Timaios (filozof)

Timaios, nazývaný též Timaios zLokridy, řecky Τίμαιος Λοκρός, byl údajně řeckýantickýfilosofzpythagorejskéškoly. Pokud měl býtSókratovýmpartnerem v rozhovorech, musel žít v 5. století př. n. l. Jeho existence je ale nejistá, protože se vyskytuje pouze jako literární postava ve dvouPlatónovýchdialozích. Všechny údaje v pozdějších pramenech jsou buď smyšlené, nebo založené na těchto dialozích. Timaios je hlavním Sókratovým partnerem v dialogu po něm pojmenovaném a objevuje se ještě v dialoguKritiás.
U Platóna vystupuje Timaios jako vznešený a bohatý občan řecké kolonie Lokroi Epizephyrioi (dnes městoLocrivKalábrii), kde měl, než přišel doAthén, vykonávat vysoké úřady. V Athénách se měl také odehrát literárně pojatý rozhovor zachycený v dialoguTimaios. V dialogu jsou zdůrazněny Timaiovy znalosti v oblastipřírodní filosofieaastronomie.
V antice se Timaiova existence nezpochybňovala.Ciceropíše, že Platón cestoval doItálie, aby se tam u Timaia a dalších pythagorejců informoval o podstatě jejich učení.Zpráva, že Platón potkal Timaia na své italské cestě, vedlapozdně antickéhoučenceMacrobiak tvrzení, že Timaios nemohl být Sókratovým současníkem a tudíž s ním ani nemohl vést dialog, protože tehdy už Sókratés dávno nežil.Pozdně antický filosofIamblichos z Chalkidyřadí Timaia mezi známé pythagorejce.
V moderní vědě ostarověkupřevažuje názor, že si Platón Timaiovu postavu vymyslel. Předpokládá se, že ji obdařil rysy jemu známého pythagorejceArchytase.Hlavní argument ve prospěch literární fikce spočívá v konstatování, že všechny informace o Timaiovi pocházejí výhradně z Platónových údajů.Hlavním protiargumentem je, že Platón ve svých dialozích nechává vystupovat pouze historické postavy.
Dórskynapsaný spis s názvemO podstatě kosmu a duše(Περὶ φύσιος κόσμω καὶ ψυχᾶς – Peri phýsios kósmō kai psychās), který se dochoval celý a existuje ve více než padesáti rukopisech, začíná slovy: "Timaios z Lokry práví následující:". Směrodatné rukopisy ho označují jako Timaiovo dílo.V pramenech se poprvé uvádí ve 2. století n. l. (uNikómacha z Gerasya v komentáři k dialoguTimaiosodplatonikaLukia Kalbena Taura). V antice nebyla pravost spisu zpochybněna. Spis shrnuje nauku, kterou Timaios formuluje ve stejnojmenném dialogu a ve výstavbě se z větší části shoduje s Platónovým dílem.Proto se věřilo, že se jedná o Timaiův spis, z něhož Platón čerpal při koncipování Timaiovy řeči v dialogu. Tuto domněnku posílila pověst kolující od 3. století př. n. l., že je dialogTimaiosplagiát; tvrdilo se, že si Platón za mnoho peněz koupil pythagorejskou knihu, z níž vTimaiovipřevzal přírodovědnou nauku. Tato kniha byla tehdy identifikována se zmíněným spisemO podstatě kosmu a duše.
Teprve modernífilologickázkoumání prokázala, že spisO podstatě kosmu a dušepochází až z pozdního 1. století př. n. l. nebo z 1. stol. n. l. a je založený na PlatónověTimaiovi.Jedná se o jeden z četnýchpseudepigrafůfilosofickýchtraktátů, jejichžanonymníautoři připisovali své spisy známým pythagorejcům minulosti. Hlavní rozdíl od PlatónovaTimaiaspočívá v tom, žePseudotimaiospodává pouze obsah nauky, zatímco na její zdůvodnění a metodologické úvahy rezignuje. Naopak příležitostně připojuje vlastní vysvětlení a materiál z jiných platónských dialogů. Autorův postoj k pojednávaným otázkám je jednoznačnější než v PlatónověTimaiu, přístup k řešení problematiky je školský. Některé pasáže vPseudotimaiovijsou bez znalosti dialoguTimaioszmatené a zavádějící.SlohPseudotimaiaje ve srovnání sentuziastickýmzpůsobem vyjadřování v platónském dialogu střízlivý.
Ve spisuO podstatě kosmu a duše, nazývaného zde takéPseudotimaios, nalézáme stopy myšlenkového světa a terminologiestředního platonismu. Nejvíce nápadné jsou styčné body se spisyEudora z AlexandrieaFilóna Alexandrijského. Proto se nabízíhypotéza, že autor spisu žil vAlexandriia byl obeznámený s Eudorovou filosofií.Přírodní filosofii PlatónovaTimaiamodernizoval, když do svého spisu zařadil poznatkyhelénistickéastronomieamedicíny.
Tyto poznatky pravděpodobně pocházejí ze staršího, dnes nezvěstného komentáře (nebo více komentářů) kTimaiovi. Podle hypotézy Richarda Hardera, přijímané mnohaklasickými filology, vzniklo dílo ve dvou etapách: Nejprve kdosi v helenistické době přepracoval původního PlatónovaTimaia. A z tohoto – nedochovaného – textu vycházel autor spisuO podstatě kosmu a duše, nazývaný dnesPseudotimaios.
VSudě,byzantskéencyklopedii z 10. století, a veScholiíchk PlatónovuTimaiovise Timaiovi z Lokry také připisuje díloMathēmatiká, o kterém ale jinak není nic známo. Pravděpodobně se jedná o záměnu Timaia z Lokry se stejnojmenným astrologem. Kromě toho měl Timaios z Lokry sepsat Pythagorův životopis. Také v tomto případě jde zřejmě o záměnu dvou osob: zde s historikemTimaiem z Tauromenie, který se ve svém díle Pythgorou zabýval.
SpisO podstatě kosmu a dušebyl v pozdní antice známýnovoplatonikůmIamblichovi z Chalkidy,SyrianoviaSimplikiovi.Pseudotimaiospodpořil v novoplatonských kruzích rozšířené přesvědčení, že Pythagorova nauka aplatonismustvoří jednotnou soustavu. To odpovídalo názoru anonymního autoraPseudotimaia, který chtěl zakotvit Platóna v pythagorejské tradici. V 16. století přeložilhumanistaGiorgio Valla spisO podstatě kosmu a dušedolatiny. Roku1498byl spis vytištěn vBenátkách. Řecký text vyšel tiskem poprvé roku1513jako součást kompletního vydání Platóna uAlda Manutiserovněž v Benátkách. Následovala řada dalších tisků; spis, který byl všeobecně považovaný jako předloha PlatónovaTimaia, byl často zahrnován do vydání Platónových dialogů.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuTimaios von Lokroina německé Wikipedii.