Velikonoce

Velikonoce(latinskypascha,řeckyπάσχα–pascha,hebrejskyפֶּסַח‎pesach– přechod, přejití) jsou nejvýznamnějšímkřesťanskýmsvátkem, oslavouzmrtvýchvstáníJežíše Krista. Vedle toho jsou Velikonoce obdobímlidovýchtradicspojených s vítánímjara, které s náboženským svátkem souvisejí jen volně.
V užším náboženském pojetí se Velikonocemi míní pouzeslavnost Zmrtvýchvstání Páněneboli Vzkříšení Krista (Boží hod velikonoční), ke kterému mělo dojít třetího dne pojeho ukřižování, resp.vigilienaBílou sobotu(„velká noc“), v širším pojetí se jimi myslíVelikonoční triduum(přičemž období od Zeleného čtvrtka až do sobotní vigilie je vlastně součástípostní doby, tedy ne doby velikonoční, toto pojetí je tedy terminologicky ne zcela správné), v nejširším smyslu pak celá doba velikonoční, tedy padesátidenní období od neděle Zmrtvýchvstání doletnic. Kristovo ukřižování se událo kolem roku 30 či 33 v blízkosti významnéhožidovskéhosvátku pesach, který je památkou vysvobozeníIzraelitůMojžíšem zegyptskéhootroctví. Tak jako Letnice jsou tedy původně (i podle latinského názvu) svátkem židovskýma do roku325se slavily ve stejný den jako svátek židovský.
Velikonoce jsoupohyblivý svátek, datum se rok od roku mění, vizVýpočet data Velikonoc. V západní křesťanské tradici neděle Zmrtvýchvstání připadá na prvnínedělipo prvním jarnímúplňkuporovnodennosti, tedy na měsícbřezenčiduben.
Velikonoce kromě svého křesťanského obsahu zahrnují také lidové zvyky spojené s jarnímnovoročím, obnovou přírodních sil a zahájením zemědělských prací. Objevují se tak různé obyčeje amagické praktiky, které mají zajistit ochranu a plodnost. V českém prostředí je typické především obřadní umývání a polévání vodou.Etnolog Jiří Mačuda přisuzuje předkřesťanský původ například motivuvelikonočního zajíčka, který má vycházet z faktu, že zajíc byl zasvěcen germánskébohyni jaraOstaře.Ze jména této bohyně má také vycházet anglické slovoEastera německéOstern, oboje ve významu „Velikonoce“.Z toho důvodu například britská novinářka Heather McDougall hovoří o Velikonocích jako o „pohanskýchsvátcích“.Religionista Pavel Horák na druhou stranu považuje koncept „pohanských“ kořenů Velikonoc, případně dalších svátků, za produkt nekritické spekulace a upozorňuje na vágnost pojmupohan. Taktéž poukazuje na fakt že nemáme zprávy o tom že bypředkřesťanští Slované,GermániaKeltovéslavili jarní rovnodennost, spíše máme doklady o významuoslav počátku květnaaletního slunovratu.Katolický knězDavid Vopřadapak sice uznává že některé lidové zvyky mají mimokřesťanský původ, ale to dle jeho názoru nemění nic na tom, že jsou Velikonoce svátkem křesťanským.
Vevýchodomoravskýcha slezských nářečích se pro Velikonoce používá též dvouslovné pojmenováníveliká nocčivelká noc.Podobné názvy včetně označenívelký den,kalkz řeckého μεγάλη ἡμέρα (megalēhēmerā), se vyskytují i v řadě dalších jazyků. Slovo „velký“ odráží význam svátku v křesťanství a slovo „noc“ odkazuje navelikonoční vigilie, noční liturgii, kterou začíná oslava nedělního Zmrtvýchvstání. Den dříve začínal západem slunce předchozího dne, a proto i oslava svátku začínala již předchozího večera; podobně se napříkladBoží hod vánočnízačíná slavit naŠtědrý večer.
Někdy se i v češtině používá latinskéPascha, které přes řečtinu pochází z hebrejského pesach, názvu židovského svátku, na který Velikonoce navazují. Z tohoto slova je také odvozen název velikonoční svícepaškál.
Datum Velikonoc se odvozuje od židovského svátkupesach, který se slavil dlelunisolárníhožidovského kalendáře14. dne měsícenisan, v den prvního jarního úplňku. Protože nejdůležitější velikonoční událostí je Ježíšovo zmrtvýchvstání, ke kterému mělo dojít v neděli, je datum velikonoc odvozeno od výpočtu první neděle po prvním jarním úplňku.
Pravidla pro určení data Velikonoc stanovil roku 325První nikajský koncil. Podle nich připadají velikonoční svátky na neděli následující po prvním jarnímúplňku. Pokud první jarní úplněk připadne na neděli, slaví se Velikonoce až další neděli.Velikonoční nedělepodle těchto pravidel může připadnout na den v rozmezí od22. březnado25. dubna, tedy přibližněznamení Berana, které je vezvěrokruhujiž odHipparcha.
Nejstarším svědectvím o slavení křesťanských Velikonoc (tehdy ovšem to bylapascha, v originále πάσχα) může být zmínka v listechapoštola Pavla(kolem roku 50).Nejstaršími mimobiblickými doklady jsou pak spory 2. století o datum slavení „Velikonoc“ a spisPeri PaschaMelitona ze Sardz 2. století.Slavení Velikonoc se tedy vcírkviobjevilo velmi brzy a již od počátku je významově provázáno s židovskou oslavou Pesachu, jejíž prvky dodnes v sobě nese.
Ježíšovo projití smrtí a vzkříšení křesťané chápou jako naplněnístarozákonníhoobrazu přejití IzraelitůRudým mořempři odchodu z Egypta. Oslava Velikonoc tradičně trvá celých padesát dní (tzv. velikonoční doba), které vrcholí svátkem Seslání Ducha svatého – letnicemi. Velikonoce podle katolické tradice začínajívigiliíneděle Vzkříšení (která završujevelikonoční triduumZeleného čtvrtku,Velkého pátkuaBílé soboty). První týden Velikonoc se nazýváVelikonoční oktáv. 40. den Velikonoc je slavnostNanebevstoupení, která připomíná Ježíšův výstup ze země do nebe a jeho oslavení u Otce.
Beránekpředstavuje v židovské tradici Izrael jako Boží stádo, které vede Hospodin. Zároveň Židé připesachovovémsvátku pojídajípesachového beránkajako připomínku svéhovysvobození z Egypta. V křesťanství jeberánek Božíjedním ze symbolů Ježíše Krista, neboť obrazně podle křesťanské víry on je beránek, obětovaný zaspásusvěta.
Křížje nejdůležitějším z křesťanských symbolů, protože Kristus byl odsouzen k smrti ukřižováním. Tento trest patřil k trestům nejvíce krutým a ponižujícím. Tento symbol je ale mnohem starší.Ukřižování odpovídá zimnímuslunovratu, kdy Slunce vstupuje dosouhvězdí Jižního kříže.
Bohoslužba velikonoční vigilie začíná zapálenímvelikonočního ohně, který symbolizuje vítězství Ježíše Krista nad temnotou a smrtí. Od tohoto ohně se pak zapaluje velikonočnísvíce(paškál). Ta je v mnoha kulturách chápána jako znamení života. Takto zapálená svíce se v průběhu velikonoční bohoslužby noří do křestní vody, je ozdobena znamením kříže a symbolyΑaΩ, tj. začátku a konce věků, jimiž je Kristus. Tato svíce se potom zapaluje po celou velikonoční dobu až doletnica při každém křtu, aby se naznačilo, že křest patří k Velikonocům. Tato svíce se též rozžíhá při křesťanském pohřbu na znamení toho, že zemřelý stejně jako Kristus prošel branou smrti; a církev se za něj modlí, aby vstal k novému životu s Bohem.Pálení čarodějnicčiBeltainje pohanskou obdobou (napříkladPåskkärring) a například ve Finsku se koledníci převlékají za čarodějnice.Oheň zde symbolicky očišťuje od zlého ze zimního období.
Dalším z velikonočních symbolů jevajíčko, symbol nového života, neboť samo zárodek života obsahuje. V mnoha kulturách je vejce symbolem plodnosti, života a vzkříšení. Už vestarověkémEgyptě čiPersiise na svátky jara barvilačerveněvajíčka (červená jako symboldělohy).Zdobení skořápek vajec však může sahat až dopravěku.V souvislostí s lidovou tradicí se zvyk tato vejce malovat udržuje i nadále (označení „kraslice“ je pak odvozeno od červené barvy). Důvodem pojídání vajec o Velikonocích byla zřejmě i skutečnost, že vejce se nesměla jíst vpostní dobějakožto lacticinie. V západním křesťanství se vejce vykládá jako symbol zavřeného hrobu, z něhož vstal Kristus, jako symbol nesmrtelnosti.Ve východním křesťanství se červené vykládá jako krev Krista.V jihozápadních Čechách se pro Velikonoce používá také pojmenováníčervené svátky.
Kočičkysymbolizují palmové ratolesti, kterými vítali obyvatelé Jeruzaléma přicházejícího Krista. Tradičním křesťanským zvykem je jejich svěcení na Květnou neděli a používání popela z jejich spálení oPopeleční středě.
Ačkoli mnoho nenáboženských tradic má své kořeny vkřesťanské symbolice, některé velikonoční symboly můžeme vystopovat až z předkřesťanské doby. Napříkladzajíčekmá zřejmě původ v pohanských rituálech oslavující příchodjara, avšak např. vbyzantskéikonografiipředstavoval zajíc Krista. Symbolika zajíce pochází z tradice oslav svátku pohanské bohyně plodnosti Eostre. Z jejího jména je odvozeno slovo Easter, anglický název křesťanských Velikonoc. Podle legendy bohyně Eostre proměnila ptáčka, který umrzl ve vánici, v zajíce. On pak z vděčnosti každé jaro kladl vejce jako pták.
Křensymbolizuje hřebíky či hořkost utrpení Krista. Zvyk pojídat křen o Velikonocích se udržuje především v Polsku, Rakousku a Slovinsku.Odpovídá židovské tradici, kdy o pesachu se pojídá jako hořká bylina (marorsymbolizující utrpení při Exodu) přiSeder, kdy se také pojídá kost z beránka čibejca(vejce).
Mlékosmedemsymbolizuje dvojjedinost Krista. Ve formě tzv. jidáše symbolizuje provazJidáše Iškariotského. Mléko a strdí symbolizujezaslíbenou zemz Exodu, což je přejato i do legendy oPraotci Čechovi. S beránčímAmonembyl ztotožňován iZeus, který byl jako mladý krmen mlékem a medem. Dvojjediný Amon-Remá slzy, ze kterých se zrodili lidé a které symbolizují med nebo včely. Reova manželkaHathor(respektiveMut) je kraví bohyní mléka (symbolizujeMléčnou dráhu).
Už od svátků jara, které jsou starší než Velikonoce, jsou časem oslav a veselí. Dnes jsou i komerčně důležité, protože se na ně váže mnoho zvyků, k jejichž uskutečnění je třeba vynaložit nějaké úsilí nebo jen tak zajít na nákup. Prodávají se například velikonoční pohledy, ozdoby nebo cukroví v podobě velikonočních vajíček, beránků nebo zajíčků.
Řehtání – od čtvrtka do soboty chodili po vsi chlapci školou povinní a nahrazovali zvony, které odletěly do Říma. NaZelený čtvrtekse šlo po škole a navečer, na velký pátek ráno před školou, po škole a na večer a naposledy na bílou sobotu ráno. Chodili tak aby obešli celou vesnici a u každého křížku se modlili. NaVelký pátekv podvečer obešli ves dům od domu kde vykoledovali nějaké vajíčko, sladkost – sušené švestky, křížaly či drobné mince. Nejstarší z chlapců se nazýval kaprál. V některých oblastech měli slaměného Jidáše.
V Česku je prastarou tradicí hodování apomlázka. NaVelikonoční pondělíráno muži a chlapci chodí po domácnostech svých známých a šlehají ženy a dívky ručně vyrobenou pomlázkou z vrbového proutí. Pomlázka je spletena až z dvaceti čtyř proutků a je obvykle od půl do dvou metrů dlouhá a ozdobená pletenou rukojetí a barevnými stužkami. Podle tradice muži při hodování pronášejíkoledy. Nejznámější velikonoční koledou je tato krátká říkanka: „Hody, hody doprovody, dejte vejce malovaný, nedáte-li malovaný, dejte aspoň bílý, slepička vám snese jiný…”
Jestli dojde dříve na pomlázku, nebo koledy, záleží na situaci. Ačkoli může být vyšlehání bolestivé, není cílem způsobovat příkoří. Spíše je pomlázka symbolem zájmu mužů o ženy. Nenavštívené dívky se mohou dokonce cítit uražené. Vyšupaná žena dává muži barevné vajíčko jako symbol jejích díků a prominutí. Pověst praví, že dívky mají být na Velikonoce vyšlehány, aby zůstaly celý rok zdravé a uchovaly si plodnost. V některých oblastech ženy mohou pomlázku oplatit odpoledne, kdy vylívají na muže a chlapce kbelíky studené vody. Zvyk se napříč českými zeměmi mírně mění.
Jiný výklad pomlázky – odvozeno od pomlazení, tj. omlazení. Proto muži používají mladé proutí s největším podílem „životní síly“, kterou jakoby předávají vyšlehané osobě. Z téhož důvodu ženy dávají jako odměnu za omlazení vajíčko, prastarý symbol nového života. Jinak v Čechách, na rozdíl od Moravy, nejsou tradicí hody, ale koleda (hody jsou spíše pomístní název), přičemž koleda probíhala v průběhu roku vícekrát, ne jen v období Velikonoc a jejím původním smyslem byla ochrana před špatnými vlivy a posílení těch dobrých. Za toto byli koledníci odměňováni. V průběhu doby se původní smysl vytrácel a vlastně se stala „lepší“ formou žebroty chudší části obyvatelstva.
Při pomlázce a hodování muži zpívají či recitují písně (koledy), např.:
Dále se chodí hrkat na hrkače a řechtačky, dříve se věřilo v odhánění zlých duchů a sil zjara od dědin a vesnic, po christianizaci, aby "odlétly zvony do Říma".
Kromě velmi podstatné návštěvybohoslužebběhemvelikonočního triduamůžeme mezi náboženské tradice zařaditvelikonoční pozdrav, zvyk pocházející především zvýchodních církví, který se rozšířil i meziřímské katolíkyaprotestanty. Zvyk spočívá v tom, že se křesťané oslavnosti Zmrtvýchvstání Pánězdraví místo běžného pozdravu: „Kristus vstal z mrtvých!“ Odpovědí pak je: „Opravdu vstal z mrtvých!“
VeSpojených státechjsou velikonoční svátky náboženským svátkem, takže mnoho amerických rodin mimo návštěvy kostela se schází kolem zdobení velikonočních vajíček v sobotu večer a jejich „lovu“ v neděli ráno. Podle dětských pohádek byla vajíčka během noci přinesena Velikonočním zajíčkem a poschovávaná po domě a zahradě, aby počkala na děti, až se probudí.Po lovu pak začíná „Easter Egg Roll“, při které děti současně koulejí vajíčko z kopce a doufají, že jejich vajíčko vyhraje závod.
V Anglii tradičně ženy přivazují muže k židlím a za propuštění požadují peníze.
VNorskuje, kromě lyžování v horách a malování vajíček, tradicí řešení vražd. Všechny velké televizní stanice vysílají kriminální a detektivní příběhy, jako je napříkladHercule Poirotnebo další příběhy odAgathy Christie. Také noviny otiskují články, ze kterých mohou čtenáři zkusit odvodit, kdo je pachatelem. Samozřejmě také vychází mnoho knih. Dokonce i krabice od mléka bývají potištěny příběhy s vraždami.
Ukrajinským velikonočním pokrmem je sladký chléb pascha. Stejně jako jinde i zde se vnímá vajíčko jako základní symbol Velikonoc, dochází přitom k tradičnímu soutěžení, kdy osoby vezmou uvařená vejce a otloukají jejich konce o sebe. Až poté se může vejce sníst.
Italské Velikonoce si stále zachovávají silný křesťanský charakter, během svatého týdne se po celé zemi koná mnoho náboženských obřadů. Děti dostávají jedno velké čokoládové vejce, které v sobě ukrývá překvapení, nejčastěji malou hračku. Tradičním velikonočním pokrmem je colomba, jakási obdoba českého mazance ve tvaru holubice. Pasquetta neboli Velikonoční pondělí je tradičně spojeno s piknikem do přírody.