Atomové bombardování Hirošimy a Nagasaki

Během poslední fázedruhé světové válkyv PacifikushodilySpojené státy americké6.a9. srpna1945dvěatomové bombynajaponskáměstaHirošima a Nagasaki.
I po šesti měsících intenzivníhostrategického bombardování67 japonských měst odmítala japonská vláda přijmout ultimátum předloženéPostupimskou deklarací. Podle nařízeníprezidentaHarryho Trumanasvrhloamerické armádní letectvov pondělí ráno 6. srpna 1945 na městoHirošimaatomovou pumuLittle Boy. O tři dny později následovalo svržení pumy, nazvanéFat Man, naNagasaki.Tyto dvě jaderné pumy jsou jedinými jadernými zbraněmi, které kdy byly použity ve válce.
Na základě spojeneckých úmluv vyhlásil 8. srpna 1945 Japonsku válku také Sovětský svaz a jeho vojska posílená o zkušené jednotky, které došly až do Berlína, zahájily v Mandžusku bleskovou ofenzívu. Šest dní po bombardování Nagasaki dne 15. srpna 1945, v momentě, kdy Rudá armáda dokončila bleskové obklíčeníKuantungské armády, oznámiloJaponskopřijetí bezpodmínečné kapitulace požadovanéSpojenci. Dne 2. září podepsalo kapitulační listinu a oficiálně tak ukončiloválku v Tichomoří, čímž skončila druhá světová válka i na posledním válčišti. Poválečné Japonsko poté přijalotři nejaderné zásady, odsuzující národní atomové zbrojení.Etické a právní opodstatnění svržení atomových bomb je dodnes předmětem diskusí.
V prvních dvou až čtyřech měsících po shození bomb zemřelo v Hirošimě 90 000 – 166 000 lidí a v Nagasaki 60 000 – 80 000,z toho v každém městě téměř polovina zemřela během prvního dne. Zdravotnické oddělení Hirošimy odhaduje, že lidé, kteří zemřeli v první den, v 60 % zemřeli naozářenínebo uhořeli v plamenech, ve 30 % zahynuli pod padajícími troskami a v 10 % z ostatních příčin.
Během dalších měsíců vzrostl počet úmrtí napopáleninya nemoc z ozáření způsobenouradiací. Z pozdějších pravděpodobnějšíchvýzkumů vyplynulo, že 15-20 % zemřelo na ozáření, 20-30 % na popáleniny a 50-60 % z ostatních příčin.Většina lidí, kteří v obou městech zahynuli, bylicivilisté.
Spojené státy americkéve spolupráci sVelkou BritániíaKanadou, spojily jejich tajný projektTube Alloysa laboratořChalk River Laboratoriesa navrhly a sestrojily první atomovou bombu vprojektu Manhattan. Vědecký výzkumný tým vedl americkýfyzikJ. Robert Oppenheimer. Bomba v Hirošimě, pojmenovaná jako „Little Boy“ (Chlapeček), byla vytvořena zuranu 235, vzácnéhoizotopuuranu. Atomová bomba byla prvně testována vTrinity Site16. července1945poblížAlamogordavNovém Mexiku. Zde testovaná zbraň, tedy „the gadget“ a bomba v Nagasaki - „Fat Man“, byly vytvořeny ze syntetického prvkuplutonia 239.
Ve dnech 10.-11. května 1945 Target Committee (Komise pro výběr cíle) vLos Alamosdoporučila jako možné cíleKjóto,Hirošimu,Jokohamua zbrojní skladcísařské armádyvKokuře. Cíle byly vybrány podle následujících kritérií:
„Jakékoliv menší, čistě vojenské cíle, by měly být rozmístěny na rozsáhlejším území v dosahu cíle, aby se tak vyhnulo nepatřičnému riziku, že by byla zbraň ztracena jen díky špatnému umístění bomby.“
Tato města byla převážně nedotčena během nočníchbombardovacíchnáletů aUnited States Army Air Forces(armádní letectvo) souhlasilo, že tato města vynechá, aby se tak mohlo udělat přesné hodnocení. Hirošima byla popsána jako „důležitý armádní sklad a přístav uprostřed městské průmyslové oblasti. Proradaryto je dobrý cíl a město má dostatečnou velikost, aby mohla být značně poškozena velká část města. Okolo jsou kopce, které pravděpodobně zlepší účinek a zvýší tak poškození od výbuchu.“Cílem použití zbraně bylo donutit Japonsko k bezpodmínečné kapitulaci v souladu s podmínkamiPostupimské deklarace. Cílový komisní výbor uvedl toto: „Bylo odsouhlaseno, že psychologické faktory ve volbě cíle jsou velmi důležité. Dva aspekty toho jsou:
Po této stránce má Kjóto výhodu lidí s největším počtem vzdělávacích institutů a z tohoto důvodu je schopno lépe ocenit význam zbraně. Hirošima má výhodu dobré velikosti s možným vyšším účinkem díky blízkým horám, který by zničil větší část města.Japonský císařský palácvTokiuje proslulejší než jakýkoliv jiný cíl, ale má nejmenší strategickou hodnotu.“
BěhemII. světové válkybylEdwin O. Reischauerjaponský expert proDefense Intelligence Agency(Vojenská zpravodajská služba), který nepřesně uvedl informace o Kjótu a předešel tak jeho bombardování. V jeho autobiografii Reischauer výslovně vyvrací pravdivost tohoto široce přijatého tvrzení:
26. červenceTruman a ostatní hlavní představitelé vydaliPostupimskou deklaracinavrhující podmínky pro kapitulaciJaponska. Představovalaultimátuma uvedení, že bez kapitulace Spojenecké síly zaútočí na Japonsko, mající za následek „nevyhnutelné a úplné zničení japonských ozbrojených sil a nevyhnutelnou zkázu japonské vlasti“. O atomových bombách se v dokumentu nemluvilo.28. červencejaponské noviny oznámily, že deklarace bude japonskou vládou odmítnuta. Toho odpoledne premiérKantaro Suzukivyslovil na tiskové konferenci, že Postupimská deklarace není nic víc než omíláníKáhirské deklaracea že vláda uvažuje ignorovat toto ultimátum. Sdělení bylo přijato jak pro japonské, tak i pro zahraniční noviny, jako jasné odmítnutí deklarace.CísařHirohitočekal, jak se k tomuto problému postavíSověti, odpovědi se však nedočkal.30. červenceHirohito sdělil svému rádciKóiči Kidovi, že císařské korunovační klenoty Japonska musí být bráněny za každou cenu.
Na začátku července, na své cestě doPostupimi, Truman znovu prozkoumal rozhodnutí o použití bomby. Nakonec Truman rozhodl, aby bomby byly shozeny. Jeho nařízení o bombardování mělo rychle vyřešit výsledek války vyvolaným zničením a strachem z dalšího zničení v takové síle, aby donutil Japonsko se vzdát.
V době bombardování měla Hirošima průmyslový a vojenský význam. Poblíž byl umístěn značný počet vojenských jednotek, včetně velitelství páté divize a polního maršálaShunroku Hataz druhého vojenského velitelství, které mělo na starost vojenskou obranu v celé jižní části Japonska. Hirošima z menší části sloužila jako překladiště a útočiště japonské armády. Byla jedním z několika měst, která záměrně nebyla bombardována, aby se na původním nedotčeném prostředí nejlépe měřilo poškození způsobené atomovou bombou.
V centru města stálo několik železobetonových staveb a běžných budov. Mimo centrum byla oblast zaplněna malými dřevěnými dílnami, postavenými mezi japonskými domy. Několik větších průmyslových továren leželo na okraji města. Domy byly postaveny ze dřeva se střechami z tašek a také mnoho průmyslových budov bylo vystavěno na dřevěných konstrukcích. Město celkově bylo vysoce náchylné ke škodám způsobeným požárem.
Populace Hirošimy čítala v době války přes 381 tisíc, krátce před atomovým bombardováním se však počet snížil následkem systematické evakuace nařízené japonskou vládou. V době útoku byla populace města asi 340 000 – 350 000.Protože byly úřední záznamy o populaci spáleny, je počet nepřesný.
Pro6. srpenbyla Hirošima hlavním cílem první atomové mise, spolu s Kokurou a Nagasaki jako alternativními cíli. Tento den byl vybrán, protože cíle byly předtím zahaleny mraky.B-29Enola Gay, náležející k 393. bombardovací peruti, pod vedením pilota plk.Paula Tibbetse, vzlétla z letecké základnyTinianvzápadním Pacifiku, asi šest hodin letu od Japonska.Enola Gay(pojmenovaná podle Tibbetsovy matky) byla doprovázena dvěma dalšími B-29;The Great Artistepod vedení mjr. Charles W. Sweeney ho a bezejmenný letoun, později pojmenovaný jako Necessary Evil (čes.Nutné zlo), sloužící jako fotografické letadlo, které bylo pod vedením kpt. George Marquardta.
Po odletu z Tinianu se letadla oddělila a opět setkala až vIwodžimě, ve výšce 2440 metrů (8000stop), a vydala se směrem k Japonsku. Letadla dorazila k cíli při dobré viditelnosti ve výšce 9 855 metrů.
Asi hodinu před bombardováním zachytil japonský radar americká letadla blížící se k jihu Japonska. Výstraha byla odeslána do mnoha měst, včetně Hirošimy.Radiolokátorv 8:00 hodin v Hirošimě určil, že počet přilétajících letadel je velmi malý – pravděpodobně ne víc než tři – a byl vyvolán letecký poplach. Aby Japonci šetřili palivo, rozhodli se neposlat stíhačky proti tak malé formaci. Civilní rádio vysílalo upozornění a radu, aby se lidé schovali do protileteckých krytů, jestliže by byly B-29 skutečně spatřeny, očekával se totiž spíše nějaký druh průzkumu.
V čase 8:15, jak bylo plánováno, byla první atomová bomba známá jako„Little Boy“, naplněná 60 kilogramyuranu 235, shozena z letadla a 57 sekund padala k předurčenému místu exploze ve výšce asi 600 metrů nad městem. Díky bočnímu větru nebyl zasažen cílový bod most Aioi, ale výbuch nastal nad 240 metrů vzdálenou klinikou Shima Surgical. Výbuch byl rovnocenný asi 13 kilotunámTNT(54 TJ). (Zbraň U-235 byla považována za velmi neúčinnou, štěpení proběhlo pouze u 1,38 % materiálu)Rádius celkového zničení byl asi 1,6 kilometru s následným požárem v okruhu 11 km². Američané odhadovali, že 12 km² města bude zničeno. Japonské úřady určily, že 69 % budov bylo zničeno a dalších 6-7 % poškozeno.
70 000–80 000 lidí, z nichž 20 000 byli vojáci a 20 000 korejští dělníci, neboli 30 % populace Hirošimy, bylo zabito okamžitě, dalších 70 000 podlehlo svým zraněním. Přes 90 % doktorů a 93 % zdravotních sestřiček v Hirošimě bylo zabito, nebo zraněno – většina žila v centrální oblasti, která utrpěla největší škody.
Ačkoliv USA shazovaly ze vzduchu letáky k upozornění civilistů ve 12 různých japonských městech, obyvatelé Hirošimy nedostali žádné oznámení o atomové bombě.
Tokijskýřídící operátor japonské vysílací společnosti si všiml, že stanice v Hirošimě nepřijímá signál. Zkusil jinou telefonní linku, ta však také selhala.Asi o dvacet minut později zjistila tokijská telegrafní stanice, že přestal pracovat hlavní spoj severně od Hirošimy. Od malé stanice 16 kilometrů vzdálené od města přišla neoficiální a zmatená zpráva o hrozné explozi v Hirošimě. Všechny tyto zprávy byly odvysílané docísařského generálního štábu(大本営daihonei).
Vojenské základny se opakovaně snažily dovolat vojenské řídící stanici v Hirošimě. Z kompletního mlčení města vznikl ve velitelství zmatek; věděli, že se žádný velký útok nepřátel nevyskytl, a že v Hirošimě nebyl žádný větší sklad výbušnin. Mladý japonský důstojník generálního štábu dostal rozkaz ihned letět do Hirošimy, přistát, provést průzkum poškození a vrátit se do Tokia se spolehlivou informací. Všeobecně panoval názor, že se nic vážného nestalo, o explozi se pouze šeptalo.
Štábní důstojník odletěl směrem k jihozápadu. Asi po třech hodinách letu, 160 kilometrů před Hirošimou, viděl pilot ohromný kouř z bomby. V jasném odpoledni byly zbytky Hirošimy stále v plamenech. Krátce na to letadlo dorazilo do města, kolem kterého nevěřícně kroužilo. Ohromné spáleniště na zemi ještě stále hořelo a všechno, co zbylo, bylo pokryto těžkým mrakem kouře. Přistál jižně od města a po informaci důstojníka Tokiu se začala ihned organizovat pomocná opatření.
8. srpna1945americké noviny oznámily, že vysílání tokijského rádia popsalo zkázu v Hirošimě takto:„Prakticky veškeré žijící věci, lidé a zvířata, byly doslova sežehnuti zaživa.“
Podle největších odhadů účinek výbuchu v Hirošimě okamžitě zabil asi 70 000 lidí.Odhady celkovém počtu úmrtí do konce roku1945v důsledku popálenin, ozáření a dalších příbuzných onemocnění a nedostatku lékařských zásob jsou v rozsahu 90 000 – 140 000.Některé odhady uvádí, že do roku1950zemřelo až 200 000 lidí následkem rakoviny a dalších dlouhodobých účinků.Jiné studie uvádí, že od roku1950do1990umřelo zhruba 9% lidí na rakovinu a leukémii v důsledku ozáření z bomb, statistický nadbytek je odhadnut na 89 úmrtí na leukémii a 339 na rakovinu.
Některé železobetonové budovy v Hirošimě měly velmi silnou konstrukci, aby odolaly nebezpečnýmzemětřeseníma jejich kostra se nezhroutila i kdyby byloepicentrumblízko. Eizo Nomura (jap. 野村 英三) je nejbližší známý člověk, který přežil v suterénu moderní budovy „motorestu“, v blízkosti pouhých 100 metrů od centra výbuchu.Akiko Takakura (jap. 高蔵 信子) patří mezi další, kteří přežili výbuch v jeho blízkosti. V době útoku byla v nově postavené bance, která byla vybudována jako kryt, pouhých 300 metrů od centra výbuchu.Jelikož bomba vybuchla ve vzduchu, tlaková vlna směřovala spíše dolů než stranou, což umožnilo „přežití“ Hirošimského prefekturálního paláce, dnes spíš známého jako Genbaku Dómu či Dóm atomové bomby. Budova byla navržena a postavenačeskýmarchitektemJanem Letzelemv blízkosti pouhých 150 metrů od centra výbuchu. Ruina byla pojmenována jakoHirošimský památník mírua i přes námitkyUSAaČínys připomínkou, že jiné asijské státy utrpěly mnohem větší ztráty a utrpení rukou Japonců, byla v roce1996vyhlášena jako památkaUNESCOsvětového dědictví.Za oběti při bombardování Hirošimy byl postaven Památeční monument.
Po bombardování Hirošimy prezident Truman oznámil, žepokud teď nepřijmou naše podmínky, mohou očekávat z nebe padající zkázu.
Japonská vláda stále nereagovala naPostupimskou deklaraci. Dne10. srpna1945císařHirohitoa jeho vláda poslala přesšvýcarskouvládu protestní dopis vládě USA, která zvažovala čtyři podmínky pro jejich kapitulaci:
MěstoNagasakibylo jedno z největších mořských přístavů v jižním Japonsku a mělo velký válečný význam díky jeho široké průmyslové činnosti, včetně výroby výzbroje, lodí, armádního vybavení a jiných válečných materiálů.
Na rozdíl od mnoha moderních aspektů Hirošimy byly téměř všechny budovy staromódní japonské stavby, postavené ze dřeva či dřevěných trámů s dřevěnými zdmi (s omítkou nebo bez ní) a dlaždicovými střechami. Mnoho menších průmyslových a obchodních staveb bylo také ze dřeva a už v žádném případě nebyly navrženy tak, aby odolaly explozím. Nagasaki se postupně po mnoho let rozrůstalo bez jakéhokoliv budovacího plánu. Obydlí byla postavena vedle továren tak blízko, jak to jen údolí dovolovalo.
Nagasaki před atomovým bombardováním nikdy nebylo vystaveno nějakému většímu bombardování. Nicméně1. srpna1945na město spadlo několik konvenčních amerických bomb. Do povětří vyhodily loděnice a dokové oblasti na jihozápadě města, několik bomb zasáhloMitsubishiSteel a Arms Works (výroba munice) a šest bomb dopadlo do areálu lékařské univerzity a na nemocnici. I když škody způsobené těmito bombami byly relativně malé, donutily mnoho lidí – především pak rodiče s dětmi ve školním věku – evakuovat se na venkov do bezpečí a díky tomu byla ve městě v době jaderného útoku zmenšena populace. Na sever od Nagasaki byl tábor držící britské válečné zajatce zCommonwealth, z nichž někteří pracovali v uhelném dole a o bombardování se dozvěděli až poté, co vyšli na povrch.
Ráno9. srpna1945americkýBoeing B-29 SuperfortressBockscar, náležející k 393. bombardovací peruti, vzlétl s posádkou pod vedením mjr.Charlese W. Sweeneyho. Letoun nesl nukleární bombu pojmenovanou jako „Fat Man“, s úmyslem shodit ji naKokurujako hlavní cíl a Nagasaki jako druhý, náhradní cíl. Plán pro druhý útok byl téměř shodný jako s misí Hirošimy – se dvěma B-29 letícími hodinu napřed jako povětrnostní průzkumníci a dalšími dva navíc jako navigační a fotografickou podporou.
Pozorovatelé na palubě povětrnostních letadel ohlásili oba cíle jako jasné. Když Sweeneyeho letadlo dorazilo na místo shromaždiště blízko japonských břehů, ukázalo se, že třetí letadlo,Big Stink, spolu s posádkou důstojníků pod vedením plukovníka Jamese I. Hopkinse, ml., nedorazilo.Bockscara jeho doprovázející letadla kroužila na místě setkání 40 minut, avšak bez výsledku. Poté se Sweeney rozhodl pokračovat v misi bez Hopkinse.
O půl hodiny později, dříve než letadla dorazila ke Kokuře, město ze 70 % zakryl mrak a zabránil tak útoku podle nařízení. Po třech obkroužení města a s nedostatkem paliva, protože rezervní palivová nádrž selhala ještě před odletem, zamířili směrem k jejich náhradnímu cíli, Nagasaki.
Asi v 7:50 hodin japonského času byl v Nagasaki vyhlášen letecký poplach, ale byl odvolán v 8:30. Když byly v čase 10:53 zahlédnuty pouze dvě B-29 Superfortress, tak Japonci zřejmě předpokládali, že letadla jsou pouze na průzkumu a v dalším alarmu nepokračovali.
O něco později v 11:00,The Great Artiste, podpůrná B-29 pod vedením kpt.Fredericka C. Bocka, shodila přístroje napojené na tři padáky. K přístrojům byl připojen nepodepsaný dopis pro prof. Ryokichiho Sagane (jaderného fyzika zuniverzity v Tokiu, který studoval spolu s třemi vědci zodpovědnými za atomovou bombu v Kalifornské univerzitě Berkeley) nutící říct veřejnosti o nebezpečí spojené s těmitozbraněmi hromadného ničení.
V 11:01, o minutu později, se v mracích na Nagasaki objevila „trhlina“ dovolující bombometčíkovi kpt. Kermitu Beahanovi zahlédnout požadovaný cíl. Bomba „Fat Man“, obsahující 6,4 kgplutonia-239, byla shozena do městské průmyslové části, přesně v polovině cesty mezi Mitsubishi Steel a Arms Works na jihu a Mitsubishi-Urakami Ordnance Works (závody pro výrobu torpéd) na severu. 43 sekund padala k předpokládanému místu exploze ve výšce asi 469 metrů nad městem. Bomba však dopadla téměř o tři kilometry dál, než bylo očekáváno – výbuch tak byl omezen v údolíUrakamia hlavní část města ležící v kopcích byla kryta. Následná exploze byla rovna asi 21 kilotunámTNT(88 TJ).Exploze vyvolala teplotu odhadovanou na 3900 °C a vítr o odhadované rychlosti 1005 km/h.
Počet okamžitě zabitých osob se odhaduje v rozmezí 35 000 – 40 000. 6200 z 7500 japonských zaměstnanců v muniční továrně Mitsubishi bylo zabito, včetně mobilizovaných studentů. V dalších válečných továrnách bylo zabito 17 až 22 tisíc japonských dělníků a 2 000 nuceně nasazených Korejců. Při útoku bylo zabito také 150 japonských vojáků.Celkový počet úmrtí se do konce roku1945odhaduje na 60 000 až 80 000.Přinejmenším osmválečných zajatcůzemřelo při bombardování a dalších 13 zajatců bylo pohřešováno:
Akční rádius celkového zničení byl asi 1 – 2 km, který následovala ohnivá vlna napříč severní části města, tři kilometry jižně od bomby.
Neznámý počet přeživších obětí bombardování Hirošimy odešlo do Nagasaki, kde byli bombardování znovu.
Mitsubishi-Urakami Ordnance Works, továrna vyrábějící leteckátorpéda typu 91, byla při výbuchu zničena.
Také zde je postaven mírový památník, zvon z Nagasaki se nachází v Kokuře.
Sovětskýministr zahraničíVjačeslav Michajlovič Molotovinformoval Tokio, žeSovětský svazdne5. dubnazrušilsmlouvu o sovětsko-japonské neutralitě. Dne9. srpna, dvě minuty před půlnocí, zahájil sovětský pěší pluk, tankový prapor a letectvoútok. O čtyři hodiny později dorazila do Tokia informace, že Sovětský svaz vyhlásil Japonsku válku. Vedení japonské armády začalo chystat vyhlášení národního válečného zákona s podporou ministra obranyKorečika Anamiho, jež měl sloužit k tomu, aby zastavil všechny, kteří se pokusí uzavřít mír.
Spojené státy americkéměly již připravenu další atomovou bombu pro použití ve třetím srpnovém týdnu, s dalšími třemi bylo počítáno na září a říjen.Dne10. srpnagenerálLeslie Groves, vojenský ředitel Projektu Manhattan, poslal vzkaz armádnímu generáloviGeorge Marshallovi(armádní náčelník štábu), ve kterém psal, že:„další bomba [...] by měla být připravena k doručení při prvním vhodném počasí 17. nebo 18. srpna“. V ten samý den Marshall sdělení schválil s komentářem:„Nemůže být shozena na Japonsko bez výslovného vyjádření prezidenta.“Ministerstvo obrany zahájilo diskusi o uchování bomb ve výrobě dokud nezačneoperace Downfall, plánovaná invaze do Japonska.„Nyní je problém, pokud Japonci nekapitulují, zda pokračovat s bombardováním pokaždé, když se bomba vyrobí a poté ji shodíme nebo jestli počkáme [...] a poté je shodíme všechny v krátké době. Ne všechny v jeden den, ale v krátkých přestávkách. A také musíme vzít v úvahu, jaký cíl sledujeme. Jinými slovy, neměli bychom se spíše soustředit na cíle, které nám nejvíce pomůžou k invazi, než na průmysl, morálku, psychologii apod.? Raději taktické využití než jakékoliv jiné.“
Až do9. srpnaamerický válečný úřad trval na jeho čtyřech podmínkách pro kapitulaci. Ten samý den Hirohito přikázalKidovi:„Rychle dej situaci do pořádku […], protože Sovětský svaz nám vyhlásil válku.“Poté svolal císařskou konferenci, na které oprávnil ministra zahraničíTōgōainformovatSpojenecké síly, že Japonsko přijme jejich podmínky pouze v tom případě, že deklarace„neudělá žádný kompromis vůči požadavku o výsadě Jeho Veličenstva jako hlavního panovníka.“
Dne12. srpnacísař informoval svou rodinu o svém rozhodnutí vzdát se. Když Spojenecké síly, jak se zdálo, nechaly požadavek o záchraně císařského trůnu netknutý, Hirohito14. srpnave svém projevu prohlásil kapitulaci, který se další den vysílal japonskému národu i navzdory krátkým odbojům militaristů, kteří se odmítli vzdát.
V jeho přepisu vojákům a námořníkům, doručeným17. srpna, zdůraznil dopad Sovětského svazu na jeho rozhodnutí o kapitulaci, vynechávající jakoukoliv zmínku o atomových bombách.
Během roku po bombardování asi 40 000 amerických vojáků obsadilo Hirošimu, Nagasaki pak obsadily jednotky o síle 27 000 mužů.
Na jaře roku1948Komise odpovědná za oběti atomových bomb(ABCC) ustanovila v souladu s nařízenímHarryho Trumanaprovádět výzkumy pozdních účinků radiace na přeživších obětích Hirošimy a Nagasaki vNárodní akademii věd Spojených států amerických. Mezi oběťmi bylo nalezeno mnoho nezamýšlených obětí, včetně spojeneckýchválečných zajatců,Korejcůa čínských dělníků, studentů zMalajsiena stipendiích a asi 3200 japonsko-amerických občanů.
Jedna z dřívějších studií ABCC prováděla srovnávací počet těhotenství vyskytujících se v Hirošimě a Nagasaki s městemKure, vzdáleném 29 kilometrů jižně od Hirošimy, aby rozeznali poměry a výsledky spolu s vystavením ozáření. Jeden autor dokonce tvrdí, že ABCC odmítla poskytnout pomoc přeživším jen aby měli lepší výzkumné výsledky.V roce1975pak byla vytvořenaVýzkumná nadace pro účinky zářeníaby převzala odpovědnost ABCC.
Oběti, které přežily bombardování, jsou nazývány hibakuša (被爆者), japonsky doslova přeloženo „explozí zasažení lidé“. Utrpení způsobené bombardováním vedlo Japonsko k názoru, že by mělo dojít k likvidaci nukleárních zbraní po celém světě a zastává tak jednu z nejpevnějších politik odmítajících tento typ zbraní. Od31. března2009spočítala japonská vláda celkový počet hibakuša – 235 569 lidí, většina žijících v Japonsku.Vláda přiznává, že asi 1 % onemocnění je způsobené ozářením.Památníky v Hirošimě a Nagasaki obsahují seznam jmen hibakuša, kteří zemřeli od doby útoku. Aktualizovány jsou každým rokem na výročích bombardování, do srpna2009památníky obsahují seznam jmen o počtu více než 410 000 hibakuša – 263 945 v Hirošimě a 149 226 v Nagasaki
24. března2009japonská vláda oficiálně uznalaCutomu Jamagučia(1916 – 2010) jako dvojitéhohibakuša. Cutomu Jamaguči potvrdil, že byl tři kilometry od epicentra v Hirošimě při své obchodní cestě. Byl vážně popálen na levé části těla a musel strávit noc v Hirošimě.8. srpnase vrátil zpět do svého rodného města Nagasaki, den před shozením druhé bomby, a byl pak znovu ozářen zbytkovou radiací, když hledal své příbuzné. Je prvním oficiálně uznaným přeživším obou bombardování.Cutomu Jamaguči zemřel v pondělí4. ledna2010po boji s rakovinou žaludku. Bylo mu 93 let.
V knizePoslední vlak z HirošimypíšeCharles Pellegrinoo rozhovoru s Cutomuem Jamagučim, ve kterém popisoval zranění přeživších po atomových bombách. Jamaguči popsal oběti jako „chodící aligátory“, kteří„byli teď bez očí a bez tváře. Aligátorští lidé nekřičeli. Jejich ústa nebyla schopna vydat jakýkoliv srozumitelný zvuk. Hluk, který dělali, byl horší než křik. Nepřetržitě mumlali – jako kobylky v letní noci. Jeden muž, enormně popálený na nohou, nosil dokonce mrtvé dítě vzhůru nohama.“
Byli i jiní lidé, kteří utrpěli účinky obou bombardování, v Japonsku známí jakonidžú hibakuša. Dokumentární film z roku2006popisující 165nidžú hibakušase jmenujeDvakrát přežili: Dvojitá atomová bomba Hirošimy a Nagasaki(orig.Twice Survived: The Doubly Atomic Bombed of Hiroshima and Nagasaki) a byl odvysílán vOSN.
Během války Japonsko přivedlo mnoho korejských chlapců do obou měst, Hirošimy a Nagasaki, kde je nutili pracovat. Podle posledních odhadů bylo asi 20 000 Korejců zabito v Hirošimě a asi 2000 v Nagasaki. Je odhadováno, že každá sedmá oběť Hirošimy byla korejského původu. Po mnoho let Korejci těžko prosazovali, že byli také oběťmi atomových bomb a jim byly odepřeny zdravotní výhody. Nicméně většina problémů byla v posledních letech vyřešena soudem.
Role bombardování v japonské kapitulaci a jeho morální odůvodnění jsou předmětem vědecké i populární diskuse již desítky let. J. Samuel Walker sepsal v dubnu2005přehled současnéhistoriografiek tomuto problému. Walker zde poznamenal, že:„Základní otázkou rozdělující vědce po čtyři desetiletí je to, zda bylo použití bomby nezbytné k dosažení vítězství veválce v Tichomoříza podmínek uspokojujících USA.“
Zastánci bombardování obecně tvrdí, že způsobilo japonskou kapitulaci a předešlo tak velkému počtu obětí na obou stranách v plánované invazi do Japonska (operaceDownfall) –Kjúšúmělo být napadeno v říjnu1945(operaceOlympic) aHonšúo pět měsíců později (operaceCoronet). Někteří odhadují, že by spojenecká vojska utrpěla asi jeden milión obětí, zatímco japonské oběti by byly v miliónech.
Odpůrci bombardování argumentují, že to bylo jednoduše rozšíření bombardovací kampaně a proto vojensky zbytečný, nemorální, vojenský zločin či formastátního terorismu.Snaží se dokazovat, že nasazení jaderné pumy bylo motivováno jinými důvody, než ukončení války v Pacifiku. Jejich pohled na věc je představen například v knizeUtajené dějiny Spojených státůautorů Olivera Stonea a Petera Kuznicka, která test účinků nového typu bomby v reálném prostředí zdůvodňuje snahou zastrašit Stalina, jehož Rudá armáda po kapitulaci Třetí říše v Evropě neměla adekvátní protiváhu a teoreticky hrozila okupace a následná sovětizace celé Evropy. Kapitulaci Japonska oba autoři společně s dalšími dávají do souvislosti svyhlášením války Japonsku Sovětským svazem 8. srpna 1945(den před svržením bomby na Nagasaki) a bleskovou ofenzivou Rudé armády, která skončila obklíčenímKuantungské armádyv Mandžusku dne 15. srpna 1945 – ve stejný den vyhlásil japonský císař kapitulaci. Civilní oběti způsobené jadernými bombami nepovažovala japonská generalita za dostatečný argument, protože se v případě americké invaze na centrální japonské ostrovy předpokládala obrana formou totální války za jakýchkoliv obětí. Naopak zánikem poslední zásadní vojenské síly Japonců (Kuantungská armáda čítala na 1 milión mužů) tak pozbyli svou (domnělou) poslední šanci vyjednat se Spojenci jakousi přijatelnou dohodu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuAtomic bombings of Hiroshima and Nagasakina anglické Wikipedii.