Meruňka obecná

Meruňka obecná(Prunus armeniaca, synonymumArmeniaca vulgaris) je strom z rozsáhlého roduslivoň(Prunus), kam patří takébroskvoň,třešeňnebošvestka.
Pochází zČíny. Do Evropy se dostala přesArméniipočátkem letopočtu, do Česka se rozšířila z Itálie přes Slovinsko, Štýrsko a Rakousy. Arménský původ obsahuje její latinský názevarmenica, z něhož pochází i české slovomeruňka. Na Moravě marhole(a), v některých oblastech slovácka i marhule(a). Doba rozšíření na naše území, nejprve na Moravu není zcela jistá. Jistá možnost je již v 1. století a to z Rakouska, pravého břehu Dunaje.Pěstební podmínky jsou na Moravě příhodné a dodnes je 80-85% meruňkových sadů právě na Moravě, proto má výnos meruněk silný odraz vmoravské kuchyni. V Čechách jsou nejvýznamnější areály na Litoměřicku.
Plodymeruňky jsoupeckovices oranžovýmoplodím. Kvete na loňských letorostech. Dozrávají většinou uprostřed léta. Konzumují se buď v čerstvém stavu, zavařené či v podobědžemunebomarmelády, jež jsou velmi oblíbené pro kyselosladkou chuť a příjemnou vůni, oblíbené jsou i sušené meruňky. Dobře vyzrálé až přezrálé plody se sbírají nakvas, z nějž sedestilujealkoholický nápoj– meruňkovice.
Jednotlivé plody různých odrůd mají hmotnost 40–90 gramů.
Pěstuje se v oblastech s mírnou zimou, vČeskujen ve vinorodných krajích. Nejlepší meruňkové polohy jsou na jižní Moravě, jihozápadním a východním Slovensku, v nadmořské výšce do 250 m, s průměrnou roční teplotou nad 8,5 °C a úhrnem ročních srážek 550 mm; musí být chráněny před pronikáním chladných větrů. Meruňky lze úspěšně pěstovat načernozemích, popřípadě nahnědozemích, v hlinitých až písčitohlinitých půdách v kukuřičném, výjimečně v řepařském výrobním typu. Pro těžší půdy jsou vhodnějšígenerativně množenépodnože s bujnějším růstem; meruňkové semenáče, dokonce i některé podnože slivoní (renklóda, špendlík žlutý).
Má krátkoudormanci, velmi jí škodí jarní mrazy během kvetení a náhlé silné mrazy v předjaří, během rašení, kdy může dojít k vážným škodám zejména na osluněné části kmene a větví. Během běžné zimy snáší dobře i podstatně nižší teploty než broskev. Na chladné jarní počasí kolem 0 °C jsou citlivé hlavněkvětya mladé plůdky.
Nejrozšířenější je vČeskuodrůdaVelkopavlovická, s poměrně velkými plody výborné kvality. Je však citlivá na jarní mrazy a houbové choroby. V poslední době se zkouší nově vyšlechtěné, odolnější odrůdy. Další odrůdy meruněk jsou například:Bergeron,Karola,Goldrich,HargrandneboMaďarská.
Vzhledem k obsahu kyanogenníhoglykosiduamygdalinuv meruňkových jádrech by dospělí mohli sníst asi 3 malá jadérka, aniž by překročili bezpečnou dávku stanovenouEFSA, v případě malých dětí může stačit i polovina jadérka.
Meruňka (Armeniaca) je řazena jakopodrodroduslivoň(Prunus), byť na přelomu 80. a 90. let minulého století byla krátce považována za samostatný rod. Podobně čeleďrůžovitébyla rozdělována na několik samostatných skupin, z nichž meruňka byla řazena do skupinymandloňovité(Amygdalaceae). Dnes se již tato systematika téměř neužívá, ovšem český názevdruhuzůstal meruňka obecná (byť správnější by bylo nazývat ho slivoň meruňka).
Poptávka po meruňkách je tak velká, že ceny vždy bývají výhodné. Je třeba nicméně mít na paměti, že meruňky kvetou ještě dříve na jaře, než broskve, a proto nemohou být pěstovány bezpečně v lokalitách, které jsou známy pozdními jarními mrazy, které již broskve nepoškozují.
Během prvních tří let po výsadbě na stanovišti je formována koruna a obrost kolem základních větví. Meruňky obvykle rostou velmi bujně a mívají mnohem více výhonků, než je nutné. Všechny přebytečné a slabé výhony by měly být odstraněny a jen pět výhonů by mělo být ponecháno,které mají dobré předpoklady stát se kosterními větvemi okolo terminálu, nebo v kotlovité koruně. Po, nebo koncem období vegetačního klidu, by zbývající větve měly být řezem zkráceny na jednu polovinu až třetinu jejich délky. Z postranních pupenů by měly výhony být omezeny na tři až pět na každé hlavní větvi. Prořezávání příští dva roky by mělo být takové, aby se , aby byl strom tak nízkou a širokou korunu, jak je to možné. K dosažení tohoto cíle prořezávání by druhý a třetí rok měla být koruna téměř stejně přísně řezána. Letorosty vertikálně vyrůstající z adventivních pupenů na kmeni a kosterních větvích by měly být odstraněny, aby světlo a vzduch pronikaly do koruny stromu. Důležitou zásadou je neponechávat kosterní větve dlouhé.
Počínaje čtvrtým rokem by se dala očekávat dobrá úroda ovoce. Plody na větvích, které zrají na slabých větévkách dále od kmene se lámou nebo opadávají, proto by měl být prováděn spíše hlubší zpětný řez. Silný řez podporuje nový růst na hlavních větvích , čímž udržuje plodný obrost rovnoměrný. Rozsah prořezávání závisí na růstu stromů. Síla řezu může být snížena, ale větve by měly být řídce rozložené a dovolit, aby slunce procházelo do středu koruny kvůli zrání ovoce.
Řez meruněk v ČR bývá zanedbán z následujících příčin:
Prvním krokem při renovaci bývá zorání pozemku, obvykle na podzim. Sad pak bývá důkladně seřezán. Všechny z kmene podrážející výhony a všechny zlomené a nemocné větve bývají odstraněny a koruny silně sníženy. Nebyl-li sad stříhán po několik let, bývá vhodné alespoň polovinu délky všech silných větví odstranit.
Nejčastějšími hnojivy používanými v meruňkových sadech je kostní moučka, ledek, chlorid draselný a superfosfát. Některé zdroje tvrdí, že pokud jsou listy stromů světlé barvy a růst stromů je slabý, je vhodné aplikovat dusíkatá hnojiva, které bude mít příznivý účinek. Pokud plody nejsou až standardní v chuti a textuře, může být prospěšná aplikace superfosfátu a chloridu draselného.
Tabulka udává dlouhodobě průměrný obsah živin, prvků, vitamínů a dalších nutričních parametrů zjištěných v syrových meruňkách.Meruňky jsou jedním z typů ovoce, kde hlavním cukrem je sacharóza (kolem 5,2 g na 100 g plodu s pouze 0,7 g fruktózy a 1,6 g glukózy).