Výkonná moc

Moc výkonnáneboliexekutiva, je jednou ze tří složek dělby moci. Spolu smocí zákonodárnoua s mocísoudnítvoří systém tří složek moci ve státě, které jsou vzájemně odděleny za účelem snížení rizika jejího zneužití. Soubor činností výkonné moci lze charakterizovat jako to, co nespadá dozákonodárné mociani domoci soudní. Jde o velmi široké spektrum činností, ale obecně se dá říct, že je výkonná moc pověřena každodenním řízením státu, tedystátní správou. Jde o funkčně a personálně nejobsáhlejší a také fakticky nejmocnější složku moci, která pracuje nepřetržitě.
Moc výkonnou lze dělit na dvě hlavní části, na politickou a byrokratickou část. Politická část je reprezentována nejvyššími ústavními orgány výkonné moci, tedyvládouahlavou státu. Je závislá na výsledcíchvoleba její složení se tedy pravidelně obměňuje. Byrokratická část, jinak také správní, tvoří profesionální aparát. Tvoří ji úředníci s odpovídajícím vzděláním a jde o placenou státní službu.
Politická složka výkonné moci má za úkol reprezentovat stát dovnitř i navenek a stanovovat jak vnitřní takzahraniční politiku. Toho dosahuje pomocí ústavních a politických aktů hlavy státu a vlády, které jsou činěny nezávisle a jsou předkládányzákonodárnému sboru. Mezi tyto akty můžeme zařadit programová prohlášení, přípravu a předkládání legislativních návrhů, návrhystátního rozpočtu, jmenování vysokých státních úředníků, vrchní velení ozbrojeným silám nebo diplomatické akty a sjednávánímezinárodních smluv.
Byrokratická složka výkonné moci je strukturována hierarchicky. Orgány se neřídí pouze právem, ale i vnitřními předpisy a jsou většinou vrcholně řízenyvládoua vedenímministerstev. Mezi funkce byrokratické složky patří vydávání prováděcích a podzákonných předpisů, rozhodování případů konkrétními individuálními akty z úřední povinnosti a kontrola dodržování právních předpisů
V parlamentním formách vlády se nejčastěji nachází dualismus výkonné moci. To znamená, že moc výkonná je rozdělena mezihlavu státuavládu, která je odpovědnáparlamentu. Můžeme se ale také setkat s monismem výkonné moci. Monismus výkonné moci znamená, že na vrcholu soustavy moci se nachází jen jediný orgán, jako například ve Švýcarsku nebo v USA.
Výkonná moc náleží
Hlava státuje formálně nejvyšším představitelem státu. V různé míře je také nositelem moci výkonné a dalších pravomocí. Hlavou státu může být jedna osoba, nebokolektivní orgán, jako je tomu například ve Švýcarsku. Hlava státu může mít také různé postavení. V některých zemích jde pouze o funkci ceremoniální, v jiných na ní stojí tvorba politiky státu.
Funkcí hlavy států máme hned několik. Jednou z nejočividnějších je reprezentační funkce, kdy hlava státu zastupuje stát v mezinárodním styku. Výkonná funkce dává hlavě státu možnost jmenovat významné funkcionáře, jako jsousoudci,diplomati, členy vlády nebo vysoké úředníky. Další funkcí je normotvorba. Hlava státu má zákonodárnou iniciativu a také právo veta. Právo veta můžeme také zařadit do garanční funkce, kam patří i udělováníamnestiíamilostí. V parlamentních systémech zastává hlava státu rozhodčí funkci, tedy vede jednání mezi ústavními činiteli a snaží se o nalezení kompromisu mezi nimi. V prezidentských a poloprezidentských systémech a také vabsolutní monarchiimá hlava státu vládní funkci, kdy přebírá vládní moc od premiéra a zákonodárného sboru a vládne tak právě hlava státu sama. Jako poslední stojí za zmínění funkce integrační, kdy hlava státu vystupuje jako symbol státní jednoty a kontinuity.
Hlavou státu v monarchii je monarcha.Panovníkje zpravidla šlechtického původu. Může buď jen vykonávat ceremoniálních funkce a reprezentovat, jako například vkonstituční monarchii, nebo mít v rukách veškerou moc ve státě jako vabsolutní monarchii. Monarcha o své místo nemusí usilovat vevolbách, jelikož je tato funkce povětšinou dědičně předávána podle ústavních pravidel státu. Dá se říct, že je délka jeho funkce neomezená, jelikož zaniká až smrtí. Výjimku z dědičného  postavení monarchy najdeme například v Malajsii, kde se panovník volí na 5 let.
Hlavou státu v republice je prezident.Prezidentje volená funkce, kterého si volí sami lidé, a to buď přímo, nebo nepřímo. Jelikož jde o volenou funkci, doba zastávání úřadu je omezená.Legitimitahlavy státu pochází z lidu a povětšinou je neodpovědná, nebo má odpovědnost omezenoukontrasignací. V prezidentské a poloprezidentské formě vlády, kde má hlava státu v rukách příliš silné pravomoci, hrozí, že pokud se nedoplní ústavními kontrolami a vyvažovacími mechanismy, může dojít k autoritativní vládě.
Vládaje kolektivní orgán výkonné moci, který je jmenovánhlavou státu. Nemá pevně stanovenéfunkční období, nejčastěji jde však o období mezi parlamentními volbami. Předpoklady pro členství jsoustátní občanstvídaného státu, politické angažování a do menší míry také odborné znalosti. Mohou se vyskytovat vlády jedné strany, nebo koaliční vlády, tedy vlády více stran, které jsou vázané koaliční smlouvou, ze které vychází programové prohlášení vlády. Vláda zastává řízení, kontrolu a sjednocování činnosti ministerstev.
V čele vlády stojípředseda(kancléř, premiér, ministerský předseda, ...).  Předseda plní organizační a také reprezentační funkci vlády. Předseda také navrhuje jmenování a odvolávání členů své vlády. V různých formách vlády má různé postavení.
Jednotliví členové vlády pak řídí přiřazenáministerstva. Této formě řízení se říká resortní princip vlády. Ministři si vedou svá ministerstva samostatně a vláda pak řeší jen nadresortní problémy. Sám předseda vlády většinou nestojí v čele žádného ministerstva, ale má k dispozici svůj vlastní aparát.
Vláda má mnoho funkcí, ale tou hlavní je zcela určitě reprezentace státu  dovnitř i navenek a řízení a koordinace zahraniční a vnitřní politiky. Další důležitou funkcí vlády je normotvorba, kdy vláda má zákonodárnou iniciativu a hojně se zapojuje do sjednávání mezinárodních smluv. Vláda také dohlíží nad funkcí byrokratické složky výkonné moci, tedy dohlíží nad správným chodem státní správy.
Výkonná moc je reprezentována kolektivním orgánem, který je oddělen odhlavy státu.Vládaje odpovědnáparlamentua odpovědnost má kolektivní, tedy vláda rozhoduje ve sboru a svá rozhodnutí musí před parlamentem odůvodňovat. Návrhy předkládá jako celek a přidemisipředsedy odstupuje celá vláda.
Vláda je kontrolována parlamentem, a to zejména hlasováním o vyslovení důvěry vládě a hlasováním o návrhu na vyslovení nedůvěry vládě. Vláda nemůže fungovat bez důvěry parlamentu a kdykoli v průběhu funkčního období vlády mohou poslanci spustit hlasování o nedůvěře vlády, a tak uložit vládě povinnost odstoupit z funkce.
Výkonná moc je v rukou prezidenta a jeho tajemníků, které si volí se souhlasemsenátu. Výkonná moc je také přísně oddělena odmoci zákonodárné, to znamená, žeparlamentnevyslovuje důvěruvláděproto, aby mohla fungovat.
V poloprezidentské formě vlády stojí v čele výkonné mocipremiér.Prezidentje nad výkonnou mocí, ale zároveň je její hlavou. Zvláštností při této formě vlády je, že vláda je odpovědná jakparlamentu, takprezidentovi.
V České republice výkonnou moc obstarává předevšímvládaaprezident. Činnosti výkonné moci jsou podřízeny moci zákonodárné. Vláda nemůže vydávat zákony, pouze podzákonné předpisy - například vládní nařízení. Základní vymezení práv a povinností výkonné moci je zakotveno ve III. HlavěÚstavy. V širším pojetí jsou jako složky výkonné moci svou působností chápany i úřady, které se podílí na chodu státu, jako napříkladČeská národní bankačiNejvyšší kontrolní úřad. Ty jsou ovšem v Ústavě zakotveny samostatně mimo oblast moci výkonné, protože vykonávají dohled nad tradičními složkami exekutivy. Českou národní banku najdeme v VI. HlavěÚstavya Nejvyšší kontrolní úřad v V. HlavěÚstavy.
Prezident České republikyje hlavou státu a je volen v přímýchvolbách. Při vstupu do funkce skládá slib do rukou předsedySenátuna společné schůzi obou komor. Prezident není z výkonu své funkce odpovědný, a proto k většině svých pravomocí potřebuje kontrasignacipředsedy vlády, nebo jím pověřeného člena vlády.
V České republice, podobně jako v jiných parlamentních systémech, nemá prezident nijak silné postavení a zastává spíše reprezentativní funkci. Přesto má však pravomoci, ke kterým nepotřebuje kontrasignaci, náleží tedy jen výhradně prezidentu republiky. Tyto pravomoci najdeme v článku 62Ústavya řadíme mezi ně například jmenování a odvolávání předsedy a dalších členů vlády, rozpouštěníPoslanecké sněmovny, jmenovánísoudců Ústavního soudu, jeho předsedy a místopředsedů, odpouštění a zmírňování trestů uložených soudem a zahlazování odsouzení.
Do pravomocí s kontrasignací pak řadíme například zastupování státu navenek, sjednávání a ratifikovánímezinárodních smluv, vyhlašování voleb do Poslanecké sněmovny a do Senátu, jmenovánísoudců, nebo právo udělovatamnestii.
Vláda České republikyje definována jako vrcholný orgán výkonné moci. Skládá se z předsedy, místopředsedů vlády aministrů. Předseda vlády je jmenovánprezidentem republiky, který poté na návrh předsedy jmenuje i ostatní členy vlády.Vládaje z výkonu funkce odpovědnáPoslanecké sněmovně, která vládě vyslovuje důvěru, která je nutná pro funkci vlády. Jde o kolektivní orgán, který rozhoduje kolektivně, a to nadpoloviční většinou všech členů.
Do pravomocí vlády patří podávatPoslanecké sněmovněnávrhy zákonů, vyjadřování se ke všem návrhům zákonů nebo k provedení zákonu, a v jeho mezích vydávat nařízení.Předseda vládyje hlavním organizátorem činnosti vlády, řídí jejich schůze a vystupuje jejím jménem. Ministři řídí svá jednotliváministerstva, kde nesou odpovědnost a rozhodují sami.
Nejvyšší kontrolní úřad(zkratka NKÚ) je nezávislá kontrolní instituce, jejímž úkolem je kontrolovat hospodaření se státním majetkem a plněnístátního rozpočtu. V čele stojí prezident a viceprezident, kteří jsou jmenovániprezidentem republikyna návrhPoslanecké sněmovny.Nejvyšší kontrolní úřad předkládávládě,Poslanecké sněmovně,Senátu, ale i odborné a široké veřejnosti nezávislé a nestranné informace o tom, zda byly prostředky státu vynaloženy účelně a zda při tom byly dodrženy právně závazné normy.
Nejvyšší kontrolní úřad vznikl v roce 1993 a je zakotven jak vÚstavě, tak v zákoně č. 166/1993 Sb., o Nejvyšším kontrolním úřadu.
Česká národní banka(zkratka ČNB) je ústřední bankouČeské republiky. Hlavním úkolem je dohled nadfinančním trhema péče o cenovou stabilitu.V souladu s tímto hlavním úkolem Česká národní banka určujeměnovou politiku, vydávábankovkyamince, řídí a dohlíží napeněžní oběh,platební styka zúčtování bank. Hlavním představitelem je guvernér České národní banky, který je jmenovánprezidentemrepubliky.
Česká národní banka je zakotvena v Ústavě a také v zákoně č. 6/1993 Sb., o České národní bance.
Státní zastupitelstvívykonává dozor nad zákonností přípravného trestního řízení a zastupuje veřejnou žalobu vtrestním řízení.
Česká republika je členěna naobce, které jsou základními územními samosprávnými celky, akraje, které jsou vyššími územními samosprávnými celky. Územní samosprávné celky jsou územními společenstvími občanů, která mají právo nasamosprávu.Obecje vždy součástí vyššího územního samosprávného celku. Vytvořit nebo zrušit vyšší územní samosprávný celek lze jenústavním zákonem.
Obecje samostatně spravovánazastupitelstvem, stejně tak jako vyšší samosprávný celek.Státmůže zasahovat do činnosti územních samosprávných celků, ale pouze tehdy, vyžaduje-li to ochrana zákona, a pouze způsobem stanoveným v zákoně.
Územní samospráva je zakotvena v VII. HlavěÚstavya také v zákoně č. 128/2000 Sb., o obcích, zákoně č. 129/2000 sb., o krajích a zákoně č. 313/2000 Sb., o hlavním městě Praze.