Masakr v Palmirách

Masakr v Palmiráchbyla série masovýchpopravprobíhajících od prosince1939do července1941, které provedly nacistické německé jednotky u vesnicePalmiryvKampinoském praleseseverozápadně odVaršavy. Oběťmi byli zejménaodbojářiaŽidéa zavražděno bylo okolo 1700 lidí.
Varšava byla nacistickými vůdci vnímána jako jedna z největších překážek jejich plánu na podmanění polského národa. Ponacistické invazi do PolskabylaVaršavav nově vytvořenémGenerálním gouvernementuredukována na provinční město. Zůstala však centrem polského kulturního života. Ve Varšavě sídlilo také vrchní velenípolského podzemního státua brzy se stala baštou ozbrojeného a politickéhoodporu proti německé okupaci.
Polské hlavní město se vzdalo armádámwehrmachtu28. září1939. O tři dny později vstoupili do města příslušníciEinsatzgruppe IVpod vedenímSS-BrigadeführeraLothara Beutela. Okamžitě provedli prohlídky ve veřejných i soukromých budovách a hromadně zatýkali.8. října1939bylo zadrženo asi 354 polských učitelů a katolických kněží, neboť okupační úřady předpokládaly, že jsou „plni polského šovinismu“ a „vytvářejí obrovské nebezpečí“ pro veřejný pořádek.Brzy byly varšavské věznice a vazební věznicePawiak, vězniceMokotów, Ústřední vazební věznice na Daniłowiczowské ulici a sklepysídla gestapana třídě Szucha 25 plné vězňů.Mnozí z vězňů byli deportováni do nacistických koncentračních táborů a mnoho dalších bylo zavražděno.
V prvních měsících německé okupace byli varšavští političtí vězni tajně popravováni v zadní části komplexu budovpolského parlamentu(Sejmu) ve Wiejské ulici (v tzv. sejmových zahradách). Od října1939do dubna1940zde bylo zavražděno několik set lidí. Nacistické policejní orgány si však brzy uvědomily, že nebudou schopny udržet popravy v tajnosti, pokud budou prováděny v samém centru velkého města. Bylo rozhodnuto, že od té doby budou hromadné popravy prováděny na malém lesním paloučku v Kampinoském pralese, který se nachází poblíž obcíPalmiryaPociecha, asi 30 km severozápadně od Varšavy.
Popravy prováděli příslušníciOrdnungspolizeinebo jezdeckého plukuSS-Reiterei, který byl ubytován ve Varšavě. Dohlíželi na ně důstojníci gestapa pod vedením veliteleSDaSicherheitspolizeive Varšavě,SS-StandartenführeraJosefa Meisingera.
V každém případě byly hromadné popravy v Palmirách pečlivě připraveny. Masové hroby byly vždy vykopány několik dní před plánovanou popravou. Obvykle to dělala jednotkaArbeitsdienstu, která byla ubytována vŁomně, nebo příslušníciHitlerjugend, kteří tábořili poblíž Palmir. Ve většině případů mělyhrobytvar příkopu a byly více než 30 metrů dlouhé a 2,5 až 3 metry hluboké. Někdy byly pro menší skupiny odsouzených nebo pro jednotlivé oběti připraveny hroby nepravidelného tvaru, podobné přírodním terénním sesuvům nebo kráterům po výbuchu. Palouček, kde se popravy konaly, byl brzy rozšířen vykácením stromů.V den plánované popravy dostali polští lesní dělníci vždy volno. Německá policie mezitím podnikala intenzivní hlídkování v blízkosti mýtiny a v okolních lesích.
Oběti byly na místo popravy dopravovány nákladními auty. Obvykle je přiváželi z věznicePawiak, výjimečně z vězniceMokotów. Vojáci SS se snažili oběti přesvědčit, že je převezou do jiné věznice nebo dokoncentračního tábora. Z tohoto důvodu se transporty smrti obvykle formovaly za soumraku a vězni si mohli vzít své věci s sebou. Někdy před odjezdem dostali odsouzení dodatečný příděl jídla a byly jim vráceny doklady z vězeňského depozitáře.Zpočátku byly tyto metody natolik účinné, že si vězni neuvědomovali, jaký osud je čeká.Později, když se pravda o dění v Palmirách rozšířila poVaršavě, se některé oběti snažily z nákladních aut vyhazovat krátké dopisy nebo drobné věci v naději, že tak budou moci o svém osudu informovat své rodiny. Při poválečnýchexhumacíchbyla u některých těl nalezena kartička s nápisem „Popraveni v Palmirách“, kterou oběti napsaly krátce před svou smrtí.
Namýtiněbyla vězňům odebrána zavazadla, mohli si však ponechat doklady a drobné věci.Židési mohli ponechatžluté odznakya lidé, kteří pracovali v Pawiackém lazaretu, si mohli ponechat odznaky se symbolemČerveného kříže. Někdy byly vězňům svázány ruce a zavázány oči. Oběti pak byly odvedeny na okraj hrobu a popraveny střelbou zesamopalu. Někdy byly oběti nuceny držet za zády dlouhou tyč nebo žebřík. Takové podpěry byly později spuštěny tak, aby těla padala do hrobu v rovnoměrné vrstvě. Poválečná exhumace prokázala, že zraněné oběti byly někdy pohřbeny zaživa. PříslušníciSSaOrPopopravy fotografovali, dokud toSS-StandartenführerMeisinger nezakázal, jak se stalo3. května1940. Po skončení popravy byly hroby zasypány, pokryty mechem a jehličím a poté osázeny mladými borovicemi. Rodiny obětí byly později nacistickými úřady informovány, že jejich příbuzní „zemřeli přirozenou smrtí“.
Přes veškerou snahu se nacistům nepodařilo masakry utajit. Místní polští obyvatelé, zejména lesní dělníci a obyvatelé Palmirů a Pociecha, měli mnoho příležitostí pozorovat transporty smrti a slyšet výstřely. Několikrát také viděli skupiny odsouzenců vedených na místo popravy. Pravdu o masakru v Palmirách pomohl odhalit lesníkAdam Herbańskia jeho podřízení z polské lesní služby. S nasazením života navštěvovali po popravách lesní mýtinu (obvykle v noci), aby tajně označili masové hroby. Také několik fotografií pořízených katy v Palmirách bylo ukradeno členySvazu ozbrojeného boje.
První popravy na lesní mýtině uPalmirse uskutečnily pravděpodobně7.a8. prosince1939, kdy bylo zavražděno 70 a 80 lidí. Podle vojákůWehrmachtu, kteří hlídali nedaleký muniční sklad, byly všechny oběti židovského původu. Tuto informaci však není možné potvrdit. Další poprava byla provedena14. prosince1939, kdy bylo zastřeleno 46 osob. Přinejmenším část obětí pocházela zPruszkowa. Byl mezi nimi Stanisław Kalbarczyk, polský učitel z Pruszkowa, a dvě neznámé ženy.
Okolnosti poslední hromadné popravy provedené v Palmirách v roce 1939 jsou alespoň částečně známy. PodleMarie Wardzyńské(polské historičky zaměstnané v Institutu národní paměti) však bylo v Palmirách do konce roku 1939 tajně popraveno nejméně 70 dalších osob.
V lednu a únoru1940gestapoinfiltrovalo a rozdrtilo podzemní organizaciPolska Ludowa Akcja Niepodległościowa(PLAN, Polská lidová akce nezávislosti). Dne14. lednauprchl ze sídla gestapa na třídě Szucha velitelPLANKazimierz Andrzej Kott. Brzy poté bylo ve Varšavě zatčeno několik set lidí, mezi nimi 255 předních židovských intelektuálů. 21. ledna bylo u Palmir popraveno asi 80 rukojmích, včetně dvou žen. Mezi oběťmi byl i Marceli Nowakowski (rektor kostela Nejsvětějšího Spasitele ve Varšavě a bývalý poslanecSejmu) a 36Židů(včetně advokáta Ludwika Dyzenhause, zubaře Franciszka Sturma a šachového mistraDawida Przepiórky). Dalších 118 osob zatčených po Kottově útěku, většinou Židů, bylo pravděpodobně zavražděno v prvních měsících roku 1940.
Podle Marie Wardzyńské bylo v lednu 1940 v Palmirách popraveno také asi 40 obyvatelZakroczymu. Mezi nimi byl i starosta Zakroczymu Tadeusz Henzlich.
Další hromadná poprava v Palmirách byla provedena 26. února 1940. V odvetě za smrt německého starostyLegionowa, který byl dva dny předtím zavražděn neznámými pachateli, bylo na „mýtině smrti“ zavražděno asi 190 osob. Mezi oběťmi bylo i šest žen. Ve většině případů pocházely oběti této popravy z Legionowa nebo z okolních lokalit.
V noci28. března1940vnikli němečtí policisté do domu na Sosnové ulici ve Varšavě, kde měl svůj konspirační bytJózef Bruckner, velitel podzemní organizace Wilki. Bruckner a jeho pobočník zahájili na policisty palbu a po krátkém boji z domu uprchli. V odvetě Němci zatkli 34 polských mužů, kteří v tomto domě bydleli (ve věku od 17 do 60 let). Všichni byli23. dubna1940zavražděni v Palmirách.
Dne 2. dubna 1940 bylo v Palmirách zavražděno asi 100 vězňů z věznic Pawiak a Mokotów. Poprava byla provedena jako odveta za atentát na dva německé vojáky ve Varšavě. Mezi oběťmi byli Jan Krawczyk (teolog, farář katolické farnosti ve Wilanowě), Bogumił Marzec (advokát), Stefan Napierski (literární kritik, redaktor literárního měsíčníku Ateneum), Bohdan Offenberg (zástupce ředitele Fondu práce), Zbigniew Rawicz-Twaróg (kapitán polské armády), Jacek Szwemin (architekt) a 27 žen.
Podle polských historiků bylo v Palmirách od prosince 1939 do dubna 1940 popraveno 700 až 900 osob.
Na jaře1940se nejvyšší představiteléNSDAPaSSvGenerálním gouvernementurozhodli provést rozsáhloupolicejní operacizaměřenou na likvidaci polské politické, kulturní a společenskéelity. Masové vyvražďování polskýchpolitiků,intelektuálů, umělců, společenských aktivistů a také osob podezřelých z potenciální protinacistické činnosti bylo považováno za preventivní opatření, které mělo udržetpolský odbojrozptýlený a zabránit Polákům v povstání během plánovanéněmecké invaze do Francie. Tato operace dostala krycí názevAB-Aktion(zkratka zAußerordentliche Befriedungsaktion). oficiálně trvala od května do července 1940 a vyžádala si nejméně 6500 obětí.
Koncem března 1940 zasáhlaVaršavua okolní města vlna zatýkání. Během následujících dvou měsíců byly v Pawiaku zadrženy a uvězněny stovky polských intelektuálů a předválečných politiků.20. dubnagestapo zatklo v budově varšavské Advokátní komory 42 polských advokátů. Dne10. květnaokupanti zadrželi více než desítku ředitelů polských škol, kteří navzdory německému interdiktu uzavřeli své školy naDen ústavy3. května. S nástupemAB-Aktionse zvýšila četnost a počet poprav v Palmirách.
První hromadná poprava provedená v Palmirách v rámciAB-Aktionse uskutečnila14. června1940. Toho dne bylo zavražděno asi 20 osob, mezi nimi i polský historikKarol Drewnowskia jeho syn Andrzej.
Nejlépe zdokumentovaný masakr se odehrál ve dnech20.a21. června1940, kdy byly z Pawiaku vypraveny tři transporty s 358 vězni na popraviště u Palmir. Mezi oběťmi byli:
Dne23. července1940generální guvernérHans Frankoficiálně oznámil konecAB-Aktion. Přesto masakry v Palmirách pokračovaly ještě více než rok. Dne30. srpna1940bylo na lesní pasece popraveno nejméně 87 osob. Mezi oběťmi byla řada lidí, kteří byli o tři měsíce dříve zatčeni veWłochách.
Další hromadná poprava byla provedena17. září1940, kdy bylo na lesní mýtině u Palmiry zavražděno asi 200 vězňů z Pawiaku, včetně 20 žen. Podle Reginy Domańské tento masakr mohl souviset s odhalením podzemní tiskárny ve Lwowské ulici ve Varšavě.
Jednalo se o poslední popravu provedenou v Palmirách v roce 1940, jejíž okolnosti jsou alespoň částečně známy. Během poválečnéexhumacevšak byly na lesní pasece nalezeny tři masové hroby naplněné 74, 28 a 24 mrtvolami. Je jisté, že první dva z nich byly zasypány a pohřbeny v zimě 1940, zatímco třetí byl pravděpodobně vykopán v zimě 1940 nebo 1939. Okolnosti těchto masakrů se polským historikům nepodařilo zjistit. Podle Reginy Domańské bylo 4. prosince 1940 v Palmirách popraveno asi 27 vězňů z Pawiaku, podle Marie Wardzyńské mohlo být v zimě 1940 v Palmirách zavražděno až 260 lidí.
Dne7. března1941byl vojáky Svazu ozbrojeného boje zavražděn herecIgo Sym, známý nacistickýkolaboranta agentgestapa. Jako odplata bylo o čtyři dny později v Palmirách popraveno 21 vězňů Pawiaku. Mezi oběťmi byliStefan Kopeć(biolog, profesorVaršavské univerzity) aKazimierz Zakrzewski(historik, profesor Varšavské univerzity).Dne1. dubna1941bylo v Palmirách popraveno asi 20 mužů zŁowicze. Mezi oběťmi byl i náměstek starosty města Łowicz Adolf Kutkowski.
Další masakr se odehrál12. června1941, kdy bylo v Palmirách zavražděno 30 vězňů z Pawiaku, včetně 14 žen. Mezi oběťmi byli mimo jiné:Witold Hulewicz(básník a rozhlasový novinář), Stanisław Piasecki (pravicový politik a literární kritik), Jerzy Szurig (právník, syndikalista), Stanisław Malinowski (advokát). Poslední známá hromadná poprava v Palmirách byla provedena17. července1941, kdy bylo na lesní pasece zavražděno 47 osob, většinou vězňů z Pawiaku. Mezi oběťmi byl iZygmunt Dymek(novinář a dělnický aktivista) a šest žen.
Po17. červenci1941přestaly německé úřady využívat lesní mýtinu v Palmirách jako místo hromadných poprav. Důvodem bylo pravděpodobně uvědomění, žepolský odboja civilní obyvatelstvo dobře vědí, co se v Palmirách děje.
Plnou odpovědnost za akce SS a německé policie veVaršavěv období od podzimu1939do léta1941, a tedy i za zločiny vPalmirách, nesou především guvernér varšavského okresuLudwig Fischera tehdejšíSS-GruppenführerPaul Moder, velitel SS a policie ve varšavském okrese. Dne3. března1947byl Fischer rozsudkem Nejvyššího národního soudu odsouzen ktrestu smrti. Moder zemřel v roce1942navýchodní frontě.
Zvláštní roli při vyhlazovací akci v Palmirách však sehrál jim podřízenýSS-StandartenführerJosef Meisinger, který od listopadu 1939 do března 1941 zastával funkci velitele německé bezpečnostní policie a bezpečnostní služby (KdS) ve Varšavě a byl osobně odpovědný za realizaci operace AB na území varšavského okresu. Dne 3. března 1947 byl Meisinger rozsudkem Nejvyššího národního soudu odsouzen k trestu smrti.
Poválcezahájil Polskýčervený křížza podporyHlavní komise pro vyšetřování německých zločinů v Polskuv Palmirách pátrací aexhumační proces. Práce probíhaly od25. listopadudo6. prosince1945a později od28. březnado prvních měsíců léta1946. Díky Adamu Herbańskému a jeho podřízeným z polské lesní služby, kteří v letech okupace s nasazením vlastního života označovali místa poprav, se polským vyšetřovatelům podařilo najít 24 masových hrobů. Bylo exhumováno více než 1700 mrtvých těl, ale pouze 576 z nich bylo identifikováno. Později se polským historikům podařilo identifikovat jména dalších 480 obětí. Je možné, že některé hroby stále leží neobjevené v lese u Palmir.
V roce1948byla lesní mýtina u Palmir přeměněna na válečný hřbitov a mauzoleum. Na palmirském hřbitově byly pohřbeny i oběti nacistického teroru, jejichž těla byla nalezena na některých dalších popravištích v rámci tzv.varšavského kruhu smrti. Celkem je zde pohřbeno přibližně 2204 osob. V roce1973bylo v Palmirách zřízenoMuzeum Národního památníku Palmiry, pobočka Muzea Varšavy.
P. Zygmunt Sajna, který byl zavražděn v Palmirách17. září1940, je jedním ze 108 polských mučedníků druhé světové války, které13. června1999blahořečilpapežJan Pavel II.P.Kazimierz Pieniążek(členKongregace vzkříšení), další oběť palmirského masakru, získal titulslužebníka Božího. V současné době je jedním ze 122 polských mučedníkůdruhé světové válkyzařazených dobeatifikačního procesuzahájeného v roce1994.
Palmiry se staly, jak říká Richard C. Lukas, „jedním z nejznámějších míst masových poprav“ v Polsku, prezidentBronisłav Komorowskioznačil masakr nazývají jako „druhouKatyň“.
Scény z poprav prováděných Němci v Palmirách byly zachyceny ve filmuOstatnie okrążenie(Poslední obklíčení) a ve válečných seriálechPolskie drogi(6. díl) aCzas honoru(1. a 37. díl). Masakru v Palmirách je také věnován dokumentární film „Palmiry. Polská Katyň“ z cyklu „Polsko a svět s historií v pozadí“.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůPalmiry massacrena anglické Wikipedii aZbrodnia w Palmirachna polské Wikipedii.