Emmanuel Macron

Emmanuel Jean-Michel Frédéric Macron(*21. prosince1977Amiens) jefrancouzskýprezident, politik a bývalýinvestičníbankéř. Od srpna 2014 zastával funkci ministra hospodářství ve vláděManuela Vallse, na kterou po dvou letech, v srpnu 2016, rezignoval, aby se mohl věnovat své kampani provolbu francouzského prezidenta v roce 2017. V druhém kole této volby dne 7. května 2017 zvítězil proti kandidátce pravicové stranyFront national,Marine Le Pen, se ziskem 66,06 % hlasů. Úřadu prezidenta Francie se ujal v průběhu setkání s dosavadním prezidentemFrançoisem HollandemvElysejském palácidne14. května2017. Svůj mandát později obhájil vevolbách 2022. Jako francouzský prezident je zároveň spoluknížetemAndorry.
Emmanuel Macron se narodil do levicově zaměřené rodiny. Jeho otec Jean-Michel Macron (* 1950) jelékařa vysokoškolskýprofesorneurologie. Matka Françoise rozená Noguès pracuje jako posudková lékařka pro úřadovnu sociálního pojištění. Macronovi rodiče se v roce 2010 rozvedli, otec je podruhé ženatý.
Macron prvotně studoval od šestého ročníku (nižší střední školy –college) až do prvního ročníku (střední školy) na soukromémkatolickélyceuLa ProvidencevAmiens, kterou založilajezuitskákongregace. Macron obdržel vyznamenánímention régionaleza účast v soutěži zfrancouzštiny, když byl v prvním ročníku vyšší střední školy v roce 1994.Avšak svá studia na lyciu nedokončil, protože se musel přesunout naLyceum Jindřicha IV.doPaříže. Důvod přesunu byla obava jeho rodičů zmediálníhozveřejnění Macronova milostného vztahu s jeho tehdejšíučitelkoudramatické výchovyBrigitte Trogneuxovou.
Macron složil zkouškubaccalauréats výsledkemtrès bien(českys vyznamenáním) v roce 1995.Následně dvakrát neuspěl v písemném přijímacím řízení naÉcole normale supérieure. Následně nastoupil na oborMezinárodní vztahynaInstitut d'études politiques de Parisv roce 1998. Poté přešel na oborVeřejná službaa održelbakalářský titulv roce 2001. Současně s tímto obor studoval oborFilozifienaUniverzitě Paříž X, kde získalmagisterský titulv roce 2000. V roce 2001 získal titul DEA za práci, která se týkala srovnání teorie politikyuNiccola MachiavellihoaGeorga Wilhelma Friedricha Hegela.
Macron pracoval jako asistent redakce u knihyLa Mémoire, jejímž autorem byl francouzskýfilozofPaul Ricoeur, v letech 1999 až 2001.Také se stal členem redakční rady časopisuEspirit.Někteří životopisci poukazují na vliv Ricoeurovy filozofie na Macronovo politické smýšlení.
I přes to, že se Macron narodil v prosinci 1977 jako poslední ročník, který musel absolvovat povinnou vojenskou službu, nenastoupil k ní kvůli studiu navysoké škole. V roce 1996 bylabranná povinnostpozastavena všem francouzským občanům narozeným po31. prosinci1978. Poslední vojáci opustilikasárnyv listopadu 2001.
V letech 2004 až 2008 pracoval jako inspektor (vládní ředitel) na francouzském ministerstvu financí. Tehdy se také stal členemSocialistické strany. Později se ale této politické příslušnosti vzdal a začal pracovat jako investiční bankéř v soukromém bankovním doměBanque Rothschild & Cie. V závěru svého působení pro tuto banku sjednal v roce 2012 významnou dohodu mezišvýcarskouspolečnostíNestléaamerickýmfarmaceutickýmkoncernemPfizer, za což byl odměněn částkou několika milionů eur.Jednalo se o prodej všech provozoven a patentů firmy Pfizer na výrobu dětské výživy v USA koncernu Nestlé, který za tuto transakci zaplatil 11,9 miliardy dolarů.
Macronovou manželkou je od roku 2007 o 24 let staršíBrigitte Macronová, rozená Trogneux (Brigitte Marie-Claude Trogneux, * 1953), pocházející ze zámožné rodiny výrobců čokolády v severofrancouzském městěAmiens. V letech 1974 až 2006 byla poprvé vdaná, a to za bankéře André-Louise Auzièra. Byla Macronovou učitelkou francouzštiny a latiny najezuitskémgymnáziuLa Providencev Amiensu. Seznámili se v roce 1993, když bylo Macronovi 15 let a studoval ve druhém ročníku gymnázia. Brigitte Auzièr byla také vedoucí školního divadla, ve kterém Macron hrál. Její dcera Laurence Auzièr byla Macronovou spolužačkou.Poté, co vznikly v Amiensu pověsti o vztahu učitelky a nezletilého studenta a rozruch v obou rodinách,odešel Macron na přání svých rodičů doPaříže, kde se zapsal na poslední rok gymnaziálního studia naLyceu Jindřicha IV.a následně složil s výborným prospěchemmaturitní zkoušky(baccalauréat).Pár však zůstal zprvu tajně, později otevřeně spolu.Od určitého data vyučovala Brigitte Auzièrová na jiném jezuitském gymnáziu, a sice naLycée Saint-Louis-de-Gonzaguev Paříži (lyceum je známo jakoFranklin), a starala se o finanční zabezpečení své a Emmanuela Macrona.
Brigitte Macronová má tři děti ze svého předchozího manželství a sedm vnoučat. Její děti jsou Sébastien (* 1975), Laurence (* 1977) a (dcera) Tiphaine (* 1984). Emmanuel Macron považuje rodinu své ženy za svoji rodinu. Když se André-Louis Auzière dozvěděl „krutou pravdu“ o vztahu své manželky k jejímu studentovi, okamžitě opustil společnou domácnost.Brigitte se s Auzièrem rozvedla teprve v roce 2006.
Při svatbě Emmanuela a Brigitte Macronových dne 20. října 2007 v přímořském letoviskuLe Touquet-Paris-Plagebyli přítomniMichel Rocard, bývalý francouzský socialistickýpremiér, a jeho manželka. Jedním ze svědků byl velkopodnikatel (majitel nákupních středisek)Henry Hermand(1924–2016), Rocardův přívrženec, který byl již od roku 2002 Macronovým rádcem. Hermand také Macronovi půjčil 550 000 eur na koupi bytu v Paříži, a to v době, kdy Macron pracoval na ministerstvu financí.
Mezi přátele budoucího prezidentského páru patříDelphine Arnault(* 1975), ředitelka společnostiLouis Vuitton, a její partner, miliardářXavier Niel, majitel nebo spolumajitel několika společností (mj. 55 % akcií Monaco Telecom a zhruba 33 % akcií deníkuLe Monde). Delphine Arnault je dceraBernarda Arnaulta, nejbohatšího občana Francie.
Od srpna 2014 zastával funkci francouzského ministra hospodářství. Na tuto funkci po dvou letech, v srpnu 2016, rezignoval, aby se mohl věnovat své kampani provolbu francouzského prezidenta v roce 2017.V lednu 2017, před startem ostré části kampaně, byl označován za „černého koně“ voleb a v průzkumech si držel třetí místo za krajně pravicovou političkouMarine Le Penovoua konzervativnímFrançoisem Fillonem.
V prvním kole prezidentských voleb, které se konalo 23. dubna 2017, však získal 24,01 % hlasů,nejvíce ze všech kandidátů, a postoupil do druhého kola.
Macron vstoupil do kampaně k prezidentským volbám 2017 jako kandidát nezávislý na jakékoliv politické straně, vede však nové politické hnutíEn Marche!, které se řídí heslemEn marche, la France!(„Francie, na pochod!“). Jeho politické postoje jsou středové a sociálně-liberální.Po Macronově vítězství v prezidentských volbách bylo již 9. května 2017 oznámeno, že jeho hnutí dostalo pozměněný názevLa République en marche.
Macron zprvu podpořil politiku „otevřených dveří“ proimigrantya uprchlíky, kterou vNěmeckuprováděla hlavně ve druhé polovině roku2015a ještě v roce2016kancléřkaAngela Merkelová.Podle Macrona by Francie mohla přijmout více migrantů než doposud a měla by aktivně podporovat jejich příchod do Evropy, protožeimigracemá podle něj pozitivní dopad na ekonomiku.
V únoru 2017 označil Macron francouzskou koloniální minulost vAlžírskuza „zločin proti lidskosti“. Francie by se podle něho měla omluvit za „barbarské chování“ běhemalžírské válkyza nezávislost v letech 1954–1962. Tento postoj přinesl Macronovi ztrátu přízně mnoha voličů, zvláště na jihu Francie.
Macron prohlásil, že pokud zvítězí v prezidentských volbách, tak se zasadí o to, aby EU přijala v souladu s mechanismem v čl. 7Maastrichtské smlouvy(SEU) sankce vůčiPolskuza porušování základních hodnot demokratického právního státu, které se státy EU zavázaly podpisem této smlouvy dodržovat.
Po svém zvolení Macron vyzvalEvropskou komisik omezení přílivu vysílaných pracovníků z chudších členských států EU ve střední a východní Evropě, kteří pracují při dočasných pobytech ve Francii za nižší než francouzskou zákonnou minimální mzdu.
Macron prosazuje společný rozpočet EU a společný parlament eurozóny. Šéf německéFDPChristian Lindner označil Macronovy vize Evropy za „systém ve stylu Sovětského svazu“.
Ještě před svou první státní návštěvou vNěmeckuu kancléřkyAngely Merkelovéjmenoval prezident Macron dne 15. května 2017Édouarda Philippa, 46 let starého poslanceNárodního shromážděnízaRepublikánya starostu městaLe Havre, novým premiérem. Philippe ovládá perfektněněmčinu, protože žil několik let se svými rodiči vBonnua vystudoval tam Francouzské gymnázium (Lycée Français).
O dva dny později, tedy 17. května 2017, sestavil Macron celou 19člennounovou francouzskou vládu, a to z politiků nejrůznějších stran a hnutí kroměNárodní fronty. Ministrem zahraničí a pro Evropu se stal socialistaJean-Yves Le Drian, dosavadní ministr obrany. Tento rezort od něj převzala evropská poslankyně liberálního zaměřeníSylvie Goulard. Ministrem hospodářství byl jmenován republikánský politikBruno Le Mair. Ministrem vnitra byl jmenován socialistický starostaLyonuGérard Collomb, který však v roce 2018 na svou funkci rezignoval. Jako ministr spravedlnosti úřadujeFrançois Bayrou, předsedaDemokratického hnutí, který si stěžoval na to, že do parlamentních voleb v červnu 2017 mělo jít v rámci Macronovy koalice pouze 37 jeho kandidátů. Macronova vláda od roku 2017 doznala v souvislosti s jeho klesající popularitou již několik změn, také kvůli jeho neshodám s ministrem pro životní prostředíNicolasem Hulotema ministrem vnitra Collombem. Novým ministrem životního prostředí se pak stalFrançois de Rugya ministrem vnitraChristophe Castaner.
Od roku 2018 se Macron potýká s požadavkyHnutí žlutých vest. V reakci na masové protesty učinili prezident a vláda následující ústupky:
Nespokojenost části obyvatelstva Francie se situací v zemi se obráží i v pozici prezidenta. Již v roce 2018 jej opustili někteří z jeho důležitých ministrů a spolupracovníků. Jak napsal listLe Parisiens odvoláním na zdroje blízké prezidentovi, je Macron „fyzicky vyčerpaný a osamocený, neboť přišel o své dlouholeté poradce“.
Po třech letech Macronova působení v roli prezidenta byla jeho obliba u velké části obyvatelstva země velmi nízká. Tato situace měla mnoho důvodů, mj. Macronovu snahu zvýšit věkovou hranici pro odchod do důchodu. V roce 2020 mu také byla vyčítána velká omezení svobody pohybu, která byla zavedena kvůli pandemii nemoci covid-19. Jak sdělily německé novinyFrankfurter Allgemeine Zeitung, sám prezident v televizním rozhovoru ke státnímu svátku 14. července 2020 vyslovil slovo „nenávist“, když mluvil o postoji mnoha obyvatel Francie ke své osobě.Zvláště francouzská levice byla vůči Macronovi nesmiřitelná. RadikálněsocialistickýpolitikJean-Luc Mélenchonnazval Macrona „banditou“. Mélenchonovo hnutí „Nezkrotná Francie“ mu pohrozilo výrokem: „Ludvík XVI.byl zkrácen o hlavu. My bychom s tím zase mohli začít.“ Bývalá ministryněMartine Aubry, která zavedla ve Francii 35hodinový pracovní týden (rovněž Macronem kritizovaný), uvedla, že „Macron nemiluje lidi, on miluje peníze.“
Dne 3. března Macron oznámil druhou kandidaturu na francouzského prezidenta. Navzdory dřívější neoblibě byl vprezidentských volbáchopět favoritem na vítězství. Podle březnového průzkumu agentury IFOP na něj mělo kladný názor 51 % Francouzů.V dubnu 2022 byl Macron opět zvolen prezidentem, když v souboji sMarine Le Penovouzískal 58,55 % hlasů, zatímco jeho protikandidátka 41,45 % hlasů.
Ve francouzskýchvolbách do Evropského parlamentuv roce 2024 koalice vedená prezidentovýmhnutím Obnovazískala 14,6 % hlasů. Byla tak výrazně poražena krajně pravicovýmNárodním sdružením(RN), které obdrželo 31,5 % hlasů. V reakci na to prezident Macron rozpustilNárodní shromážděnía vypsalnové volbyna přelom června a července 2024. Vzestup krajní pravice označil za nebezpečí pro Francii.
Dne 29. května 2017 se Macron setkal s ruským prezidentem Putinem. Při setkání kritizoval porušování lidských práv vRuskui údajné vměšování ruských médií do francouzských prezidentských voleb.
Opakovaně se s Putinem setkal před zahájenímruské invaze na Ukrajinuv únoru 2022.
V červnu 2022 během své cesty do Kyjeva podpořil společně sOlafem Scholzem,Mariem DraghimaKlausem IohannisemproUkrajinuokamžitý status kandidátské země pro vstup do Evropské unie. Uvedl, že po Ukrajině nikdy nebude požadovat ústupky v jejímkonfliktu s Ruskem.
Macron a německá kancléřka Angela Merkelová prosazujípovinné kvótyna přerozdělování uprchlíků. V červnu 2017 prohlásil, že EU slouží zemímV4„jen k rozdělování peněz – aniž by respektovali její hodnoty.“
Dne 26. října 2018 oficiálně navštívilČeskou republiku. NaPražském hraděse setkal s prezidentem republikyMilošem Zemanema premiéremAndrejem Babišem.Poté na pozvání prezidenta republikyPetra Pavlazavítal do Česka znovu 5. března 2024. Setkal se s Petrem Pavlem, s nímž i uctil památku obětístřelby na Filozofické fakultě, a s premiéremPetrem Fialou.
Macronova vláda odmítla požadavek Itálie převzít část žadatelů o azyl, kteří připlouvají k italským břehům, protože podle Macrona jsou Afričané připlouvající k italskému pobřeží zLibyez velké části „ekonomičtí migranti“.V červenci 2017 během summituG20vHamburkudal Macron najevo svůj názor, že vysokáporodnostžen vAfriceje „destabilizující“ a uvedl, že „i když by byly do zemí, v nichž mají ženy běžně sedm až osm dětí, investovány miliardy eur, ničemu by to nepomohlo.“ Za svá slova čelil Macron obviněním zrasismua kritice na sociálních sítích.
Následně obvinil zcynismua nezodpovědnosti novouitalskouvláduGiuseppe Conteho, poté co Itálie v červnu 2018 odmítla otevřít svoje přístavy lodi Aquarius, patřící francouzsko-německé neziskové organizaciSOS Méditerranée, s více než šesti stovkamimigrantůna palubě. Migranty z Afriky na lodi Aquarius nakonec přijaloŠpanělsko, ale Macrona za jeho slova kritizoval italský premiér Conte.
V lednu 2018 navštívilČínua při té příležitosti byly mezi Francií a Čínou uzavřeny významné obchodní dohody.Odmítl kritizovat porušování lidských práv v Číně, protože podle Macrona „je to naprosto neúčinné, věřím v diplomacii vzájemného respektu, musíme pracovat dlouhodobě”.
Na tiskové konferenci v dubnu 2018 sesaúdskoarabskýmkorunním princemMohamedem bin Salmánem, kterýde factořídí politiku tohoto státu, podpořil Macronvojenskou intervenci v Jemenupod vedením Saúdské Arábie a hájil prodej francouzských zbraní do této země a doSpojených arabských emirátů. Přitom válka vJemenusi vyžádala již více než 10 000 obětí na životech a přinutila více než tři miliony osob opustit domovy.
Francie má dlouhodobé vazby na Libanon a vyslala již 5. srpna tři vojenská přepravní letadla se záchranáři a materiálem doBejrútu, zasaženého ničivýmvýbuchem v přístavudne 4. srpna. Kromě toho přicestoval do Libanonu ve čtvrtek 6. srpna prezident Emmanuel Macron, aby se osobně seznámil s rozsahem škod a dojednal další mezinárodní pomoc, případně ji koordinoval.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuEmmanuel Macronna francouzské Wikipedii.