Gruzie

Gruzie(gruzínskyსაქართველო,Sakartvelo) je stát na rozhraníjihovýchodní Evropyajihozápadní Asieležící na východním okrajiČerného mořev regionuKavkazu. Sousedy Gruzie jsou na severu a severovýchoděRusko, na jihuTureckoaArméniea na jihovýchoděÁzerbájdžán. Na oficiálním území Gruzie leží dvě autonomní republikyAdžárieaAbcházie. Gruzínská vláda však nemá Abcházii pod kontrolou, protože je de facto ovládána a vojensky obsazena Ruskem a na jejím území fakticky funguje formálně nezávisláRepublika Abcházie. Na dalším Ruskem okupovaném gruzínském území byla vyhlášenaRepublika Jižní Osetie.
Rozloha země, včetně Abcházie a Jižní Osetie, je 69 700 kilometrů čtverečních. Počet obyvatel se pohybuje okolo 4 milionů (3,7 milionu bez okupovaných území). Jedná se ounitární státaparlamentnírepublikusdemokratickýmrežimem. Hlavní a největší město jeTbilisi.
Gruzie má prastarou kulturu.Ibérské královstvíexistovalo již ve 4. století př. n. l. Gruzínci byli také jedním z prvních národů, který přijalkřesťanství– ve 4. století. StředověkéGruzínské království(1008–1490) bylo regionální velmocí, která prožila svůj vrchol zaDavida IV. StaviteleaTamary Gruzínskéve12. století. Bylo však vyvrácenoMongolya země pak byla nucena strpět sérii cizích nadvlád –Osmanů,Peršanůa nakonec, od19. století, iRuského impéria. Pokus o samostatný stát v roce 1917 ztroskotal již po pěti letech, kdy byla Gruzie násilně začleněna doSovětského svazu. Samostatnost se jí podařilo získat až v dubnu 1991. Po nekrvavérůžové revoluciv roce 2003 začala Gruzie prosazovat silně prozápadní zahraniční politiku a usilovala o vstup doNATOaEvropské unie. To brzy vedlo ke zhoršení vztahů s Ruskem, které aktivovalo národnostní menšiny a motivovalo je k separatismu. V jednom okamžiku toto setrvalé napětí dokonce vyústilo v krátkou válku. V oblasti Kavkazu byla Gruzie doposud „ostrůvkemZápadu“, neboť sousedníÁzerbájdžánsází naTurecko, kdežtoArméniespíše na Rusko.
Gruzie jerozvojová země. PodleMezinárodního měnového fonduje z hlediskahrubého domácího produktuvparitě kupní sílyna obyvatele78. nejvyspělejší zemí světa, což zhruba odpovídá úrovniBosny a HercegovinyneboBrazílie(odhad k roku 2021). Z hlediska velikosti ekonomiky (absolutní velikostHDP PPP) je Gruzie na 110. místě na světě, její ekonomika je tedy zhruba stejně velká jakoestonská,lotyšskáčihonduraská.
Gruzie je členemRady Evropy,Evropské politické společenství,Eurocontrol,Evropské banky pro obnovu a rozvoj,OBSEneboGUAM, což je platforma regionálního partnerství čtyř postsovětských zemí – Gruzie,Ukrajiny,ÁzerbájdžánuaMoldavska.
Gruzínsky zní název země Sakartvelo. V některých jazycích se Gruzie řekneGeorgia(například anglicky) neboGeorgie(n), podle jedné z teorií podle patrona zeměsvatého Jiří(řeckyGeorgios). Název „Gruzie“ pochází zruštiny(Грузия – Gruzija). Gruzie proto v roce 2009 požádala pobaltské republiky, aby ruský název nepoužívaly a přešly na doporučené jménoGeorgiapro estonštinu aGeorgijapro litevštinu.
Na základě vykopávek v oblastiDmanisiv regionuKvemo Kartlibylo dokázáno, že se předchůdci dnešních lidí v této oblasti vyskytovali již před 1,8 milionem let. V6. tisíciletí př. n. l.Gruzii osídlil první zemědělský národ, tzv.Kultura Šulaveri-Šomu, který se zabýval pěstováním obilí a ovoce, zejménavinné révy.V Gruzii byly nalezeny nejstarší důkazy o konzumacivínav podobě 8000 let starých sklenic.Kultura rozvinula patrně téžmetalurgii.
Ve4.až3. tisíciletí př. n. l.ji vystřídala po vlně několika dosud neidentifikovaných kmenůKura-arakská kultura.Ta byla ve2. tisíciletí př. n. l.vytlačena novou kulturouTrialeti(či Trialeti-Vanadzor), která přinesla do oblasti pokročilejší znalosti stavby budov a architektury.
Na konci 2. tisíciletí př. n. l. se objevil nejstarší dosud známý státní útvar na území Gruzie:Diaochie.Jednalo se o rozsáhlý kmenový svaz, který vznikl kolem12. století př. n. l.po rozpaduříše Chetitůa zaplnil mocenské vakuum v oblasti. Existence Diaochie je doložena v písemnostech sousední říšeUrartu.
Celá oblast se během této epochy vyhnula silnější kolonizaci ze stranyChetitů,Peršanů,MédieaKimmerijců. Na tom měla zásluhu i dosavadní jednotnost kartvelských (gruzínských) kmenů, které se teprve v1. tisíciletí př. n. l.začaly od sebe odlišovat a rozpadly se naSvany, Zany a Kartvelce, což vedlo ke vzniku několika různých jazyků:svanštiny,megrelštiny,lazštinyagruzínštiny. Zatímco Svanové ovládli pohoříVelkého Kavkazu, Zanové (MegrelovéaLazové) osídlili pobřežíČerného mořea kartvelské kmeny se přesunuli do gruzínského vnitrozemí, zejména na východ země. Kvůli přerušeným kontaktům se tyto tři oddělené národy dále vyvíjely samostatně a daly vzniknout dvěma kolébkám gruzínské kultury a státnosti. Byly jimi královstvíKolchidaaKavkazská Ibérie.
Kolchidu dleřeckých bájínavštívil ve 2. tisíciletí př. n. l.Iásónsargonautypři cestě zaZlatým rounem.Během let1000a550 př. n. l.pak Řekové pobřeží Kolchidy zkolonizovali a založili mnoho přístavů: Naessus,Pitijis,Dioscurias,Guenos,Fasis,ApsarosneboRizos. Udržovali s Kolchy přátelské styky.Řečtinase stala hlavní řečí Kolchidy.
Ve4. století př. n. l.byl vytvořen starověký gruzínský státKartli, který existoval do6. století. Tento útvar je také nazývánKrálovství Ibérie(Kavkazská Ibérie). Jejím nejvýznamnějším panovníkem byl králFarnavaz I.Dle tradice vytvořil tento králgruzínské písmo(užívané dodnes), což ale současní historikové považují za nepravděpodobné.
V1. stoletíobsadili území dnešní GruzieŘímanéa učinili z ní jednu ze svých nejvýchodnějších provincií (Lazicum). Od3. stoletísi ovšemkrálovství Lazikana Římu vybojovalo značnou autonomii. Po rozdělení Říma na západní a východní část se království Lazika stalo formálně součástíVýchodořímské říše, neboliByzance. Od prvních století našeho letopočtu se v Gruzii praktikovalMithrůvkult, tedy verzezoroastrismu.V roce 337 králMirian III.přijalkřesťanstvíjakostátní náboženství, což dalo velký podnět k rozvoji literatury i umění a sehrálo klíčovou roli při formování sjednoceného gruzínského národa.Zoroastrismus ale nezmizel hned, až do 5. století byl druhým hlavním náboženstvím, zejména na východě země.
V dobách oslabování Byzantského impéria se tohoto území nejdříve zmocniliSásánovci, pozdějiArabové. Arabové přišli k hranicím iberského knížectví v roce645a donutili jehoeristaviho(knížete)Štěpána II.opustit byzantskou příslušnost a uznat arabskéhochalífujako svého nového nadřízeného.
Z arabského vlivu se Ibérie vymanila až na počátku9. století, když eristaviAšot I.z jihozápadogruzínského roduBagrationůvyužil oslabeníchalífátu(Arabské říše) a prohlásil svůj rod za novou dědičnou vládnoucí dynastii, opět pod patronátem Byzance. Jeho nástupceArdanase IV.pak formálně ještě jako byzantskývazalpřijal v roce888po více než 300leté odmlce iberskou královskou korunu. Korunován byl už ne jako vládce Ibérie, ale jako „král všech Gruzínců“. Jeho potomekBagrat III.pak dokázal přibližně kolem roku1000sjednotit okolní rozdrobenéfeudálníjednotky v Gruzii (zejm.Abchazské královstvíaBagratovská Ibérie) pod jedinou vládu a položil tak základ existenceGruzínského království.
Období vládyBagrationůod konce 11. do počátku13. století, zejména vládaDavida IV.(vládl 1089–1125) a jeho vnučkyTamary(1184–1213), patří k vrcholným epochám gruzínských dějin.David v roce 1121 rozhodným způsobem porazil mnohem větší tureckou armádu vbitvě u Didgoria znovu získal Tbilisi,od starověku držené muslimy.Za Tamařiny vlády Gruzie dominovala na celém Kavkaze a rozkládala se na velké části dnešníhoÁzerbájdžánuiArméniea zasahovala až do východníhoTureckaa severníhoÍránu. Důkazem kulturního rozmachu na dvoře královny Tamary je i slavný eposMuž v tygří kůži, v němž je vyjadřována oddanost a láska ke královně. Toto zlaté období bylo násilně ukončenomongolskou invazí. Z mongolské nadvlády vymanil GruziiJiří V. Zářivý.Ten byl posledním velkým králem sjednoceného gruzínského státu. Po jeho smrti místní vládci bojovali za nezávislost na centrální vládě až do úplného rozpadu království v 15. století.Poslední ránu jednotě Gruzie pak uštědřil středoasijský dobyvatelTamerlán.
Království se definitivně zhroutilo roku 1466. Vláda se rozdrobila mezi drobnáknížectví(abchazské, kachetinské, eretínské, tao-klardžetské) a tři menší království –Imeretské,KachetskéaKartlijské. Gruzie byla v ohrožení jak ze západu zTurecka, tak z východu zPersie– Turci a Peršané získávali postupně vliv v jednotlivých knížectvích. Pod nátlakem těchto dvou velkých impérií se podařilo část obyvatelstvaislamizovat. V 17. století načas obnovil slávu Gruzie vojevůdceGiorgi Saakadze, ale po jeho zavraždění persko-turecká agrese ještě zesílila.V 18. století byl nejúspěšnější ve znovudobývání nezávislostiErekle II.(či též Heraklius II.). Nakonec ale usoudil, že z tlaku Íránu a Osmanů je jedinou cestou podrobit se Rusku a v roce1783podepsal sRuským impériemGeorgijevskou smlouvu, která z jehoKartlijsko-kachetského královstvíčinila ruskýprotektorát.
Iraklijovy naděje byly marné, Rusko ho zradilo. Nejenže neposkytlo žádnou pomoc, když Íránci vtrhli v roce 1795 do Gruzie a po osudovébitvě u Krcanisivyplenili Tbilisi a zmasakrovali jeho obyvatele.V roce 1801 dokonce svrhli jeho bagrationskou dynastii, která byla deportována ze země.V létě roku 1805 ruské jednotky na řece Askerani poblíž Zagamu porazily íránskou armádu běhemrusko-perské válkya začlenily Tbilisi do svého impéria. Ruská nadvláda nad východní Gruzií byla stvrzena v roce 1813Gulistánskou smlouvou, kterou Rusové s Íránem uzavřeli.Poté bylo v roce 1810 i západogruzínské Imeretské království anektováno caremAlexandrem I.Poslední imeretský král a poslední gruzínský bagrationský vládce Šalomoun II. pak zemřel v exilu v roce 1815, po marných pokusech získat v zahraničí podporu a shromáždit vojsko proti Rusku.
S Rusy kolaborovala zvláště gruzínská šlechta.Přesto se v roce 1832 malá skupina šlechticů pokusila o převrat a obnovu gruzínské monarchie.Příkladem kariéry Gruzínce v carských službách je slavný generálPjotr Bagration. Do roku1867se podařilo Rusům anektovat zbylá gruzínská území pod osmanskou vládou, kromě přístavůSuchumiaBatumi, které získali až porusko-tureckýchválkách. Do konce 19. století vliv carství arusifikacezemě natolik zesílil, že se obyvatelstvo začalo bouřit a začal růst gruzínský nacionalismus. Intelektuálním vůdcem tohoto odporu byl předevšímIlja Čavčavadze.Přiruské revoluci roku 1905vypukl i v Gruzii ozbrojený boj, který vedli zejménamenševici(umírnění sociální demokraté), jež se stali ústřední silou gruzínské politiky. Souběžně vypukla rolnická vzpoura v Gurii, potlačená až roku 1907.Toho roku byl také za záhadných okolností zavražděn Čavčavadze. V podezření byla carská tajná policieOchranka, ale i gruzínští bolševici (již tehdy vedeníStalinem), kteří umírněného socialistu Čavčavadzeho rovněž nenáviděli.
Poúnorové revoluciroku 1917 gruzínští menševici pod vedenímNoa Žordanijizůstali věrníProzatímní vláděvPetrohradě. Avšak když seříjnovou revolucíchopili v Rusku mocibolševici, Gruzínci již neviděli k loajalitě důvod. Byl ustanoven výborZakavkazský komisariát, což byla společná vláda nacionálních stran všech tří budoucích kavkazských sovětských republik. Ten rozhodl o odtržení od Ruska a vytvořeníZakavkazské demokratické federativní republiky. Existovala až do doby, nežÁzerbájdžánzačal požadovat politickou i ekonomickou orientaci naTurecko, s čímž nemohli představiteléArméniea Gruzie souhlasit.
Gruzie se tak osamostatnila a 26. května 1918 vyhlásilaGruzínskou demokratickou republiku.Prezidentem se stalNikolaj Čcheidze, premiérem Žordanija. Byla zrušenacenzuraa uzákoněnasvoboda slova. Byl zaveden demokratický pluralismus aparlamentarismus. Pasivní i aktivní volební právo získaly i ženy. V únoru 1919 se konaly první svobodné volby, umírnění sociální demokraté získali 81 procent hlasů. Byla zavedena osmihodinová pracovní doba a provedena pozemková reforma. Každý rolník dostal do soukromého vlastnictví pozemek dostatečně velký na to, aby zajistil potřeby své rodiny.
Krátkágruzínsko-arménská válkav roce 1918, která vypukla kvůli sporným územím, byla ukončena britskou intervencí.Gruzínci se také zapojovali doruské občanské válkypodporoubělogvardějců.
Nová republika po svém vzniku požádalaNěmeckoo ochranu, čemuž bylo vyhověno, ale reálné dopady tento tah nikdy neměl. Roku1920byla podepsánamírová smlouvasRSFSR, kterou ruštíbolševiciuznali nezávislost Gruzie za podmínky, že bude povolena bolševická strana v Gruzii a zastavena pomoc bělogvardějcům. Ruské bolševické vedení ale porušilo veškeré smlouvy aRudá armádase nakoneczmocnila země silou.
V únoru 1921 Rudá armáda přivedla místní bolševiky vedenéFilippem Macharadzemk moci. Menševická vláda byla nucena uprchnout dofrancouzskéhoexilu.Byla vyhlášenaGruzínská SSR. V rámci ní byla zřízenaAdžarská ASSRna jihu,Abchazská ASSRna severozápadě aJihoosetská autonomní oblast. Byl učiněn i pokus o integraci sArméniíaÁzerbájdžánemvZakavkazskou SFSR, která se však5. prosince1936rozpadla.
V roce1924vypuklo protisovětskésrpnové povstání, které bylo potlačeno.Jeho hrdinou byl předevšímKakuca Čolokašvili. V následných represích bylo zavražděno přes 10 tisíc Gruzínů, dalších 20 tisíc bylo deportováno na Sibiř.
Z Gruzie pocházel sovětský diktátorJosif Stalina jeho blízcí spolupracovníciSergo OrdžonikidzeaLavrentij Berija, který byl ve 30. letech neomezeným pánem Gruzie a od roku 1938 obávaným šéfem sovětské tajné policieNKVD. Zadruhé světové válkybojovalo v řadách Rudé armády 700 000 Gruzínců, polovina z nich padla.Gruzínské povstání na Texelubylo poslední bitvou druhé světové války v Evropě.
Po zveřejněníChruščovovaodsouzení Stalina v roce 1956, vehnalo stalinistické politbyro gruzínských komunistů do ulic tisícekomsomolců, aby za Stalina demonstrovali – stálo to život téměř 100 mladých lidí. Předmětem diskusí je, nakolik měly tyto demonstrace nacionalistický charakter.
V 70. letech se do čela gruzínských komunistů dostalEduard Ševardnadze. Když vypukly v roce 1978 v Gruzii demonstrace protirusifikacia na obranu gruzínštiny, postavil se Ševardnadze na stranu protestů a vyjednal s centrální mocí nebývalé ústupky.
Ve druhé polovině 80. let sehrál Ševardnadze důležitou úlohu jako reformátor v týmuMichaila Gorbačovaa ministr zahraničí prosazující ukončenístudené války.
Dne 9. dubna 1989 sovětské vojenské jednotky brutálně zasáhly proti demonstraci žádající nezávislost Gruzie ve Tbilisi. Zabili přitom 21 lidí, z toho 17 žen. Tato událost je známa jakotbiliský masakr.Vedla k vlně nespokojenosti a protisovětských nálad, a to i v komunistické části společnosti. V listopadu1989Nejvyšší sovět Gruzínské SSR prohlásil, že země je od roku 1921okupována. Na jaře roku1990byly schváleny zákony vedoucí k zárukám vlastní nezávislosti,byla odstraněna vedoucí úloha komunistické strany v zemi; nezávislost pak byla vyhlášena14. listopadu1990. Gruzie se jako jedna z mála nových republik nestala členemSNS, nakonec však z hospodářských důvodů do společenství vstoupila (vystoupila až v roce2008jako následek tehdejšíválky v Jižní Osetii). V následujícím roce byl v nezávislých volbách zvolen za prezidenta nacionalistaZviad Gamsachurdia,který měl v úmyslu zrušit autonomní postavení Jižní Osetie a Abcházie.
Protože se nejvyššísovětsnažil rozhodnutí zrušit, začaly v zemi s přičiněním ruských tajných služeb vypukat nepokoje, které se přenesly i do autonomních republik, žádajících také nezávislost, čemuž nebylo vyhověno. Autonomní republiky se otevřeně postavily proti snaze nového gruzínského vedení zrušit jejich autonomii a vytvořit z Gruzie jednotný národní stát.V letech1991a1992se situace natolik zhoršila, že vypukly meziOsetya Gruzíny ozbrojené střety, nesoucí znaky občanské války. Po uklidnění situace v roce1995se do čela země dostal politický veteránEduard Ševardnadze, který se k moci dostal již v roce1992, ale až do smrti Gamsachurdii probíhaly vnitřní boje o moc.Vládnout vydržel jakoprezidentzemě až dorůžové revolucev roce2003. K vyjádření tendencí, které se vyvinuly v postkomunistických společnostech ve východní Evropě a ve střední Asii na začátku 21. století se používá pojembarevná revoluce.
Během této „růžové“ revoluce protestovaly tisíce lidí v čele s pozdějším prezidentemMichailem Saakašvilimproti Ševardnadzeho vládě, která nevyřešila základní hospodářské a politické problémy – chudobu a korupci. Roku2004byl Saakašvili zvolen prezidentem už demokratickou cestou, kdy získal 95 % hlasů. Opozice tvrdila, že volby byly zmanipulované a že se na volebním výsledku podepsaly dary od nadací amerického miliardářeGeorge Sorosea dalších nadací financovaných vládou USA.Saakašvili po nástupu k moci prosadil úpravy gruzínské ústavy, aby vytvořil „superprezidentský systém“ a soustředil veškeré pravomoci v exekutivě. Gruzínským parlamentem byly schváleny zákony, kterými byla snížena nezávislost soudní moci či podle kterých jsou ústřední i volební komise sestavovány pouze z lidí jmenovaných prezidentem. Postupně byla eliminována plná svoboda tisku, bylo omezeno vysílání.
V roce 2006 se v Gruzii konaly demonstrace, při nichž lidé žádali odstoupení prezidenta. Policie proti demonstrantům brutálně zasáhla a začala zatýkat představitele opozice. Roku2007protesty přerostly v masové demonstrace, při nichž lidé kritizovali dramatický pokles životní úrovně a korupci. Prezident vyhlásil „výjimečný stav“, zakázal nestátní média, zakázal veřejná shromáždění a začal podnikat nedemokratické kroky proti svým politickým oponentům.Koncem listopadu 2007 Saakašvili z funkce odstoupil, ale již v lednu2008se konaly volby, při nichž byl zvolen znovu prezidentem a které opozice označila jako zmanipulované.
V květnu2008se v Gruzii konaly parlamentní volby, v nichž zvítězila vládnoucíSjednocená národní stranaprezidenta Saakašviliho, která získala 63 % hlasů. Opozice označila tyto volby za zfalšované.
V říjnu 2012 v parlamentních volbách zvítězila opoziční koaliceGruzínský senmiliardářeBidziny Ivanišviliho. Prezident Saakašvili uznal porážku a oznámil, že jeho strana odchází do opozice.
1. srpna2008začalaválka v Jižní Osetiimezi Gruzií a jihoosetinskými separatisty. Ta pak začala 7. srpna nabírat na síle, když se na stranuJižní OsetiepřidaloRuskopoté, co podle zprávy pozorovatelůOBSEgruzínská armáda zaútočila nerozlišující dělostřeleckou a raketometnou palbou na správní středisko Jižní OsetieCchinvali.Gruzíni žijící na území Jižní Osetie byli donuceni opustit domovy.
Jižní Osetie obývanáOsety, kteří žijí i v sousední ruské republiceSeverní Osetie-Alanie, usiluje stejně jakoAbcházieo nezávislost na Gruzii od roku 1990 v souvislosti se snahou Gruzie odtrhnout se od bývalého SSSR a faktickou nezávislost, kterou Gruzie nikdy neuznala, získala Jižní Osetie po první gruzínsko-osetinské válce v letech 1991–1992 a po referendu místních obyvatel v lednu 1992.
12. srpna potvrdilo Rusko stažení svých jednotek z Gruzie.
14. srpnaschválil gruzínský parlament vystoupení zeSpolečenství nezávislých státůpoté, co president Saakašvili označil postup Ruska za agresi a gruzínský postup za defenzívní.
26. srpnabyly Ruskou federací uznány samostatné státyJižní OsetieaAbcházie. Uznání samostatnosti odsoudil americký prezidentGeorge W. Busha další západní politici, kteří v konfliktu podporovali Gruzii.
Na summituEU, který probíhal na začátku září, prohlásil ruský prezidentDmitrij Medveděv, že Rusko stáhne své vojáky z gruzínského území, avšak v Abcházii a Jižní Osetii ozbrojené síly ponechá. S důsledky ozbrojeného konfliktu se země stále ještě potýká. Jedná se např. o nestabilní politickou situaci či dlouhodobý odliv obyvatelstva.
Gruzínská vlajka je tvořena bílým listem o poměru stran 2:3, s červeným, středovým,svatojiřským křížemo šířce 1/5 šířky vlajky. Ve středu všech čtyř bílých polí je umístěn červený,tlapatý křížek.
Gruzínský státní znak je tvořen červenýmštítem, na němž je vyobrazen stříbrnýsv. Jiříse zlatousvatozáří.PatronGruzie sedí na stříbrném koni a stříbrným kopím, které je zakončeno zlatým křížkem, probodává stříbrného draka. Na štítu je položena zlatá korunabagrationské dynastie,štítonošijsou dva lvi, stojící na zlatém podloží, ornamentu ve tvaru vinné révy s uprostřed umístěným listem. Pod štítem (přes podnoží) je stříbrná, červeně podšitá stuha s černým,gruzínským nápisemძალა ერთობაშია, Dzala ErtobašiačeskyV jednotě je síla, na koncích stuhy jsou po jednom červeném,tlapatém křížku.
Gruzínská hymna je píseňTavisupleba(gruzínskyთავისუფლება,českySvoboda). Slova hymny napsal David Magradze, hudbu složil Zakaria Paliašvili a Ioseb Kečakmadze.
Gruzie leží na rozhraní jihovýchodníEvropyajihozápadní Asie.Podle některých názorů vede hranice mezi Evropou a Asií po hlavním kavkazském rozvodí, které také tvoří severní hranici Gruzie s Ruskem. Podle těchto názorů by Gruzie ležela těsně u hranic Evropy, některé její severní výběžky by do Evropy zasahovaly. Při použití v Česku přijímané hranice na řekách Kuma a Manyč patří do Asie i přilehlé části Ruské federace. Další definice vedou evropsko-asijskou hranici také přímo Gruzií.
Zeměpisná šířka Gruzie 41° až 43° odpovídá např. šířcePyrenejí,Říma,Bulharska, severníhoJaponska, pomezíOregonuaKalifornienebo třebaNové Anglie. Zeměpisná délka Gruzie 40° až 47° odpovídá např. délceIráku, západníhoJemenuaMosambického průlivu. Rozlohou 69 700 km² je Gruzie jen o málo (např. o 1 kraj) menší než Česko. Bez částečně mezinárodně uznaných separatistických provinciíAbcházieaJižní Osetiečiní rozloha Gruzie jen 57 200 km² (o málo více nežChorvatsko), tedy o 18 % méně. Na severu hraničí sRuskem, na jihovýchodě sÁzerbájdžánem, na jihu sArméniía na jihozápadě sTureckem.
Země je spjata sKavkazema podstatná část jejího povrchu je hornatá. Zjednodušeně lze říci, že severní hranice tvoříVelký Kavkaza jižní hraniceMalý. Uprostřed Gruzie jsou oba spojeny Lišským (Suramským) hřebenem. Od něj na západ se táhne široká kotlina řekyRioni, na východ pak údolíKury. Nejvyšší hora KavkazuElbrusleží kousek od gruzínských hranic v Rusku. Součástí hraničního hřebene je ale několik dalších pětitisícovek, z nichž nejvyšší (a tedy nejvyšší hora Gruzie) jeŠchara(5201 m).
Říční síť je rozvinuta nerovnoměrně. Nejhustší je v západní Gruzii a nejmenší naJurské pahorkatině, což je spojeno s odtokem vody (od 80 až 150l/s/km²v západní Gruzii do 3 l/s/km² na Jorské pahorkatině a jihovýchoděDolnokartlijské roviny).Řekynáleží kúmořímKaspickéhoaČerného moře. Úmoří Kaspického moře je převážně tvořenopovodímřekyKury. Její nejvýznamnějšípřítokyjsou zlevaVelká Liachvi,Ksani,Aragvi,JoriaAlazani(poslední dvě ústí doMingačevirské přehradní nádrže) a zpravaParavani,Dzama,Tana,Tedzami,AlgetiaChrami. Řeky černomořského úmoří (západní Gruzie) netvoří žádný systém a ústí do moře každá samostatně. Nejvýznamnější jeRionis přítokyCchenisckali,TechuriaKvirila, která protéká na dolním tokuKolchidskou propadlinou. Další významné řeky ústící do Černého moře jsouInguri,Kodori,Adžarisckali,Bzipi,ChobiaGalidzga. ŘekaČorochpramenící vTureckuprotéká Gruzií na dolním toku (26 km). Většina řek pramenících vhoráchmá maximálníprůtokna jaře v době tánísněhu. Řeky, jejichž hlavním zdrojem jsouledovce(Kodori, Inguri, Rioni) mají největší průtok v létě s výraznými maximy každý den ve večerních hodinách a minimem před úsvitem. ŘekyAdžarského pobřežía severních svahůMeschaetského hřbetumají maxima na podzim a v zimě a jsou na nich častépovodněpodeštích. Horské řeky se vyznačují rychlým tokem a tak zamrzají málokdy. Výjimku tvoří řekyJihogruzínské pahorkatiny, které tečou pomalu na horním toku a rychle v nížině. Oblasti tvořenévápenciavyvřelinamise vyznačují silně rozvětvenými podzemními systémy s množstvím silnýchvřídel(řekyČjornaja,Cačchuri,Rečchiv západní Gruzii aNardevani,Tašbaši,Armutlov jižní Gruzii), které přerozdělují a přirozeně regulují vodní toky. Gruzie je bohatá nahydroenergetickézdroje.
V Gruzii není mnohojezer, ale v některých oblastech (Džavachetie,Kolchidská nížina,Kelská planina, staroledovcová zónaAbcházie) se nacházejí skupiny jezertektonického,vulkanického,mořského,říčního,ledovcového,závalového,krasovéhojiného původu. Největší jsouParavani(37km²),Karcachi(26,6 km²) aPaleostomi(17,3 km²). Nejhlubší jsou závalová jezeraRica(116m) aAmtkel(72 až 112 m podle výšky hladiny) a jezeroKelistba(75 m). Rybí průmysl je rozvinutý na jezerechTabackuriaPaleostomi.
Podnebí je silně ovlivněno složitým geomorfologickým členěním krajiny. V údolích je teplé subtropické podnebí s vysokým podílem srážek, které mohou dosahovat od 1 000 až k 2 500 mm. Teplé podnebí umožňuje pěstovat celou řadu teplomilných plodin jako jsou citrusy či čajovník. Směrem na východ země klesá podíl srážek a oblasti jsou zde více suché. Začíná zde převládatkontinentální podnebí. V oblasti povodí řekyRioniaKuryjsou typické mrazivé zimy a teplá léta. Průměrná teplota v Tbilisi se pohybuje okolo 1°Cv lednu a 24°Cv červenci.
Vzhledem k různorodosti krajiny a malé zeměpisné šířce obývá Gruzii na 1000 druhů obratlovců, z toho 360 druhů ptáků (4 druhy supů, 11 druhů orlů), 160 druhů ryb, 48 druhů plazů a 11 druhů obojživelníků.
Lesy jsou obývány několika druhymasožravcůjako je vlk, rys,šakal obecný,hyena žíhaná,kočka divokáa několik jedincůlevharta perského(Panthera pardus ciscaucasica). Z ostatní velké zvěře je tomedvěd hnědý,jelen lesní,srnec obecný, kamzík, prase divoké, koza bezoárová. Endemicky je zde domovemkozorožec kavkazský,kozorožec dagestánskýatetřívek kavkazský(Tetrao mlokosieviczi). Z dravců jsou rozšířeniorel skalníaorlosup bradatý.Bažant obecnýbyl jako původní endemický pták z Gruzie uměle rozšířen do celého světa. Počet rozšířených bezobratlých druhů je též velmi rozsáhlý a jejich soupis představuje rozsáhlé hledání napříč rozsáhlou literaturou. Jen známí pavouci čítají 501 druhů.
Lesy tvoří 44 procent povrchu země, z toho 5% činí pralesy, 40% lesů si zachovalo původní strukturu. V nižších polohách roste převážnělistnatý les(dub,buk), ve vyšších polohách pakjehličnatý les(smrkajedle, mezi nimijedle kavkazská). Nad hranicí lesa se rozprostírají subalpské a alpské louky. Pohoří na jihu země, nížiny a transkavkazská sníženina byla dříve tvořena stepí, dnes je převážně kultivovaná.
Gruzie jedemokratickáparlamentnírepublikas prezidentem jako ceremoniální hlavou státu a předsedou vlády, který řídí kabinet, a je volen parlamentem. Role prezidenta byla oslabena ústavními reformami z let 2012–2013. V prezidentském křesle sedíSalome Zurabišviliovápoté, co vyhrála 59,52 % hlasů v gruzínských prezidentských volbách v roce 2018.Stala se tak první ženou na tomto postu. Měla by být zároveň poslední gruzínskou hlavou státu zvolenou přímou volbou. Od roku 2024 je hlava státu volena sborem volitelů (polovinu tvoří poslanci parlamentu, zbytek zástupci Abcházie a samospráv). Od února 2021 je předsedou gruzínské vládyIrakli Garibašvili, který stál v čele exekutivy již v letech 2013 až 2015.Politický souboj se ve 21. století odehrává hlavně meziSjednocenou národní stranouMichaila Saakašvilihoa stranouGruzínský senmiliardářeBidziny Ivanišviliho. Ta má od roku 2021 jasnou převahu, čehož signálem se stalo i Saakašviliho zatčení.
Parlament je jednokomorový a má 150 poslanců, z nichž 30 je volenovětšinovým systémem(jeden obvod – jeden poslanec), 120poměrnýmsystémem (po volební reformě z roku 2020). Členové parlamentu jsou voleni na čtyřleté funkční období. Dne 26. května 2012 prezident Saakašvili slavnostně otevřel novou budovu parlamentu v západním městěKutaisive snaze decentralizovat moc a přesunout část politické kontroly blíže kAbcházii. Za tím účelem byla vystavěnaarchitektonicky pozoruhodná budova. Saakašviliho rivalové, kteří se dostali k moci v roce 2012, nikdy nepřijali přesun do Kutaisi a o šest let později se parlament po úpravě ústavní klauzule vrátil na své staré místo v Tbilisi.
V březnu 2022 Gruzie oficiálně požádala o vstup doEvropské unie, krátce po začátkuruské invaze na Ukrajinu.Gruzie dlouhodobě pracuje i na tom, aby se stala plnoprávným členemNATO. V roce 2008 ovšem dostala od této organizace ve věci případného vstupu nejasný signál (stejně jakoUkrajina), zejména kvůli postoji německé kancléřkyAngely Merkelové.Rusko proti vstupu Gruzie bojuje a otevřeně vyhrožuje válkou.
Gruzie je ze správního pohledu rozčleněna do celkem dvanácti regionů, z nichž dva tvoříautonomní republikya jeden je tvořen pouze hlavním městemTbilisia okolím. Ostatních devět regionů tvoří kraje (gruzínsky: მხარე,mchare).
Obě autonomní republikyAdžárieiAbcháziebyly zřízeny v doběsovětskévlády a jejich existence je uznána gruzínskou vládou. Abcházie je separatistickou oblastí usilující o úplnou nezávislost na Gruzii. Po roce2008se jí dostalo společně s dalším gruzínským územímJižní Osetieuznání ze stranyRuskaa dalších zemí (vizMezinárodní reakce na vyhlášení nezávislosti Abcházie a Jižní Osetie).Ze zákonaje nejvyšším představitelem Abcházie Předseda nejvyšší rady (exilový), jenže hlavou Abcházie jede factoprezident Abcházie.
Adžárie se původně podobně jako Abcházie snažila odtrhnout od Gruzie. Když byl v roce2004sesazen adžarský vůdceAslan Abašidze, Adžárie se vzdala separatismu a podřídila se centrální vládě v Tbilisi. Jejím nejvyšším představitelem je nyní Předseda vlády Adžárie.
Mchare v dnešní podobě existují na základěprezidentskýchdekretů z let1994až1996, do jejich čel hlava státu dosazovalastátní komisionáře(gruzínsky: სახელმწიფო რწმუნებული), zkráceně guvernéry. Krajské uspořádání existovalo dříve, ale bylo z důvodu předešlých konfliktů s odštěpeneckými republikami prakticky nefunkční.
Problematickou oblastí je území separatistickéJižní Osetie, bývaléJihoosetské autonomní oblasti. Ta se rozkládá ve značné části krajeŠida Kartlia na malých příhraničních částech okolních krajů. Problém vznikl na konci sovětské éry, kdy Jižní Osetie požadovala širší autonomii a změnu statutu naautonomní republiku(jakoAdžárieaAbcházie). Ještě před rozpadem SSSR ale gruzínské vedení Jihoosetinskou AO zcela zrušilo a území začlenilo do státu jako běžnérajóny. V reakci na tento krok představitelé Jižní Osetie vyhlásili 11. listopadu 1991 samostatnou republiku, kterou Gruzie a většina světa neuznává.
Přibližně 40% populace pracuje v zemědělství, kde pěstuje převážně zeleninu, obilí, brambory a zaměřuje se současně i na chov hospodářských zvířat (prasat a drůbeže). 20% populace pracuje v průmyslovém sektoru, kde převažujepotravinářský průmyslnadstrojírenstvímaautomobilovým průmyslem, který je soustředěn v okolí hlavního města Tbilisi či ve městěKutaisiaBatumi. Významná část obyvatelstva pracuje vestavebnictví.Země se potýká s extrémně vysokou nezaměstnaností, která v některých regionech dosahuje až 80%.
Gruzie je významnou hornickou zemí, která má bohaté zásoby železných a neželezných kovů, jenž ve velkémexportuje. Významná ložiska manganu se nacházejí v oblastiČiaturya řadí se mezi největší na světě. V zemi se nacházejí malá ložiska ropy, plynu a uhlí, ale Gruzie není energeticky soběstačná a musí většinu paliv dovážet a to převážně zÁzerbájdžánu. Rafinace a úpravy surové ropy probíhá v Gruzii v místních rafinériích.Přes Gruzii vedou dva významnéropovody(BTCaBaku-Supsa, aJihokavkazský plynovod, spojující oblastKaspického mořesČerným mořem.
Od roku 2005 funguje mezi Gruzií a státyEvropské uniebezvízový styk.Česká republika vyváží do Gruzie mimo jiné zbraně, za což jí, a dalším státům exportujícím do Gruzie zbraně, bylo pohrozeno sankcemi ze strany Ruska.
Celková délka silnic v Gruzii (bez Ruskem okupovaných území) je 21 110 kilometrů. Gruzie má zatím jednu dálnici S1, která spojuje východ se západem země.
Gruzie má 1576 kilometrů železničních tratí. V roce 2017 byla otevřena důležitá traťKars–Tbilisi–Baku, která zajišťuje export důležitých komodit, zhusta energetických, ze sousedního Ázerbájdžánu do Evropské unie, na Ukrajinu a do Turecka.Osobní železniční dopravu zajišťuje státní dopravce, nákladní doprava je provozována soukromníky.
Gruzie má v současnosti čtyři mezinárodní letiště, z nichž zdaleka největší jemezinárodní letiště Tbilisi, kde sídlí národní letecký dopravceGeorgian Airways. V roce 2019 letiště odbavilo 3,7 miliónu cestujících za rok.
Podél gruzínského černomořského pobřeží je řada námořních přístavů, z nichž největší a nejrušnější je přístavBatumi; zatímco město samo je přímořským letoviskem, přístav je hlavním nákladním terminálem na Kavkaze a je často využíván sousedním Ázerbájdžánem jako tranzitní bod pro dodávky energií do Evropy.
Počet obyvatel Gruzie v roce 2015 činil odhadem 3 729 500 lidí. Demografická situace v Gruzii je stejně jako v některých jiných v minulosti sovětských republikách (zvláště vEstonskuaLotyšsku)charakterizovaná dvěma hlavními trendy po získání nezávislosti – úbytek celkové populace a "gruzínifikace" etnického složení. Poměr etnickýchGruzíncůse zvýšil mezi lety 1989 a 2002 o deset procent – z 73,7 % se zvýšil na 83,7 % populace.Populace v době, kdy Gruzie byla součástí Sovětského svazu a v prvních letech nezávislosti, strmě rostla a z počtu 4 miliony v padesátých letech se zvýšila na nejvyšší počet 5,5 milionu v roce 1992. Poté se trend změnil, populace se začala zmenšovat a v roce 2005 se snížila na 4,5 milionu.Tento počet reprezentuje celkovou populaci, včetně dvou separatistických regionů, tedyAbcházieaJižní Osetie, jejichž populace se v roce 2005 odhadovala na 178 000 a 49 200. Bez Abcházie a Jižní Osetie měla Gruzie 4 321 500 obyvatel v roce 2005 a 4 382 100 v roce 2008.Podle sčítání v roce 2002 přišla Gruzie od začátku devadesátých let kvůli migraci o 1,1 milionu obyvatel, neboli 20 % populace.Snížení populace je způsobeno emigrací lidí hledajících zaměstnání, a snížením porodnosti v této době.Mezi lety 2002–2014 přišla Gruzie o 14,7 % populace.
Obyvatelé Gruzie jsouGruzíni(83,8 %),Azerové(6,5 %),Arméni(5,7 %),Oseti(0,9 %),Řekové(0,3 %),Abchazové(0,1 %),Rusové(1,5 %). Dokartvelské jazykové skupinypatří kromě vlastních Gruzínů takéAdžarové,Lazové,Svanové,Megrelové,TušetovéčiKachetové, kteří jsou v současné době považováni za etnické podskupinyGruzínců.
Nejvíce příslušníků máGruzínská pravoslavná církev82,1 %,Islám9,9 %, Arménská apoštolská církev 5,7 %,katolictví0,8 %,židé0,1 %, ostatní 1,4 % (2002)V horách existuje originální místní náboženstvídžvarismus.
Legendárním tvůrcem zcela unikátnígruzínské abecedyje král3. století př. n. l.Farnavaz I.BásníkŠota Rustavelije autorem raně středověkého národního eposuMuž v tygří kůži(Vepkhist'q'aosani).Také středověký básníkSajať-Nova, byť Armén, napsal 35 svých básní v gruzínštině.
Velký vzmach znovu prožila gruzínská literatura v 19. století, díky národním obrozencům jako byliIlja Čavčavadze,Važa Pšavela,Akaki CeretelineboNikoloz Baratašvili, kteří gruzínskou literaturu vzkřísili. Na konci století položil základy gruzínské prózyAlexander Kazbegi. Ve 20. století byl významným autorem básníkGalaktion Tabidze. ObětíStalinovýchčistek 30. let se stal prozaikMicheil Džavachišvili. BardemVelké vlastenecké válkyse ve 40. letech stal básníkGrigol Abašidze. Jeho jmenovec, rovněž básníkIrakli Abašidzese stal v 50. letech propagátoremsocialistického realismuv gruzínské literatuře. V 60. letech vyniklNodar Dumbadze, v 70. letechOthar Čiladze.
V 90. letech začal slavit úspěchyBoris Akunin(vlastním jménem Grigorij Šalvovič Čchartišvili) se svou sérií detektivních románů oErastu Fandorinovi.K nejpřekládanějším současným gruzínským autorům patříMicho Mosulišvili, jehož nejslavnějšími díly jsou románLétání bez sudua biografický románVaža Pšavela.
Tradiční gruzínský vícehlasý zpěv byl v roce 2008 zapsán na seznam světového nehmotného kulturního dědictví UNESCO.V Gruzii existují tři typy polyfonie: komplexní polyfonie, která je běžná veSvanetii, polyfonní dialog na basovém pozadí, převládající vKachetiive východní Gruzii, a kontrastní polyfonie se třemi částečně improvizovanými zpívanými částmi, charakteristická pro západní Gruzii. Nejslavnější z těchto písní jeČakrulo. Některé z těchto písní jsou spojeny s kultem vinné révy a mnohé pocházejí již z 8. století.
Nejznámějším gruzínským hudebním skladatelem jeGija Kančeli, který žil vBelgii.Zakaria Paliašvilije autorgruzínské hymny. V Británii se prosadilafolkovázpěvačkaKatie Melua, ve Francii klavíristkaKhatia Buniatishvili, v Americe klavíristaGiorgi Latsabidze.
Slavnýmbaletnímchoreografem bylGeorge Balanchine.Mezinárodní věhlas si získala i baletkaNina Ananiašvili.
Patrně nejznámějším gruzínským malířem jeNiko Pirosmani, představitelnaivního umění. Jím byl silně ovlivněn napříkladLado Gudiašvili. Nejznámější gruzínskou fotografkou je pak patrněSalome Vatzadzetvořící zejména v New Yorku. Významným sochařem bylZurab Cereteli, byť přijal spíše ruskou identitu.
Klášter Gelatiz 12. století byl zapsán na seznamSvětového dědictvíUNESCO.Stejné cti se dostaloKatedrále BagrativKutaisi. Zápisu se dočkal iKlášter Džvari, spolu s dalšími památkami ve městěMccheta, včetně napříkladKláštera SamtavroneboKatedrály Sveticchoveli. K architektonickým unikátům patří i jeskynní klášterní městoVardzianeboKlášter sv. Davida z Garedži.Katedrála Nejsvětější Trojicev Tbilisi je největší chrám v Gruzii a rovněž třetí největší východní ortodoxní katedrála na světě. Sídlí v ní patriarcha Gruzínské pravoslavné církve, před jejím dokončením v roce 2004 sídlil vKatedrále Sioni. Ze sakrálních staveb mimo velká města lze zmínitKostel Nejsvětější Trojicev Gergeti neboKatedrálu svatého OndřejevPicundě(Abcházie). Z fortifikačních staveb patří k nejvzácnějšímPevnost Narikala.
V sovětském filmu se prosadili filmoví režiséřiTengiz Abuladze,Vachtang Kikabidze,Georgij DanělijaneboMichail Kalatozov, tvůrce slavného snímkuJeřábi táhnou, který vyhrál v roce 1958Zlatou palmunafestivalu v Cannes. V 60. letech vnesl do sovětské kinematografie nový vítr režisérMarlen Chucijev(zejm.Je mi 20 letaČervencový déšť), sovětské úřady ho nicméně přinutily se v 70. letech umělecky odmlčet. V éře samostatnosti po roce 1991 patří k nejvýraznějším filmařůmNana Džordžadzeová, jejíž filmTisíc a jeden recept zamilovaného kuchaře, sPierrem Richardemv hlavní roli, se roku 1997 stal prvním gruzínským snímkem nominovaným naOscara za nejlepší cizojazyčný film. Tento úspěch dokázal zopakovat v roce 2015Zaza Urušadzese svým filmemMandarinky.Ve Francii působil režisérOtar Ioseliani.Jako múza arménského režiséraSergeje Paradžanova(jinak rodáka z Tbilisi) proslula gruzínská herečkaSofiko Čiaureliová(zejm.Barva granátového jablka). Mimořádné popularity dosáhla takéLeila Abašidze, zvaná někdy "sovětskáMary Pickfordová".HerecMicheil Gelovaniproslul svými ztvárněními Stalina, hrál ho v patnácti sovětských filmech.
Gruzínská kuchyně je známá tím, že hojně používávlašské ořechy.Ořechy na provázku namočené ve směsi vinné šťávy a mouky se nazývajíčurčchela.Vlašské ořechy se přidávají i do fazolového pokrmu zvanéholobio. Oblíbené jsou v Gruzii také kuličky ze zeleniny a vlašských ořechů zvané pkhali. Gruzínskou specialitou je takéchačapuri, jakási miska z těsta plněná sýrem a vajíčkem. Nejoblíbenějšími polévkami jsouchašacharčo, která je specifická tím, že se do ní přidává pastatkemali. Ta se připravuje z alyči, což jsou plodymyrobalánu. Často se jí ochucuje takéšašlik, kavkazská verzekebabu, která je v Gruzii oblíbená stejně jako na celém Kavkaze. Kromě tkemali je originálním místním dochucovadlemadžika,kořenícísměs obsahujícíčesnek,koriandr,papriku,chmeli-suneli,koprasumah. V Gruzii se vyrábí přes 250 druhůsýra. Mezi nejznámější patří rychle zrající sýr nakládaný do slaného láku zvanýsulguni, tradiční sýr niťovité strukturytenilinebo horský sýrguda.Mezi populární nealkoholické nápoje patřítarchun. Velkou tradici má gruzínské vinařství, prastará metoda přípravy gruzínského vína byla zapsána doseznamu nehmotného světového kulturního dědictví UNESCO.Legendární jsou gruzínské koňaky alias "gruziňáky". Pravý gruziňák se nevyrábí z obilného lihu, ale z tradičních odrůd hroznového vína.
Na olympijských hrách je samostatná Gruzie úspěšná především v bojových a silových sportech. Zlatou olympijskou medaili vjuduzískalLaša Šavdatuašvili,Zurab Zviadauri,Irakli CirekidzeaLaša Bekauri, v zápaseVladimer Chinčegašvili,Manučar KvirkveliaaRevaz Mindorašvili.
Zlato vybojovali i dvavzpěrači, roku 2004Giorgi Asanidzea v roce 2016Laša Talachadze.Ten svůj triumf nahrách v Tokiuroku 2021 zopakoval, navíc v novém světovém rekordu.Ještě v časech Sovětského svazu zlato ze závodu ve skoku vysokém přivezl z římské olympiádyRobert Šavlakadze, v lukostřelbě ho získalaKetevan Losaberidzeová, ve střelběNino Salukvadzeová, legendární trojskokanViktor Sanějevsesbíral dokonce tři olympijská zlata, ze zápasníků si olympijský triumf připsaliDavit Chachaleišvili,Arsen Mekokišvili,Mirian Calkalamanidze,Givi Kartozija,Avtandil Koridze,Roman Rurua,Levan TedyjašviličiVachtang Blagidze, z judistůŠota ČočišvilineboŠota Chabareli.
Gruzínská úspěšnost v zápase na OH není náhodná, zápas má v Gruzii starou tradici a mnozí historikové se domnívají, že klasickýřecko-římský zápasbyl v časech Římského impéria ovlivněn řadou gruzínských prvků, s nimiž se římští kolonizátoři v Ibérii setkali.
V zemi je také dosti populárníbasketbal, řada hráčů se prosadila ve významných ligách, např.Tornike Šengelia,Nikoloz Ckitišvilia zvláštěZaza Pačulija, dvojnásobný vítěz severoamerickéNBAsGolden State Warriors.Již za časů Sovětského svazu byla řada jeho reprezentantů v košíkové Gruzínci – trojnásobný mistr EvropyOtar Korkiači olympijští vítěziMicheil KorkiaaZurab Sakandelidze.Dinamo Tbilisivyhrálo v roce 1962 nejprestižnější klubovou basketbalovou soutěž Evropy, tehdejší Pohár mistrů (dnesEuroliga).
Největším úspěchem samostatné Gruzie ve fotbale je postupjejí reprezentacenamistrovství Evropy roku 2024.Ale již v 60. až 80. letech měla silnou fotbalovou generaci, která se prosadila v dresu SSSR a také na klubové úrovni –Dinamo Tbilisivyhrálo v sezóně1980/1981 Pohár vítězů pohárů. K největším osobnostem této generace patřilAlexandr Čivadze(nejlepší fotbalista SSSR roku 1980),Ramaz Šengelia(nejlepší fotbalista SSSR 1978 a 1981),Micheil Meschi,Slava MetreveliaGivi Čocheli(všichni třimistři Evropy 1960),Revaz Dzodzuašvili(stříbro zmistrovství Evropy 1972) čiMurtaz Churcilava, který byl roku 2003 vyhlášen nejlepším gruzínským fotbalistou posledních padesáti let.
LegendárnímšachistoubylTigran Petrosjan.FinalistouWimbledonubyl tenistaAlex Metreveli, zisk titulu mu zhatil v roce 1973Jan Kodeš.
Populární je v zemi takéragby. Místní lidovou hrou podobnou ragby jelelo burti.
Významnýmraně křesťanskýmfilozofem a tvůrcem křesťanskéhonovoplatonismubylPetr Iberský.K nejznámějším moderním gruzínským vědcům patří kontroverzní lingvistaNikolaj Marr.Mnohem uznávanější je dnes ovšem historik a lingvistaIvane Džavachišvili, který sehrál roli i v pokusu o zisk samostatnosti Gruzie po první světové válce.Tbiliská univerzita dnes nese Džavachišviliho jméno.Tamaz Gamkrelidzebyl významným lingvistou a orientalistou, prezidentem Gruzínské akademie věd v letech 2005–2013. Základy gruzínské psychologie položilDimitrij Nikolajevič Uznadze. Nejuznávanějším gruzínským matematikem bylIlia Vekua.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuGeorgien#Flora und Faunana německé Wikipedii.