Karel May

Karl Friedrich May, píšící pod jménemKarl Maya v českém prostředí uváděný běžně jakoKarel May(25. února1842ErnstthaluSaské Kamenice–30. března1912RadebeuluDrážďan), bylněmeckýspisovatelpřevážnědobrodružnýchrománůapovídekz exotických krajů. Proslul zejména svýmipříběhyzDivokého západuoindiánskémnáčelníkuVinnetouovia zálesákuOld Shatterhandovi, v prostředíOrientuznámém také jakoKara ben Nemsí. Obliba jeho díla dostala nový impuls všedesátých letechdvacátého století, kdy podle něj bylo natočeno sedmnáct výpravných filmů.
Mayovo dílo se vyznačuje výraznýmhumanismemapacifismem, vyzdvihuje a oslavuje sepětí s přírodou (myšlenky podobnéwoodcraftu),míra rovnost lidí všech ras a vyznání. Jeho kladní hrdinové sahají k násilí jen v krajních případech a vždy se snaží vyhnout zabíjení. Knihám i přes seriózní dramatické linky nechybíhumora jistá míra nadsázky a mnohé jeho dialogy mají komediální charakter.
Mayovo (značně idealistické) pojetíamerickéhoZápadu ve druhé půli19. stoletíbylo typické líčením původních indiánských obyvatel spíše jako čestných, nezkažených a úctyhodných obětí bezohledného drancování a postupu civilizace, než jako krvelačných primitivů – nejzápornější postavy v příbězích jsou zpravidla chamtiví a bezcharakterní bílí Američané. Tím se zásadně lišil od dobrodružné literatury americké provenience a hluboce ovlivnil obraz Indiánů ve středoevropském, zejména německém prostředí. Těchto motivů v Mayově díle později zneužilinacisték protiamerické propagandě, přestože celkové vyznění Mayovy tvorby je zcela jasně protiválečné a protirasistické.
Narodil se jako páté dítě v chudé a početnétkalcovskérodině Heinricha Augusta a Christiny Wilheminy Mayových vErnstthaluvsaskémPodkrušnohoří. Rodiče museli věnovat všechen čas obstarávání obživy a děti vychovávala babička Johanne Christiane Kretzschmarová.Karel May k ní měl vřelý vztah a v dospělosti na ni s láskou vzpomínal. Čtením pohádek a vyprávěním příběhů rozvíjela jeho fantazii.Pravděpodobně vlivempodvýživy, nedostatkemvitaminu AaDa špatnýchhygienických podmínekpo narození trpěl zrakovou poruchou akřivicí. Teprve v pěti letech selékařůmpodařilo muzrakopět navrátit.
Když začal chodit do školy, projevil se jako velmi nadaný žák a pod přísným dohledem svého otce musel tvrdě studovat. Četl a přepisoval knihy, učil selatinsky,anglickyifrancouzskya také hře naklavír,housleavarhany. V důsledku přísné otcovy výchovy se z něho stal osamělý,introvertníchlapec, žijící ve svém vlastním světě. Ve čtrnácti letech ukončil školu a na podzim roku 1856 nastoupil do učitelského semináře veWaldenburgu.
V roce1861seminář úspěšně vystudoval, i když v mu během studia hrozilo vyloučení kvůli krádeži šesti svíček.Nastoupil jako pomocnýučitelvGlauchau, ale zakrátko byl propuštěn, protože domácí, který bylalkoholik, viděl, jak May políbil jeho o mnoho let mladší manželku při hodině klavíru. May přešel na školu vAltchemnitz, ale zde byl zanedlouho na falešné udání svého spolubydlícíhoodsouzenza údajnoukrádežhodinek k šesti týdnům vězení a dostal zákaz vykonávání učitelského povolání. Trest nastoupil v Saské Kamenici (Chemnitzu)8. září1862.Tyto nešťastné rány osudu zapříčinily jeho nervové zhroucení, které May podrobně popsal ve své biografii.
Když byl propuštěn zvězení, zůstal bez práce a bez prostředků. Nervově se zhroutil a v tomto duševním stavu se dopustil několikapřestupků, pro které by dnes nebyl odsouzen. Roku1865byl za několikanásobný podvod odsouzen ke čtyřem letůmnucených prací, a uvězněn ve Cvikově (Zwickau). Odtud ho pro dobré chování propustili2. listopadu1868.Vrátil se do Ernstthalu, kde se dozvěděl o smrti své babičky. Znovu se duševně zhroutil a stav mysli, dnes rozpoznán jakodisociativní porucha osobnosti, znovu propukl, tehdy zcela neznám lékařské vědě. Z dobových spisů vyplývá, že v jedné restauraci odcizil pětbiliárovýchkoulí, jinde zase utěrku a jednucigaretovoušpičku. Rovněž odvedl koně z ohrady a vedl jej do sousední vesnice. Byl dopaden a jakorecidivistaodsouzen ke čtyřem letům vězení vkázniciWaldheim. Z vězení vyšel v květnu 1874.
Už v tomto posledním vězení začal sepisovat své sny o dalekých cestách a posílal povídky s kriminálními a erotickými náměty do různýchčasopisů, nejdříve pod různýmipseudonymy(Karl Hohental, Latréaumout, D. Jam, E. v. Linden). Jehotalentusi povšimlnakladatelHeinrich Gotthold Münchmeyera nabídl mu místoredaktora. V roce1875se May přestěhoval doDrážďan, kde se naplno věnuje spisovatelské práci apublikujesvojepovídkyahumoresky. Začal se věnovat dobrodružné tematice, vychází i povídkaOld Firehand, v níž je poprvé zmíněno jménoVinnetou. Pro Münchmeyera doplnil a připravil k tiskuKnihu lásky, ve které se snažil o její vědeckou prezentaci, napsal své první rozsáhlejší dílo, historický románPoslední cesty obou Quitzowůa pět mnohasvazkovýchkolportážních románůvětšinou nízké úrovně (pod některé se ani nepodepsal), ale jejichž autorství mu později způsobilo potíže.
Na konci roku1876pro neshody s Münchmeyerem odešel, na nějakou dobu zůstal nezávislým a psal povídky zPodkrušnohoří. V roce1877přijal místoredaktorav týdeníkuFrohe Stundenvydavatele Kürschnera.V tomto časopise vycházel na pokračování jeho druhý románZajati na moři, jehož část byla později začleněna do románuOld Surehand. S Kürschnerem spolupracoval téměř deset let.
V roce1880se poprvé oženil sEmmou Linou Pollmerovou, ale manželství se po třinácti letech fakticky rozpadlo.Od roku1892začaly vycházet romány zOrientus hlavním hrdinou jménemKara ben Nemsí, který je totožný sOld Shatterhandem, a jeho známost rostla. On sám se začal prohlašovat za hrdinu svých příběhů Old Shatterhanda. Vydávalplakátyse svými fotografiemi v jeho kostýmu, které se prodávaly v tisícových sériích. Do roku1890vycházela jeho díla na pokračování v časopisech a teprve potom knižně v nakladatelstvíFriedrich Ernst Fehsenfeld.Od roku1892jakoSebrané cestovní romány Karla Maye,v roce 1893trilogieVinnetou, rudý gentlemana od roku1896pod titulemSebrané příběhy z cest Karla Maye.Stále tvrdil, že vypráví své vlastní příběhy z cest, které vykonal doUSAv letech1862až1863, na Dálný východ (1864–1865) a doOrientu(1868–1870). Knihy vycházely v desetitisícových nákladech a úspěšně se prodávaly po celém světě. Úhrnný náklad titulů vydaných Fehsenfeldovým nakladatelstvím dosáhl 400 000.V roce1896May koupil dům v Radebeulu uDrážďan, který nazval „Villa Shatterhand“.
V letech 1897–98 pobýval vBrné nad Labem, dnešní součástiÚstí nad Labem, kde napsal románVánoce. V místní restauraci Srdíčko (tehdy hotel Herzig) měl pamětní síň, tento hotel je však již v dnešní době zrušen.V říjnu 1898 přijel doPrahy, kde osobně vedl spor proti českému nakladateliVilímkovive věci překladu svých knih.
Na první skutečně doloženou cestu se vydal až v roce1899doOrientu, kdy navštívil dějiště svých románů a dostal se až naSumatru. Tato cesta trvala patnáct měsíců a pro Maye znamenala těžkou konfrontaci se skutečností, která byla zcela odlišná od jeho literárních představ. Napsal rományA mír na Zemi!aV Říši stříbrného lva, které se od ostatních lišily mnohemrealističtějšímpohledem. Jeho věhlas byl ale otřesen, když po Münchmeyerově smrti koupil knihkupecAdalbert Fischerod Münchmeyerovy vdovy Pauline jeho nakladatelství se všemi právy, a přes výslovný Mayův zákaz začal vydávat jeho staré kolportážní romány v knižní podobě pod jeho jménem včetně těch, které poprvé vyšly pod pseudonymem či anonymně. Fischerova práva však byla velice nejasná, protože dohody mezi Mayem a Münchmeyerem byly uzavřeny ústně, přičemž podle Maye nebyly dodrženy (pokud by totiž náklad určitého románu dosáhl 20 000 výtisků, připadla by práva na vydávání tohoto románu zpět spisovateli). Proto podal May na Fischera žalobu pro neoprávněný dotisk a další žalobu na Pauline Münchmeyerovou pro nedodržení smluvních podmínek, protože mu nebyla ochotna přeložit doklady o výši nákladů.
V roce1903se rozvedl a krátce na to si vzalKláru Plöhnovou, o 20 let mladší vdovu po svém příteli.
Téměř celý zbytek života strávil usoudů. Fischerovi se podařilo vyvolat proti Mayovi v tisku štvanici. Snažil se Maye znemožnit před veřejností tím, že zatímco psal pro katolické časopisy vysoce morální příběhy, současně sepisoval kolportážní škváry plné nemravných scén. Rovněž vyšla najevo Mayova „kriminální“ minulost. May se sice bránil, že mnohé frivolní pasáže byly do románů vloženy třetí stranou, to se ale již nedalo zjistit, protože původní rukopisy nešlo dohledat. S Fischerem sice uzavřel smír, ale štvanice na jeho osobu v tisku nadále pokračovaly. Přesto dokázal ještě napsat čtvrtý díl románuVinnetou, dokončit románV Říši stříbrného lvaa sepsal svouautobiografiiMůj život a mé cíle.
V roce 1908 se s manželkou vypravil na svou první cestu do Spojených států. KroměNew Yorku,Buffala,Niagarských vodopádůnavštívil i indiánskou rezervaciTuscarorů.
Jeho zdraví bylo podlomené neustálými spory a osočováním. O Vánocích 1910 prodělal zápal plic. V květnu a červnu 1911 pobýval v lázních vJáchymově, potom absolvoval v doprovodu manželky ozdravný pobyt vTyrolsku.V prosinci1911May soudní spory vyhrál. Zadostiučinění mu přinesla přednáška 22. března 1912 veVídni, po které mu téměř 3000 posluchačů připravilo nadšené ovace.Zanedlouho,30. března1912v důsledku vysílení, prodělaného zápalu plic a pomalé otravy těžkými kovy z olověných vodovodních trubek zemřel ve své rezidenci v Radebeulu.
V roce1913bylo vRadebeuluzaloženo nakladatelstvíKarl-May-Verlag(dnes sídlí vBambergu), které vydáváSebrané spisy Karla Maye(doposud devadesát čtyři svazků).
V roce1928bylo v jeho Ville Shatterhand zřízenoMuzeum Karla Maye, které existuje dodnes.
Od roku1938se v přírodním divadle vSaském ŠvýcarskuFelsenbühne Rathenkonají představení podle jeho děl.
V roce1969vzniklaSpolečnost Karla Maye(Karl-May-Gesellschaft), která se zabývá studiem života a díla Karla Maye a propagací jeho prací.
Na podzim roku2006byla vSokolověodhalena jehopamětní deska, neboť zde 2× přenocoval.
V roce2012se u příležitosti stého výročí úmrtí autora konala vpražskémNáprstkově muzeuvýstava Na stopě Karla Maye.
V květnu2013byla v Jáchymově na domě proti radnici odhalena jeho pamětní deska, neboť v tomto domě bydlel v roce 1911, když se léčil ve světově prvních radonových lázních, které se tehdy nacházely v domě pekaře Kühna.
V létě2017byla vpražskéMalostranské beseděuspořádána výstava Dobrodružný svět Karla Maye.
Na podzim roku2019se konal tradiční festival německy mluvených filmůDas Filmfest, jehož součástí bylo vzpomínkové pásmo Kult Karl May.
Jedná se pouze o sbírky povídek, které vyšly za autorova života.
Podle románů Karla Maye bylo natočeno mnohofilmů. VČeskuje nejslavnější série z let1962–1965Poklad na Stříbrném jezeřeaVinnetou I – III. V těchto filmech hrálo mnoho slavných herců. Mezi jinýmiPierre Bricejako Vinnetou,Lex Barkerjako Old Shatterhand a dále např. Mario Girotti (později přijal pseudonymTerence Hill),Klaus Kinski,Mario Adorf,Eddi ArentneboHerbert Lom.Hudbouk těmto filmům se proslavil skladatelMartin Böttcher.