Pálí

Pálíje některými badateli považován za středo-indoárijskýprákrt(široká skupina jazyků starověké Indie). Patří k nejslavnějšímprákrtům, jelikož jsou v něm sepsány textythéravádovéhobuddhismu(známé jakopálijský kánonneboTipitaka), celý kánon byl sepsán naSrí Lancev 1. století n. l.
Pálí je psáno v mnoha druzích písma –bráhmí,dévanágaría dalších typech indického písma, dokonce i vlatince. Přepis do latinky byl navrženT.W.Rhys Davidsem, zakladatelemPali Text Society.
Slovo pálí samo znamená „řádek“ nebo „(kanonický) text“, z čehož vyplývá, že název pro tento jazyk má původ v komentářové tradicithéravádovéhobuddhismu. Tehdy výraz pálí (ve smyslu citovaného řádku původního textu) označoval komentovaný text, který byl odlišný od komentářů (atthakatha) nebo dialektu, který v rukopisu za původním textem následoval. Každopádně otázka původu jazyka pálí způsobila mnoho horlivých debat mezi učenci všech dob. Stejně tak se liší i názory, jak by mělo být slovo pálí vyslovováno. Existují čtyři různé způsoby výslovnosti a všechny můžeme najít v učebnicích pálí.
Je nejisté, jestli pálí bylo vůbec někdy mluveným jazykem, který lidé používali ke vzájemné komunikaci. Každopádně pálí je a bylo jazykem, ve kterém théravádovíbuddhistérecitují. V současné době se řadí meziliterární jazyky.
V théravádové tradici se věří, žeGótama Buddhahovořil buď hovorovoumagadhštinou, nebo jiným středoindickýmindoárijskýmdialektem, který byl jazykem obyvatel Benárésu (dnes Váránasí) v severovýchodní části středníIndie. Pálí je považováno za jazyk podobný staré magadhštině (Magadhí) nebo některému přímému pokračovateli tohoto jazyka. Mnoho théravádových pramenů spojuje pálí se starou magadhštinou či jazykemMagadhska. Také mnozí badatelé považují pálí za druh magadhského dialektu, jenž mohl být mateřštinou Buddhy a možná sloužil jako hovorová řeč magadhské elity. Podobně Walleser v něm vidí mluvuPátaliputty(dnešníPatna) hlavního města Magadhska. Avšak nápisy nalezené v oblasti bývalého Magadhska ukazují patrné rozdíly mezi pálí a tímtoprákrtem. Zatímco magadhština je východoindický jazyk, pálí více připomíná západoindické nápisy.Rhys Davidszastává názor, že pálí představovalo dialektKósalyna severovýchodě ganžské kotliny. Lamotte zastává názor, že pálí je středoindický dialekt, tedy jeden ze starých prákrtů. Nicholas Ostler tvrdí, že jazyk pálí musel vzniknout jako buddhistickákreolštinav důsledku kompromisu nejrůznějších prákrtůbuddhistických mnichů.Oskar von Hinuber spekuluje, že pálí možná vzniklo jako formalingua francanebo jako obchodní jazyk používaný v doběAšókovyříše, čili v době rozšíření buddhismu naSrí Lanku(podle buddhistických pramenů vyslal na Srí Lanku císař Ašóka mnichy vedené svým synemarahantemMahindou). Pálí bylo již tehdy zcela zřejměliterární jazyk, který byl používán k záznamu celéTipitaky. Poté co byl pálijský kánon přenesen na Srí Lanku, byl stále uchováván jako celek v pálí, zatímco komentářová tradice, která ho doprovázela (dle informací poskytnutýchBuddhaghósou) byla přeložena dosinhálštinya uchovávána v místních jazycích po několik generací.
Avšak na indické pevnině bylo nakonec pálí nahrazenosanskrtem, literárním a náboženským jazykem po sestavení klasickéhosanskrtuučencemPáninim. Pálí na Srí Lance vstoupilo do období úpadku pravděpodobně kolem5. stoletín. l. (zatímco význam sanskrtu na pevnině vzrůstal), ale nakonec přežilo. DíloBuddhaghósovoneslo zásadní podíl na znovuoživení pálí jako významného jazyka buddhistických učenců. Vissudhimagga a další komentáře, které Buddhaghósa zkompiloval, kodifikovaly a završily sinhálskou komentářovou tradici, která byla uchovávána a rozšiřována na Srí Lance od3. století.
V současné době je pálí studováno hlavně jako prostředek k získání přístupu k buddhistickým textům a je v něm recitováno při rituálech théravádového buddhismu. Světská pálijská literatura jako kroniky, lékařské texty a nápisy má také obrovský historický význam. Velká centra výuky pálí se nacházejí v tradičních théravádových zemích jako Srí Lanka a v zemích jihovýchodníAsiejakoMyanmar,Thajsko,LaosaKambodža. Úpadek pálijské učenosti na indickémsubkontinentubyl završen muslimským vpádem do Indie ve12. století. Od19. stoletínejrůznější společnosti pro obnovení studia pálí v Indii začaly strhávat pozornost na jazyk a jeho literaturu, snad mezi nejvýznamnější patříMaha Bodhi SocietyzaloženáAnagárikou Dharmapálou.
VEvropěPali Text Societyse sídlem veVelké Britániibyla hlavní silou v prosazování studia pálí mezi západními učenci od jejího založení v roce1881. Společnost publikovala romanizované edice pálí společně s mnoha anglickými překlady těchto pramenů. Jedním z důvodů založeníPali Text Societybyla snaha kompenzovat nedostatek finančních prostředků shromažďovaných ke konci19. stoletívAngliina rozvojindologie. Anglie nebyla zdaleka tak mocná ve studiu sanskrtu a prákrtských jazyků jakoNěmecko,Ruskonebo dokonceDánsko. Mnozí jsou toho názoru, že taková situace přetrvává dodnes. Bez inspirace pocházející z držby kolonií (např. Brity okupovanáSrí LankaaBarma) instituce jakoDánská královská knihovnavybudovaly významnou sbírku pálijských rukopisů a silnou tradici studia pálí.
Pálí sdílí obecnouetymologiipro prakticky každé slovo v jazyce s ostatními středo-indoevropskými jazyky (např.džinistickými prákrty– tj. jazyk v němž je sepsándžinistickýkánon). Vztah k ranémusanskrtu(popř. jazykuVéd) je méně přímý a více komplikovaný; podobnost jazyka pálí ksanskrtuje často přeceňována jeho srovnáváním s nedávnousanskrtskoupoezií – přičemž ta je ovlivněna jazykem pálí a staletími dalšího vývoje středo-indoevropského jazyka. Z historického hlediska bylo pociťováno ovlivňování mezisanskrtema pálí jako obousměrné. Např. to je zřetelně zjevné na příkladuAšvaghóši, v pálí vzdělaného buddhistického mnicha, který se stal prvním autoremsanskrtskéhodruhu poezie tzv.kavja, která měla následně velký vliv na poezii psanou vsanskrtu.Sanskrtsképostbuddhistické školy jakoŠankárovaVédantabyly podobně přímo ovlivněny jak buddhistickou filozofií a argumentací, tak průvodním vlivem Pálí na samotný jazyk sanskrt.
Postkanonické pálí (tj. pálí z doby po sestavení pálijského kánonu) ukazuje některá přímá osvojení technického slovníku zesanskrtua několik vypůjčených slov z místních jazyků v zemích, kde pálí bylo používáno (např. naSrí Lancebyla přidána do pálísinhálskáslova). Tato použití cizích slov odlišuje pálí nalézané vSuttapitaceod pozdějších kompilací, jako jsou komentáře k pálijskému kánonu nebo lidovéDžátaky. Na základě těchto vypůjčených slov se provádí srovnávací studie a datování jednotlivých textů.
Skutečnost, že pálí nebylo výlučně používáno ke sdělováníBuddhovaučení, je zřetelná z existence mnoha světských textů, jako např. knih o lékařské vědě, a z lékařských instrukcí. Avšak ze zcela jasných důvodů byl odborný zájem o pálí na Západě zaměřen na náboženskou a filozofickou literaturu.
V kontextu náboženských spisů podobně znějící slovasanskrtumohou mít zcela odlišný význam než v pálí. Neustálé znovu-definování a znovu-objevování náboženského významu přiřazeného určitým klíčovým termínům (jako např.dharma/dhamma) bylo pramenem filozofických debat po mnoho století abuddhistické,džinistickéa různé školyhinduismuměly konkurenční názory na hodnotu a význam těchto termínů.
Filozofie ranéhomahájánovéhobuddhismuuchovaná vsanskrtuabuddhismuszaznamenaný v pálí jsou v mnoha ohledech vzájemně protikladné, i když z historických pramenů vyplývá, že tyto školy a tyto dva jazyky nebyly jediné, které se účastnily debat na buddhistickém poli. Sice se nedochovala buddhistická literatura vpráktrskémjazykupaišáči( v pálípésáčí), ale tento a ostatní jazyky byly spojeny s historicky doloženými specifickými filozofickými přístupy k buddhistické nauce (se specifickými sektářskými vlivy).
Je nutné zmínit, že stále existuje propast mezi filozofií ranéhobuddhismua souběžným brahmánským učením středoindické periody. Tyto rozdíly zahrnují i představy ohledně samotných posvátných jazyků. Zatímco osanskrtskýchslovech se vhinduismuvěří, že jsou součástí jevu, který popisují, naopak vbuddhismuse o pálijských pojmech míní, že mají pouze konvenční význam.Sanskrt, pálí adžinistické prákrtybyly v lidové literatuře příslušného regionu často popisovány jako jazyky, jimž hovořili bohové nebo významné duchovní osobnosti (dlethéravádovétradice jazykem pálí hovořilBuddha) a zastánci těchto jazyků o nich tvrdili, že mají nadpřirozený původ nebo nadpřirozený účinek. Do dnes je v mnohathéravádovýchzemích rozšířena představa, že recitace některých veršů čisuttv pálí má zvláštní účinek, příkladem může být recitaceAngulimálovýchveršů v pálí, o kterých se naSrí Lancevěří, že mohou zmírnit porodní bolesti. VThajskuje rozšířena víra, že recitace částiAbhidhammapitakyje prospěšná nedávno zesnulým příbuzným a tato ceremonie běžně zabírá až sedm dní. Je zajímavé, že v pozdějších textech není nic, co by se vztahovalo k tétothajsképředstavě a původ tohoto zvyku je nejasný.
Historicky je doloženo, že první záznampálijského kánonubyl pořízen naSrí Lance. Tento záznam vycházel z předchozí ústní tradice. Při převodu psaného pálí byl vytvořen univerzální systém hlásek, ale psané pálí je vyjádřeno ve mnoha druzích konkrétních písem, vlastně neexistuje nějaké „písmo pálí“. To často mýlí většinu euroamerických zájemců a badatelů, kteří mají tendenci předpokládat, že jedno písmo musí být spojeno s jedním fonetickým souboremfonémů(významovotvorná hláska v jazyce).