsa,Lvov,Dnipro,Charkov,Ivano-Frankivsk,Užhorod,Černovice,Čerkasy,Vinnycja,Záporoží,Cherson,Rivne,Sumy,Ternopil,Mykolajiv,SimferopolaSevastopol.Mezinárodní letiště Doněck, které bylo dokončeno krátce předmistrovstvím Evropy ve fotbale 2012, bylo v průběhuválky v Donbasuzcela zničeno. Další letiště které bylo zcela zničeno během války jeMezinárodní letiště Luhansk. Národní leteckou společností Ukrajiny jsouUkraine International Airlines.
Důležité námořnípřístavyse nacházejí v Oděse,Sevastopolu,KerčiaMariupolu. Lodní doprava je provozována také na řekáchDněpruaDunaji. V současnosti je říční lodní doprava v důsledku útlumu hospodářské činnosti značně omezena.
Ukrajina je hojně navštěvovanou zemí. Podle údajů z roku 2010 ji navštívilo přes 16 miliónů osob, což byli převážně občanéRuské federace, jejichž cílem byl mj. poloostrovKrym. V roce 2010 se Ukrajina umístila na 8. příčce nejnavštěvovanějších zemí Evropy podle Světové turistické organizace (WTO).V současné době (zejména po zrušenívízové povinnosti) však stoupá i zájem u turistů z EU a USA, kteří sem přijíždějí spíše na „dobrodružnou“, aktivní dovolenou, zatímco pro Rusy je zejména Krym dlouho zavedenou odpočinkovou destinací, kam až do roku 2014 jezdily v létě dlouhé vlaky ze všech koutů Ruska. Od roku 2014 došlo k zásadní změně podmínek turistiky na Krymu.
Území Ukrajiny je navštěvováno velmi nerovnoměrně: nejoblíbenější je dlouhodoběKryms letovisky jakoJalta,SevastopolčiSudak. Další zavedenou oblastí jsouKarpaty; horyZakarpatské oblastise i mezi českými turisty v posledních letech stávají téměř módou. Mezi dalšími cíli je nutno jmenovatKyjev(s výletními plavbami po Dněpru) a další města s historickými památkami:Lvov,Černovice,Kamenec Podolský,Oděsa,Poltava,Černihiva další. Naproti tomu „běžné“ oblasti především východní Ukrajiny nejsou vyhledávány prakticky vůbec, což ovšem neznamená, že jsou nezajímavé: například významné poutní místoSvjatohirskleží přímo v průmyslovémDonbasu.
Na seznamSvětového dědictví UNESCObyly zapsányKatedrála svaté Sofiev Kyjevě,Kyjevskopečerská lávratamtéž,Rezidence bukovinských metropolitův Černovicích, stavba z dílny českého architektaJosefa Hlávky,karpatské dřevěné chrámyi celé historické centrum městaLvov.
Významnou úlohu v dějinách ukrajinské architektury představuje baroko, hovoří se dokonce o tzv.ukrajinském barokujako specifické barokní formě, byť velkou roli v jeho rozvoji sehráli italští architekti jako bylBartolomeo Rastrelli. Krom již jmenovaných památek ho nejčistším způsobem reprezentujeChrám svatého OndřejeaChrám svatého Michalav Kyjevě. Z nesakrálních památek pak napříkladMariinský palác, v současnosti sídlo ukrajinského prezidenta. Pokusyhistorismu19. století ilustrujenovobyzantskýChrám svatého Vladimíraanovogotickýchrám svatého Mikulášev Kyjevě. Předmětem zájmu turistů je též středověkáChotynská pevnost,Hrad Kamenec Podolský(dějištěSienkiewiczovarománuPan Wolodyjowski) neboPotěmkinovy schodyvOděseproslavené filmemKřižník Potěmkin.
V roce 2007 se uskutečnila sledovaná anketa nazvanáSedm divů Ukrajiny, která hledala nejcennější památky a nejatraktivnější turistické cíle v zemi. Krom pamětihodností výše uvedených se do první sedmičky dostaly iChersonésos(zaniklá řeckápolisna jihozápadním pobřeží Krymu), ostrovChortycjaaarboretumSofijivkavUmani.Z pamětihodností na Krymu lze vzpomenout téžLivadijský palác, kde se konala slavnáJaltská konference.
Velkým problémem Ukrajiny jekorupce,jejíž míra je nejvyšší v Evropě.S korupcí se setkalo přes 80 % dotázaných Ukrajinců.Podle šéfa Národního protikorupčního úřadu (NABU) v roce 2016 „šest tisíc soudců podalo raději demisi, než by odkrylo své příjmy a majetky.“Ukrajina se potýká také se silnýmklientelismem– provázaností podnikatelů s politiky.Slovenský ekonomIvan Mikloš, který byl šéfem poradců ukrajinské ministryně financí, v roce 2015 uvedl, že „Podíl majetku padesáti nejbohatších Ukrajinců na ukrajinském HDP je 46 procent.“
V roce 2023 uvedlo 63 % Ukrajinců za druhý největší problém po válce korupci (nízké platy a důchody se umístily až na třetím místě s 46 %).
Nedostatečný boj proti korupci byl jedním z hlavních důvodů pro pozdržení finanční pomoci ze stranyMMF.PodlePanamských dokumentůpeníze dodaňových rájůukrýval i ukrajinský prezidentPorošenko.Začátkem ledna 2018 strávil Porošenko s desítkou příbuzných a přátel týdenní dovolenou na jednom ostrově naMaledivách. Náklady dovolené měly činit půl milionu dolarů (asi 10 milionů korun).
Na Ukrajině se platí ukrajinskou hřivnou (ukrajinskyгривня,hryvňa). Dělí se na 100kopijek(ukrajinsky копійка,kopijka). JejíISO 4217kód jeUAH. Názevhřivnaměla už měnaKyjevské Rusiv 11. století.
Novodobá hřivna se do oběhu dostala 2. září 1996, kdy nahradila předešlou měnu –ukrajinský karbovanec(„kupon“) – která byla dočasnou měnou v období přechodu zesovětského rubluna ukrajinskou hřivnu (1992–1996). Hřivna vycházela z karbovance v poměru100 000 karbovanců = 1 hřivna. Karbovanec byl zaveden proto, aby překlenul obdobíhyperinflacea aby nová ukrajinská měna tento problém už neměla. Hned v roce 1992 začaly přípravy na zavedení hřivny – vKanaděbyly vytištěny první bankovky, které až do roku 1996 čekaly na své použití. Tehdejší prezident Ukrajiny podepsal 25. srpna 1996 zákon o zavedení hřivny do oběhu. Karbovanec a hřivna souběžně platily mezi 2. zářím a 16. zářím, od 17. září byla jedinou platnou měnou hřivna a karbovanec přestal existovat. Mince v hodnotě :1,2, a5kopijok byly staženy z oběhu.
K 1. červenci 2007 měla Ukrajina 46 490 819 obyvatel,z nichž 68 % žilo ve městech. Tradičně byla Ukrajina výrazněvenkovskouzemí; v roce 1900 žilo ve městech jenom 14,3 % obyvatel. Během 20. století však počet a podíl městského obyvatelstva výrazně vzrostly. Zatímco východní průmyslové regiony se zalidnily, některé venkovské oblasti především severní a střední Ukrajiny (nejznatelnějiČernihivská oblast) mají dnes méně obyvatel než předdruhou světovou válkou.
V posledních 20 letech počet obyvatel Ukrajiny klesá. Oficiální údaj o počtu obyvatel Ukrajiny k 1. září 2014 byl 42 977 367,avšak bezAR Kryma městaSevastopol. Podle francouzského časopisuLe Monde diplomatiqueztratila Ukrajina od roku 1995 zhruba 7 milionů obyvatel.Odhady z roku 2017 hovoří o počtu 42 418 235 obyvatel.
Jednou z příčin poklesu obyvatelstva na Ukrajině je – podobně jako ve většině evropských zemí – nízkáporodnost. Na Ukrajině však k ní přistupuje také vysokáúmrtnosta značně negativní migračnísaldo. Očekávaná délka života je 67,9 let (62,2 let u mužů, 74 let u žen). Ukrajina mj. vykazuje v rámciEvropypoměrně vysoký podíl lidí nakažených viremHIV(zhruba 1,4 %).
Kukrajinské národnostise hlásí 77,8 % obyvatelstva Ukrajiny (2001); kroměKrymu, kde žijí předevšímRusové(58,5 %), tvoří Ukrajinci ve všech oblastech nadpoloviční většinu; v Haliči,VolyniaPodolípak jejich podíl přesahuje 90 %. Největší zastoupení Rusů vykazuje oblastLuhanská(39 %),Doněcká(38 %) aCharkovská(26%) navýchodní Ukrajině. Nejvýznamnějšírumunskoumenšinu máBukovina(Černovická oblast). Etnicky nejrozrůzněnějším krajem jeBudžak, kde kromě Ukrajinců a Rusů žije 21% menšinabesarabských Bulharůa 4% menšinaGagauzů. VZakarpatské oblastižije významnámaďarskámenšina. KarpatštíRusíni(popř.Lemkové,Huculovéa další etnické skupiny) nebyli při oficiálním sčítání počítáni za samostatný národ a přihlásili se tedy většinou k ukrajinské národnosti.
Kdysi početná menšinaPoláků(např. v roce 1931 63,5 % obyvatelLvova), v minulosti vládnoucí vrstva nazápadní Ukrajině, z velké části zanikla během 2. světové a krátce po ní z důvoduvolyňského masakruPoláků ukrajinskými nacionalisty zUPAa masovým útěkem Poláků z regionu,a dále v rámci poválečné výměny obyvatelstva mezi SSSR a Polskem. V důsledkuholokaustua později emigrace se snížila i původně početná menšinaŽidů, kteří v roce 1926 tvořili např. 36,5% obyvatelOděsya 27,3% obyvatelKyjeva.
Na severozápadní Ukrajině dosud žije několik setvolyňských Čechů, několik vesnic s převážně českým obyvatelstvem je i na jihu země, např. ve vesnicíchBohemka,LobanovoaVeselynivka. Před repatriací do Československa v roce 1947 žilo naVolyni40 000 Čechů v 647 čistě českých i etnicky smíšených obcích.10 000 volyňských Čechů sloužilo během druhé světové války v1. čs. armádním sboru, který se podílel na osvobození Československa.V obciČeský Malínbylo za války německými vojáky zavražděno 374 volyňských Čechů.
Výsledky
Na Ukrajině je oficiálně úředním jazykem pouzeukrajinština, přestože jsou zde velké jazykové menšiny, především ty mluvící ruštinou, maďarštinou a rumunštinou. V jihovýchodních oblastech a zejména naDonbasuje ruština velmi rozšířená. V nyní Ruskem anektovanémKrymuje úředním jazykemruštinaa také tatarština a ukrajinština.
V důsledku legislativy z roku 2012 bylo umožněno povýšení jazyků, kterými mluví alespoň 10 % obyvatel území, na „regionální jazyk“. Roku 2014 Ukrajinský ústavní soud začal přezkoumávat ústavnost zákona a dne 28. února 2018 označil zákon za protiústavní a zákon byl zrušen. PodleRady Evropyse tímto aktem nedaří dosáhnout spravedlivé ochrany jazykových práv menšin.
První vlny ruských osadníků přišly na severovýchodní neobydlené stepi v 16. století. V 18. století osídlili Rusové Krym a jihovýchodní část dnešní Ukrajiny; tato území dobyl ruský stát odOsmanské říše. Od konce 19. století přicházelo z tehdy přelidněných středoruských gubernií množství Rusů na rychle se hospodářsky rozvíjející území Donbasu.
Zacarského Ruskabyla Ukrajina vystavenarusifikačnípolitice, která pokračovala ve značné míře i v éře SSSR. Pro významnou část ukrajinských občanů není ukrajinština jejich rodným jazykem: při oficiálním sčítání lidu v roce 2001 uvedlo za svůj rodný jazyk ukrajinštinu 67,5 % obyvatel Ukrajiny, resp. 85,2 % lidí považujících se za Ukrajince – zhruba 15 % Ukrajinců tedy nehovoří ukrajinsky jako rodným jazykem. Ruština je rodným jazykem 29,6 % obyvatel, z nichž necelé dvě třetiny tvoří etničtí Rusové; rusky hovoří také většina ukrajinských Bělorusů a Židů. Svůj rodný jazyk si také udržují ukrajinštíRumuni,MaďařiaKrymští Tataři. Většina obyvatel ovládá na dobré úrovni ukrajinštinu či ruštinu.
Užívání ukrajinštiny převažuje v západních, severních a středních oblastech. Ruština je přibližně polovinou obyvatel užívána na jihu, na východě (naDonbase, vCharkově) je dominantním jazykem. Vyučování v ruštině na středních školách bylo omezeno novelou školského zákona z roku 2017.Dalším používaným jazykem jesuržyk, směs převážně ukrajinské gramatiky a ruské slovní zásoby. Rozšířen je zejména na severovýchodě země.
Více nábožensky založen je západ země, zatímco v průmyslových oblastech, zejména naDonbasu, má silnou poziciateismus. Převládajícím náboženstvím jepravoslavné křesťanství; část pravoslavných se hlásí kKyjevský patriarchát(asi 2–3 miliony), část uznáváMoskevský patriarchát(asi 6–7 milionů); kromě toho zde působí na západě země téžUkrajinská autokefální pravoslavná církev(asi 1,5–2 miliony věřících – spolu s ukrajinskou řeckokatolickou církví patří, už historicky, k největším podporovatelům ukrajinské svébytnosti). Na západě země, zejména vHaliči, převládářeckokatolickévyznání (Ukrajinská řeckokatolická církev), v některých oblastech jsou výraznější menšinou téžřímští katolíci, kteří celkem tvoří 0,8 % ukrajinských věřících. Po pádu protináboženského režimu SSSR bylo opraveno či znovu postaveno množství kostelů apoutních míst, z nichž nejznámější jeKyjevskopečerská lávra.
V prosinci 2018 došlo z iniciativy ukrajinského prezidentaPorošenkake sjednocení tří pravoslavných církví působících na Ukrajině v jedinouPravoslavnou církev Ukrajiny, s čímž nesouhlasil Moskevský patriarchát, který disponuje největším počtem kostelů.V reakci na to agenti tajné služby SBU provedli v klášterech a budovách patřících Moskevskému patriarchátu razie a domovní prohlídky.
Menšinovými náboženstvími, která však obě mají na Ukrajině dlouhou tradici, jsoujudaismusaislám. Židovství bylo od středověku rozšířeno po celé Ukrajině; kraj Podolí se v 18. století stal ohniskemchasidského hnutí. Dnes však tvořížidéjen několik desetin procenta obyvatel země a většina synagóg a jiných židovských památek již neexistuje.
CentremIslámu na UkrajinějeKrymský poloostrov, jenž byl po staletí osídlenTatary, resp.Krymskými Tatary, kteří se sem od konce 20. století vracejí ze středoasijského vyhnanství. Islám vyznává něco přes 1 % obyvatel Ukrajiny.
LGBT práva na Ukrajiněnejsou ze strany většiny Ukrajinců akceptovaná. Odlišná sexuální orientace nebo genderová identita na Ukrajině stále velkým tabu. Většina Ukrajinců se otevřeně hlásí k Pravoslavné nebo Katolické církvi, a homosexualitu nebo netradiční genderové role považuje za nemorální.
Pravoslavná církev 67,3 %
Řeckokatolická církev 9,4 %
Římskokatolická církev 0,8 %
Ostatní křesťanská vyznání 7,7 %
Protestantské církve 2,2 %
Nezařazení věřící 11 %
Židé 0,4 %
Buddhisté 0,1 %
Hinduisté 0,1 %
Pohané 0,1 %
Ostatní náboženství 0,1 %
Neodpovědělo 0,9 %
Zděděným úspěchem sovětské politiky všeobecného přístupu ke vzdělání je téměř stoprocentní míragramotnostiv postsovětských státech; na Ukrajině dnes činí 99,4 % a je tak jednou z nejvyšších na světě. Povinné primární a sekundární vzdělání začíná v 6. roce věku dítěte a trvá 12 let: základní trvá čtyři roky, střední sekundární pět let a vyšší sekundární vzdělání pak tři roky. Existují zde tzv. všeobecně vzdělávací školy, kde lze získat jak základní, tak středoškolské vzdělání. Známkování na středních školách má dvanáct stupňů, lze jej převést na pětibodovou škálu, kde 5 je nejvyšší hodnocení (12=5+, 11=5, 10=5-, atd.).
Po Rusku, Británii a Francii má Ukrajina nejvyšší počet absolventůvysokých školv Evropě. V zemi funguje několik desítek všeobecných, technických, pedagogických či lékařskýchuniverzit. Nejstarší vysokou školou ve východní Evropě bylaOstrožská akademie(založena 1576), následovalaKyjevsko-mohyljanská akademieaLvovská univerzita. Většina škol je veřejná, největší soukromou vysokou školou jeMezioblastní akademie personálního managementu. Univerzitní vzdělání je v současnosti reformováno a v rámci tzv.Boloňského procesuje zaváděnbakalářskýamagisterskýtitul; tyto postupně vytěsňují dřívější titulspiecialista.
První umělecká díla nalezená na Ukrajině, např.petroglyfy, obětní kameny, artefakty z obdobíGravettiennebo z obdobítripolské kultury, kamennéskulpturyz 3. tis. př. n. l., pocházejí zpravěku. Z 2. až 5. století pocházejíartefaktyčernjachovské kultury. V řeceZbručbyl nalezenZbručský idol, kamenná stéla z 10. století. Významnými stavební památkami jsou chrámy, napřkatedrála svaté Sofie(z 11. století) v Kyjevě, stavební památky ukrajinského baroka nebo dřevěné sakrální stavby..
Ukrajinská kulturavyrůstá zkřesťanskýchtradic, především zpravoslaví, ale také zřeckého katolictví. Z dobKyjevské Rusimá společné kořeny s běloruskou a ruskou kulturou; ruský vliv je v ukrajinské kultuře trvale a silně přítomný. Významný je také přínos někdejší početnéžidovskémenšiny (na Ukrajině se mj. zrodilochasidské hnutí) amuslimůzejména naKrymu. V době polské nadvlády na pravobřežní Ukrajině se hojně prosazovaly polské vlivy, které jsou patrny např. v ukrajinské slovní zásobě.
Velikonocese v ukrajinštině nazývajívelykdeň, paschačipaskaa jsou stejně jakoVánoceslaveny dlejuliánského kalendáře, tj. později než v západní Evropě. Velmi populární je barvení kraslic (pysanky), kterému se v západoukrajinskéKolomyjivěnuje unikátní muzeum.
I v současnosti je živý ukrajinský folklór; bylo obnoveno mnoho venkovských slavností, existují soubory lidových písní a tanců; prvky písňového folklóru ve výrazné míře pronikají i do současné ukrajinsképop-music. K typickým ukrajinským lidovým nástrojům patříbandura, kobza nebo torban. Typickou součástí ukrajinského lidového kroje je košilevyšyvanka. Někteří Ukrajinci dnes dávají prostřednictvím vyšyvanky nošené na veřejných akcích najevo svůj patriotismus, zvlášť v návaznosti na probíhajícíseparatistickou válku na východě Ukrajiny. Podobným symbolem je pokrývka hlavy zvanáukrajinský vinok.Za národní tanec je často označován lidový tanechopak. Původně šlo o mužský bojový tanec, který vznikl mezi Záporožskými kozáky. Velmi typické jsou pro něj vysoké skoky tanečníků s doširoka roztaženýma nohama.
Poté, co byl v ruské části Ukrajiny v 19. století vydán zákaz používání ukrajinštiny, přesunuly se emancipační snahyukrajinských spisovatelůa politiků do liberálnější habsburské části země – Haliče aBukoviny. Ani 20. století ovšem nepřineslo ukrajinské kultuře příznivé prostředí, neboť rusifikace probíhala i v éřeSSSR(do roku 1991). Proto jsou národní otázky v současném ukrajinském umění stále živé.
Nejvzácnější památkou staré ukrajinské literatury je kronikaPověst dávných letmnichaNestora. Vznikla na počátku 12. století v Kyjevě.
V 19. století byla ukrajinská kultura aukrajinštinautlačována ze stranycarského Ruska, jehož zájmem bylo celé území rusifikovat. Přesto seukrajinskému národnímu obrozenípodařilo etablovat spisovnou ukrajinštinu - průkopnickým dílem bylaAeneidaIvana Kotljarevského. Později se národními básníky stali předevšímTaras Ševčenko,Ivan FrankoaLesja Ukrajinka, všichni jsou vyobrazení na ukrajinských bankovkách. Moderní ukrajinská próza se začala rozvíjet na konci 19. století, za jejího zakladatele bývá označovánHryhorij Kvitka-Osnovjanenko, jejím klasikem se stalMychajlo Kocjubynskyj, autor románuStíny zapomenutých předků(1911), slavně zfilmovaného v 60. letechSergejem Paradžanovem. První ukrajinský historický román sepsalPantelejmon Kuliš.Feministickémotivy do ukrajinské prózy vneslaOlha Kobyljanska, sociální motivyMarko Vovčok.
Obětí stalinistických represí se ve 30. letech 20. století stalo přes 200 ukrajinsky píšících spisovatelů – hovoří se o tzv.popraveném obrození.Patřili k němu iValerjan Pidmohylnyj,Mykola Kuliš,Les Kurbas,Borys Antonenko-Davydovyč,Ivan Bahrjanyj,Mychajlo Semenko,Mykola ChvyljovyjneboMykola Zerov. Ještě v roce 1985 zemřel ve vězení, při protestníhladovce, další významný básník,Vasyl Stus. K významným autorům, kteří s komunistickým režimem dokázali koexistovat, patřiliMaksym Rylskyj,Pavlo Tyčyna,Mykola BažanneboLina Kostenková, představitelka generace ukrajinských spisovatelů nazývaných „Šedesátníci“. Nejvýznamnějšími představiteli exilové literatury byliVolodymyr VynnyčenkoaOlena Teliha, řazená k tzv.pražské básnické škole, neboť Praha byla významným centrem ukrajinské (stejně jako ruské) protikomunistické emigrace.
V současnosti jsou populární knihyJurije Andruchovyče,Andreje Kurkova,Serhije ŽadanačiIhora Pavljuka. Hojně překládána je téžOksana Zabužko.
Na Ukrajině se však narodila i řada literárních osobností, které psaly i jinými jazyky než ukrajinštinou, ponejvíce rusky, polsky či německy. Z těchto autorů je světově proslulý zejména satirikNikolaj Vasiljevič Gogol. Ukrajinský původ má ruský básníkJevgenij Jevtušenko, ač narozen naSibiři. V Kyjevě se narodil dramatikMichail Bulgakovči spisovatelNikolaj Nosov, který je proslulý zejména knihami oNeználkovi. V Oděse se narodiliIsaak BabelčiAnna Andrejevna Achmatovová. Ve Vinnycké oblasti brazilská spisovatelkaClarice Lispectorová. Součástí Ukrajiny je dnes území Haliče, které léta přináleželo k Polsku a také Rakousko-Uhersku. V centru Haliče, Lvově, se narodil například klasik sci-fiStanisław Lem, básník a esejistaZbigniew Herbert, humoristaStanisław Jerzy Lecči erotický spisovatelLeopold von Sacher-Masoch, po němž byl posléze nazvánmasochismus.
Zakladateli tradiceklasické hudbyna Ukrajině byly v 18. stoletíMaxim Sozontovič BerezovskijaDmytro Bortňanskyj. V poslední třetině 19. století začala vznikat na základě mezinárodních podnětů a tradice lidového a pololidovéhohudebního divadlaukrajinská škola opery. Nejstarší živou součástí ukrajinského repertoáru jeZáporožec za DunajemSemena Hulaka-Artemovskéhoz roku 1863. Za vlastního zakladatele ukrajinské opery je považovánMykola Lysenko, který jí svými díly (Natalka Poltavka,Taras Bulba) vtiskl folklórní ráz. Nejslavnějším skladatelem narozeným na území dnešní Ukrajiny jeSergej Prokofjev. Kyjevským rodákem byl rovněžReinhold Glier.Mykola Leontovyčadaptoval řadu lidových písní a právě díky němu ukrajinská koledaŠčedrykpronikla do anglicky mluvícího světa pod názvemCarol of the Bells. Modernistické tendence do ukrajinské hudby vnášelBorys Ljatošynskyj, postmoderní pakValentyn Sylvestrov.Isaak Osipovič Dunajevskijproslul především jako autor filmové hudby.
Na Ukrajině se narodila i řada legendárních interpretů vážné hudby: klavíristéVladimir Horowitz,Svjatoslav RichteraAlexander Siloti, nebo houslistéDavid OistrachaIsaac Stern.
Ve druhé polovině 20: století se rozvinul i ukrajinskýpoparock. Ukrajinská zpěvačkaRuslanav roce 2004 vyhrálaEurovision Song Contests písníWild Dances. V roce 2016 se její úspěch podařilo zopakovat zpěvaččceDžamale, která cenu Eurovize vyhrála s písní1944. Ta byla věnována krymským Tatarům deportovaným sovětským režimem za druhé světové války, což vyvolalo protesty Ruska.Ukrajina díky těmto dvěma vítězstvím hostilaEurovision Song Contest 2005aEurovision Song Contest 2017. Z rockových uskupení patří k nejpopulárnějším kapelyOkean ElzyneboVopli Vidopljasova.
Na Ukrajině se narodili rovněž významní baletní umělciVaslav NijinskyaSerge Lifar.
Mezi výtvarná díla ukrajinské kultury se řadí náboženské obrazy zvanéikonya iluminované rukopisy.
V Kyjevě se narodil avantgardní sochařOlexandr Porfyrovyč Archypenko. Ke známým sochařům patříMykola Šmaťko. Na Ukrajině se narodilo mnoho malířů, kteří splynuli s ruským kulturním prostorem jakoIlja Repin,Vladimir Borovikovskij,Dmitrij Grigorjevič Levickij,Mykola Jarošenko,Vladimir Tatlin,Kazimir Malevič,David Burljuk, krajinářArchip Kuindžiči představitel socialistického realismu a autor známého Leninova obrazuIsaak Brodskij. V Oděse se narodilaSonia Delaunaypůsobící ve posléze Francii, v CharkověSergei Svatčenkopůsobící v Dánsku. Významnou malířkou a sochařkou ruského původu bylaMarija Baškircevová.Naivismus, jemuž se poklonil iPablo Picasso, reprezentovalaMarija Prymačenková.Svéráznou performerkou ruského původu, využívající především písek, jeKsenija Simonova.
Nejvýznamnější sbírkovou a výstavní institucí na Ukrajině jeNárodní umělecké muzeum Ukrajiny. Muzeum sídlí v kyjevské budově z roku 1899, postavené vneoklasicistnímstylu (ulice Mychajla Hruševského číslo 6). K iniciátorům vzniku muzea patřil mj. i Čech a zakladatel ukrajinskéarcheologieČeněk Chvojka.Muzeum schraňuje více než 20 000 uměleckých předmětů od středověkýchikonpřes díla realistů 19. století až k obrazůmruské avantgardy, včetně řady dělKazimira Maleviče.
Významnými filmovými režiséry z časů Sovětského svazu byliOlexandr DovženkoaSerhij (Sergej) Bondarčuk. Dovženko se proslavil ve světě zejména snímkemZeměz roku 1930, který byl v Sovětském svazu zakázán. Bondarčuk získalZlatý glóbusiOscara za nejlepší cizojazyčný filmza snímekVojna a mír(1968). Ukrajina dnes vede bitvu o to, aby tito legendární umělci, kteří se prosadili logicky hlavně v Moskvě, byli vnímáni jako Ukrajinci.V Kyjevě se narodil také režisérAnatole Litvak.Larisa ŠepiťkovázískalaZlatého medvědanaBerlinale. Svébytný styl rozvinula režisérkaKira Muratovová. V desátých letech 21. století získalo ohlas dílo původně dokumentaristySergeje Loznici, již dvakrát oceněné vCannes. Na Ukrajině natočil svá nejslavnější díla i dokumentaristaDziga Vertov.
Zmodelinguodstartovaly khollywoodskéslávě dvě herečky narozené na Ukrajině.Olga Kurylenkoje známá z bondovkyQuantum of Solace.Milla Jovovich, dcera srbského otce a ruské matky a rodačka zKyjeva, se proslavila hlavní rolí v kultovní sci-fiPátý element. Hrála i postavu Milady de Winter ve filmuTři mušketýřiz roku 2011. Ukrajinský původ má i americká herečkaMila Kunis. Hvězdou ruskéhoněmého filmubylaVera Cholodnaja.
V Kyjevě se každoročně koná filmový festival Molodist zaměřený na mladé tvůrce.
Tradiční ukrajinská kuchyně s oblibou užívá obilné či bramborové těsto, slunečnice, zelí, řepu, mleté maso či ryby. Typickými pokrmy jsouboršč,pelmeně,varenykyčisoljanka. Národním jídlem jsoupirohyzvanépyrižky, smažené bochánky z kynutého těsta plněného masem, vejci, bramborami, zelím, houbami, tvarohem a dalšími náplněmi. Oblíbené jsou též závitky, buď ty zvanéholubci, nebo masové závitky zvanékručenyky.Dalšími typickými jídly jsouhuspeninacholoděc,bramborákynazývanéděrunynebopalačinkymlynci.Specialitou jekaviárz lilků a cuket.
Tradiční je tmavý chléb (čorni chleb) vyráběný zpohanky. V zimě Ukrajinci konzumujíuzvary, nápoje připomínajícíkompoty. Oblíbená je zmrzlina, kterou si Ukrajinci dopřávají i v zimě. Jako příloha k jídlu se často konzumuje kukuřičná kaše nazývanámamalyha, která je podobná italsképolentě. Oblíbené jsou polévky: rybí polévkajuška, okurková polévkarosolnyk,zelná polévkakapustňak. K polévkám se často podává žemle zvanápampuška.
K Ukrajině patří takévodka(horilka), které v posledních letech částečně konkurujepivo; oblíbeným nápojem je takékvas.
Ukrajincem byl matematikMychajlo Ostrohradskyj.V současnosti je oceňován matematikVladimir Geršonovič Drinfeld, autor teorie kvantové grupy. První vrtulník či čtyřmotorový letoun sestavil ukrajinský rodákIgor Sikorskij.
Ač narozen v ruském Petrohradě, etnickým Ukrajincem byl zakladatel geochemieVolodymyr Vernadskyj. V Charkově se narodil astronomOtto Struve. Na Ukrajině se narodili i ruský nositelNobelovy ceny za fyziologiiIlja Iljič Mečnikovnebo klíčové postavy sovětského kosmického programuSergej KoroljovaValentin Gluško. TakéJurij Kondraťuksilně ovlivnil kosmický výzkum, byl však doceněn až posmrtně.Theodosius Dobzhanskybyl genetikem hrajícím klíčovou roli při tvorbě tzv. moderní evoluční syntézy. Naopak spíše kuriózní postavou byl biologTrofim Lysenko. Oděsa bývala tradičním místem zrodu geniálních dětí. Patřil k nim i fyzikGeorge Gamow, autor teorie oVelkém třesku, nebo matematikVladimir Arnold. Ve Lvově se narodil matematikStanisław Ulam. V Praze dožil ukrajinský rodák a fyzikIvan Puluj, rovněž velký ukrajinský vlastenec a překladatelNového zákonaaŽalmůdo ukrajinštiny. Významným matematikem bylGeorgij Feodosjevič Voronoj. MechanikStepan Tymošenkovelmi ovlivnil stavebnictví (vizTymošenkova teorie ohybu nosníku), podobně jakoBorys Paton, odborník nasvařování.
Několik Ukrajinců se prosadilo i v oblasti humanitních a sociálních věd. Osvícencem a otcem ukrajinské vzdělanosti bylHryhorij Skovoroda. Velký vliv, dokonce přímo na caraPetra I., měly osvícenské myšlenky filozofaFeofana Prokopoviče. Ukrajinský původ měl i etnografMykola Myklucho-Maklajnebo orientalistaAhatanhel Krymskyj. V Kyjevě se narodili ruský filozofNikolaj Berďajev, ve LvověLudwig von Mises, zakladatel proslulérakouské ekonomické školy.
Ukrajinštíboxeřipatří k těm nejlepším na světě.Proslulí jsou mistři světa ve svých váhových kategoriíchVitalij Kličkoa jeho bratrVladimir Kličko; Vitalij je od roku 2014 politikem a starostou Kyjeva.Vasyl Lomačenkoje olympijským vítězem na hrách2008 v Pekingu(pérová váha) a2012 v Londýně(lehká váha), byl nejrychlejším kdo se stal mistrem světa ve třech váhových kategoriích za pouhých dvanáct bojů, získal stříbrnou medaili na mistrovství světa 2007, zlato na mistrovství Evropy 2008 a podleESPNbyl Lomačenko (v roce 2018) nejlepším aktivním boxerem na světě ve své váze.
Značných úspěchů dosáhli ukrajinštíšachisté, jako byliVasyl Ivančuk,Anna Muzyčuková,Ruslan Ponomarjov,Jefim Bogoljubov,David Bronštejn,Sergej Karjakin.
Úspěchů dosáhly také ukrajinskéfotbalovékluby, zejménaDynamo KyjevaŠachtar Doněck. Třemi nejznámějšími hráči byliOleh Blochin,Ihor BelanovaAndrej Ševčenko. Fotbalový život všech tří ovlivnil trenérValerij Lobanovskyj.
Země hostila v roce 2012 iMistrovství Evropy ve fotbale 2012, konkrétněskupinu D.
Nejslavnějším ukrajinským sportovcem všech dob jelehký atlet, skokan o tyčiSerhij Bubka. Výborná je též ukrajinská gymnastická škola (Larisa Latyninová,Polina Astachovová,Lilia Podkopajevová,Viktor Čukarin,Boris Šachlin). V časech SSSR přivezli olympijské medaile také třeba sprinterValerij Borzov, chodecVladimir Golubničij, vytrvalostní běžecVolodymyr Kuc, koulařka a diskařkaTamara Pressová, jachtařValentin Mankinnebo vzpěračLeonid Žabotinskij. Pro samostatnou Ukrajinu vybojovala čtyři zlaté medaile plavkyněJana Kločkovová, dvě zlaté přivezl kanoistaJurij Čeban, celkem čtyři medaile sesbírala kajakářkaInna Osypenková-Radomská.Zinaida Turčinovábyla vyhlášena Mezinárodní házenkářskou federací nejlepší házenkářkou 20. století.Do síně slávy Mezinárodní volejbalové federace byl uvedenJurij Pojarkov.
Ze zimních sportů jsou Ukrajinci úspěšní zejména v krasobruslení,Oksana Bajulovávyhrála individuální závod naolympijských hrách v Lillehammerua šlo o vůbec první olympijské zlato pro samostatnou Ukrajinu.Viktor Petrenkozískal krasobruslařské zlato již na předchozíchhrách v Albertville, ovšem ještě v barvách tzv.Sjednoceného týmu, který byl dán dohromady v momentě právě probíhajícího rozpadu Sovětského svazu. Druhé zimní olympijské zlato přivezla v roce 2014 biatlonová štafeta žen a třetí v roce 2018 akrobatický lyžařOleksandr Abramenko.
V českém prostředí panuje nedostatek kvalitních knih o Ukrajině. Je to dáno jak tendenčností literatury z období Sovětského svazu, tak malým zájmem o Ukrajinu (v porovnání s Ruskem či Polskem), a to jak českéslavistiky, tak veřejnosti. Jedinou oblastí, o níž je informací dostatek, jePodkarpatská Rus; existují jak turistické průvodce, tak historické a folkloristické práce. Podkarpatské Rusi se věnovalo několik autorů české literatury v době mezi dvěma světovými válkami, zejménaIvan Olbracht.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuUkrainena anglické Wikipedii.