Dubnica nad Váhom

Dubnica nad Váhom(německyDubnitz an der Waag,maďarskyVágtölgyes) je město naSlovensku; leží vTrenčínském kraji, vokrese Ilava. Žije zdepřibližně 22 tisícobyvatel. Dříve zde bylyzávody těžkého strojírenství, je zdehydroelektrárnanaVáhu, továrny na výrobu stavebních hmot i potravinářské závody. V centru města se nacházírenesančnípanské sídlo (pozdějibarokněpřestavěné) s anglickou zahradou.
Dubnica nad Váhom je největším městem okresu a zároveň největším slovenským městem, které není okresní.
První obyvatelé žili v prostoru dnešní Dubnice již vdobě kamenné, o čemž svědčí nález hliněné pece z období doby kamenné v městské části Prejta, v lokalitě nazvané Sedličky. Byly nalezenyartefaktyze starší době bronzové (cca 2000 př. Kr.). Lidúnětické kulturyobýval údolí Váhu, v lokalitě Kvášovec měl své sídliště a pohřebiště lidlužické kultury. Z tohoto období se zachovaly nálezy většího sídliště s více fázemi osídlení a žárovým pohřebištěm i ve Velkém Kolačíně. V mladší době železné, zvanédoba laténská, bylo území Slovenska osídlenoKeltya postupně se prosazovala tzv.púchovská kultura.
První Slované na střední Pováží začali přicházet na přelomu 5. a 6. století a mezi první osídlené lokality v okolí Dubnice patří Kvášovec, kde se našlo sídliště s obydlím a keramikou z mladšího slovanského období. Dvě slovanská sídliště z 10. až 11. století byla objevena i ve Velkém Kolačíně. Obydleno bylo i okolí Prejty, kde se při hloubení nového koryta potoka našlo středověké sídliště s keramikou, datovanou do 12. - 13. století. Z tohoto období se zachovala i první písemná zmínka o osadě „terra Dubnicze“ v listině z roku 1193. Další zachovaná zpráva je až z 28. června 1276, kdy za 50 hřiven stříbra Samson a Jakub prodali Dubnici Oltumanovi a jeho synu Chamarovi. V této listině se poprvé zmiňuje kostel, zasvěcený svatému Jakubovi apoštolovi, který je nejstarší památka města.
V Gyurikovitsově německy psané Habánské kroniky se píše, že v roce 1622 přišli do Dubnice na VáhomHabánia zůstali zde přechodně 1 rok.
Na začátku 15. století byla Dubnica v majetkutrenčínského hradního panstvía koncem 16. století ji dozástavypřevzal hraběŠtěpán I. Illesházy. RodiněIllesházyůpatřila Dubnica až do 19. století. Významným bylo pro město obdobíJosefa Illesházyho, který zde dal dostavět zámek a upravit park, vymohl obnovení trhového práva a dal postavit nový kostel. Důležitým počinem pro obyvatele byla i zvláštní dohoda o vykoupení poddanských povinností. V jeho práci pokračoval synJan Křtitel Illesházy, který štědře podporoval slovanské písemnictví a podporoval chudé poddané. Jeho následovník, synŠtěpán Illesházybyl bezdětný a tedy byl posledním členem významného rodu; 21. května 1835 město prodal bankéřiGeorgu Sinovi.
Významné místo v procesu obrození sehrávaly osobnosti, působící na dubnické faře, mezi nimi Andrej Mésároš, František Xaver Hábel a Michal Rešetka. Po roce 1848 se Dubnica stala jedním ze středisek okresu Ilava. Při sčítání lidu v roce 1869 zde napočítali 1683 obyvatel a 228 domů, přičemž většina obyvatel pracovala v zemědělství. Rozšířeno bylo i povoznictví, řemeslnictví a obchod. Poslední větší omezení, tzn. právo regálii, odprodala v roce 1887 dědička sinovského panství Ifigénia d’Harcourt, čímž se zvýšily možnosti na podnikání a rozvoj společnosti. V roce 1898 vzniklo ve městě Hospodářské spotřební a úvěrní družstvo, které si vyžádal velký rozvoj volného hospodářského podnikání.
Po vzniku Československa ve městě převládali živnostníci a až roku 1928 se výstavbou záložní továrny Škodových závodů v Plzni stala Dubnica průmyslovým městem; továrna na výrobu munice byla dokončena v roce1936. Stavba továrny přinesla několik doprovodných investic, jako přeložení státní silnice, přesun koryta Lieskovského potoka, odbočku železniční tratě, ale také budování nových obydlí a veřejných budov. Jako zajímavost lze zmínit, že při stavbě továrny se našla kostra mamuta, ta byla později umístěna v muzeu v Praze. Během druhé světové války byla zbrojovka důležitým vyzbrojovacím podnikem německé armády a v té době zaměstnávala až 4 669 pracovníků. Ve městě byl v roce 1942 zřízen pracovní tábor, kde byli internováni Romové; dne 23. 2. 1945 zde došlo k masové vraždě nemocných vězňů.Sovětská a rumunská armáda  osvobodily město dne 28. dubna 1945.
V poválečném období nastala obnova průmyslu, výstavbu sídlišť a rozvoj služeb a Dubnica se stala jedním z nejprůmyslnějších měst. Zanikly živnosti, které s problémy nahradily komunální podniky s nízkou úrovní vybavení i služeb. Změny nastaly i ve zbrojovce, která rozšířila svou výrobu a změnila název na Závody K. J. Vorošilova. Továrna se stala jedním z největších výrobců vojenského vybavení v zemi. I díky tomu město v tehdejšímČeskoslovenskuproslulo výrobou raketometůRM-70, tento mobilní raketový dělostřelecký systém byl zkonstruován jako raketová nástavba automobilukopřivnickéTatry-813. Tento raketomet byl ve službách československé armády i tehdejšího východního bloku.Armáda České republikytento raketomet vyřadila v roce2010. Tento raketomet se v Dubnici nad Váhom vyráběl v letech1979–1989. Určitý čas ve městě fungovala cihelna, která byla v roce 1962 zavřená. Podnik ZVS, resp. ADAST Dubnica několikrát měnil a rozšiřoval výrobu a kromě transformátorů vyráběl měrnou a čerpací techniku tekutých paliv a elektronická zařízení pro textilní průmysl. V roce 1988 patřily ZTS Dubnica k největším zbrojařským podnikům v ČSSR a útlum zbrojařské výroby, její restrukturalizace a přechod na tržní hospodářství znamenaly vznik samostatných divizí a závodů.
Dubnica prošla od roku 1989 výraznými změnami; město podporovalo rozvoj podnikání, služeb a obchodu a tak centrum regionu dnes poskytuje zázemí pro celou spádovou oblast. Moderní manažerský systém řízení města přinesl jeho systematický rozvoj podlePlánu hospodářského a sociálního rozvoje města do roku 2013, který respektoval územní plánování. Finance z fondů EU a grantů pomohly k přetváření Dubnice na moderní a životaschopné město.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuDubnica nad Váhomna slovenské Wikipedii.