Alexander Joseph Kolowrat-Krakowský

HraběAlexander „Saša“ Joseph Kolowrat-Krakowský(29. ledna1886,Glen Ridge,USA–4. prosince1927,Vídeň) byl český automobilový závodník, letec a zakladatel rakouského filmového průmyslu. Závodit začal již ve studentských letech, kdy také zajel světový rychlostní rekord. Byl spolumajitelem automobilkyLaurin & Klement. Jeho dobrým přítelem byl napříkladFerdinand Porsche, díky kterému v roce 1922 vznikl lehký automobil Sascha. V pozdějších letech založil filmové ateliérySascha-Filmve Velkých Dvorcích a ve Vídni a stál za vznikem několika desítek filmů jako producent i režisér. Pro film objevil i hvězduMarlene Dietricha režiséraMichaela Curtize, který se proslavil filmemCasablanca.
Narodil se jako nejstarší syn hraběteLeopolda Filipa Kolowrat-Krakowského(1852–1910) v Glen Ridge ve státěNew Jersey,USA, kam jeho otec uprchl po nešťastném pistolovém duelu v roce1876. Hrabě Leopold tehdy svého soupeře, knížete Wilhelmaz Auerspergu, zastřelil.Jeho matka, baronka Nadine Huppmann-Valbella (1858–1942), byla dcerou bohatého tabákového magnáta.Pokřtěn byl16. března1886v katolickém kostele sousedního města Bloomfield. Po táhlých soudních sporech o dědictvítýneckého panstvía také po udělení milosti císařskou výsostí se rodina v červnu1887, kdy byl malému Sašovi pouhý rok, vrátila zpět do vlasti. Dětství Saša prožil obklopen týneckými dětmi a v letech 1892 až 1896 navštěvoval i místní obecnou školu.
Po roce studia na gymnáziu veStříbře (Mies), byl ve věku 10 let přijat na internátní římskokatolické gymnázium Kollegium Kalksburg u Vídně. Učil se německy, anglicky, latinsky, řecky a francouzsky.Maturitu složil na vídeňském gymnáziuTheresianumv roce 1904. Na přání svého otce nastoupil nakatolickou univerzituv belgickéLovani (Leuven), studiu se ale příliš nevěnoval. Přestože se jej hrabě Leopold snažil motivovat kurzy na školách v Anglii a Švýcarsku, mladý Saša se raději intenzivně věnoval tréninku na závody. Studia ukončil v roce 1907 a posléze nastoupil jako jednoroční dobrovolník do 13.dragounskéhopluku princeEvžena Savojského.
Již během studií se mladý hrabě zamiloval do motocyklů, automobilů a závodění. Lásku k rychlé jízdě pak doprovázelo i několik pokut nejen za překročení rychlosti, ale i chybějící osvětlení vozu či registrační značky. Druhou část jeho života pak tvořila fotografie, kterou objevil během služby v armádě díkyOskaru Berkovi, jednomu z nejlepších fotografických laborantů v monarchii, a o dva roky později pak i film. Díky svým úspěchům si nejprve vysloužil přezdívku hrabě Kilowatt, později Der Kinograf.
Hrabě Alexander, kterému neřekli jinak než Saša (něm.Sascha), se oženil 30. dubna 1923 vesvatoštěpánském chrámu ve Vídni. Jeho manželství s kněžnouSofií Nikolajevnou Trubeckou, dcerou carskéhogenerálmajoraNikolaje AndrejevičeTrubeckéhoa Isoliny Heinrichovny Moreno, však zůstalo bezdětné. Ještě v témže roce utrpěl hrabě Saša zranění při havárii svého vozu vAlpách. Když byl převezen do nemocnice vSimmeringu, byla mu zjištěnarakovinapankreatu.Na jaře 1927 u něho propukla žloutenka, léčil se v Karlových Varech, v létě byl operován a pak se zotavoval v lázních Semmering.V prosinci1927boj s rakovinou prohrál ve vídeňském sanatoriu Loew a zemřel tak ve věku 41 let. Poslední rozloučení se konalo 5. prosince 1927 v kostele Panny Marie u Skotů ve Vídni a 8. prosince byly ostatky uloženy dorodinné hrobkyv Týnci.
V roce 1910 po smrti otce zdědil rodový majetek. Zatímco fideikomisní panství Velké Dvorce a Košátky spravoval sám, fideikomisní panství Týnec-Běšiny svěřil do správy mladšímu bratru Bedřichovi.Jeho majetku se dotklapozemková reforma. Z velkostatku Velké Dvorce zůstal dvůr Velké Dvorce,zámek Velké Dvorceazámek Diana, lesy a rybníky.Ze čtrnácti dvorů velkostatku Týnec-Běšiny zůstaly jen zemědělské dvory v Týnci a Lomci, vápenka v Loretě, cihelna ve Vacovech,zámek v TýnciaKolowratská hrobka.V roce 1924 byl velkostatek Košátky sezámkemprodán rodiněOtakara Čapka.
Přestože jako teprve čtrnáctý v pořadí v celémRakousku-Uherskusložil pilotní zkoušky a byl jedním z prvních, kdo si v Čechách koupil letadlo, jeho největší životní láskou se stal automobilismus. Jeho brzké úspěchy se objevovaly i v médiích, mimo jiné i v Allgemeine Automobil-Zeitung, Cycling & Moting či The Motor. Od mladých let se také přátelil sVáclavem KlementemaFerdinandem Porsche. V pozdějších letech se pak stal akcionářem automobilekLaurin & Klement(akcie podědil po svém otci) iAustro Daimler-Motoren AG.
V roce 1902 dostal Saša od svého otce kolo, které o pár let později vyměnil za motocykl od matky. Hrabě Leopold se synovou zálibou v závodění nesouhlasil, přesto mu daroval motocykl značkyLaurin & Klement, který si Saša nechal upravit. Sám hrabě Leopold se v roce 1903 stal členem Rakouského automobilového klubu, o rok později dokonce jeho místopředsedou. Byl také jedním z organizátorů mezinárodní automobilové výstavy ve Vídni a členem zakládající komise organizace Association Internationale des Automobile Clubs Reconnus (AIACR) v Paříži.
Již během středoškolských studií si mladý hrabě zamiloval motocykly a od svých 17 let navštěvoval automobilkuLaurin & Klement, za kterou také později závodil. Protože jeho rodina tomuto sportu nepřála, skrýval se pod různými pseudonymy. Svůj první závodPraha–Písek, který pořádalČeský klub motocyklistů, odjel v roce1904na motocyklu Laurin & Klement. Stejné značky se držel i při závodě Coupé Internationale vPacověv roce1906.
V roce 1906 dostal Saša od otce své první auto. Přestože ho jeho otec, ve snaze zabránit mu v dalším závodění, poslal na studia chovu dobytka doŠvýcarska, mladý hrabě se své záliby nevzdal. Zatímco doprovod přidělený otcem posílal domů předem připravené pohlednice, Saša trénoval na závod do vrchu Gaillon. Pod pseudonymem Donald nejen zvítězil, ale dokonce vytvořil dlouho nepřekonaný traťový rekord v čase 1 minuty a 24 sekund. Po zveřejnění fotografie v novinách se hrabě Leopold s koníčkem svého syna smířil a dále mu nebránil. V 1908 pak Saša dosáhl ještě jednoho rekordu, kdy na okruhu v Brooklands (Surrey,Spojené království) dosáhl tehdy neuvěřitelné průměrné rychlosti 112, 26 km/hod.V listopadu následujícího roku se pak Saša stal řidičem vozu Laurin & Klement s novým osmiválcovým motorem, který byl automobilkou vyslán na propagační cestu z Mladé Boleslavi do Paříže a jejímž cílem bylPařížský autosalonvGrand Palais.
V roce1909byl členem vítězného týmu Laurin & Klement na traseVídeň–Terst, krátce nato pak zvítězil v závodě do vrchu Ries ve třídě do dvou litrů a na Simmeringu se umístil jako druhý za svým přítelem Ottou Hieronymem. V témže roce se účastnil také slavné soutěže ocenu prince Jindřicha, na jejímž startu bylo celkem 109 vozů. Na tratiBerlín–Vratislav–Tatry–Budapešť–Vídeň–Salcburk–Mnichovdlouhé 2 000 km získal v jedné z rychlostních zkoušek druhé místo. O rok později dojel druhý i v závoděZbraslav–Jíloviště. V několika dalších letech se úspěšně účastnil i závodůPetrohrad–Sevastopol, soutěže o Kavkazský pohár, v níž se stal absolutním vítězem, hvězdicové jízdy ve španělskémSan Sebastianuči jízdyTatry–Adrie.
Za zmínku stojí i Sašova cesta na závod do vrchu Gaillon v roce 1908.Auto z dílny Laurin & Klement bylo posláno vlakem, mladý hrabě se pak vydal na cestu automobilem, na níž ho doprovázel mechanik Krutský. Zastavili se například na dva dny vPlznina pivo a šunku, vMnichověna návštěvu 60 pivnic, veFrankfurtuna párky, veŠtrasburkuna pečeni, vBruseluna krevety a vRouenuna ústřice. Když dorazili do Paříže dva dny před závodem, mladý hrabě zjistil, že mu došly peníze, které na závod potřeboval. Potřebné finanční prostředky mu půjčila jeho teta Františka Xaverie hraběnka Kolowrat-Krakowská, kterou jízda automobilem nadchla. Samotný závod pak popisuje kniha Dědeček automobil odAdolfa Branalda.
Před válkou se hrabě Saša zúčastnil mnoha dalších závodů, mimo jiné i Alpské jízdy, kterou s týmem Laurin & Klement pětkrát vyhrál, a společně se tak v roce 1914 stali držiteli do té doby putovního poháru.
V roce1920opět vzrostla poptávka po automobilových závodech. Jako divák se zúčastnil Grand Prix vLe Mans, poté se objevil na okružním závoděKarlovy Vary–Mariánské Lázně–Sokolov– Karlovy Vary, který byl vůbec prvním pořádaným na českém území. Na svém vlastním stroji Laurin & Klement si dojel pro první místo ve své třídě. Finančně pak podpořil závody na okruhu v Guggingu, kde také vypsal Kolowratovu stříbrnou cenu pro vítěze kategorie cyclecarů, či závody v Semmeringu.
Po roce 1920 pak také finančně podporoval výrobu Laurin & Klement, která se po válce nebyla schopna opět vrátit k civilní produkci. V následujících letech se pak hrabě snažil automobilku zachránit a hledal společníka, s nímž by mohl továrnu opět postavit na nohy. Jelikož společníka nenašel, v roce 1925 došlo k fúzi Laurin & Klement seŠkodovými závody.
V automobilce Austro Daimler-Motoren AG, kde byl od roku 1921 nejen akcionářem, ale i členem správní rady, pak zaplatil vývoj a výrobu lehkého sportovního vozu Sascha, a to i přes nevoli ředitele firmy.
Během svých několika cest do USA hrabě navštívil iFordovy továrny. Sašovým snem bylo vytvořil dostupný lidový vůz, jaký nabízel právě Ford. Své poznatky a nápady pak sdílel se svým přítelem Ferdinandem Porsche, konstruktérem automobilkyAustro Daimler-Motoren AG. I přes veškerou snahu a jednání například i s automobilkouCitroënse Sašův sen o malém lidovém voze nesplnil.
Ernst Piëch, dědic automobilkyPorsche, na hraběte Sašu vzpomíná takto:
Po první světové válce se Ferdinand Porsche rozhodl sestrojit malý závodní vůz pro svého přítele Sašu Kolowrata. Původně měl mít vodou chlazený čtyřválcový motor s obsahem 1098 cm³ (68 cm vrtání a 75 cm zdvih) a váhu jen 775 kg. I to bylo na tehdejší poměry značně málo, přesto se Porsche rozhodl této výzvě postavit a v práci pokračovat. Vznikl tak lehký sportovní vůzAustro-Daimlero váze pouhých 598 kg se dvěmavačkovými hřídelemiv hlavě.
Poprvé tento automobil odstartoval 2. dubna1922na závoděTarga FlorionaSicílii. Na 42 závodníků čekalo 432 km, 6 000 zatáček a maximální stoupání 12,5 %. V kategorii sériových vozů do 1100 cm³ zvítězil Fritz Kuhn s časem 8:19:48, na druhém místě skončil Lambert Pöcher s časem 8:20:37, oba s vozy typu Sascha. Do cíle závodu dojelo pouze 26 závodníků. Saša Kolowrat se sám vlastní chybou ze závodu vyřadil.
K uctění památky hraběte Alexandra se každoročně koná sraz historických vozidel s okružní jízdou v okolíhradu Přimdaa s návštěvou sousedních měst vBavorsku. Stokilometrovou jízdu pořádá Auto moto veterán klub Černý les a zaštiťuje ji rodinaKolowrat-Krakowský.
Hrabě Alexander jezdil především s motocykly z dílny Laurin & Klement, v několika závodech ale nastoupil i na stroji značky Puch.
Před válkou byly hlavními závodními stroji Saši Kolowrata automobily značky Laurin & Klement. Po válce pak závodil se svým starým vozem z dílny Laurin & Klement, automobily značekWanderer, Austro-Daimler či Sascha.
Filmový průmysl hraběti Alexanderovi učaroval již v roce1909, kdy se poprvé setkal s francouzským filmařemCharlesem Pathém. Když po smrti svého otce v roce1910převzal správu nad majetkem vČechách, založil na zámku veVelkých Dvorcíchfilmové ateliéry. Do jeho filmařského týmu nejprve patřili jeho přátelé, například Josef Zeitlinger, Emanuel Kabath či Ludwig Schaschek, později i Karel Freund, Hans Theyer nebo Lambert Pöcher. Hrabě sám se nejprve věnoval i režii a kameře, od roku 1914 pak pouze produkci, případně umělecké režii.
V roce1911jeho tým vytvořil první rakouský profesionálně natočený dokument Těžba rudy ve štýrském Erzbergu. Zájem publika byl značný, kritika pozitivní. Mezi další tvorbu z této doby patří i reportáž o svatbě arcivévodyKarlaseZitou von Bourbon-Parma, křest válečné lodiTegethoff, automobilovou cestu rakouskými Alpami a několik cestopisných filmů o krásáchDalmácie,Dolomit,hradu Kreuzenstein,Gardského jezeračiVídně.
Kvůli špatnému osvětlení ateliérů ve Velkých Dvorcích nebylo několik prvních hraných filmů,grotesek, z roku 1912 zveřejněno. V témže roce v zámku vypukl požár, který mělo na svědomí zpracovávání extrémně hořlavénitrocelulózy. Ateliéry proto byly přesunuty doVídně, kde byla založenaprodukčníspolečnost Sascha-Filmfabrik (později Sascha-Film a Sascha Filmindustrie). Hlavním dílem tohoto roku byl déletrvající hraný film Císař Josef II., který poprvé výrazněji zaujal jak publikum, tak kritiku. V následujícím roce se v kinech objevily tři osmiminutové filmy, světově úspěšný snímek Milionový strýček s Alexanderem Girardim v hlavní roli a dva reklamní filmy.
BěhemI. světové válkybyl Saša společně se svým bratremBedřichempřidělen k vojenské automobilové jednotce. V roce 1914 pak získal císařský souhlas k natáčení válečných týdeníků a propagačních a instruktážních filmů. Týdeníky byly u publika úspěšné, proto byl Saša o rok později převelen do válečného tiskového střediska, kam přivedl i několik svých bývalých spolupracovníků. V době, kdy byl během války zpět ve Vídni, pak produkoval nejen válečné, ale i zábavné filmy, které divákům pomáhaly uniknout od kruté reality. V roce 1916 také vytvořil záznam státního pohřbu císařeFrantiška Josefa I.. Během tří dnů a nocí vzniklo 255 kopií tohoto záznamu, což bylo na tehdejší dobu velmi vysoké číslo.
V březnu 1916 hrabě zakoupil velkou kovovou konstrukci leteckéhohangáru, kterou nechal zDüsseldorfupřestěhovat do Vídně. Na území Rakouska-Uherska tak vznikl první plně profesionální filmový ateliér. Téhož roku se Saša seznámil s otcem německého filmuOskarem Messterem. Společně tak založili společnost Sascha-Messter Film, která v letech 1917–8 vyprodukovala na 60 zábavných němých snímků. Sašův kapitál v roce 1918 koupila společnostUniversum-Film AG.
Dne 10. září 1918 došlo ke sloučení společností Sascha-Film a Phillipp & Pressburger v Sascha Filmindustrie AG. Základní kapitál nové společnosti byl 4 000 000 korun. Posléze byla k produkčně-distribuční společnosti připojena i firma Collegia se sítíbiografůveVídni,Bělehradě,Bukurešti,Budapešti,VaršavěaPraze. O rok později pak Saša a Pressburger založili distribuční společnost Herz Film Corporation, s níž získali zastoupení pro distribuci filmůParamount Picturesi mimo Rakousko.
V prosinci roku 1921 Sascha Filmindustrie AG kupuje národní distribuční společnosti ve Švýcarsku, Dánsku, a Finsku a navyšuje základní kapitál ze 4 milionů na 30 milionů korun.
V roce 1922 přišel do kin velkofilmSodoma a Gomora. Na tříleté přípravě se podílely tisíce řemeslníků, architektů, malířů, sochařů,pyrotechniků, krejčích, maskérů a dalších. Pro tuto práci byly povětšinou najímání mladí nezaměstnaní lidé. V jedné scéně se objevovalo v průměru 300 až 500 herců, v davových scénách pak až 3000 lidí. Rozpočet filmu se vyšplhal na pětinásobek původní částky. Při závěrečné pyrotechnické scéně došlo k nešťastnému incidentu, při němž bylo několik zraněných a mrtvých. Hlavní pyrotechnik byl odsouzen k 10 dnům vězení a pokutě 500 000 korun, kterou uhradil hrabě Kolowrat. V listopadu Sascha Filmindustria navyšuje základní kapitál na 60 milionů.
V červenci roku 1924 došlo k opětovnému navýšení základního kapitálu na 400 000 000 korun. Toto navýšení základního kapitálu souviselo s přípravou několika velkofilmů a s pokračující hyperinflací v Rakousku.
V roce 1924 byly do evropských kin uvedeny čtyři filmy z produkce Sascha Filmindustrie. Posledním z nich byl velkolepý historický snímekDie Sklavenkönigin(v USA uveden pod názvem Moon of Israel), jehož premiéra proběhla 24. října v prestižním vídeňském biografu EOS, který byl pro slavnostní uvedení filmu tematicky vyzdoben sochami staroegyptských bohů a bojovníků. Děj filmu inspirovanývyvedením izraelitů z Egypta, popisuje milostný příběh židovské otrokyně Merapi a prince Setha, syna faraona Menapta. Náročná byla především závěrečná scéna splynutí Rudého moře, při níž bylo v obrovské dřevěné konstrukci více než 100 000 litrů vody, které se přelily do dřevěného žlabu. Pro rozdělení vodní masy byl pak záběr puštěn pozpátku. Režisérem filmu bylMichael Curtiz, hlavní roli získala Maria Korda, manželka režiséraAlexandera Kordy. Celkové produkční náklady na filmu údajně přesáhly částku 1,5 miliardy korun, davových scén se účastnilo přes 5 000 herců a komparzistů. Za poskytnuté úvěry ručil hrabě Saša svým osobním majetkem. Velkofilm byl velmi kladně přijat jak evropskou a americkou kritikou, tak diváky.
Hrabě Saša stál za vznikem několika desítek filmů, z nichž čtyři krátké dokonce sámrežíroval. Pro film objevil několik hvězd včetně režiséra filmuCasablancaMichaela Curtize, režiséra maďarského původuAlexandera Kordya herečekMarlene Dietrich,Anny Ondrákovéa Lucy Doraine. Evropskému filmu také představil první komickou dvojici Cocl & Seff v podání Rudolfa Waltera a Josefa Holuba, kteří společně účinkovali ve filmech až do roku 1922. Herce a umělecké pozice hrabě platil nadstandardně – v roce 1915, kdy byla běžná měsíční odměna hlavní role 150 korun, platil 200 korun, v roce 1918 pak 400 korun.
Na jeho počest byl na místě, kde ve Vídni stávaly ateliéry Sascha-Filmindustrie, vztyčen jeho pomník a jedna z ulic ve čtvrtiFavoritennese název Kolowratgasse.