Uruguay

Uruguay(španělská výslovnost), plným názvemUruguayská východní republika(španělskyRepública Oriental del Uruguay), je stát vJižní Americe. Jeho sousedy jsou na severovýchoděBrazíliea na západěArgentinaoddělená řekouUruguay, podle níž se země jmenuje.
Se svou rozlohou 176 215 čtverečních kilometrů je poSurinamudruhou nejmenší samostatnou jihoamerickou zemí. Žije zde 3,44 milionu lidí, z toho 1,8 milionu v metropolitní oblasti hlavního a největšího městaMontevideo.
Oficiálním jazykem ješpanělština, ačkoli prvními kolonizátory oblasti byli Portugalci. Kevropské kolonizacidošlo, ve srovnání s okolními zeměmi, poměrně pozdě. Na Evropanech získali Uruguayci nezávislost mezi lety 1811 až 1828. Na počátku 20. století zvítězila demokracie, již přerušil vojenský převrat v roce 1973. Armáda se moci vzdala roku 1985 a demokratický režim byl obnoven.
Uruguay se v různých žebříčcích a indexech pravidelně ukazuje jako země, jež má v celé Latinské Americe nejkvalitnější demokracii, nejvyšší míru bezpečnosti, nejnižší úroveň korupce, nejvyšší elektronizaci státní správy, největší svobodu tisku a nejmohutnější střední třídu. Mezi zeměmi Jižní Ameriky má Uruguay druhý nejvyšší hrubý domácí produkt (vparitě kupní síly) na hlavu, třetí nejvyššíindex lidského rozvojea druhou nejnižší příjmovou nerovnost.Někdy bývá Uruguay označována za „nejevropštější“ z jihoamerických zemí, i proto, že 87,7 % Uruguayců uvádí, že má evropský původ (údaj zjištěný při sčítání lidu roku 2011).Jedinečnou v kontextu jižní Ameriky je absence partyzánských hnutí, paramilitárních jednotek a terorismu. Uruguay je též první zemí světa, která legalizovalamarihuanu, a zemí s nejzelenější energetikou v Jižní Americe. V roce 2012 se Uruguay stala teprve druhou zemí v Jižní Americe, která legalizovalapotraty.
SlovoUruguaypochází z indiánského jazykaguaranía co přesně označuje, není úplně jisté. PodlešpanělskéhopřírodovědceFélixe de Azarase jedná o malého ptáka nazývanéhoel urú, jenž žije na březích řekyUruguay.Río del país del urúby tedy znamenaloŘeka země (ptáka) urú. Jeden z Azarových průvodců však zastával názor, že se slovo Uruguay skládá ze dvou částí –uruguá(českyšnek, hlemýžď) aï(řeka). Překlad by tedy znamenal „řeka hlemýžďů“ (Río de los caracoles). Uruguayský básníkJuan Zorrilla de San Martínuváděl, že se jedná o spojení tří slov, jejichž doslovný překlad by znamenalZemě pestrých ptáků(río de los pájaros pintados). Uruguayský přírodovědný dokumentDivoká Uruguayuvádí, že „Uruguay“ znamená v původním jazyce „řeka barevných ptáků“.
NázevUruguayská východní republikase vztahuje ke skutečnosti, že se země nachází na východním pobřeží řekyUruguay. Dříve existovala pod názvemCisplatina(„předLa Platou“).
Úrodné planiny dnešní Uruguaye byly poprvé osídleny kolem roku 7000 př. n. l., a tonomádyžijícími v malých skupinách. Tito praobyvatelé začali kolem roku 2000 př. n. l. s výrobou jednoduchých kamenných nástrojů. Postupně se z nich vytvořil národCharrúas, u něhož byly nalezeny známky pokročilé civilizace, která provozovalarybolovazemědělstvía znala ikeramiku. Druhým nejvýznamnějším národem na území dnešního Uruguaye bylTupí-Guaraní, jehož příslušníci byli takélovci a sběrači. Veškeré původní indiánské obyvatelstvo však bylo nejpozději v polovině 19. století vyhubeno či se stalo obětí některé z katastrof.
Kolem roku1516zemi objeviliŠpaněléa přibližně ve stejné době do země přišli iPortugalci. Od 16. století se kolonizátoři pokoušeli toto území osídlovat, naráželi však na odporindiánů. V roce1624bylo v Sorianu (na řeceRío Negro) Španěly zřízeno první trvalé sídlo v zemi. Roku1726bylo založenoMontevideo. Ve druhé polovině 18. století o území meziBrazíliíaArgentinouprobíhaly mnohé boje meziBrity,PortugalciaŠpaněly. V roce1776začlenili Španělé území domístokrálovství Río de la Plata.
Na začátku 19. století celou Jižní Ameriku zachvátila válka za nezávislost (1811–1815). Nejznámější postavoucelo-jihoamerického boje za nezávislostse stalSimón Bolívar, v Uruguayi pakJosé Gervasio Artigas. Španělé byli z Jižní Ameriky postupně vyhnáni a vzniklo mnoho nových nezávislých států. Území Uruguaye bylo zpočátku okupovánoBrazílií, ale v roce1828vznikla na základě mírové dohody mezi Brazílii a Argentinou a za zprostředkování Velkou Británií nezávislá Uruguayská republika. Suverenitu musela Uruguay bránit hned po vzniku v tzv. Velké válce v letech1839–1851, původně občanské válce, do které však zasahovaly sousedníArgentinaaBrazílie.
Od poloviny 19. století začal v zemi vnitropolitický boj liberálů (colorados) a konzervativců (blancos). Situace přerostla v násilné nepokoje a občanskou válku, která vyústila ve vládu vojenské diktatury. V roce1903se moc vrátila do rukou civilistů. Nový prezident a reformátorJosé Batlle y Ordóñezrealizoval demokratické a sociální reformy a pozvedl místní ekonomiku. Následovalo období prosperity, které bylo ukončeno celosvětovouhospodářskou krizíve 30. letech 20. století. Demokratický režim byl svržen a byla nastolena vojenská diktatura. Běhemdruhé světové válkyzachovávala Uruguay neutralitu, ale ke konci války se přiklonila ke Spojencům. Po válce začalo desetiletí dalšího rozkvětu ekonomiky pod vládou liberálů. Po roce 1958 se však hospodářská situace zhoršovala. Jedním z vnitropolitických projevů ekonomické krize se stala radikalizace levicových hnutí (především guerillového hnutíTupamaros) která bojovala proti vládě. Celá situace dospěla k nové vojenské diktatuře v letech 1973–1984. V roce 1973, uprostřed rostoucí ekonomické a politické vřavy, ozbrojené síly uzavřely kongres a založily civilně-vojenský režim. Je známo, že během 12leté vojenské vlády v těchto letech bylo zabito kolem 180 Uruguayců. Většina z nich byla zabita v Argentině a dalších sousedních zemích, 36 bylo zabito přímo v Uruguayi.
Volby v roce 1984 a nástup prezidentaJulia Maríi Sanguinettiho(colorados) nastartovaly další demokratizační proces, jenž byl charakterizován hospodářskými těžkostmi (vysoký zahraniční dluh a inflace) a spory o minulost. V roce 2001 dopadla na zemi hospodářská a bankovní krize. V roce2005byla nadvláda dvou tradičních stran přerušena vítězstvím kandidáta středolevé Široké frontyTabaré Vázqueze. Jeho pokračovatelem byl mezi roky 2010 a 2015José Mujica, který během vojenské vlády strávil téměř 15 let ve vězení. Vázquez se prezidentské funkce ujal podruhé 1. března 2015. V roce 2020 byl zvolen novým prezidentem Louis Alberto Lacalle Pou jako 42. prezident Uruguaye v pořadí.
Uruguayská vlajka je tvořena čtyřmi modrými vodorovnými pruhy na bílém poli, tedy devíti stejně širokými pruhy střídavě bílými a modrými. V bílém čtverci v levémžerďovémrohu (karé), který má šířku pět pruhů, je umístěné populárníjihoamerickéžluté májové slunce svobody s osmi rovnými a osmi zvlněnými paprsky (jsou žluté s černou kresbou).
Uruguayský státní znak je tvořen oválným štítem postaveným na výšku, z jehož horní části vycházíkvětnové slunce. Štít je lemovánolivovouavavřínovouratolestí, které jsou dole svázány modrou stuhou. Štít je rozdělen na čtyři pole. První nese zlaté váhy (symbol spravedlnosti) na modrém pozadí. Druhé je bílé s vyobrazenímmontevidejsképevnostiFortaleza del Cerrona kopci nad mořem. Třetí pole zobrazuje černého kráčejícího koně na bílém pozadí jako ztělesnění svobody a čtvrté pole je modré se zlatým volem.
Uruguayskou hymnu, známou též jakoOrientales, la Patria o la Tumba, složil Francisco José Debali. K hymně byl použit text uruguayského básníka a spisovatele Francisca Acuña de Figueroa. Hymna je se svojí délkou přes 6 minut a 105 takty nejdelší státní hymnou nezávislé země na světě.
Uruguay leží napobřežíAtlantského oceánu, v regionuCono Sur. Je to druhý nejmenší jihoamerický stát; menší je jenSurinam(ještě menší je siceFrancouzská Guyana, ale ta není suverénním státem, nýbrž zámořským územím Francie). Na severovýchodě sousedí sBrazílií(délka hranice je 1068 km) s kterou vede dva hraniční spory o území Isla Brasilera a Rincón de Artigas v okrese Artigas, a na západě sArgentinou(541 km). Pobřeží je dlouhé 660 km, jeho část je omývána vodamiRío de la Plata.
Na severu země je klimasubtropické, na jihumírné(podobně jako třeba na jihuFrancie, vItáliineboŠpanělsku, s pevně danými ročními dobami). Průměrná teplota je 17,5 °C. Nejteplejší měsíc jeleden(32 °C), nejchladnějšímčerven(6 °C). Srážky jsou v Uruguayi po celý rok, průměrně 1000 mm/rok, v nejvodnatějších oblastech na severu země až 1400 mm/rok. Odčervnadoprosincepadá celkově méně srážek než odlednadokvětna. Měsíc s největším množstvím srážek je prosinec.
Území Uruguaye je geograficky pokračovánímargentinsképampy, která přechází dopahorkatinytvořené nízkými zaoblenými hřbety zvanýmicuchillasa plynule navazuje naBrazilskou vysočinu. Jih země je rovinatý, jen u pobřeží se prudce svažuje. Podél řekyUruguayse nacházímočálovitéroviny, které bývají častozaplavovány. Střed země je nízká planina, která se místy pozvedá v pahorky až do výše 500 m n. m.Terénní zlomyasvědecké pahorkykrajině propůjčují zřetelněpahorkovitýcharakter. Jihovýchodní pobřeží je rozděleno napísečné plážeadoliny. Je ploché, vesměspísčité, často však znepřístupněné skalními ostrůvky aútesy, což komplikovalo stavbupřístavů. Na severu země jsou častévyvýšeniny(např.Cuchilla de Haedo), ale nikde nepřevyšují hranici 600 m n. m. Nejvyšším bodem země jeCerro CatedralvpohoříCarapé(514 m n. m.), dále jsou to vyvýšeninyCerro Ventana(420 m n. m.) aCerro Colorado(299 m n. m.). Nejnižší bod země je na mořské hladině.Půdaje v Uruguayi úrodná a v celé zemizemědělskyvyužívána.Lesyzaujímají jen kolem 5 % celkové plochy země.
Většinu povrchu Uruguaye kdysi pokrývalapampa, ale nyní konkuruje pastvinám. Malé procento území je zalesněno. Většina stromů roste v úzkých pobřežních pásmech podél vodních toků; hlavními druhy jsoulíčidlo– křovitá rostlina podobná stromu – aolše. Mezi další patřívrba,eukalyptus,borovice,topol,akácieaaloe. Častý jerohovníkakebračovník, v údolích a podél jihovýchodního pobřeží rostou domorodépalmy. Mezi běžné menší rostliny patřímyrtovité, rostliny roducitlivka,rozmarýn(vč.šalvěje),zarděnice,třezalka,violkaaj.
Mezi původní savce patří např. zkočkovitýchšelem (kočkotvární)kočka slaništníamargay, patrně již vymizelocelot velkýajaguár(Panthera onca), není jisté, zda se ještě vyskytujejaguarundi; zpsotvárnýchvymizelpes hřivnatý, potvrzena již není anivydra obrovská, žije zdemýval jižnía na ostrovech u jihovýchodního pobřežítuleni. Dále zde žijekapybara,paka nížinná,nutrie(Myocastor coypus),vačice bělobřicháavačice čtyřoká,mravenečník čtyřprstý(vymizelmravenečník velký),pásovcidevítipásý,sedmipásýašestipásý, zmyšovitýchkřeček Azarův, zjelenovitýchaxis indickýamazama šedohnědý, zletounůupír obecný.
Z ptactva zde žijeibis běločelý,albatros královský,albatros šelfový,volavka bílávč. poddruhu v. b. americká,plameňák chilský, zkachenhusička vdovka,labuť černokrkáapižmovka americká; zesokolůjsou točimango žlutavý,čimango šedonohý,karančo jižní,ostříž aplomado,poštolka pestráasokolík kropenatý, zjestřábovitýchkáně černohrdlá,káně bělohrdláakáně pestrá; dále tu žijenandu pampový,sýček králičí,papoušci,kolibříciatd. Z pěvců např.drozdec bělobrvý,lesňáček oranžovoprsý,strnadovití,tangara,tyran bentevi,vlhovcovitía mnozí další.
Zplazův Uruguay žijíještěrky,želvy,hadi(anakonda žlutá,hroznýš královskýaj.) a na horním toku řekyUruguaykajman šíronosý.
PrvníUruguayská ústavabyla přijata 18. července 1830 a silně se orientovala podle španělské ústavy. K první revizi původní ústavy došlo v roce 1918 v souvislosti s Batlleho reformami. Reformy ústavy následovaly v letech 1934, 1942, 1951, 1967 a 1997. K nejvýraznějším změnám došlo v ústavě z roku 1951, kdy byla v zemi zavedena kolektivní forma vlády a systém rotačního prezidentství podle švýcarského vzoru. V roce 1967 se země vrátila k prezidentskému systému. V současné době je:
Soudní moc spočívá v rukou Nejvyššího soudu, jehož soudci jsou jmenováni parlamentem na 10 let. Nejvyšší soud plní úlohu ústavního soudu a zároveň je poslední odvolací instancí místních soudů.
Uruguayská ústavaumožňuje občanům, aby rušili právní předpisy nebo měnili ústavu iniciativou, která může vyvrcholit celostátním referendem. Během posledních 15 let byla tato metoda použita několikrát: k potvrzení zákona o vzdání se stíhání členů armády, kteří porušovali lidská práva během vojenského režimu (1973–1985), k zastavení privatizace podniků veřejných služeb, k ochraně příjmů důchodců, na ochranu vodních zdrojů.
Uruguay neužívá trest smrti.
Uruguay je rozdělena do19historicky vzniklýchdepartementů(španělskydepartamentos, jednotné číslodepartamento), které však vzhledem k centralistickému státu mají jen poměrně málo pravomocí. V čele departementů stojíIntendente Municipalvolený z parlamentů jednotlivých departementů (junta departamental).
Jedná se o jeden z nejvyspělejších států Jižní Ameriky. Je to politicky vyrovnaná země, z čehož ekonomika hlavně těží. Uruguay má druhý nejvyšší HDP (vparitě kupní síly) na hlavu, třetí nejvyššíindex lidského rozvojea druhou nejnižší příjmovou nerovnost v Jižní Americe.
Přesto se na počátku 21. století hospodářství země otřáslo v základech. Uruguay zaznamenala mezi lety 1999 a 2002 velkou hospodářskou a finanční krizi, která byla převážně odrazem problémů Argentiny. Ekonomika poklesla o 11 % a nezaměstnanost dosáhla 21 %. Navzdory závažnosti problémů zůstaly finanční ukazatele stabilnější než u sousedů, zejména díky solidní pověsti mezi investory a ratingu státních dluhopisů, jenž je druhý nejlepší v Jižní Americe. V období 2004-2008 již ekonomika znovu rostla v průměru o 6,7 %. Mírachudobyse snížila z 33 % v roce 2002 na 21,7 % v červenci 2008, zatímco extrémní chudoba klesla z 3,3 % na 1,7 %. Jedním z realizovaných poučení z krize byla snaha snížit závislost uruguayské ekonomiky na argentinské a brazilské.
Nejdůležitějším průmyslem je potravinářský a textilní. V intenzivním zemědělství je zastoupeno stále ještě pastevectví, které má na území Uruguaye dlouhou tradici. Pěstují se veškeré světové plodiny. Důležitý je přístavMontevideo, z kterého plynou do státní pokladny významné finanční prostředky.Cestovní ruchje rozvinutý a velkou měrou se podílí na celkovém HDP země.
Státní dluhčiní 67,6 procenta HDP (k roku 2022).Nejvíce vývozu z Uruguaye míří doČíny,BrazílieaArgentiny. Tyto tři státy dominují i v dovozech.Většinu vývozu tvoří potraviny, zejménahovězí maso,sojové bobya nápojové koncentráty. Významný je také exportcelulózy.
Dne 11. prosince 2013 Uruguay jako první země na světě legalizovala pěstování, užívání i prodejkonopí.
Téměř 95 % elektrické energie v Uruguayi pochází zobnovitelných zdrojů energie, většinou zvodních elektrárenavětrných parků.
Proslulé jsou rovněž výsledky v elektronizaci státní správy a života vůbec. V roce 2009 se Uruguay například stala první zemí na světě, která poskytla každému žáku základní školy přenosný osobní počítač.
Většina obyvatel Uruguaye bydlí napobřeží. V roce2011byl jejich počet po sčítání lidu odhadován na 3,316,328 v porovnání s 2,239,000 obyvatel v roce 1950, v poměru 0.93 mužů/žen. Uruguay je nejvíce urbanizovanou zemí Jižní Ameriky, 91,8 % obyvatel žije ve městech. Skoro polovina obyvatel země bydlí v hlavním městěMontevideo, které má 1,4 milionu obyvatel.
Předkové většiny Uruguayců (okolo 88 %) jsou potomci evropských kolonizátorů, kteří sem přišli v 19. století, a to ponejvíce zeŠpanělskaaItálie(asi jedna čtvrtina populace je italského původu). V roce 2011 pří sčítání lidu státním statistickým úřadem (Instituto Nacional de Estadística; INE) v hodnocení převládajícího rodového původu (byla povolena jen jedna volba ) bylo zjištěno, že 93,9 % respondentů uvedlo převažující evropský rodový původ, 4,9 % černý nebo africký, 1,1 % původní domorodý a 0,1 % asijský nebo žlutý. V nedávné době sem také přišlo množstvíBrazilcůaArgentinců, kteří z vlasti uprchli buď kvůli sporu se zákonem, nebo za zlepšením životních podmínek. Migrační zákon, který prošel v roce 2008, dává přistěhovalcům stejná práva a příležitosti, jako mají státní příslušníci; předpokladem je prokazovat měsíční příjem 650 amerických dolarů.
Druhou nejvýznamnější skupinou obyvatel (okolo 8 %) jsoumíšenciEvropanůaIndiánů.Africkéhopůvodu jsou asi 4 % obyvatelstva. Původní indiánské obyvatelstvo dnes tvoří asi 1 % populace země. Největší skupinou mezi indiány jsou kmenyGuaraní.
V posledních dvou desetiletíchze země odešlo okolo 500 000 Uruguayců, a to hlavně doArgentiny,ŠpanělskaaSpojených států.
Kvůli poměrně malémíře porodnosti(15,1 ‰), vysokédélce života(průměr 76,4 let) a emigrantům (0,32 emigrantů na 1000 obyvatel) uruguayjská společnost rychle stárne.Přírůstek obyvatelstvaje ročně 0,24 % (odhad z roku2011). Téměř čtvrtině populace je méně než 15 let a asi sedmina je ve věku 60 a více let.
Úředním jazykem ješpanělština. Ovšem jelikož byly původními kolonizátory Portugalci, je rovněž významně rozšířena směs portugalštiny a španělštiny, tzv.portuñolština. Zhruba pro 450 000 Uruguayců je portuñolštinamateřským jazykemnebo druhým jazykem.
Ke katolické církvi se hlásí 66 % Uruguayců, což je méně než v jiných latinskoamerických zemích. Naopak zřetelně vyšší oproti okolním státům je podíl ateistů (30 %), protestantů (2 %) a židů (2 %).Z protestantských skupin mají zvláštní postavenívaldenští, kteří si v Uruguay zbudovali svou jihoamerickou základnu. Židovská imigrace měla dvě vlny,Sefardéz Turecka přišli v roce 1904,Aškenázovéz Ruska roku 1906. Usazovali se zejména v Montevideu, které se atmosférou dosti lišilo od jiných metropolí v Jižní Americe, silně katolických. Ještě v 60. letech 20. stol. měla Uruguay největší židovskou diasporu na světě v poměru k počtu obyvatel země. Od té doby však počty setrvale klesají, mnoho z uruguayských židů odešlo doIzraele.
SpisovatelJuan Carlos Onettizískal v roce 1980, jakožto první Uruguayec v historii, neprestižnější literární ocenění španělskojazyčného světa,Cervantesovu cenu. V roce 2018 tutéž cenu získala básnířkaIda Vitaleová.Byla představitelkou tzv. Generace roku 45, podobně jako třeba básníkMario Benedetti. Autor fantastických povídekHoracio Quirogaovlivnil budoucímagický realismus. Klasikem moderní uruguayské poezie jeDelmira AgustiniováčiJuana de Ibarbourou. Levicovou esejistikou se chtěl prosaditEduardo Galeano(zejm.Otevřené žíly Latinské Ameriky).
Hudební skladatelJorge Drexlerse roku 2004 stal prvním Uruguaycem, který získalOscara, a to za píseň „Al otro lado del rio“ k filmuDiarios de motocicleta(Motocyklové deníky).Jako zpěvačka i herečkatelenovelse proslavilaNatalia Oreiro. Podařilo se to i herečceBárbaře Mori, většinou v mexických produkcích.
Naseznam světového kulturního dědictví UNESCObylo zapsáno historické centrum městaColonia del Sacramentoa industriální komplex zpracovny masa ve městěFray Bentos.
Od roku1924se Uruguay účastníolympijských her. Jediné dvě zlaté vybojovali fotbalisté (viz níže). Podařilo se však získat dvě medaile stříbrné, a to naolympijských hrách v Londýně roku 1948kanoistoviEduardo Rissovia naolympiádě v Sydney roku 2000dráhovému cyklistoviMiltonu Wynantsoviv bodovacím závodě. Dvě bronzové medaile získal uruguayskýbasketbalový tým mužů(1952, 1956), tři bronzové medaile získali kanoisté a jednu boxerWashington Rodríguez.
Hlavním sportem v Uruguayi jekopaná. Velký moderní fotbalový stadion je v každém větším uruguayském městě. Jen v hlavním městě Montevideu působí tři světoznámé fotbalové klubyNacional,PeňarolaCerro. Ve 20. letech 20. stol. byly v Montevideu velmi úspěšné také CA Bella Vista a CA Lito Montevideo. Klub, který byl již třikrát vítězem Uruguayské národní fotbalové ligyDanubio F.C., hraje na stadionu pro 20 000 diváků, který slouží dostihovému sportu v Montevideu. Od založení bulharskými exulanty v roce 1932 je nejmladším klubem v uruguayské první lize. K novějším úspěšným fotbalovým klubům patří též Liverpool Montevideo.
Reprezentační fotbalové národní mužstvo Uruguaye je dvojnásobným mistrem světa (1930a1950), dvojnásobným olympijským vítězem (1924,1928) a třikrát získala Uruguay na světových fotbalových šampionátech bramborovou medaili (čtvrté místo – účast v semifinále v letech1954,1970a2010). Z hráčů se proslaviliHéctor Scarone,Pedro Petrone,Emilio Recoba,Pedro Cea,Paolo Dorado,Santos Iriarte,Héctor Castro,José Andrade,Victor Rodríguez Andrade,Obdulio Varela,Juan CarlosaMatias Gonzálezové,Juan Alberto Schiaffino, Pablo Forlán,Pedro Rocha, brankářLadislao Mazurkiewicz(na mistrovství světa v Anglii1966), zahajovací utkání veWembley, v němž zazvonilo Rochovo břevno střelou ze 40 m – Anglie – Uruguay 0 : 0 , vítězství nad Francií 2 : 1, kde Mazurkiewicz obdržel gól pouze z penalty, Uruguay došla až do čtvrtfinále, kde byla vyřazena pozdějším finalistou Německou spolkovou republikou, v tvrdém utkání a Mazurkiewicz poprvé kapituloval gólem ze hry, až byli Uruguaycům dosti přísně vyloučeni dva hráči ),Enzo FrancescoliaÁlvaro Recoba. Ze současných hráčů na fotbalovém mistrovství světa v Jihoafrické republice (léto2010) lze jmenovatDiego Forlána,Diego Lugána,Luise SuarézeaEdinsona Cavaniho Gómeze, kteří zazářili i na Mistrovství Jižní Ameriky (Copa América) v Argentině, kde na cestě do vítězného finále vyřadili i domácí mužstvo. Uruguay je též několikanásobným vítězem Jihoamerického Poháru a současným mistrem Jižní Ameriky.
NaCopa Américaod roku 1916 zvítězila uruguayská fotbalová reprezentace již patnáctkrát (Argentina 14×, Brazílie 8×, Paraguay a Peru 2×, Kolumbie a Bolívie jednou; stříbrnou medaili získalo Chile a Mexiko, bronzovou Honduras, čtvrté místo získaly ještě USA, Venezuela a Ekvádor), 6× získala stříbrnou medaili a 9× bronzovou.
V Uruguayi se konalo zatím jediné, zato první fotbalové mistrovství světa – od 12. do 30. července 1930, jehož se zúčastnilo třináct zemí ve čtyřech skupinách. Uruguay postoupila ze své skupiny do semifinále stejně jako USA bez jediné obdržené branky; v nejtěžším utkání na Centenario Estadio v Montevideu před 85 000 diváků zvítězila nad Peru, předtím poraženým Rumunskem, pouze 1 : 0. Chuť si Uruguayci napravili výhrou nad Rumunskem 4 : 0, téměř před stejnou návštěvou. Třetím postupujícím byla Jugoslávie, která ve své skupině obdržela jedinou branku od nepostupujícíBrazílie, přestože deklasovala Bolívii 4 : 0. Čtvrtý semifinalista, ambiciozníArgentinaporazila Francii 1 : 0, avšak od Mexika obdržela tři (6 : 3) a od Chile jednu (3 : 1) branku. Obě semifinále hraná 26. a 27. července 1930 skončila shodně deklasováním soupeřů 6 : 1 (Argentina : USA , Uruguay : Jugoslávie; Uruguayec Pedro Cea v semifinálovém zápase vstřelil tři góly). Utkání o třetí místo na mistrovství světa se tehdy ještě nehrálo a oběma poraženým semifinalistům (USA i Jugoslávii) byly přiděleny svorně bronzové medaile (o bronzové medaile se poprvé bojovalo až na 5. světovém šampionátu v kopané v roce 1954 ve Švýcarsku – Uruguay : Rakousko 1 : 3, poločas 1 : 1, pro Uruguay, tehdejšího mistra světa ze čtvrtého „brazilského“ světového šampionátu, stejně nešťastný zápas – prohra penaltou a vlastním gólem – jako semifinále, kde po výsledku 2 : 2 podlehli tehdy hvězdnému Maďarsku až po prodloužení – ve skupině C Uruguay : Československo 2 : 0, Uruguay : Skotsko 7 : 0, Rakousko : Československo 5 : 0, Rakousko : Skotsko 1 : 0 – vítěz Uruguay, zápas s Rakouskem se již nehrál, neboť oba týmy již postupovaly, prvenství ve skupině C o skóre 9 : 0 ve prospěch Uruguaye bylo tehdy ve Švýcarsku potvrzeno ještě losem, čtvrtfinále Uruguay : Anglie 4 : 2, poločas 2 : 1 ).
Finále 1. mistrovství světa v kopané se konalo na Centenario Estadio v Montevideu 30. července 1930 téměř před 100 000 diváky a bylo zajímavé tím, že Argentina po úvodním uruguayském gólu (Dorado 12´) otočila výsledek poločasu dvěma brankami ve svůj prospěch (Peucelle 20´a Stábile 37´). Ve druhém poločasu však úspěšně stříleli jen Uruguayci (Cea 57´, Iriarte 68´, Castro 89´) a stali se tak finálovými vítězi (4 : 2) jako tehdy úřadující dvojnásobní olympijští vítězi i první mistři světa v kopané.
Velké ambice měla Uruguay i na mistrovství světa 2014 v Brazílii po postupu ze základní skupiny, kde vyřadila národní mužstva Anglie (2 : 1) a Itálie (1 : 0). Právě v utkání s Itálií však nejlepší hráč Uruguaye Luis Suárez kousl v zápalu boje italského obránce a ač nebyl vyloučen během utkání, byl po zápase výborem FIFA exemplárně potrestán (vyloučením z turnaje, vysokou pokutou, zákazem dalších startů za Uruguay, FC Liverpool i FC Barcelona, kam přestupoval- pro hlasovali i zástupci Brazílie, kterým zřejmě Uruguay nevyhovovala jako možný čtvrtfinálový soupeř). Tak byla Uruguay bez Suareze v dalším kole po chybách brankáře Muslery vyřazena. Podobně Uruguay neuspěla ani při obhajobě titulu na Copa America v Chile, kdy byla domácími (pozdějším vítězem) po eliminaci Suareze a nařízené penaltě ve čtvrtfinále vyřazena (25. června 2015, 1 : 0).