Vasilij Vasiljevič Prončiščev

Vasilij Vasiljevič Prončiščev(ruskyВасилий Васильевич Прончищев;1702Bogimovo–29. srpna1736Tajmyr) byl ruský námořní důstojník a polární badatel. Byl jedním z velitelůVelké severní expedice.
Narodil se v roce 1702 na panství Bogimovo v Taruském újezdě (12 km od městaAlexin) v šlechtické rodině Prončiščevů. Byl pátým dítětem v rodině. V dubnu1716nastoupil jako student namoskevskouŠkolu matematických a navigačních nauk. V roce1718byl přeložen doPetrohradunaAkademii námořní stráže(studoval uČeljuskina,CharitonaaDmitrije Laptěva) a v březnu 1718 se stalmičmanem. Byl jedním z nejlepších studentů Akademie. Od roku 1718 do roku 1724 byl kadetem navigátorem vBaltské flotile. V roce 1722 se zúčastnilPerského tažení Petra Velikého.
Prončiščev patril spolu sPjotrem LasseniusemaIvanem Košelevemdo zkušební komise pro kormidelníky, podkormidelníky a kormidelnické učně vKronštadtu. Jedním ze zkoušených byl iAndrej Velikopolskij.
V roce 1732 požádal Prončiščev o přijetí doVelké severní expedice. V roce 1733 byl povýšen na poručíka a zapsán mezi členy Velké severní expedice, což urychlilo jeho sňatek sTaťánou Kondyrevovou. Protože expedice byla navržena na 6 let, mnoho důstojníků a také někteří z nižších řad odešlo naSibiřv doprovodu svých rodin. Prončiščev proto udělal to samé, oženil se a vzal s sebou na expedici svou manželku. V roce 1733 se vydal z Petrohradu do Moskvy, poté doTobolska, odkud dále cestoval doJakutska, kam dorazil v květnu 1734. Konec roku 1734 byl věnován přípravám na expedici. Prončiščev se stal vedoucím oddílu, který měl najít námořní cestu odLenydoJeniseje, kvůli tomu bylo nutno obeplout tehdy zcela neznámýpoloostrov Tajmyr. Úkolem Prončiščevova oddílu, který se skládal z více než 40 lidí, včetně navigátoraSemjona Čeljuskinaa zeměměřičeNikifora Čekina, bylo provést inventarizaci pobřežní oblasti západně od ústí Leny, provést kartografické průzkumy, měřit hloubky moří a říčních zálivů, zkoumat proudy a větry.
V lednu 1735 byla v Jakutsku postavena dvojstěžňová šalupaJakutsk,nevelké říční a příbřežní plavidlo s plochým dnem, vybavené plachtami i vesly.Poručík Prončiščev byl jmenován velitelemJakutsku. Na konci června 1735 vyplul z Jakutsku a dne 25. srpna 1735 dosáhl ústí řekyOleněka rozhodl se tam přezimovat.Polárníci si postavili dvě chatrče z naplaveného dřeva a jejich zimní jídelníček se skládal většinou z mražených ryb. Pro ty, kteří neodmítali jíst stále dokola ryby, bylo zimování úspěšné, zbytek (mezi nimi i manželé Prončiščevové) vykazovali první známkykurdějí.Nedaleko zimoviště se nacházela malá osada ruských lovců kožešin, poblíž bydleli také sibiřští domorodci, kteří zimoviště expedice navštěvovali. Od nich se Vasilij Prončiščev doslechl, že domorodci našli rudu na březích řekyAnabar.
V létě 1736 se až na začátku srpna uvolnily ledové kry na moři natolik, že mohlJakutskpokračovat v plavbě na západ k poloostrovu Tajmyr. Dne 5. srpna se expedice dostala k ústí Anabary, odkud Prončiščev vyslal proti proudu zeměměřiče Baskakova. Při prohlídce hor sesbíral několik vzorků rudy, o které vykládali domorodci. Později profesor Gmelin analyzoval vzorky a určil přítomnost síry v rudě. Expedice po Baskakově návratu pokračovala v cestě, v polovině srpna oddíl doplul k levému břehu zálivu u ústíChatangy. Pak se Prončiščev otočil severním směrem a dne 17. srpna u východního pobřeží Tajmyru objevilostrovy, které pojmenoval poPetru I.Objevil takéOstrov proměnění. V následujících dnech se expedice pohybovala dále na sever podél okraje souvislého ledu a držela se u pobřeží Tajmyru. Pobřeží bylo zcela opuštěné, bez sebemenší známky osídlení. Na 77° zeměpisné šířky cestuJakutskuzablokoval silný led a volné moře začalo zamrzat. Prončiščev se rozhodl vrátit zpět a vyhledat zimoviště. ZpětJakutskplul stejnou cestou podél východního pobřeží poloostrova Tajmyr. Chlad, únava a mizivé zásoby jídla vedly k tomu, že na lodi propukly kurděje. Silně nemocný byl i sám Prončiščev.
Expedice se neodvážila zakotvit vChatanžském zálivu, protože pobřeží bylo příliš pusté, neobydlené. Prončiščev vedl šalupu zpět k Oleněku, kde přezimovali předchozí zimu. Ale bouřlivé větry nedovolovaly přiblížit se ke břehu. Dne 29. srpna se poručík Prončiščev vydal na malém člunu hledat průchod proJakutsk.Jeho člun uvízl mezi krami, vylezl proto na led, aby člun přetáhl. Bohužel si při tom zlomil nohu v holeni. Doplazil se ještě zpět na člun, kde upadl do bezvědomí a ještě téhož dne zemřel na syndrom tukové embolie v důsledku otevřené zlomeniny holenní kosti levé nohy. Dlouho se věřilo, že Prončiščev zemřel na kurděje, až v roce 1999 po otevření jeho hrobu a prozkoumání ostatků, se zjistila skutečná příčina úmrtí.
O 13 dnů později zemřela i jeho žena, první polární cestovatelka.
V průzkumu pobřeží Tajmyru po smrti Prončiščeva pokračovali Chariton Laptěv a Semjon Čeljuskin.
Vasilij Prončiščev významně přispěl k výzkumu Arktidy. Objevil řadu ostrovů u severovýchodního pobřežíTajmyrského poloostrova(Faddějovy ostrovy,Ostrovy Komsomolské Pravdy,Petrovy ostrovy) a prozkoumal severovýchodní část pohoříByrranga.
Prončiščevova expedice jako první zhotovila přesnou mapu koryta řekyLenyod Jakutska až k ústí, přístrojově určila polohu ústí Leny, zhotovila podrobnou mapu této řeky, provedla pozorování ledového režimu, přílivu a odlivu a meteorologický režim této oblasti. Byla také vypracována mapa pobřežímoře Laptěvůod ústí Leny až poFaddějův záliv. Celková délka pobřeží moře Laptěvů popsaného Prončiščevem byla asi 500 km. Po cestě jihozápadně od ústíOleněkuobjevil pohoří, které bylo později pojmenovánoPrončiščevův hřbet.
Prončiščevova manželka Taťána Fedorovna(rozená Kondyrevová) cestovala spolu se svým manželem a stala se první ženou, která se kdy zúčastnila arktické expedice.Vasilij a Taťána se vzali na cestě na Sibiř dne 20. května 1733. Taťána přežila svého manžela jen o 13 dní, zemřela pravděpodobně nazápal plic. Po smrti Prončiščeva a jeho manželky přeživší členové expedice odvezli těla manželů na Tumulský mys u ústí řekyOleněka tam je pohřbili.
Taťánina účast na polární expedici byla neoficiální. Skutečná účast na expedici a Taťánina smrt byla zdokumentována pouze v lodním deníkuJakutsku, aniž bylo uvedeno její jméno.
V roce 1913 pojmenovali kartografové hydrografické expedice do Severního ledového oceánu nově objevený mys po Prončiščevové. Na mapě ho označili jak M. Prončiščevová (tedy Mys Prončiščevová). Při přepisu map v roce 1921 bylo písmeno M chybně interpretováno jako první písmeno křestního jména a proto se o ní začalo psát jako o Marii Prončiščevové. Pod jménem Marie se s ní můžeme setkat často v dokumentech 20. století. Až v roce 1983 bylo studentem Moskevské státní univerzity Bogdanovem vyčteno v archívech její skutečné jméno - Taťána Fedorovna.
Hrob Prončiščevových se dochoval až do současnosti. V roce 1875 ho objevil geologAlexandr Lavrentievič Čekanovskij. V roce 1893 na hrobě obnovil kříž ruský arktický průzkumníkEduard Gustav von Tolla v roce 1921 ho obnovil hydrograf Nikolaj Jevgenov.
V roce 1999 byl hrob otevřen, ostatky obou manželů exhumovány a znovu pohřbeny expedicí Archeologického ústavu Ruské akademie věd a Klubu dobrodružství. Byly zrekonstruovány tváře manželů, namalovány jejich portréty a byla zjištěna skutečná příčina Prončiščovovy smrti. Ačkoliv se v lodním deníku zachovaly zprávy o tom, že Prončiščev měl kurděje, nechyběl poručíkovi ani jeden zub, kurděje tedy byly vyloučeny. Zároveň byla odhalena otevřená zlomenina holenní kosti.
Hrob manželů Prončiščevových se nachází ve středu vesniceUsť-Oleňok. Nedaleko se nachází polární stanice, jejíž pracovníci společně s místními obyvateli se pravidelně starají o hrob a pečlivě ho chrání jako historickou památku.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuПрончищев, Василий Васильевичna ruské Wikipedii.