Hrzánové z Harasova

Hrzánové z Harasova(německy:Hrzan von Harras, ve starší české literatuře též jakoHřánové) byli starý český šlechtický rod, který měl společný původ s Homuty z Harasova a Domousickými z Harasova. Jméno je odvozeno od hraduHarasovnaMělnicku, později rod získal statky v severních a východních Čechách. V osobě úspěšného finančníkaAdama Hrzána(1563–1619) pronikl rod mezi nejbohatší šlechtu vČechách(Červený Hrádek,Lanšperk). V roce 1623 získal rodpanský stava v roce 1666 titulříšských hrabat.Jan Adam(1625–1681) byl královskýmnejvyšším lovčím, jeho syn Zikmund Valentin (1656–1726) zastával postprezidenta české královské komory. Významně se zapsali do barokní architektury vMilešově, který jim patřil 150 let (1686–1842). Poslední významnou osobností rodu byl kardinálFrantišek de Paula(1735–1804), dlouholetý rakouský vyslanec veVatikánu. Rod vymřel v roce 1842. Rodové jméno připomínáHrzánský palácvPraze, který je majetkemvlády České republikya slouží k reprezentačním účelům. DruhýHrzánský palácse nachází vCeletné uliciv Praze.
Rodina pocházela ze středních Čech, kde jim patřil hrad Harasov a poprvé se tady připomíná Pešek v roce 1321. Příjmení Hrzán používal poprvé Dobeš z Harasova v roce 1395, který později zahusitských válekpodporoval císařeZikmundaa získal četné výhody. Během 15. století získali Hrzánové další statky na Mělnicku (Zásadka,Kropáčova Vrutice), významnou akvizicí byl nákuphradu Houska(1502). Za Tobiáše (Dobeše) Hrzána (†1599) došlo k renesanční přestavbě hradu Houska. Během 16. století patřily Hrzánům i další významné hrady ve středních a východních Čechách jakoJenštejn(1542–1560),Potštejn(1558–1598) neboKokořín(1590–1609). Z dlouhodobého postavení provinční šlechty vyvedl Hrzány mezi nejbohatší rodyAdam(1563–1619), který proslul jako lichvář, mezi jeho věřiteli byli nejvýznamnější šlechtici jakoRožmberkovéneboPernštejnové. Adam sňatkem s Annou Kaplířovou ze Sulevic získal statekSkalka, v roce 1588 koupil panstvíLanšperks městemLanškrounema 54 vesnicemi, v roce 1606 získal za 236 000 zlatých panství Červený Hrádek uChomutova, krátce poté koupil ještě hradRonova zámekStvolínky(1608). V doběstavovského povstáníse sice politicky neangažoval, ale novému zemskému zřízení půjčil 300 000 zlatých, po jeho smrti v roce 1619 si stavové na Červeném Hrádku vyzvedli ještě další hotovost. S finanční podporou stavovského povstání se poBílé hořemuseli vyrovnatAdamovisynové, kteří byli předvoláni předkonfiskační komisi. Adamův starší syn Zdeslav (1583–1642) sice již v roce 1620 přešel na císařskou stranu, ale vyšetřování celé rodiny předešel tím, že za velmi výhodných podmínek prodal celé lanškrounsko-lanšperské panství královskému místodržiteliknížeti Lichtenštejnovi. V roce 1623 byl Zdeslav povýšen do panského stavu, titul svobodných pánů získal o rok později i jeho mladší bratr Jan (1585–1631), který vlastnil Červený Hrádek.
Další vzestup rodu zajistil Janův synJan Adam(1625–1681), který se přiženil do roduValdštejnůa jako švagr nejvyššího dvorského maršálkaFrantiška Augustina z Valdštejnaa pražského arcibiskupaJana Bedřicha z Valdštejnaprodělal rychlou kariéru. Byl hejtmanemŽateckého kraje(1650–1653), později královským místodržícím a císařským komorníkem, nakonec se stalnejvyšším lovčímČeského království (1665–1681). V roce 1666 byl povýšen do hraběcího stavu a jako nové reprezentativní sídlo nechal postavit zámek v Červeném Hrádku (1665–1675), menší zámek vznikl také na jeho původním sídle ve Skalce. Po Janu Adamovi si dědictví rozdělilo pět synů, z nichž tři zemřeli bez dalšího potomstva. Z nich Arnošt Karel (1651–1697) postavilzámek v Údlicích, oddělených jako samostatný statek od Červeného Hrádku. Jeho mladší bratr Zikmund Valentin (1656–1726) od mládí působil ve správě Českého království, nakonec byl prezidentem české komory (1718–1726). V roce 1707 prodal Lichtenštejnům panství Červený Hrádek za 90 000 zlatých a získané financi mu umožnily výstavbu stavební investice do dvou pražských paláců naHradčanecha vCeletné ulici.
Ze synů Jana Adama měl další potomstvo Jan Leopold (1654–1711), který po spřízněném roduKaplířů ze Sulevicpřevzal jako univerzální dědic panstvíMilešov(1686). S dědictvím byla spojena podmínka sloučení erbů a jmen obou rodů (Hrzán-Kaplíř). V případě Milešova se o své nároky přihlásilolitoměřické biskupství, jemuž Hrzánové museli nakonec jako kompenzaci vyplatit 15 000 zlatých. Mladší syn Jana Leopolda Ferdinand Maxmilián (1695–1764) zdědil Skalku a s Marií Annou Putzovou vyženil sousední panstvíDlažkovice, kde zahájil těžbu českých granátů, nakonec ale tento majetek i se Skalkou prodal (1731). Jeho synFrantišek de Paula(1735–1804) byl duchovním, od roku 1779kardinálema v letech 1779–1796 vyslancemhabsburské monarchieve Vatikánu. Svou církevní kariéru zakončil jako biskup vSzombathely(1800–1804). Dědicem Milešova byl starší syn Jana Leopolda Zikmund Ignác (1698–1760), který byl c.k. komořím a hejtmanem litoměřického kraje (1730–1733). Proslul především jako mecenáš umění, iniciátor přestavby milešovského zámku a organizátor parforzních honů. Posledním majitelem Milešova a zároveň posledním členem rodu byl jeho vnuk František Karel Bedřich Hrzán-Kaplíř (1766–1842), který zemřel v Milešově 16. února 1842 a jím rod vymřel. Milešov zdědily jeho sestry provdané do rodin Bylandt a Kurtzrock, později přešlo panství do majetku Lažanských a následně Ledeburů.
Štít je polcený, pravá část (míněno heraldicky, tzn. z pohledu nositele) má stříbrnou barvu, levá polovina se dále dělí na horní červené a dolní černé pole. Vklenotuměli síto. Celý erb používali i po povýšení.