Arménie

Arménie, plným názvemArménská republika(arménskyՀայաստանի Հանրապետություն,Hajastani Hanrapetuthjun), je vnitrozemský stát ležící vZakavkazsku. Podle některých definichranice mezi Evropou a Asiíje součástíEvropy, nicméně podle obecně přijímaných patří doAsie.Na severu hraničí sGruzií(164 km), na východě sÁzerbájdžánem(566 km), na jihu sÍránem(35 km) a na západě s ázerbájdžánskouexklávouNachičevan(221 km) aTureckem(268 km).
Arménie jeunitárnínárodní státs velmi starým kulturním dědictvím. Nejstarší arménské království zvanéUrartuvzniklo již v 9. století př. n. l. V letech 321 př. n. l. – 428 existovaloArménské království, jež dosáhlo svého vrcholu v 1. století pod vládouTigrana Velikého. Toto království, jako první na světě, přijalokřesťanstvíjakožtostátní náboženství(asi roku 301). V 5. století Arménii rozvrátily dvě mocné říše,ByzantskáaSásánovská. V 9. století arménský stát obnoviladynastie Bagratuni. Rozdrcen byl znovu Byzancí (1045) a posléze území obsadiliSeldžučtí Turci. V 11.–14. století se stát obnovil jakožtoArménské království v Kilíkii. V 16. století se však dostal pod nadvláduOsmanůaPeršanů. Tato nadvláda trvala až do 19. století, kdy část území (východní) získaloRuské impérium. V západní části Osmani za1. světové válkyprováděli systematickougenocidu arménského obyvatelstva. Po1. světové válcekrátce existovala (1918–1920)První arménská republika. Roku 1920 byla vyhlášena širšíZakavkazská sovětská federativní socialistická republikazahrnující více zakavkazských států, která se v roce 1922 stala zakládající republikouSovětského svazu. Od roku 1936 existovalaArménská sovětská socialistická republika, oddělená od ostatních zakavkazských zemí do samostatné sovětské socialistické republiky v rámci SSSR. Po rozpadu Sovětského svazu vznikl současný stát. Hlavním městem Arménie jeJerevan, jehož populace 1 075 800 obyvatel (k 2017) tvoří třetinu z celkového počtu obyvatel Arménie (3 018 854 během sčítání lidu roku 2011). Jerevan je jedním z nejstarších měst na světě s nepřetržitým lidským osídlením, vznikl již roku 782 př. n. l.
Arménská národní identita je velmi úzce spojená sArménskou apoštolskou církví, nejstarší křesťanskou národní církví na světě. Arméni též používají jako jediní na světě unikátní abecedu, kterou v roce 405 vymyslelMesrop Maštoc.
Arménie je členemEuroasijského ekonomického svazu.
Název Arménie se používá v různých variantách v prakticky všech jazycích světa kromě samotnéarménštiny. Pochází zestaroperskéhonázvu „Armanestán“ a „Arman“ podle pohraniční provincie státuUrartuna historickém arménském území, které bylo v polovině 1. tisíciletí př. n. l. osídleno mimo jinéAramejci.
Sami Arméni se označují jménem „Hajer“ (arménsky Հայեր) a svou vlast „Hajastan“ (Հայաստան). Přípona –stan znamená „země“, takže Hajastan je země Hajů (čili Arménů). Tento název je odvozen od mytického hrdiny a zakladatele národaHajka.Movses Chorenaciho ve svýchDějinách Arménie(Patmutjun Hajoc) označuje za synabiblickéhoTogarmya vnukaGomera. Vypráví příběh o zlém obruBelovi, který ovládlBabylón. Jediný Hajk se mu odmítl podřídit, opustil město a usadil se se svým lidem pod horouArarat. Belos se proti němu vypravil se svou armádou a dne11. srpna2492 př. n. l.(podle starověkéhoarménského kalendáře) prý propukla veliká bitva, v níž Hajk zastřelil Bela svým šípem. Po tomto vítězství pak nerušeně vládl ve vlastním království s hlavním městemHajkaberdem(nedalekoVanského jezera). Výročí bitvy je dodnes nejvýznamnějším arménským svátkem zvanýmNavasard.
Území dnešní Arménie bylo lidmi osídleno před 325 000 lety. Nejstarší definovanou kulturou na území dnešní Arménie je kultura Šulaveri-Šomu (6000 let př. n. l.), následovala kulturakura-arakská, existující v letech 4000–2000 př. n. l. Archeologický výzkum z let 2010–2011 přisoudil těmto kulturám nejstarší známou koženou botu, sukni a nejstarší vinařské zařízení na světě. Vše bylo objeveno v jeskyních nedaleko obceArenina jihu Arménie.
Arménská vysočinapatří k dávným centrům lidské civilizace. Byla trvale osídlená odpaleolitu. V nejstarších písemných památkách z dobChetitůje zmínka o národu Chajasa ve 2. tisíciletí před naším letopočtem. Zda jde o předky Arménů je však nejisté.Etnogenezearménského národa je vůbec značně nejasná, převládá nicméně pojetí, že majíindoevropskýpůvod,genetickyjsou bližší neolitickým Evropanům než blízkovýchodním národům.V tomto období ovládli území ArménieAsyřané.
Spojením arménských kmenů v9. století př. n. l.vznikla říšeUrartuv oblastiVanského jezera.Existovala mezi lety 860–585 př. n. l. V říšiUrartubyla založena mnohá opevněná města, rozvíjela se řemesla apěstování vína. KrálArgišti I.založil městoErebuni(dnešníJerevan), do kterého pak přemístil obyvatele z obsazených měst z povodíEufratu. MěstoJerevanbylo nejstarším písemně doloženým městem na území někdejšíhoSovětského svazu, založeným třicet let předŘímem.Mnoho urartských památek bylo nalezeno též ujezera Sevan.V 6. století před n. l. Urartská říše zanikla po vpádumédskýchvojsk.
Poté zemi ovládliSkytovéa poslézeAchaimenovská říše, která zde vybudovalasatrapii, kterou nazvalaArmina.Achaimenovcidosadili v Arménii k mociOrontskou dynastii.Ta poté, co Achaimenovskou říši rozbilAlexandr Veliký, vytvořila autonomníArménské království, tedy státní útvar, s nímž je především spjata identita současných Arménů. Existovalo v letech 321 př. n. l. až 428, hlavním městem bylArtašat. Stalo se prvním státem, který přijal křesťanství jako své oficiální náboženství (r. 301 je zavedl králTiridatés III.).Zásadní roli v tom sehrálŘehoř Osvětitel, který založilArménskou apoštolskou církev.Roku 405 vytvořil kněz a vzdělanecMesrop Maštocunikátní, dosud užívané,arménské písmo. Vrcholnou éru prožilo království zaTigrana Velikého, pod jehož vládou se stalo nejmocnějším státem na východ odŘíma. Tigranés nechal postavit městoTigranakert, vhelénskémstylu – Tigranés byl klíčovým reprezentantem pokusů o helenizaci Kavkazu.Nakonec byl ale Tigranakert srovnán se zemí Římany a Tigranés se stalvazalemŘíma. Na malou chvíli (114–118) Římané z Arménie udělalisvou provincii.
Později králové podle okolností střídali vazalství k dalším mocným impériím –Parthské říši,Východořímské říšíaSásánovské říši. Poslední zbytky autonomie zemi vzalaPerská říše, která ji ponížila na pouhou svou provincii.
Peršané se pokusili v Arménii násilně znovu zavéstzoroastrismus, na což reagovala roku 450 vzpouraVartana Mamikonjana.Arméni si křesťanství nakonec uhájili, i díky velkébitvě u Avarajruroku 451.Západní část země v letech 387–536 ovládalaByzantská říše.Arméni se díky společné víře měli šanci účastnit byzantského politického života, někteří to dotáhli dokonce na císařský trůn – Armény byli například císařiHerakleiosneboBasileios I.Roku 591 Byzanc dobyla i Peršany ovládaná arménská území.
Roku 645 však Arménii dobyliArabovéa učinili z ní provinciichalífátupod názvemArminiya.Arménský stát se obnovil v9. století, bývá nazývánBagratovská Arménie. Existoval v letech 884–1045. Zakladatelem země bylAšot I., zvaný též Ašot Veliký, který šikovnou taktikou přiměl Byzanc a Araby, aby Arménii akceptovali jakonárazníkový státmezi sebou. Ovládl iGruzii,Kavkazskou Albániia několik arabských emirátů. Stát měl postupně několik hlavních měst –Bagaran,KarsaAni. V Ani, „městě 1001 kostelů“, žilo na vrcholu slávy až 200 000 lidí a patřilo k největším na světě (v 18. století však zcela zaniklo).Když však Byzanc na konci 10. století porazila Araby, zvýšila tlak i na Arménii. V polovině 11. století ji pak zcela ovládla.
Další část země brzy urvaliseldžučtí Turci, kteří nakonec zabrali i území předtím ovládnuté Byzantinci. Před islamizací tak z Arménie prchly tisíce lidí, včetně bagratovské královské rodiny. Usadili se vKilíkii, na území dnešního Turecka (a zčásti Sýrie), při pobřežíStředozemního moře. Území tehdy ovládala Byzanc a byzantský správce Arménům umožnil zde nalézt nový domov. Ti však brzy ustavili i vlastní stát, který měl dokonce v určitých úsecích (zejména v letech 1198–1375) nezávislost. Tento státní útvar je znám jakoArménské království v Kilíkii.K upevnění arménské moci velmi přispělykřížové výpravy. V křižácích Arméni v Kilíkii získali mocné spojence.Nejvýznamnějším vládcem bylLev I., který zdvojnásobil území království. Rozvrátili ho muslimštíMamlúkovéroku 1375. Arméni z Kilíkie pak zčásti migrovali naKypr.Ti, co zůstali, se ve 20. století zhusta stali oběťmiarménské genocidy.
Původní zakavkazská domovina Arménů byla ve 13. století nakrátko ovládnutaMongolya poté Peršany. Ti se o ni posléze dlouhá léta přetahovali sOsmany. Nakonec se víceméně ustálil stav, že západní Arménie byla osmanská, zatímco východní (tedy území celé současné Arménské republiky) bylasafíovská, tedy perská, potažmo íránská. To platilo až do 19. století.
Národní identitu Arménům v tomto období pomohla udržet jejich kultura, pěstovaná převážně emigranty v zahraničí. Až začátkem19. stoletípřipadla část východní Arménie spolu s východníGruziícarskémuRusku.Ruská vojska a arménští dobrovolníci roku1827ovládli celou východní Arménii (vizrusko-perská válka (1826–1828)). Car vyzval arménskou diasporu, aby se navrátila do osvobozené vlasti, kteroužto výzvu asi 60 tisíc Arménů skutečně vyslyšelo, především perských. Začala se rodit moderní arménská politika, klíčovou silou se stalaArménská revoluční federace.Na osmanských územích vytvářela vojenské jednotky, které chránily arménské vesnice před stále četnějšími masakry. Právě v tom ale nakonec neuspěla, masakry přerostly v regulérní genocidu.
V závěru 19. století nastaly tzv.arménské řeže, při nichž přišlo o život 100–300 tisíc Arménů.Jakmile Osmané prohráli vbalkánské válceroku 1913, z Evropy musely prchnout statisíce muslimů. Tito frustrovaní Turci se stali základnou radikalizace, jejíž hráz povolila s nástupemprvní světové války. Arméni (a takéŘekovéaAsyřané) na území Turecka se stali obětígenocidy, během níž přišlo o život zhruba 1,5 miliónu Arménů, dalších 100 tisíc uteklo před pronásledováním do Ruska a jiných zemí.Po válcekemalovskéTurecko nejenže odmítlo odpovědnost za cokoli z dějin Osmanské říše, ale zvolilo (až do dnešních dnů) politiku zamlčování a popírání genocidy.Ostatní muslimské státy ho v tom podporují. Spojené státy pojem genocida oficiálně použily až v roce 2021, poté co poněkud oslabilo jejich spojenectví s Tureckem.
Říjnová revolucev roce1917vyvolala na Kavkaze neklid. Kavkazským národům se představa života podbolševickouvládou nelíbila. Gruzíni, Arméni a muslimové z Ázerbájdžánu proto v únoru 1918 vyhlásili nezávislouZakavkazskou demokratickou federativní republiku.Ta se však rychle rozpadla a Arméni tak vyhlásiliArménskou demokratickou republiku(v Arménii nazývanou také První republika), jež měla značné spory se sousedy o hranice (neutichly dodnes).V září 1920 na nový stát zaútočila turecká armáda. Válku Arménie prohrála a mír musela vykoupit obrovskými územními ztrátami. V listopadu 1920 arménští bolševici svrhli vládu a požádali sovětské Rusko o ochranu. I mnozí jiní Arméni v tom viděli jedinou cestu, jak Turkům neodevzdat území podle kruté mírové smlouvy. Na konci listopadu 1920 tudížobsadila území ArménieRudá armáda. Rusové a Turci pak v říjnu 1921 podepsaliKarskou smlouvu, která upravovala hranice mezi oběma státy a skutečně zachránila pro Armény některá území.29. listopadu1920byla vyhlášena sovětská vláda a o dva roky později Arménie vstoupila doZakavkazské federacea stala se členemSSSR. Zakavkazská sovětská federativní socialistická republika zanikla v roce 1936 a vzniklaArménská sovětská socialistická republika.
Sovětský vůdceJosif Stalinv roce 1929 zahájil represe arménské církve.V roce 1938 zavraždil jejího vůdceChorena Muradpekjanaa uzavřel sídlo církve veVagharšapatu. Církev pak fungovala jako podzemní nebo v diaspoře. V rámci tzv.Velké čistkynechal Stalin zlikvidovat celé vedeníKomunistické strany Arménie, mj. za pomoci jiného Arména,Anastase Mikojana. V rámciVelké čistkybylo popraveno 4 530 Arménů, obviněni byli většinou z arménského nacionalismu, nebo obvykléhotrockismu.Popraven byl i slavný básníkJeghiše Čarenc. Jak bylo pro stalinistickou éru typické, přesouvaly se i tisíce lidí. Desítky tisíc Arménů byly deportovány ve 30. letech naSibiř. K dalším deportacím Arménů z pobřežní oblasti došlo v roce 1948, kdy bylo 58 000 údajných příznivců Arménské revoluční federace a Řeků nuceno přestěhovat se doKazachstánu.
Vedruhé světové válcepadlo v řadách Rudé armády čtvrt milionu Arménů. Stalin, vědom si obrovských populačních ztrát, po válce udělal kampaň mezi arménskou diasporou v zahraničí. Sovětský svaz nabídl zahraničním Arménům uhradit cestu a byt zdarma, pokud se vrátí do vlasti. 150 000 z nich tuto nabídku akceptovalo.
24. dubna 1965 zaplavily Jerevan desítky tisíc Arménů, aby připomněly světu hrůzy arménské genocidy. Jednalo se o první veřejnou demonstraci v SSSR, která měla nacionální příchuť.Protože však útočila na Turecko, které bylo členemNATO, úřady to akceptovaly.
Sovětskou Arménii postihlo v roce1988silné zemětřesení o síle 7,2 stupněRichterovy stupnice, v důsledku kterého zahynulo nejméně 50 000 lidí.Humanitární pomoci se, spolu s dalšími zeměmi, zúčastnilo iČeskoslovensko. S touto pomocí jsou spojeny počátky české humanitární organizaceČlověk v tísni.
V roce1920nesouhlasil sovětskýÁzerbájdžáns připojením Náhorního Karabachu, který byl z velké většiny osídlen Armény, k sovětské Arménii, a tak byl spolu sNachičevanemroku1923připojen k Ázerbájdžánu. Během sovětské éry Arménie bezúspěšně usilovala o připojení Karabachu ke svému území.
Roku1987se zformovalo arménské hnutí za připojení k Arménii. V říjnu t. r. pak Ázerbájdžán zakázal výuku arménských dějin na karabašských školách. SnahyMoskvyo urovnání konfliktu byly neúspěšné, a tak byl Náhorní Karabach v lednu1988podřízen přímo ústřední vláděSSSR. S tímto postupem nesouhlasila ani jedna strana.
V roce 1988 začaly boje mezi Arménií a Ázerbájdžánem o tuto oblast, které se ještě vyostřily po rozpaduSSSR.Tureckona protest proti obsazení Náhorního Karabachu uzavřelo arménské hranice.28. listopadu1989byl vrácen pod správu Ázerbájdžánu, ale Arménie ho hned1. prosinceanektovala. V letech1991až1994probíhala o karabašské území mezi oběma zeměmiválka. Dočasným východiskem se stalo příměří z16. května1994. Výsledkem byl Karabach z 92,5 % ovládaný arménsko–karabašskými silami, které měly pod kontrolou také dalších 5 celých okresů (a 2 částečně) mimo vlastní Karabach. Celkově tak karabašští Arméni kontrolovali 13,4 % rozlohy Ázerbájdžánu. Vojenské střety byly od roku 1988 doprovázeny exodem azerských a arménských menšin z území sousedního státu. Z Ázerbájdžánu odešlo 413 000 Arménů, zatímco Arménii v důsledku konfliktu opustilo 724 000 Azerů.
K nové eskalaci konfliktu došlo v roce 2016, kdy vypukly intenzívní boje podél celé hranice s Náhorním Karabachem.
V červenci 2020 bylyozbrojené střetyobnoveny. Ty se nepodařilo uklidnit a v září vypukla regulérní válka, tzv.druhá válka o Náhorní Karabach. Ázerbájdžánská armáda útočila s podporouTurecka, hlavní velmocenské oporyalijevskéhorežimu, Arméni se spoléhali na pomocputinovskéhoRuska, která však nepřišla v takové míře, v jakou věřili. Šestitýdenní boje přinesly Ázerbájdžánu územní zisky. Podle mírové smlouvy, podepsané pod Putinovou patronací, si obě strany ponechaly kontrolu nad právě ovládanými územími – Arménie tak sice udržela většinu Náhorního Karabachu, ale Ázerbájdžánu musela odevzdat tři karabašské okresy (Kelbadžar,AğdamaLačin) a pozemní koridor donachičevanské exklávy.Z původních 11 450 km², které byly před válkou pod kontrolouRepubliky Arcach, se její území zmenšilo na 3 170 km². Tento výsledek byl v Ázerbájdžánu oslavován jako velké vítězství, naopak v Arménii způsobil nepokoje a krizi.Během bojů padlo asi 4 000 arménských vojáků.V pozemním koridoru mezi Arménií a oblastí Náhorního Karabachu začaly dle mírové smlouvy působit sílyruské armády.To označili pozorovatelé za geopolitické vítězství Ruska.
Arménský separatistický stát se stal závislý na úzkémLačinském koridoru, jímž udržoval spojení s Arménií. Podle příměří z roku 2020 měl být kontrolován Ruskem, brzy se však ukázalo, že ho fakticky kontroluje Ázerbájdžán.Tím se situace arménského Karabachu stala neudržitelnou. V květnu 2023 Arménie uvedla, že je ochotná uznat Karabach za součást Ázerbájdžánu.V září 2023 Ázerbájdžán porušil příměří,provedl bleskový vojenský úderna Arcach a celé území Náhorního Karabachu dostal pod svou kontrolu.Arménský spojenec Rusko separatistům nepomohlo, patrně kvůli rostoucím sporům s Arménií a svému válečnému vytížení vkonfliktu na Ukrajině.Vzápětí po dobytí Karabachu začal exodus arménského obyvatelstva z něj.Republika Arcach oznámila konec své existence k 1. lednu 2024.
Spory s Ázerbájdžánem o Karabach byly dlouho klíčovým tématem arménské politiky igeopolitiky– nutily mj. Arménii k inklinaci k Rusku, od něhož si slibovala vojenskou záštitu před Azery podporovanými Tureckem.
V roce1991se konalo referendum o odtržení. Zastánci samostatnosti v něm drtivě zvítězili a 21. září 1991 Arménie vyhlásila samostatnost. K mezinárodnímu uznání však došlo až porozpuštění Sovětského svazu25. prosince 1991. Arménie se pak stala součástíSNS. Prvním prezidentem nového státu byl lidovým hlasováním 16. října 1991 zvolenLevon Ter-Petrosjan, vůdce Karabašského hnutí, jež vzniklo v roce 1988 v Arménii i Karabachu a usilovalo o připojení Horního Karabachu k Arménii.
V roce1999byl přizasedání parlamentu zavražděnnacionalistickými teroristy premiérVazgen Sarkisjan, což následně vedlo k částečné ekonomické i společenské krizi v zemi.
V roce 2018 byla přijata ústavní reforma, po níž zásadní role v politickém systému přešla z prezidenta na premiéra. PrezidentArmen Sarkisjankvůli tomu v roce 2022 rezignoval, bez pravomocí neviděl způsob jak dál ovlivňovat dění v zemi.
Roku 2018 vypuklyprotivládní protesty, které ukončily desetiletou vláduSerže Sarkisjanaa dostaly k mociNikolu Pašinjana.Pašinjan udržel moc i poprohrané válcev Karabachu, když zvítězil ve volbách roku 2021.
V roce 2023 Ázerbájdžán podniklrozsáhlý útokproti území vNáhorním Karabachu. Arménie poté souhlasila, že území uzná jako součást Ázerbájdžánu, podmiňuje to však zaručením bezpečí pro místní Armény.
Arménská vlajka je tvořena listem o poměru stran 1:2 se třemi vodorovnými pruhy: červeným, modrým a oranžovým.
Arménský státní znak má veštítuzobrazeny znaky čtyř království (dynastií) historické Arménie:
Vsrdečním štítkuje zobrazena horaAraratsNoemovou archou. Štít drží orlice (heraldicky vpravo) a lev (vlevo) a pod štítem zobrazenmeč, ratolest, snop klasů, řetěz a stuha.
Arménská hymna je píseňMer Hayrenik(českyNaše vlasti). Autorem písně je Barsegh Kanachyan. Slova
Mikael Nalbandian.
Arménie jevnitrozemský státležící na území zvanémZakavkazsko. Území Arménie má plochu 29 743 kilometrů čtverečních. Krajina je hornatá, nadmořská výška na celém území neklesne pod 390 metrů nad mořem.
Velkou část povrchu tvoříArménská vysočina, která je z velké části sopečného původu. Do Arménie zasahuje i horské pásmoMalého Kavkazua vysokohorské pohoříArarat, kde se také nachází oficiální nejvyšší hora Arménie (Aragac, 4090 m n. m.). Arméni však za svoji považují i biblickou horuArarat(5134 m n. m.), kterou mají dokonce ve státním znaku, která však leží asi kilometr od hranic v muslimskémTurecku. Po tisíciletí obývali území kolem Araratu právě Arméni. Avšak pogenociděosmanskými Turky v letech 1913–1920 zůstalo kdysi velké Arménii pouze malé území. V době největší územní expanze v 1. století př. n. l. se arménské království rozkládalo odStředozemníhoaž keKaspickému moři.Průměrná nadmořská výška Arménie je 1792 metrů nad mořem, tedy desátá nejvyšší na světě. Hory pokrývají 85,9 % povrchu, to je víc než veŠvýcarskunebo vNepálu.
Významnou řekou jeAraks, která tvoří hranici s Tureckem a Íránem. Většinu Arménie odvodňuje právě Araks nebo jeho přítokHrazdan. Tok Araksu na území Arménie je dlouhý 158 km, je tak nejdelší arménskou řekou. Druhou nejdelší jeAchurjan, třetíVorotan, další dva z přítoků Araksu. Všechny arménské řeky jsou odvodňovány doKaspického moře. Největším jezerem jeSevan, největším i na celém Kavkaze. Má rozlohu 1264 kilometrů čtverečních a jde o jedno z největších sladkovodních vysoko položených jezer na světě (nachází se v nadmořské výšce 1900 m n. m.). Je napájeno 28 řekami. Pouze 10 % přitékající vody je odváděno řekou Hrazdan, zatímco zbývajících 90 % se odpařuje. Jezero poskytuje asi 90 % ryb a 80 % raků v Arménii.
Klima je převážněkontinentální, vyznačující se velmi horkými léty a velmi chladnými zimami. Nízká úroveň vlhkosti však zmírňuje vliv vysokých teplot. Kvůli suchému létu zde převládajípolopouštníastepnívegetace. Jara jsou krátká, zatímco podzimy jsou dlouhé. Řídké lesy pokrývají pouze sedminu území. Kvůli hornaté krajině je rozšiřování zemědělských oblastí obtížné.
V roce1988zemi postihlozemětřesenío síle 7,2 stupně magnitudy, které připravilo o život více než 50 000 lidí především ve městechSpitak, Leninakan (dnesGjumri) a Kirovakan (dnesVanadzor).
Arménie jepoloprezidentská republika. Jednokomorový parlament (Národní shromáždění) má 131 křesel a je volen na 5 let.
Vzhledem k špatným historickým zkušenostem má Arménie komplikované vztahy se dvěma sousedy, Tureckem a Ázerbájdžánem. To vede arménskou zahraniční politiku k udržování úzkých vztahů sRuskem, jež do značné míry garantuje arménskou bezpečnost. Arménie se připojila k celní uniiBěloruska,Kazachstánua Ruska a kEurasijské hospodářské unii. Na druhou stranu sympatizuje Arménie také se západním světem a snaží se budovat dobré vztahy sEUaNATO. Roku 2011 začala jednání o partnerství s EU. Arménie se podílela na operaci NATO v Kosovu (KFOR). Tradičním spojencem Arménie v Evropě jsouFrancieaŘecko; v obou zemích žije velká arménská komunita. Spolupráce Arménie s Ruskem je ale v západním světě přijímána s nevůlí. OrganizaceFreedom House, financovaná přímo americkou vládou, označila roku 1999 a znovu v roce 2007 Arménii jen za "částečně svobodnou zemi" a roku 2008 dokonce za poloautoritářský režim.
Všechny volby od roku 1995 vyhrálaRepublikánská strana Arménie(Hayastani Hanrapetakan Kusaktsutyun). Tato nejvlivnější síla v zemi také vždy sestavovala vládu. Je označována za nacionálně-konzervativní. Hlásí se k ideologii zvanétseghakronismus, která zdůrazňuje spjatost arménské identity s náboženstvím a církví. Hlavním tvůrcem této ideologie byl politikGaregin Nzhdeh, klíčová postavaprvní arménské republiky(1918–1921), jehožantikomunismusjej ovšem zadruhé světové válkypřivedl ke spolupráci s německýminacisty. Tseghakronismus je i kvůli tomu někdy označován zarasistickouideologii. Výhrady k němu kvůli tomu mají i někteří představitelé Republikánské strany Arménie, formuloval je například arménský premiérAndranik Markarjan. Jiní republikáni vnímají tseghakronismus spíše jako historický relikt a posouvají stranu k neideologickému středu. Představitel Republikánské strany ArménieSerž Sarkisjanbyl prezidentem od roku 2008 do roku 2018. Hegemonii strany odstranily až nepokoje roku 2018 a nástup strany Společenská smlouva (K'aghak'atsiakan paymanagir)Nikoly Pašinjana.
Arménie se dělí na 10 provincií (marzer, sg.marz) a hlavní město:
Připojení Arménie kSSSRmělo výrazný vliv na rozvoj průmyslu. Ze země se pomalu stal rozvinutý průmyslovo-zemědělský stát. Arménie vyvážela stroje, textil a spotřební výrobky. Po rozpaduSSSRv roce 1991 země zrušila zemědělská družstva a o zemědělskou výrobu se starají drobní rolníci. Průmysl prošel začátkem 90. let obdobím stagnace, ale nová vláda začala s liberalizací ekonomiky. Ta od roku1995zaznamenává růst.
Významnou je v zemi těžbabarevných kovů, zejménamědi,olova,zinku,železné rudy,zlataastříbra. V zemi se také zpracovávajídiamantya vyrábějíšperky. Pilířem ekonomiky je také potravinářský průmysl, výroba automobilů, pneumatik a elektromotorů a přesné strojírenství. Tradiční je textilní výroba (zejm.koberce, pletené zboží a obuv) a výroba hudebních nástrojů.
Vzhledem k hornaté krajině lze k zemědělství využít jen 46 % plochy země. Většina obdělávané půdy leží nad hranicí 1000 m n. m. Z toho vyplývá specializace na pěstování rostlin, ovoce (zejm.broskve,meruňkyašvestky) a vína.
Dlouhodobým problémem arménského hospodářství je poměrně vysokánezaměstnanost(18,5 procenta v roce 2015), proti tomu růstHDPje ve srovnání se západní Evropou rychlý (7,2 procenta roku 2012, 3,7 procenta v roce 2015).
Arménie patří k několika málo zemím v Asii, které provozujíjadernou elektrárnu, Jedná se oJadernou elektrárnu Mecamor, která se nachází přibližně 30 kilometrů západně od hlavního městaJerevanu. Byla postavena již v 70. letech, má tedy sovětský typ reaktorů. Zemětřesení v roce 1988 způsobilo odstavení a následné uzavření elektrárny.ÁzerbájdžánaTureckovšak svojí ekonomickou a přepravní blokádou následně způsobili výpadky elektřiny v Arménii. V některých oblastech musela vláda omezit dodávky elektřiny na hodinu denně. Roku 1993 tak rozhodla o znovuspuštění druhého bloku. Elektrárna dnes dodává do sítě asi 40 % spotřeby elektřiny v Arménii. Je považována za jednu z nejnebezpečnějších jaderných elektráren na světě.Jako jedna z mála dnes provozovaných elektráren nemá ochranný kontejnment, který by při výbuchu zadržel trosky, a navíc leží v relativně tektonicky aktivní oblasti. Životnost elektrárny měla vypršet v roce 2016, kvůli jejímu významu byla ale prodloužena s tím, že reaktor bude modernizován za účastiRuska. V roce 2022 Rusko a Arménie podepsali memorandum o výstavbě nového jaderného bloku poblíž Mecamoru.
Největším mezinárodním letištěm v zemi jeletiště Zvartnots. Leží asi 12 km západně od hlavního města. Otevřeno bylo v roce 1961. V roce 2001 ho na třicet let získala do užívání argentinská společnost Corporación America vlastněná podnikatelem arménského původuEduardo Eurnekianem, pátým nejbohatším Argentincem. V roce 2013 bylo letiště naEmerging Airports Conference and ExhibitionvDubajivyhlášeno nejlepším letištěmSpolečenství nezávislých států.
Arménská síť veřejné dopravy hustě spojuje hlavní města a mnoho vesnic. Ve velkých městech, jako je Jerevan, Gyumri, Vanadzor nebo Armavir, jsou autobusová nádraží vybavena čekárnou a pokladnou, v jiných městech jsou autobusová nádraží jen parkoviště bez přístřešků. Trasy jsou většinou obsluhovány technicky zastaralými minivanyGAZelles kapacitou pouze 15 cestujících. Autobusový systém má problémy s kapacitou, zejména v Jerevanu, kde jsou vozidla vždy přetížena. Vlaky a metro nabízejí vyšší standard a fungují spolehlivě, ale obsluhují pouze několik tras. V Jerevanu neexistuje systém jízdenek, cestující platí řidiči při výstupu. Cestující na vnitrostátních autobusových linkách si mohou zakoupit jízdenku v pokladnách na autobusových stanicích nebo zaplatit řidiči před nástupem do vozidla. Vlakové jízdenky se prodávají na železničních stanicích. Časy odjezdů a jízdné jsou zveřejněny na webuTransport for Armenia.
V hlavním městě Jerevanu existuje systém metra. Od roku 1999 nese názevJerevanské metro Karena Demirčjana. Metro má jednu trasu o délce 13,4 kilometru, na níž se nachází deset stanic. Jeho výstavba začala roku 1972 a otevřeno bylo v roce 1981, jakožto osmé metro vSSSR(tehdy mělo čtyři stanice a 7,6 kilometru). Metro si získalo velkou oblibu a důvěru cestujících zejména po roce 1988, kdy odolalovelkému zemětřesení, jež Arménii toho roku postihlo; fungovalo již druhý den po zemětřesení. Cestující podzemní dráhou musí zakoupit plastový žeton u pokladny a použít žeton k otevření turniketu ve stanici.
Dne 1. prosince 2021 Arménie zahájila vlastní trajektovou přepravu svého zboží z gruzínského přístavuPotido ruského Port Kavkazu. Tato trajektová doprava je napojena na arménský a na euroasijský železniční systém, čímž dochází ke zvýšení konkurenceschopnosti arménské ekonomiky s Ruskem, Běloruskem a Kazachstánem.
k 1. lednu 2016 měla Arménie 2 977 092 obyvatel. Oproti roku 2006 to značilo pokles o zhruba 250 000, přesto je Arménie stále druhou nejhustěji osídlenou zemí z bývalých sovětských republik.
Národnostně je Arménie mimořádně homogenní: 97,9 % obyvatel tvoříArméni; následujíjezidštíKurdové(1,3 %) aRusové(0,5 %). V minulosti tvořili významnou menšinu v ArméniiAzerové, na konci 80. let asi 2,5% obyvatel, ovšem odešli ze země po začátku konfliktu o Náhorní Karabach. V protisměru z Ázerbájdžánu zamířilo do Arménie mnoho etnických Arménů. 139 000 jich žije v Náhorním Karabachu, kde tvoří většinu obyvatel. Přes 6 milionů Arménů žije v zahraničí. Největší komunity jsou vRusku,Francii,Íránu,Spojených státech,Gruzii,Sýrii,Libanonu,Argentině,Austrálii,Kanadě, Řecku čiIzraeli(prastará tisícová komunita ve starémJeruzalémě).
Jediným oficiálním jazykem v zemi jearménština. Arménštinou mluví drtivá většina obyvatel, okolo 96%. Mnoho lidí v zemi (95%) velmi dobře ovládá iruštinu, což je dáno historickou i současnou spoluprací s Ruskem. Arménština je pro cizince obtížná především proto, že užívá specifické, prastaré originální písmo. Tvůrcem této unikátníarménské abecedybylMesrop Maštoc, a to již roku 405.
Arménské království jako první státní útvar na světě přijalo roku 301křesťanstvíjakožtostátní náboženství.Dva zJežíšovýchapoštolů,Juda TadeášaBartoloměj, působili v Arménii již v 1. století.Karménské apoštolské církvi, nejstarší národní církvi na světě, se hlásí takřka 95 % obyvatelstva.Za zakladatele arménské církve je považovánŘehoř Osvětitel. Církev je řazena mezi tzv.starobylé východní církve. Významným duchovním centrem země je malé městoEčmiadzinležící asi 25 kilometrů západně od Jerevanu, kde se nachází katedrála Mayr Tačar; zde sídlí i tzv.katholikos, tedy hlava arménské apoštolské církve. V září roku 1855 byl nazámku v Zákupechna návštěvě u excísařeFerdinanda I. Dobrotivéhoarcibiskup ArménůArihtazes Azaria.
Existuje iArménská katolická církev, která je vespolečenství s Římskokatolickou církví.Působit začala v zemi až v 19. století, své hlavní sídlo má stále vLibanonu, v Arménii má asi 750 tisíc vyznavačů. Specifickou je pravoslavná ruská sektaMolokanů.Kurdové žijící na západě země praktikujízoroastrismusašamanismus. VětšinaAzerůvyznávajícíchislámutekla během konfliktu o Náhorní Karabach do Ázerbájdžánu. Stále ale v Arménii působí malá skupina vyznavačůjezídismu. ChrámQuba Mêrê Dîwanê, postavený v arménské vesniciAknalichroku 2019, je v současnosti největším jezídským svatostánkem na světě.
Židovská komunita v Arménii má prastarou historii sahající až do 1. století.Historik 5. stoletíMoses Chorenacitvrdil, že prvních 10 tisíc židů přivlekl do ArménieTigranes Veliký(95–55 př. n. l.) jakožto zajatce po svém vpádu do severního Izraele. Ve 4. století zesílila židovská emigrace a mnoho arménských měst prý bylo vyloženě židovských.Sásánovciale většinu z nich přesídlili do Íránu. Komunity se začaly objevovat znovu v 19. století, často vyhnané z ruského území. Tento vzorec se opakoval i v sovětské éře, židé se stěhovali do Arménie kvůli atmosféře náboženské a etnické tolerance, kterou vRuské SSRneboUkrajinské SSRnenacházeli. Po druhé světové válce se počet židovských obyvatel zvýšil na přibližně 5 000. V roce 1959 dosáhla židovská populace v sovětské Arménii vrcholu, přibližně 10 000 lidí. Zejména židovská inteligence byla do Arménie přitahována i v 60. a 70. letech možná nejliberálnější společností v Sovětském svazu. Na konci sovětské éry a po rozpadu Sovětského svazu však došlo k mohutnému odlivu židovské populace doIzraele, takže dnes se odhaduje na pouhých 750 osob. Pozoruhodným jevem je, že teprve po tomto exodu byl zaznamenán v zemi zvýšenýantisemitismus, v minulosti v Arménii zcela netypický.
Turecká genocida a útlak zplodily rozsáhlou arménskou diasporu, která rozšířila arménskou kulturu do více než 120 zemí světa.
Doma i ve světě se prosadila řada osobností. Významným hudebním skladatelem bylAram Chačaturjan, autor slavnéhoŠavlového tance. Zakladatelem moderní arménské hudby bylKomitas.Představiteli klasické hudby byli téžAlexander Arutjunjan,Avet Terterjan,Arno Babajanjan,Tigran MansurjančiAlexander Spendiarjan.Mikael Tariverdjevbyl znám především jako autor filmové a televizní hudby (např. seriálSedmnáct zastavení jara). Z interpretů se prosadily operní pěvkyněLusine Zakarjanová,Gohar Gasparjanová,Zara Doluchanova,Hasmik PapjanováaMaria Guleghina. Úspěchů dosáhla i houslistkaAnahit Cicikjanová.
Z jazzových hudebníků patří k nejznámějšímTigran Hamasjan, kombinující jazzové postupy s arménskou lidovou hudbou.
V populární hudbě se prosadili někteří představitelé arménské diaspory, například francouzský šansoniérCharles Aznavour, americká zpěvačkaCher, nebo členové skupinySystem of a Downvytvořené téměř výhradně příslušníky americké arménské komunity (Serj Tankian,Shavo Odadjian,John Dolmayan,Daron Malakian,Ontronik Khachaturian). V arménské populární hudbě se prosadila například zpěvačkaSirusho.
Mezi oblíbené lidové hudební nástroje patříduduk.Hráč na dudukDjivan Gasparyansi získal mezinárodní renomé.
Nejznámějším spisovatelem arménského původu je patrněWilliam Saroyan, ovšem ten působil v diaspoře. Zakladatelem arménské literární tradice jeMesrop Maštoc, který vytvořilarménské písmoa přeložil do arménštinyNový zákon.Řehoř z Nareku, autor 10. století, sepsal slavné veršované díloKniha nářku.Nejvýraznější představitelem kavkazské středověkétrubadúrské poezie, tzv. ašughů ("slavíků"), bylSajať-Nova(rodným jménem Harutjun Sajatjan). Jedním z jazyků, v nichž psal své verše, byla i arménština a sám se považoval za Arména. Byl dvorním pěvcem kharthlo-kachetinského králeErekla II.
Zakladatelem moderní arménské literatury bylChačatur Abovjan. Nejvíce oceňován je jeho románRány Arménie.Napsal ho v roce 1841 a publikoval posmrtně v roce 1858. Byl to první román napsaný v moderníarménštině. Za hlavního Abovjanova následníka bývá označovánMikajel Nalbandjan. K významným autorům 19. století patří téžHovhannes Tumanjan, který má status národního básníka.Na počátku 20. století podobné postavení získalAvetik Isahakjan. K důležitým jménůmmeziválečné érypatří básníkJeghiše Čarenc, který se stal obětístalinskéhoteroru během tzv.Velké čistky,Zabel Jesajanová, jež byla jedinou ženou na neblaze proslulém seznamu arménských intelektuálů určených k deportaci z Osmanské říše roku 1915, přímá oběť arménské genocidyDaniel Varujannebo publicistkaDiana Abgar, která šířila povědomí o arménské genocidě a jiných mezinárodněpolitických otázkách zJaponska, kde zůstala poté, co tam byla v letech 1918–1920 velvyslankyní jen krátce existujícíprvní arménské republiky.
Po druhé světové válce formovali arménskou poezii zvláštěHovhannes Širaza jeho manželkaSilva Kaputikjanová. NovinářHrant Dinkbyl zavražděn v roce 2007 tureckými nacionalisty.
V sovětském filmu se prosadil režisérSergej Paradžanov, který je uznáván především za své snímkyStíny zapomenutých předků(1964) čiBarva granátového jablka(1969), jenž je věnován životuSajať-Novy. Po těchto úspěších se sovětským úřadům znelíbil a byl uvězněn, mj. zahomosexualitu. K režii se mohl vrátit až v 80. letech (např.Ašik-Kerib). V Kanadě točí své filmy režisérAtom Egoyan, v Hollywoodu se proslavil scenáristaSteven Zaillian(mj.Schindlerův seznam,Gangy New Yorku,Irčan).
V sovětském filmu se prosadil herecArmen Džigarchanjan(např.Tajný úkol) neboLeonid Jengibarov, další z významných umělců arménského původu, scenárista, herec, klaun a mim, inspirovaný uměním klasických klaunů a němou filmovou groteskou. Vytvořil postavu lyrického klauna, přinesl do svého oboru poezii a povýšil ho na umění. Spojil virtuózní techniku s imaginací v autentický obraz křehkosti a zranitelnosti člověka. Pro Armény je Bohem, pro svět pod šapitó veličinou, která podstatně ovlivnila i českoupantomimu.V Hollywoodu se uchytil arménský emigrantAkim Tamiroff, držitelZlatého glóbu za nejlepší herecký výkon ve vedlejší roli, nebo herečkaAngela Sarafyanová, známá především ze seriáluWestworld.
Arménský původ měl malířIvan Ajvazovskij, stejně jako AmeričanArshile Gorky. Ke známým malířům působícím v Arménii patřilMartiros Sarjan,Minas Avetisjan, patrně zavražděný sovětskouKGB,neboMariam Aslamazjanová, někdy nazývaná "arménskáFrida Kahlo".Významným středověkýmiluminátorembylToros Roslin. Ze sochařů patří k nejznámějšímSergej Merkurov, proslulý zvláště svýmiposmrtnými maskami.
Na seznamsvětového dědictví UNESCObyly zapsány tři arménské klášterní komplexy:Haghpat,SanahinaGeghard. Krom toho katedrála (a další kostely) vEčmiadzinu.Chrám sv. Ripsimev Ečmiadzinu byl vystavěn Řehořem Osvětitelem již v roce 303. Sídlí v něm hlava Arménské apoštolské církve. Z dalších staveb je významnýklášter Tatev, helénskýchrám v Garnizasvěcený kdysi bohuMithrovi(jediná dochovaná antická stavba na území bývalého Sovětského svazu), klášterChor Virab,klášter Achtalaaklášter Noravank.Z některých významných starověkých staveb zbyly jen ruiny, příkladem může býtklášter Agdžoc,klášter Aghavnavank,klášter Arakeloz,Klášter Havuc Tar,klášter Kirants,klášter Majravank,klášter Samson, zbytky městaZvarthnocnebopevnost Amberd. Nejvýznamnější islámskou architektonickou památkou jeModrá mešitav Jerevanu. K nejdůležitějším moderním architektům patříAlexandr Tamanjan, mj. autorneoklasicistníbudovyArménského divadla opery a baletu v Jerevanu.
Národním jídlem je chléb zvanýlavaš. Peče se v pecích kónického tvaru umístěných v zemi. Jde o tenkou placku, do níž se často balí jiné jídlo – třeba směs sýru, masa a zeleniny. Tradičním je zejména tzv.chorovac, tedy grilované maso zabalené do lavaše, kořeněné zejménabazalkou,koriandrem,rozmarýnemakoprem.Jednou z mála polévek arménské kuchyně je tzv. bozbaš, též zvanýchaš, připomínající českoudršťkovou polévku.
Kaše harisa se podává naVelikonocea někdy je označovaná za arménské národní jídlo. K oblíbeným pokrmům patří i plněné knedlíčky manti, plněné vinné listy dolma, salát z bulguru se zeleninoutabouleh, plackalahmacun(někdy zvaná "arménskápizza"),šašlik,pilafnebo na vzduchu sušenénasolovanémaso basturma.
Prastarou tradici má arménské víno, které je známé svou aromatičností. Proslulým je zvláště arménský koňak.K nejslavnějším značkám patříbrandyArarat, vyráběná již od roku 1887. Největší část vývozu, 23 procent, míří doBelgie. Klíčovým dovozním partnerem je Rusko.
Otcem arménské vědy je starověký učenecAnania Širakaci.Významným botanikem bylArmen Tachtadžjan. V časech SSSR se proslavil astronomViktor Amazaspovič Ambarcumjana letecký konstruktérArťom Mikojan, spoluautor řady slavných stíhačekMiG(přičemžMiv názvu stíhačky znamená právě Mikojan,Gpotom jméno jeho spolupracovníkaMichaila Josifoviče Gurjeviče). Mezi nimi nejslavnější byl typMiG-21, nejvyráběnější nadzvukový stíhací letoun historie.K arménskému původu se hlásí iJurij Oganesjan, který patří k objevitelům nejtěžších známýchprvkůvperiodické tabulce.Významnýmijadernýmiačásticovýmifyziky v Sovětském svazu byliAbram AlichanovčiArtem Alichanjan, astronomické objevy má na svém kontěBenjamin Markarjan(Markarianův řetěz,Markarjanovy galaxie). Íránskou astronomii zakládalaAlenuš Terijanová, stejnou roli v Mexiku sehrála jiná arménská badatelkaParis Pişmişová.Hovannes Adamjanbývá označován za jednoho ze spoluvynálezců barevné televize. Arménský původ měl i rakouský matematikEmil Artin, vynálezcemagnetické rezonanceRaymond Vahan Damadianči známý průkopníkeutanazieJack Kevorkian.
K intelektuálním pilířům starověké Arménie patřili zakladatel arménské církveŘehoř Osvětitel, historiciMovses Chorenaci,Sebeos,Faustos BuzandaAgathangelosči teologŘehoř z Nareku. Za Arména tradice považuje takénovoplatónskéhofilozofa 6. stoletíDavida Anachta(zvaného též David Armén či David Nepřemožitelný).Georgij Ivanovič Gurdžijevbyl známým mystikem 20. století. Významným lingvistou 20. století bylHračja Ačarjan.
Kořeny arménské vzdělanosti jsou hluboké. První univerzita, v Gladzoru, byla založena již roku 1280 a fungovala do roku 1340. V tom roce její pozici převzala nově založená univerzita v Tatevu (v rámci tatevského kláštera), která zanikla v roce 1435. kdy ji i klášter vypálili Mongolové.V současnosti je největší univerzitou v zemiJerevanská státní univerzita. Studuje na ní okolo 20 000 studentů na 19 fakultách.
Největší úspěchy dosahují Arméni v zápase, podobně jako jiné kavkazské národy. ZápasníkArmen Nazarjanvyhrál pro samostatnou Arménii první zlatou olympijskou medaili,druhou přidal na olympiádě vRiu roku 2016Artur Aleksanjan.Jeho kolegovéArsen Julfalakjan,Armen MkrtčjanaMiran Arutjunjanmají olympijské stříbro.Suren Nalbandjan,Sanasar Oganisjan,Levon DžulfalakjanaMnacakan Iskandarjanvyhráli olympiádu ještě v dresu SSSR (Iskandarjan v tzv. Sjednoceném týmu vBarceloně roku 1992). Zápas má v Arménii velké zázemí, přetrvává i tradice specifického arménského druhu zápasu zvanéhokokh.
Dalším sportem, v němž dosahují Arménii značných úspěchů, jevzpírání. Vybojovali v něm již pět olympijských cenných kovů, z toho čtyřikrát stříbro (2×Simon Martirosjan,Gor Minasjan,Tigran Vardan Martirosjan). V dresu Sovětského svazu vybojovali zlato arménští vzpěračiRafael Čimiškjan(Helsinki 1952),Jurik Vardanjan(Moskva 1980),Oksen Mirzojan(Soul 1988) aIsrael Militosjan(Barcelona 1992).Norair Nurikjanto dokázal v dresu Bulharska.
Čtyři olympijské kovy, z toho dvě zlaté, si zHelsinek v roce 1952přivezlgymnastaHrant Šahinjan, tři zlaté a jedno stříbro má na svém kontě jeho nástupceAlbert Azarjan, jehož synEduard Azarjanpozději získal rovněž zlato, ze závodu družstev. Vboxuvybojoval nejvyšší olympijské oceněníVladimir Jengibarjan, vMelbourne roku 1956, ve střelběHrachja Petikjan(1992). V kolektivních sportech si v barvách Sovětského svazu zlato z olympiády přivezli fotbalistaNikita Simonjan(1956), basketbalistkaElen Šakirovová(1992) a šermířGeorge Pogosov(1992). Nejúspěšnějším arménským atletem jeskokan do dálkyIgor Ter-Ovanesjan, dvojnásobný mistr světa. Ze šachistů k nejvýznamnějším patříTigran PetrosjančiLevon Aronjan.
Ve fotbale vyniká především klubPjunik Jerevan, z hráčů můžeme zmínit hlavně záložníkaHenricha Mchitarjana, který sManchesterem UnitedvyhrálEvropskou ligu.
Arménský původ měla i řada úspěšných francouzských fotbalistů, napříkladYouri DjorkaeffčiAlain Boghossian, či americký tenistaAndre Agassi.