Předkolumbovská Amerika

Předkolumbovská Amerikaje označení pro historická období naamerickém kontinentupřed připlutímKryštofa Kolumbav roce 1492, které bylo počátkem evropského působení na kontinentu a zcela zásadně proměnilo obě, po tisíce let odděleně se vyvíjející,civilizace. Objevení kontinentuVikingemLeifem Erikssonema založení vikingské osady naNewfoundlandumělo na obyvatele Ameriky mizivý vliv.Je doloženo roku 1021 vL'Anse aux Meadows.Naopak, že by se do Ameriky dostalAbú Bakr II.není doloženo.
Stejně jako je velice pestré přírodní prostředí kontinentu, vzniklo zde nepřeberné množství často velice odlišných kultur. Termín předkolumbovské kultury se nejčastěji pojí k nejrozvinutějším civilizacím, které se nacházely v oblastiMezoameriky(napříkladOlmékové,Teotihuacán,AztékovéaMayové) a v oblasti centrálníchAnd(napříkladChavín de Huántar,MočikovéčiIncká říše). Ovšem i v Severní Americe existovala v pozdější době veliká sídliště a města jako napříkladPueblo BonitočiCahokia, kde tamní stavitelé postavili největší z amerických „pyramid“ – dnes nazývanouMohylamnichů.
Všichni nativní obyvatelé Ameriky, původnělovci a sběrači, majíasijskýpůvod, přišli však z různých oblastí Asie a lišili se vnější podobou.Původem byli spíše zeSibiřenež z Japonska.Dnes je obecně přijímána teorie jejich přechodu na kontinent v místě dnešníhoBeringova průlivuv poslednídobě ledové, ve které byl díky poklesu mořské hladiny o 85 metrů obnažen 1600 kilometrů široký pruhkontinentálního šelfu(tzv. „Beringie“).Tuto teorii jako první formuloval českýantropolog(žijící vUSA)Aleš Hrdlička(ale domníval se, že k tomu došlo před 3000 lety).Stalo se tak postupně přibližně od doby před 40 000 lety(jiní autoři uvádějí i odlišná data, například před 30 tisíci lety,25 000 př. n. l.či nálezy v Kanadě (Bluefish Caves) z doby 22 000 př. n. l.,což zpochybňuje teorii o hlavním příchodu přes Beringovu úžinu zhruba před 14 tisíci lety,protože genetické důkazy starověkých Beringů ukazují na více než 20 tisíc let.)Patrně se jednalo (minimálně) o dvě vlny migrace do Severní Ameriky, přičemž první mohla nastat přibližně před 24 tisíci let a druhá 15 tisíci lety.
Až na jih kontinentu lidé došli okolo roku 9000 př. n. l. podle poznatků z 20. století.Novější poznatky ale ukazují, že například na jihuChilebyli lidé před více než 14 tisíci lety.Byla tam objevena stopa přes 15 tisíc let stará(v Severní Americe jsou stopy až 23 tisíc let staré)a známky lidského osídlení i více než 18 tisíc let staréči zpracování masa 21 tisíc let staré,což jsou datování starší než která mákultura Clovisze Severní Ameriky. Greenbergova hypotéza uvádí,že Amerika byla osídlena dvěma cestami – přes Beringův průliv a zejména střední a Jižní Amerika i z asijských ostrovů přes moře. K osídlení Ameriky také mohlo dojít podél pobřeží. V Jižní Americe (napříkladNárodní park Serra da Capivara) se totiž nalezly starší nálezy, než by odpovídalo osídlení Ameriky přes pevninský most.
Artefakty byly doloženy pro dobu 14000 let př. n. l. v Severní i Jižní Americe. Odpovídají také osídlení zAustrálie.Genetické studie dokazují obchod Jižní Ameriky s Polynésií,kde bylo nalezeno písmorongorongo(písmo bylo nalezeno i v Mezoamerice, ale ne v Severní Americe).Metalurgieje také charakteristická pro Jižní Ameriku a nebyla nalezena v Severní Americe.
Ostatní teorie původů obyvatel Ameriky byly odmítnuty jako nepodložené – antropologGrafton Elliot Smithnapříklad tvrdil, že pocházejí zEgypta, podle jiných se jedná o potomky obyvatelAtlantidy,LemuriečiMu.Mormonidodnes zastávají názor, že se jedná o potomky ztracených desetiizraelských kmenů.K nejstarším známým nalezištím lze přiřadit například lokalituTule Springsna území dnešních USAči další lokality v Jižní Americe (jeskyně Lauricocha, Guitarreo či Diablo). O jiných oblastech, jako například jeskyně Piquimachay, se vedou spory. Jiné nálezy lze vysvětlit jako nástroje opic.Roedl uvádí archeologický nález vtexaskémLewisville, datovaný dokonce do období 38 000 let př. n. l.Jsou ale i jiné známky přítomnosti člověka a to dokonce v době 130 000 let př. n. l., což by mohl být napříkladHomo erectus.Důkazy jsou ale diskutabilní.
Zásadní odlišnost mezi Novým a Starým světem spočívala například v tom, že v Americe nebyladomestikovánatéměř žádná zvířata (největším bylalama, pak už jenmorčea menší drůbež –krocani, kachny). Jediným zvířetem domestikovaným v celé Americe bylpes(patrně do Ameriky přišel s lidmi).Zemědělství bylo založeno na pěstovánímaniokuakukuřice(jeho počátky jsou datovány přibližně do roku 7000 př. n. l.).Mezi další plodiny patří podle oblasti napříkladbrambory,rajčata,tomatillo,dýně,chilli papričky, fazole,ananas,sladké brambory,merlík čilský,laskavec,vanilka,kakao,cibule,podzemnice olejná,jahodyčiavokádo. Rozšířené bylo i pěstováníkoky(v Andách) a užívání řady přírodních psychotropních látek.
Některé archeologické objevy nasvědčují možnosti, že na Coloradské plošině žila neznámá lidská kultura už v době před asi 37 000 lety.
Kultura Clovis byla nejrozšířenějšípaleolitickoukulturou v Severní Americe. Je datována přibližně do období 10 000 př. n. l. až 9200 př. n. l. Jednalo se olovce a sběrače, kteří lovilimamutya jejich sídliště sloužila zejména k jejich zpracování.
Mississippská kultura ve své době dominovala celé oblasti řekyMississippi. Typická pro ni byla stavba mohutných mohyl. Společnost neznala písmo. Jejich společnost byla stratifikovaná a založená na zemědělství. Největším sídlem této kultury bylaCahokia, kde tamní stavitelé postavili největší z americkýchpyramid– dnes nazývanou Mohyla mnichů.
Obyvatelé Severní Ameriky vytvořili velice pestrou mozaiku jazykových oblastí a kulturních okruhů. Více homogenní byly například oblast prérií či sever, kde se usadili poslední příchozí –Inuité, naopak velice pestrá byla situace při západním pobřeží Ameriky. AntropologAlfred Louis Kroebervyjmenoval deset kulturních oblastí, ke kterým jsou zde uvedena některá ze známějších etnik. Arktická (Inuité), subarktická (Čipewajové, Creeové), severovýchod (Algokinové – Otawové, Mohykáni, Irokézové –Mohawkové, Senekové,Čerokíové), jihovýchod (Čoktavové, Seminolové, Čikasavové), prérie (Šajeni,Siouxové,Pawnee, Černonožci, Vraní indiáni, Komančové, Kajovové), jihozápad (Apačové, Hopi, Zuni, Pimové), Velká pánev (Great Basin– Utové,Šošoni, Pajutové), Kalifornie, plateau a severozápad (Činukové,Kwakiutlové).
Předkolumbovské kultury v Mezoamerice byly založené na zemědělství – zejména na pěstováníkukuřice. Centrem osídlení byla velká opevněná města obklopená zemědělským zázemím, ve kterých se soustřeďoval obchod, náboženské obřady i politická moc. Někdy se v souvislosti s touto oblastí hovoří přímo oměstských státech.Na druhou stranu zde nebyla domestikována téměř žádná zvířata a nebyly používány kovové nástroje. Písmo bylohieroglyfické. V případě vývoje mezoamerických civilizací je rozlišováno předklasické, klasické a poklasické období.
Jacques Soustelledělí mezoamerické kultury i podle jiných kritérií. Kultury Olméků, Mayů a Teotinuacánu v prvním tisíciletí byly dle něj mírumilovné a koncentrované kolem obchodu a náboženských center. Toltékové byli kulturou přechodnou mezi druhým obdobím, kdy se po celé oblasti prosadily válečnické civilizace, vyžadující hromadné lidské oběti. Dlouhou dobu mírumilovní Mayové a Toltékové se k vedení válek a obětování lidí také přiklonili.
Olmékové (jejich původní název není znám) jsou nejstarší komplexní civilizací předklasického období, která se rozvinula v bažinatých a pravidelně zaplavovaných nížinách na pobřežíMexického zálivu(vyvýšené bylo pouze pohoří Tuxtla). Jejich kultura je datována do období 1200 př. n. l. až 400 př. n. l.Znali obrázkové písmo, ve městech stavěli pyramidy a mohyly. Olméčtí umělci vytvářeli mohutné sochy zčedičez pohoří Tuxtla, které pak přepravovali na velké vzdálenosti. Nejstarší centrum kultury –San Lorenzo, bylo kolem roku 900 př. n. l. téměř zcela zničeno. Pozdější centrumLa Ventabylo později také zničeno a posledním centrem bylo pravděpodobněTres Zapotes.Jejich náboženství si vyžadovalo lidské oběti a pravděpodobně byl rozšířen i rituální kanibalismus.
Mayská civilizace existovala v oblasti jižního Mexika a zejména na poloostrověYucatán. Mayská civilizace vznikla už v předklasickém období a ze všech zdejších civilizací vydržela nejdéle – ovládnutí oblasti Španělům trvalo déle než jedno století.
Mayské písmo bylo nejpokročilejší na kontinentu a na velice vysoké úrovni bylo takéumění,architektura, stejně jako znalostimatematikyaastronomie.Mayové znalinulu, délku roku určili přesněji nežgregoriánský kalendář, přesně vypočetli pohyb nebeských těles (v případěVenušes odchylkou méně než dvě hodiny za 500 let) a jejich kalendář pracoval s perspektivou milionů let. Přitom neznali kolo či kovové nástroje.Soustelle dokonce prohlásil, že:„Mayové jsou možná jediní na světě, kdo uctívali kult času“.PotomciMayův oblasti žijí dodnes.
Teotihuacán (název není původní a pochází od Aztéků) byl centrem nejznámější mezoamerické kultury klasického období, jejíž oblast vlivu byla dokonce větší než později u samotných Aztéků.Je datován do období od 4. stol. př. n. l. do 7. stol. n. l.Město bylo nejvýznamnějším obchodním centrem oblasti a také náboženským centrem (jednalo se opolyteismus. Bohové byly například:Tlaloc,ChalchiuhtlicuečiQuetzalcoatl). S počtem obyvatel odhadovaným na 125–250 tisíc osob bylo mnohem větší, než jakékoliv jiné město ve Starém světě.Jeho obyvatelé se věnovali zemědělství. Vyznačovalo se monumentální architekturou – mělo široké ulice, pyramidy (zejménaPyramida SlunceaPyramida Měsíce) a chrámy. Umělecké předměty byly zejména zobsidiánua keramiky. Proč bylo město později opuštěno se nepodařilo uspokojivě objasnit, zejména v jeho bohatších čtvrtích jsou patrné stopy požáru. Aztékové město po několika stovkách let částečně znovuobydleli.
Etnoložka a historičkaMarkéta Křížová, uvádí, že Toltékové nejspíš nikdy neexistovali a jde jen o módní vlnu New Age.Centrem Toltécké kultury, která prožívala rozmach od počátku 7. do druhé poloviny 12. století, byla severně od Teotihuacánu položené městoTula(zkomolenina původního názvuTollan).Ve století byla Tula zničena a o důvodech jejího zániku panují, jak je to u této oblasti typické, pouze dohady.
Vrcholnou kulturou v oblasti centrálního Mexika se stali Aztékové. Aztécká říše vznikla zkonfederaceměstských státůTenochtitlánu,TexcocaaTlacopánu, jež byla vytvořena roku1428po vítězné válce proti městskému státuAzcapotzalco, po nížTenočkovézískali rozhodující vojenský a politický vliv. Následně se Tenochtitlán stal hlavním městem konfederace. Aztécké písmo bylo obrázkové, které sloužilo k psaní řady literárních žánrů (například básně a náboženské texty). Aztékové měli velice složitý systém náboženství. Svět a historii vnímali jako neustálý cyklus zrození a smrti. Slunce podle nich neustále potřebovalo přísun lidské krve, aby nezesláblo a svět nezanikl. Tomu sloužilo obrovské množství lidských obětí.
Do konce15. stoletísi Aztékové porobili většinu kmenů středního a jižního Mexika. Od počátku16. stoletíměla rozlehlá říše problémy se správou, které ji oslabovaly. Říše byla rozvrácenaevropskýmidobyvateli, které vedlHernán Cortés.
Lidé, kteří osídliliKaribikpostupovali z oblasti ústí řekyOrinocov dnešníVenezueleostrovyMalých Antilaž poVelké Antily. V době připlutí Španělů do Karibiku zde byli nejrozšířenějšíSibonejové,TaínovéaKaribové. Nejstarší karibskou kulturou ovšem byla kulturaGuanajatabeye, podle materiálu používaného nejčastěji k výrobě předmětů zvaná téžkultura lastur. Toto paleolitické etnikum bylo v době připlutí Španělů zatlačeno do izolace na západě Kuby.Sibonejové žili v době příchodu Španělů na většině Kuby a části Haiti. Byly to rybáři a pěstitelé manioku.
Na Velkých Antilách a Bahamách dominovali Taínové (součást kulturyAravaků), kteří se dělili na řadu dalších skupin. Stopy arawackého osídlení jsou všude od Trinidadu až po Kubu aBahamy. Příslušníci taínského velice mírumilovného etnika byli především rybáři a zemědělci pěstující maniok.Byli toanimisté. Arawakové se potýkali s bojovnými Kariby, kteří je, až na několik severních ostrovů, vytlačili z prostoru Malých Antil. Karibové byli méně rozvinutí a výrazně agresivnější. Jejich náboženství bylo animistické a provozovali rituálníkanibalismus(slovo kanibal je odvozeno právě ze jména tohoto etnika).
Populace Taínů na Hispaniole se necelých 50 let po příchodu Evropanů zmenšila z 300 000 na méně než 200 osob.Po sto letech od příchodu Španělů vymizela téměř celá populace Arawaků. Pouze několik izolovaných oblastí obývaných Kariby existuje dodnes.
Oblasti mezi Mezoamerikou a oblastí And byly pod vlivem tamních civilizací, byla zde vysoká hustota obyvatelstva, rozvinutý obchod, metalurgie a hrnčířství. Zemědělství bylo založené na pěstovánímanioku. Vyspělosti mezoamerických a andských říší však tyto oblasti nedosáhly. Přesto zde byla řada významných oblastí a kultur, napříkladTaironové,Sinú,Muiskové,Kimbajové,KalimovéčiTolimové. Například Taironská oblast na severu dnešníKolumbiev pohoříSierra Nevada de Santa Martazahrnovala přes 200 měst s kamennými budovami. Byly zde i kamenné silnice a středisko těžby zlata.
Pro nejrozvinutější kultury v andské oblasti byly typické velké říše a časté války. Historicky jsou dnes děleny do tří období (horizontů) podle převládajícího uměleckého vlivu a dvou přechodných (intermediálních) období, kdy byla oblast kulturně roztříštěná. Jejich poznání komplikuje absence písma. Typické prvky zdejších kultur jsou závlahové zemědělství, monumentální architektura, vyspělé zpracování kovů, keramiky a textilu.
Období předcházející prvnímu horizontu je děleno na předkeramické (4000–1800 let př. n. l., napříkladcivilizace Caralčikultura Chinchorro) a raně keramické období (1800–900 let př. n. l., keramická kultura veValdiviavšak existovala dříve). V této době vznikají první organizovaná společenství a sídliště městského typu. Rozvijí zemědělství (kukuřice,bavlna), chov lam, je budováno zavlažování. K tomuto období jsou řazena například naleziště El Paraiso, Las Haldas, Kotosh, Mojeque či chrámový komplexCerro Sechín.
K nejstarším a nejvyspělejším kulturám v oblasti patřil Chavín (nebyl však jediný viz například kulturyWankaraniaChiripa), jehož existence je datována mezi lety 900–200 př. n. l. s vrcholným obdobím od roku 400 př. n. l.Nejznámější lokalitou je městoChavín de Huántar, nacházející se na frekventované obchodní trase na východním svahu And. Architektura města je v kamene a nepálených cihel. Jsou zde akvadukty, kanalizace a terasovitá pole, usnadňující zemědělství v andském prostředí charakteristickém nedostatkem půdy. Vyspělé bylo zpracování textilu, keramiky a zlata.
Náboženství bylo centralizované a mělo podobuteokracie. Významné je například „usmívající se božstvo“ s atributy kočkovité šelmy a hada, jehož pravé jméno neznáme či Bůh se žezly.Pravděpodobně se jednalo o lovce lebek. Zajímavostí je pravděpodobně z rituálních důvodů zbudovaný důmyslný kanalizační systém pod hlavním chrámem, který měl v chrámu vytvářet působivé zvukové efekty.Samotný Chavín už však navazuje na jiné starší kultury (např.Kotoshči Shillacoto)a pravděpodobně měl kontakty s Mezoamerikou. Vliv chavínské kultury se projevoval až do doby Inků.
Po úpadku Chavínu následovalo rané přechodné období (200 př. n. l. až 700 n. l.), kdy se oblast rozpadla na řadu místních, vzájemně soupeřících útvarů (seňoríos), formujících se ještě v době existence Chavínu, z nichž známější jsou dnes kultury Moche, Nazca, Paracas,Lima,VicúsčiPucara.
Nejvýznamnější kulturou raného intermediálního období byli Močikové, jejichž kultura s centrem v Moche je datována do období 100 př. n. l. do 700 n. l. Šlo již o silně organizovanou,stratifikovanoua výbojnou společnost. Vyspělá jemočická malovaná keramika(časté jsou sošky zmrzačených lidí či spoutaných vězňů a zajatců, nebo erotické motivy –huacas pornográfikos), zpracování kovů a textilií. Rozvinutá byla téžchirurgie– trepanace lebek. Časté jsou výjevy žvýkáníkoky.Ústředním bodem náboženství bylo uctíváníMěsíce.Pyramida slunce, postavená v Moche z nepálených cihel (adobe) a dodnes částečně dochovaná, je s délkou nejméně 350 metrů a výškou 40 metrů největší stavbou svého druhu na kontinentu.Významným pozůstatkem močiků je nález kompletní hrobky tzv.pána ze Sipánuv roce 1987, řazený mezi nejvýznamnější archeologické nálezy v oblasti.
Kultura Paracas je pojmenována podle stejnojmenného poloostrova na peruánském pobřeží (často je považována za součást kultury Nazca). Datována je do období 650 př. n. l. až 150 n. l. a vznikala vlivem Chavínu. Známá jsou zejména zdejší pohřebiště obsahující mumie ve „fetální poloze“ (skrčenci) zabalené do perfektně dochovaných bohatě zdobených látek.Častá je u nich deformace a trepanace lebek.
Převažující kultura přechodného období na jižním pobřeží je nazývána kultura Nazca. Je datována do období 370 př. n. l. až 450 n. l. Mnoho uměleckých motivů je inspirováno kulturou Paracas. Byl zde pravděpodobně kult trofejních hlav a bylo nalezeno množství trepanovaných lebek. Veřejné stavby zde byly stavěny z nepálených cihel, proto není po nazcanské kultuře příliš architektonických památek a její nejznámější pozůstatek jsougeoglyfyna planině Nazca.
Okolo roku 500 n. l. skončilo přechodné období a andské oblasti začaly dominovat dvě kultury s centry vWari(téžHuari) ležícím severně od Cusca a vTiwanaku(téžTiahuanaco) nacházející se na pobřeží jezeraTiticaca. Zpočátku obě kultury čerpaly z odlišných kořenů – Huari bylo pod vlivem kultury Moche a Tiwanaco pod vlivem kultury Pucara, v pozdějším období (Roedl uvádí 6–7. století) se k sobě natolik přiblížily, že se mezi nimi obtížně rozlišuje a hovoří se oBolivijském TiwanacuaPeruánském Tiwanacu.Zatímco Tiwanaco bylo určeno zejména ke kultovním účelům, Huari bylo plnohodnotným městem s ulicemi na pravoúhlém půdorysu.
Z pozůstatků Tiwanaca je známá zejménaandezitováBrána slunce (široká 4 metry, vysoká 3 metry s motivem „boha se dvěma žezly“) a obří kamenná socha Atlanta. Vrchol rozvoje těchto území je datován do období 500 n. l. až 1000 n. l. Byla budována opevněná města, které spojovaly silnice a obyvatelé také odváděli svým vládcům práci na veřejných stavbách a v zemědělství, což převzali také Inkové.Huari bylo ještě před rokem 800 n. l. z neznámého důvodu opuštěno a do krize se postupně dostala celá říše.
Po úpadku Huari a Tíwanaca nastalo období soupeření až tří desítek menších útvarů, které probíhalo přibližně v 11. až 14. století. Dobové prameny hovoří o radikální militarizaci společností a bojích o půdu a vodu.Naopak neustále vzkvétalo umění a obchod.
Za nejstarší seňorío tohoto období je považován Sicán, který v době svého vzniku okolo roku 700 n. l. navázal na kulturu Moche, vrcholu dosáhl kolem roku 900 a zanikl v roce 1375, kdy se stal součástí říše Chimú. Centrum kultury se nacházelo v údolí Lambayeque. Pro Sicán byla charakteristická monumentální architektura.
Na severu v oblasti dřívější močické kultury se prosadila „říše“ Chimú (téžChimor), jejímž jádrem bylo městoChan Chan. Říše Chimú expandovala pomocí výbojů a měla velice propracovaný byrokratický aparát s nejvyšší postavou vládce – ztělesněného boha.Zajímavé je, že v Chan Chanu tvoří ve středu města jednotlivé budovy deset rozsáhlých oddělených obytných komplexů – královských paláců (ciudadel) s vlastní půdou a nádržemi vody, chráněných zdmi z nepálených cihel o výšce až 12 metrů. Každá z citadel měla jen jediný vchod a byla pravděpodobně za života sídlem a po smrti mauzoleem jednoho z panovníků, což je prvek, který se později vyskytoval i u Inků.
Rozvoj říše Chimú je datován do období 1250–1460 (říše měla délku okolo 1000 km od městaTumbespo dnešníLimu), tehdy byla poražena Inky a začleněna do jejich říše.Zajímavé je, že výrobky z oblasti Chimú se nejvíce rozšířily až po dobytí Inky, které ohromila jejich vysoká umělecká úroveň. Kovotepci a řemeslníci proto museli odejít do Cusca a pracovat pro samotné Inky.
Poslední velkou předkolumbovskou říší v andské oblasti byla Incká říše (kečuánskyTahuantinsuyu– Čtyři díly světa)s centrem vCuscu(Cusco je dnes v seznamu světového dědictví UNESCO). Vrchol rozmachu říše nastal v letech 1438–1533. Ve vrcholném období se rozkládal na území dnešních státůKolumbie,Ekvádoru,Peru,Bolívie,ChileaArgentiny(délka cca 5000 kilometrů a počet obyvatel byl odhadem 30 milionů).
Inkové vytvořili silně centralizovaný byrokratický systém, ve kterém bylo veškeré obyvatelstvo rozděleno do útvarů po deseti a na jehož vrcholu byli vládci čtyř částí říše (apo) a nad nimi všemocnýsapa inka– syn Slunce. Dominantní byl systémredistribucevětšiny vytvořených statků.Byla tolerována místní náboženství ahuaky, dominoval však kult Slunce.Inkové výrazně rozšířilisystém silnic(dosáhl délky odhadem 30–50 tisíc kilometrů), zavedli stálou armádu,budovali nová města a mohutné stavby z perfektně opracovaného polygonálního – například pevnostSacsayhuamánči chrámCoricanchav Cuscu. Běžná byla povinnost práce obyvatel na veřejných stavbách (mita). Jelikož byl v této oblasti nedostatek půdy pro zemědělství, Inkové budovali rozsáhlý systém terasových polí zabraňující erozi.Rozvinutá byla i řemesla, zejména zpracování kovů. Inkové naopak neznali princip klenby a k záznamům používali pouze uzlové písmoquipu.
Když Inckou říši dobylconquistadorFrancisco Pizarro, uchýlili se poslední inčtí panovníci na úpatí And, kde ve špatně dostupném terénu vytvořili malý státVilcabamaa zde Španělům vzdorovali až do roku 1572, kdy byl zabit poslední InkaTúpac Amaru I..