Konžská demokratická republika

Konžská demokratická republika(do roku 2018 standardizovaným českým názvemDemokratická republika Kongo), označovaná též jakoKongo (Kinshasa)čiKongo-Kinshasa, je stát vestřední Africe, podle rozlohy druhý největší na kontinentu (poAlžírsku) a 11. největší na světě. Jeho 104 milionů obyvatel z něj činí čtvrtý nejlidnatější stát v Africe (poNigérii,EtiopiiaEgyptu) a patnáctý na světě. Úředním jazykem jefrancouzština, a jde tedy o největší frankofonní stát světa. Hlavním a největším městem jeKinshasa. Jeho sousedy jsouAngola,Burundi,Středoafrická republika,Konžská republika,Rwanda,Jižní Súdán(od 9. července 2011, do té dobySúdán),Tanzanie,UgandaaZambie. Přístup k moři má prostřednictvím krátkého úseku pobřeží v západním výběžku svého území.
První významným státem na území Konžské demokratické republiky byloKonžské království, které existovalo od 14. do 19. století kolem ústí řekyKongo, a kde došlo ke spontánníchristianizacipo kontaktu s prvními Evropany,Portugalci. Roku 1885 získal zemi jako osobní vlastnictví belgický králLeopold II.Obyvatelstvo bylo přinuceno vyrábětkaučuk, přičemž 10 milionů lidí zemřelo na následky vykořisťování a další miliony byly zmrzačeny. Pod mezinárodním tlakem musel král roku 1908 stát předat Belgii. Kongo dosáhlo nezávislosti 30. června 1960. Brzy však vypukla tzv.konžská krize, v níž se nejlépe zorientoval Joseph-Désiré Mobutu, který se později přejmenoval naMobutu Sese Seka. Po státním převratu se ujal moci a zemi přejmenoval v roce 1971 naZair. Vládl jako krutý diktátor, na počátku 90. let však začala jeho moc slábnout. Destabilizace celé oblasti v důsledkurwandské genocidyv roce 1994 vedla v roce 1996 k invazi vedenéRwandou. Tatoprvní konžská válkasvrhla Mobutua. Novým prezidentem se stalLaurent-Désiré Kabila, který změnil název země na Demokratická republika Kongo. Napětí mezi prezidentem Kabilou a přítomnými rwandskými vojáky vedlo kedruhé konžské válcev letech 1998 až 2003, do které se nakonec zapojilo devět afrických zemí, a v níž zahynulo 5,4 milionů lidí. Laurent-Désiré Kabila byl roku 2001 zavražděn, ve funkci ho nahradil jeho synJoseph, který vládl značně autoritářsky. Po všeobecných volbách v roce 2018, v prvním mírovém přechodu moci v zemi od získání nezávislosti, Kabilu vystřídal jako prezidentFélix Tshisekedi.
Konžská demokratická republika je jednou z nejbohatších zemí světa co se týče minerálů: nalézají se zde největší světové zásobykobaltunutného pro výrobu elektroniky a také významné zásobydiamantů,zlataamědi.Klíčovým obchodním partnerem země je v současnostiČína, která například v roce 2012 odebrala polovinu vývozu Konga, v drtivé většině vytěžených surovin. Země je členemHnutí nezúčastněných zemí,Africké unieaSpolečného trhu pro Východní a Jižní Afriku.
Oblast Konga byla osídlena před 90 000 lety, jak ukazuje objev harpuny v Katanze. Jde o jednu z nejstarších ostrýchharpun, jaké kdy byly nalezeny.Byla nejspíše užívána k lovu sumce říčního.Bantuovépřišli do oblasti během prvního tisíciletí před naším letopočtem. Ve středověku založili významné říše:KonžskouaKubskou říši.Konžskou říši založil ve 13. stoletíMimi-a-Lukemi. Jeden z jeho následníků,Nzinga Mbemba, inspirován kontaktem s Portugalci, přijalkřesťanství.Obě tyto státní jednotky se dokázaly udržet až do 19. století. Říše Konga objevil v roce 1482 portugalský mořeplavecDiogo Cão.Do poloviny 17. století se vztahy mezi říšemi a Portugalci rozvíjely rovnoprávně. V té době došlo ke konfliktu a část Konžské říše v oblasti Luandy se rozpadla. V průběhu 17. století Portugalci zakládali na pobřeží osady a místní obyvatele odvlékali dootroctví.
Podrobnější objevování a podmaňování Konga začalo probíhat od 70. let 19. stoletíHenrym Mortonem Stanleym(nar. John Rowlands) za podporybelgickéhokráleLeopolda II., který si tuto zemi přál mít za svou kolonii a snažil se o to i v rámci Mezinárodní africké asociace, které předsedal. To se podařilo formálně roku1885na konferenci vBerlíně. Země se stala jeho osobním vlastnictvím a pojmenoval jejSvobodný stát Kongo. Jeho režim se vyznačoval brutalitou ve snaze vytěžit peníze z přírodních zdrojů. Byla zřízena armáda (Force publique), která terorizovala kvůli těžbě obyvatele. V tomto období byl počet obyvatel v důsledku masakrů, nemocí a rozvratu domorodé společnosti „zredukován“ na polovinu, tj. o cca 10 miliónů.Důsledkem bylo mnoho protestů ze strany evropských spisovatelů a Sira Mortona, jejichž následkem byl belgický parlament donucen převzít Kongo jako svoukolonii. Rovněž král Leopold II. se ocitl v izolaci, když se od něho odvrátila řada evropských panovníků.
V doběBelgického Kongase podmínky zlepšily. Na některých školách se dokonce vyučovaly místní jazykyBantu, což nebylo vkoloniíchobvyklé. Doktorům se podařilo pokročit v boji proti spavé nemoci. Byly stavěny železnice a kompletníinfrastruktura, politika ovšem často pokulhávala a lidé ve městech žili rasově odděleně. Veškerou moc měl belgickýparlamenta koloniálníguvernér, lidé neměli žádnou. V padesátých letech bylo vytvořeno vyšší třídou obyvatel hnutí za rovnoprávnost.
Belgické Kongo bylo přímo zapojeno do obou světových válek. Běhemprvní světové válkyseForce Publiqueutkaly s německou koloniální armádou vNěmecké východní Africe.Force Publiquedosáhly pozoruhodného vítězství, když po těžkých bojích vpochodovaly v září 1916 do Tabory.Po roce 1918 za to byla Belgie odměněnaSpolečností národůodevzdáním německé kolonieRuanda-Urundi.
Běhemdruhé světové válkyposkytovalo Belgické Kongo zásadní zdroj příjmů belgické exilové vládě vLondýněaForce Publiquese opět účastnily spojeneckých kampaní v Africe. Během druhé východoafrické kampaně konžské síly pod vedením belgických důstojníků bojovaly proti italské koloniální armádě vEtiopii. Z Konga také pocházel materiál pro výrobu americkéatomové bomby.
V květnu 1960 zvítězilo v parlamentních volbách rostoucí nacionalistické hnutí Mouvement National Congolais (MNC) vedenéPatricem Lumumbou. Prezidentem byl zvolenJoseph Kasavubu. Dne30. června1960země vyhlásila nezávislost. Zpočátku vystupovala pod názvem Republika Kongo.Francouzské Kongona západních hranicích si však tento název po osamostatnění přisvojilo také a pro rozlišení se k názvu státu přidává hlavní město (tj. Kongo-Brazzaville a Kongo-Leopoldville respektive Kongo-Kinshasa). Tento stav trval do roku1964, kdy se Kongo přejmenovalo na Demokratickou republiku Kongo.
Krátce po získání samostatnosti začaly proti novému režimu bojovatprovincie KatangaaJižní Kasaia 100 000 Evropanů v panice opustilo zemi po útocích proti bílému obyvatelstvu. V tu dobu prezident Kasavubu odvolal premiéraLumumbu, který to nazval protiústavním a vystoupil proti prezidentovi. Do této situace vstoupilySpojené státy, které chtěly zničit jakékolikomunistickémyšlenky v zemi, a proto finančně podporovaly armádu vedenouJosephem Mobutem. Lumumba byl roku1961zavražděn katangžskými silami, které měly podporou jak USA takBelgie(která stále stála o těžbu diamantů a mědi).Nastal chaos a začaly se střídat vlády. V roce 1964 během operace Rudý drak belgičtí výsadkáři osvobodili 1800 evropských rukojmích, které zadržovali rebelové.
Po dlouhých letech nestability svrhnul Mobutu v roce1965pučem Kasavubu a stal se hlavou státu. Nastala vláda jedné strany. Nový prezident vytvořil jednostranický systém, kterému vévodiloLidové revoluční hnutí(Mouvement Populaire de la Révolution), zestátniltěžební průmysla další důležité sektory národního hospodářství. Vládl pomocí autokratických metod (přímá kontrola ekonomiky, médií, kult osobnosti, vojenská represe). Realizoval také „kulturní revoluci“ v rámci které se snažil Kongo „poafričtit“. Název země se změnil z Konžské demokratické republiky naZair, hlavní město Leopoldville na Kinshasu, Stanleyville naKisanganiatd. Sám prezident si změnil jméno na Mobutu Sese Seko Kuku Ngbendu Wa Za Banga. Těmto změnám se začalo říkatAuthenticité, často také „mobutizace“ nebo „zairizace“.Situace se stala stabilní, ale Mobutu byl, přes jeho kult osobnosti mezi obyvateli, podezříván z nashromáždění čtyř až patnácti miliard dolarů na svých švýcarských účtech.Tato částka je velice podobná částce státních dluhů. Po páduSovětského svazua změně makropolitického klimatu ochladly vztahy s USA. Bez podpory USA vyvstaly požadavky na reformy. Tato atmosféra nejdříve donutila Mobuta vyhlásit roku1990třetí republiku, jejíž ústava měla otevřít cestu demokratickým reformám. V roce1994však propuklaobčanská válkaa země byla obtěžkána přívalem uprchlíků zeRwandy. Reformy se ukázaly jen jako kosmetické a pod nátlakem byl nakonec Mobutu donucen uprchnout.
Do roku1996se občanská válka spojená sgenocidouv sousedníRwandě„přelila“ do tehdejšího Zairu. Kromě více než milionucivilistůuprchli do Zaire i příslušníci milicíHutu, které posléze využívaly zdejší tábory k útokům na rwandské území (v dané době pod kontrolouTutsiů). Rwandská vláda proto vyslala do oblasti své ozbrojené síly. Společně sUgandoupak podpořila zformování povstaleckého hnutí, nazvanéSpojenectvím demokratických silpro osvobození Konga-Zaire. (Alliance des Forces démocratiques pour la Libération du Congo-Zaire, AFDL), které se pod vedenímLaurenta-Desiré Kabilynejprve zmocnilo východu země a poté postupně proniklo do vnitrozemí. Během osmi měsíců dostali povstalci značnou část území Konga pod svou kontrolu a17. května1997ovládli hlavní městoKinshasua svrhli režim prezidenta Mobutua. Velitel AFDL Kabila se po krachu mírových vyjednávání mezi povstalci a zástupci vlády prohlásil novým prezidentem.Roku1997převzal vládu a přejmenoval zemi zpět na Demokratickou republiku Kongo (Kinshasa).
Kabilovi spojenci, mezi kterými byli iRwandaaUganda, se však brzy obrátili proti němu. Vznikla tak druhá konžská občanská válka.Nakonec musely intervenovat oddíly zeZimbabwe,Čadu,Angoly,NamibieaSúdánu. V roce1999bylo podepsáno příměří, které ovšem nezabránilo bojům na východu země, které jsou financovány z ilegální těžby diamantů. O dva roky později byl Kabila zavražděn a místo něj nastoupil jeho synJoseph Kabila. Většina východu však zůstává nezabezpečena až dodnes a denně zde umírá kolem tisíce lidí. Nejde zde jen o mnohé spory mezi etnickými skupinami, ale i velké množství dalších složitých aspektů mezi osmi africkými zeměmi a mnoha ozbrojenými silami. V tomto konfliktu již zemřelo 3,8 miliónů obyvatel. Tento konflikt je dosud nejkrvavějším v historii oddruhé světové války.
Sinafasi Makelo, zástupcepygmejskéhoetnika Mbuti, řekl v roce 2003 domorodému lidovému fóruOSN, že jeho lidé byli během občanské války v Kongu loveni a jedeni, jako by to byla zvířata. Skanibalismemse setkali i v sousední provincii Severní Kivu, kde používali Pygmeje i jakootroky.
Přímým následovníkem druhé konžské války jekonflikt v provincii Kivuakonflikt v provincii Ituri.
Dne 16. ledna 2001 bylLaurent-Désiré Kabilazavražděn.Místo něj dne 26. ledna 2001 nastoupil do prezidentského úřadu jeho synJoseph Kabila, který se tak bez voleb udržel v de facto prezidentském úřadu až do voleb v roce 2006.
30. července2006proběhly v Kongu první volby od roku1960se zastoupením více než jedné strany. Joseph Kabila zde dostal 45 % hlasů, jeho oponent Jean-Pierre Bemba s 20 % volby neuznal za platné. Tato událost vyprovokovala boje v hlavním městě, kdy zemřelo 16 lidí. Druhé volby se konaly 29. října, Kabila opět vyhrál s 58 %.
11. listopadu2011proběhly v Kongu další volby, široce pokládané za zfalšované. Zvítězil v nich opět Joseph Kabila.Po volbách následovaly násilnosti.
Od roku 2012 se vláda v provinciiSeverní Kivupotýká s řadou povstáníhnutí M23, z jehož podpory je obviňovánaRwanda.
Všeobecné a prezidentské volby proběhly po opakovaných odkladech dne 30. prosince 2018. PrezidentKabilase nakonec vzdal zvažované třetí (již neústavní) kandidatury.Vládní koalice proto do voleb vyslala předsedu své parlamentní skupinyEmmanuela Shadaryho, pokládaného za nástroj k pokračování Kabilovy moci. Dvěma hlavním opozičním kandidátům bylo zabráněno se voleb zúčastnit na základě jejich odsouzení v minulosti.
Volební komise CENI vítězem voleb vyhlásila opozičního kandidátaFelixe Tshisekediho, syna někdejšího opozičního veterána.Podle odhadů církevních pozorovatelů však možným vítězem prezidentských voleb byl spíše další kandidát opoziceMartin Fayulu, který Tshisekediho obvinil z dohody s Kabilou na převzetí moci.Felix Tshisekedibyl do funkce prezidenta uveden dne 24. 1. 2019 v historicky prvním klidném převzetí moci v zemi.
Političtí spojenci Kabily si udrželi kontrolu nad klíčovými ministerstvy, legislativou, soudnictvím a bezpečnostními službami. Tshisekedimu se však posutpně podařilo posílit svou moc. Sérií kroků získal podporu téměř 400 z 500 poslanců Národního shromáždění. Prokabilovští předsedové obou komor parlamentu byli vytlačeni. V dubnu 2021 byla vytvořena nová vláda bez příznivců Kabily
Rozsáhlá epidemiespalničekv zemi si v roce 2019 vyžádala téměř 5 000 mrtvých. Epidemieebolyskončila v červnu 2020 a způsobila 2 280 úmrtí během 2 let. Další, menší epidemie eboly vRovníkové provincii, začala v červnu 2020 a nakonec způsobila 55 úmrtí. Globálnípandemie covidu-19zasáhla v březnu 2020 také DR Kongo, přičemž očkovací kampaň začala 19. dubna 2021.
Italský velvyslanec v Konžské demokratické republiceLuca Attanasioa jeho bodyguard byli zabiti vSeverním Kivudne 22. února 2021. Dne 22. dubna 2021 vyústila setkání mezi keňským prezidentemUhuru Kenyattoua Tshisekedim v podepsání nových dohod zvyšujících mezinárodní obchod a bezpečnost (boj proti terorismu, přistěhovalectví, kybernetická bezpečnost a cla) mezi oběma zeměmi. V únoru 2022 došlo k destabilitě kvůli zveřejnění z obvinění ze státního převratu, který se ale nezdařil.
Po prezidentských volbách v roce 2023 měl Tshisekedi jasné vedení. Dne 31. prosince 2023 úředníci uvedli, že prezident Felix Tshisekedi byl znovu zvolen se ziskem 73 % hlasů. Devět opozičních kandidátů podepsalo prohlášení o odmítnutí voleb a vyzvalo k opakování voleb.
Vlajka Konžské demokratické republiky je tvořena modrým listem o poměru stran 3:4 se šikmým, červeným pruhem vedeným ze žerďového do vlajícího okraje se žlutými lemy. V horním rohu je žlutá, pěticípá hvězda.
Státní znak Konžské demokratické republiky je tvořen levhartí hlavou, provázenou vlevo (nejedná se o heraldický znak) kosmo sloním klem a vpravo šikmým kopím (vše v přirozených barvách). Pod těmito figurami je červená, dvakrát přeložená stuha se zlatým státním heslem ve francouzštině JUSTICE PAIX TRAVAIL (českySpravedlnost, mír, práce). Celý výjev je položen na kameni šedé či šedohnědé barvy.
Na plošně malou pobřežní nížinu na západě, kde má díky řeceKongopřístup kAtlantskému oceánu, navazuje úzký pruh, který odděluje konžské vnitrozemí od oceánu. Na velké části území se rozprostíráKonžská pánev. Na východní hranici se nachází pohoříRuwenzoris nejvyšším vrcholemMargherita(5 109 m n. m.), dále jezeraAlbert,Edward,Kivu,TanganikaaMweru.
ŘekaKongoa její přítoky (hlavní přítoky zahrnují řekyKasai,Sangha,Ubangi,AruwimiaLulonga) tvoří páteř konžské ekonomiky a transportu. Řeka Kongo teče na západ odKisanganitěsně pod vodopádyBoyoma, pak se dále stáčí jihozápadně, teče kolemMbandaky, spojuje se s řekouUbangia dále doMaleba.KinshasaaBrazzavillejsou na opačných stranách řeky. Dále se řeka zužuje a padá do hlubokých kaňonů. Pak už protéká do Atlantiku.Řeka Kongoje druhý největší tok Afriky a má druhé největší povodí na světě (hned zaAmazonkou). Úzký pás země na severu od řeky Kongo a řeka samotná poskytují jediný přístup Konga kAtlantiku.
Sever se nachází v oblasti vlhkéhotropického klimatu. Roční teploty se zde pohybují kolem 25 °C a průměrné roční srážky kolem 2 000 mm. Na jihu země spadne v rozmezí od září do května až 1 500 mm a teplota vzduchu je výrazně kolísavější.
Na území Konžské demokratické republiky lze nalézt celkově kolem 8 000 až 10 000 rostlinných druhů, které však v některých oblastech řídnou, díky vlivu komerčníholesního hospodářství. V Konžské pánvi nalezneme přibližně 600 druhů stromů, včetně velice vzácných, jako napříkladbaobaby,mahagon,africké ořechynebolimby. V oblastideštných lesůžijí napříkladokapi,horské gorilyašimpanzi. Jak fauna, tak flóra se liší v oblastech deštných lesů a savan. Avšak i na savanách najdeme vzácné druhy dřev, jako jsoučervené cedry,palmy irokoasabal. Ze zvířecí říše se zde objevujízebry,lvi,sloni,buvoli,bílí nosorožci (dnes už vyhynulý druh)ažirafy. Rozmanitost lze však najít i v množství ryb nebo ptáků.
Konžský deštný pralesje poamazonskémdruhý největší na světě a současně představuje jeden z nejúčinnějších přírodních systémů chránících stabilitu klimatu. Globální emiseoxidu uhličitéhodo atmosféry způsobené odlesňováním tvoří 25 % celkového objemu lidmi vyvolaných emisí. Konžský prales obsahuje 8 % světových zásob uhlíku vázaných v živé hmotě. Odhaduje se, že případné vykácení pralesa v Konžské demokratické republice by do roku2050způsobilo uvolnění až 34,4 miliard tun CO2– což je ekvivalent emisíVelké Británieza posledních šedesát let.
PodleAmnesty Internationaldochází k rozsáhlému porušování lidských práv, včetně nuceného vysídlování celých komunit, při těžběmědiakobaltu, které jsou nezbytné pro výrobu většinylithium-iontových bateriívyužívaných k napájení zařízení jako jsouelektromobilynebo mobilní telefony.V kobaltových dolech v Konžské demokratické republice pracuje okolo 40 tisíc dětí,často v podmínkách novodobéhootroctví.
Znásilňování žen v DR Kongo je v současnosti hodně diskutovaným tématem, především díky festivaluJeden svět2008a snímkuHluboké ticho, díky kterému mj. iČlověk v tísniposlal půl milionu korun do DR Konga na podporu znásilněných žen.Především na východě země, kde se stále ještě bojuje, jsou ženy masově a často velice brutálně znásilňovány. V menší míře se to děje i na zbytku konžského území. Stíhání pachatelů je však započato v naprosto zanedbatelném počtu případů. Je to zapříčiněno mnoha faktory. Jedním z nich je například určitý nezájem ze strany státního aparátu o řešení těchto zločinů. Spoustu znásilněných žen to však také drží v tajnosti, aby uchovaly „dobré jméno rodině“. Některé rodiny a příbuzní znásilněných žen je nutí, aby se za muže, který je znásilnil, vdaly, nebo aby se místo podání žaloby nechaly uplatit, ať už penězi nebo jiným zbožím. Některé ženy jsou dokonce znásilňovány příbuznými po smrti manžela, což způsobuje to, že pokud nejsou vdané, tak s tím budou mít problémy a pokud vdané jsou, tak se s nimi manžel rozejde. Mnoho těchto žen končí vnemocnici, častokrát s velice vážnými zraněními. Například jen v roce2005v jižnímKivumuseli lékaři v nemocnici ošetřit 42 000 žen. Na tento faktor poukázal v roce 2015 film belgického režiséra Thierryho Michela s názvem „Muž, který opravuje ženy“ (L'homme qui répare les femmes). Jedná se o dokumentární autentický snímek, jehož hlavním protagonistou je konžský lékař doktor Denis Mukwege. Film získal mnoho mezinárodních ocenění a doktor byl oceněn v roce 2014 cenou Sacharova.
Od roku2006je země rozdělena do 26 autonomníchprovincií. Oficiálně toto dělení platí od začátku roku2009. Před rokem 2009 se stát členil na 11 provincií. Nové provincie se dále dělí na 192 teritorií (krajů) a ty se dělí naměstaavesnice.
V současnosti (2008) se na území Demokratické republiky Kongo nachází asi 31 velkoměst, v nichž žije celkem 36 % populace země.
Kinshasa– 9 500 000;Mbuji-Mayi– 2 500 000;Lubumbashi– 1 700 000;Kananga– 1 400 000;Kisangani– 1 200 000;Kolwezi– 1 100 000;Mbandaka– 850 000;Likasi– 600 000;Boma– 500 000
Přes obrovské nerostné bohatství se Demokratická republika Kongo potýká s velikými ekonomickými problémy. Ty způsobila jak kleptokratická podstata Mobutova režimu, tak nedávné konžské války a Kongo se tak řadí mezi nejchudší země světa. Dramaticky poklesly vládní příjmy a vzrostlzahraniční dluh. Hospodářské problémy vyústily vhladomor, který měl spolu s nemocemi na svědomí až 3,8 milionů obětí.Zahraniční obchodrapidně poklesl, díky nejistému výsledku občanské války, ale také kvůli špatným provozním podmínkám a zcela nedostatečné infrastruktuře. Ke konci roku2002se situace stabilizovala a postupně se začala mírně zlepšovat.
Demokratická republika Kongo oplývá značným množstvím nerostných surovin. Nachází se zde téměř polovina všech lesních porostů vAfrice. Významné jsou nalezištědiamantů,mědi,zlata,kobaltu,koltanu,uranuatantalu. Většina z těchto nerostných surovin leží na východě země, v oblasti, kde zasahujeVelká příkopová propadlina, což je také příčinou neustávajících konfliktů v této oblasti. Země vyváží takéropunebokávu.
Při těžběkobaltupotřebného při výrobě baterií doelektromobilůjsou v Konžské demokratické republice, která dodává více než dvě třetiny kobaltu na světě,kácenytropické deštné lesya využívánadětská práce.
Nejvhodnější dobou pro návštěvu území na sever od rovníku jsou měsíceprosinecaleden, na jih od rovníku je točervenačervenec. Přírodní mocnost centra Afriky střeží pět pokladnic živé i neživé přírody, zapsaných do seznamu světového přírodního dědictví pod ochranouUNESCO. Třinárodní parkyjsou soustředěny při východních hranicích země (Kahuzi-Biega,Okapi,Virunga). Na severu, v sousedstvíStředoafrické republiky, leží chráněná oblastGarambaa v centru západu pak nepřístupná rezervace v povodí řekySalonga. Kahuzi-Biega chrání porost tropického deštného lesa v okolí dvou vyhaslýchvulkánůs populací 200-300goril horskýcha dalšíchprimátů. Přírodní rezervace Okapi chrání především asi 30 000 jedinců lesního příbuzného žiraf,okapi pruhované. Světoznámý park Virunga se nachází v „Měsíčných horách“ centrální Afriky v nadmořské výšce 800 až 5 000 m n. m. Žijí zdegorily horskéa další zvířata. Některé ze zdejších sopek jsou doposud aktivní. Národní park Garamba chrání velká zvířata jakožirafy,hrochy,nosorožceneboslony, které jsou terčem pytláctví. Národní park Salonga tvoří převážně tropický deštný les, v němž žijí pralesnísloniabuvoli.Všechny tyto chráněné přírodní oblasti jsou z hlediska cestovního ruchu velice znehodnoceny špatnou infrastrukturou.
Negramotných obyvatel je kolem 42 %, 15 % má středoškolské a 1 % vysokoškolské vzdělání. Průměrná délka života se pohybuje v rozmezí 43–49 let. Dlouhodoboupodvýživoutrpí přes 40 % obyvatel.
V Konžské demokratické republice žije přibližně 250etnických skupin. Většinu obyvatel tvoří příslušnícibantuskýchnárodů. Nejpočetnější národy jsouLuba(18 %),Kongo(16 %) neboMongo(13 %).
V Konžské demokratické republice žije 100 000 až 660 000Pygmejů.Obyčejně se má za to, že Pygmejové jsou přímými potomkylovecko-sběračskýchnárodů střední Afriky a jejíhodeštného pralesaze střednídoby kamenné.
Jazyky většinyobyvatelse řadí donigerokonžské jazykové rodiny, převážněbenue – konžské větve, avšak oficiálním jazykem jefrancouzština. Rozšířená jesvahilština,čilubština,konžština(tj.kikongo) čingalština(tj.lingala) .
Přibližně 80 % obyvatel jsoukřesťané, z toho asi 50%katolícia 20% protestanti. Obyvatelé, kteří nevyznávají křesťanství, jsou většinouanimisté, nebo vyznávají různé synkretické afro-křesťanské sekty. Nejpopulárnější z těchto sekt jekimbanguismus. V této sektě viděliBelgičané, jakožto kolonizátoři, hrozbu, tudíž byla zakázána. Tato sekta má v současné době přibližně 3 milióny členů.
Podlestatistikyz roku 2014 jenáboženskápříslušnost následující:římští katolíci29,9 %,protestanti26,7 %, další křesťanské církve 36,5 %,kimbanguisté2,8 %,muslimové1,3 %, ostatní méně zastoupená náboženství 1,2 %, bez vyznání 1,3 %, nespecifikováno 0,3 %.Vedle v zásadě nekonfliktních novýchafrickýchcírkví se vregionutaké zrodily africké křesťanské církve s vyhrocenějšími postoji, které například hlásaly, žeBůhby k Afričanům jistě neposlal bílékazatele, kteří jim nerozumí, a tak byly ke katolickému i protestantskému křesťanství velmi podezřívavé.Tak byl v roce 1921 v tehdejšímBelgickém Konguzaloženkimbanguismus– synkretické sektářské učení vyznávané věřícími tzv. Církve Ježíše Krista na Zemi.Tito sektáři vyznávají, že skutečnýJežíšbyl údajně černé pleti,neboť Ježíš bílé pleti by nebyl určen jim.PodleafrikanistyO. Havelkyvyznává v demokratickém Kongu mnoho křesťanů (napříčdenominacemi) zároveň některé z lokálníchtradičních náboženství(vícečetná náboženská identita), případněsynkretismuskřesťanství a tradičního náboženství. Rozšířen jekult předků, přítomné je náboženstvíbwitia náboženské fenomény jakoNkisi Nkondi.V zemi je také rozšířené africkéčarodějnictví, zejména ve formách azande, kindoki a tfu.Čarodějnictvíje chápáno jako palčivý společenský problém. V zemi jsou rovněž tzv. vyhledávači čarodějů.
V zemi se aktuálně nachází asi jen 22 univerzit, z nichž největší a nejvýznamnější jeUniversity of KinshasaneboUniversity of Lubumbashi.
K nejpopulárnějším zpěvákům Afriky patřilPapa Wemba.Byl představitelem, mimo jiné, hudebního stylusoukous, který vznikl právě v Kongu.
Za národní jídlo je považovánomoambe, pokrm zkuřecího masa,cibule,arašídůa případně i dalších ingrediencí. Oblíbený je i pokrm z manioku abanánovníkovýchlistů zvaný chikwanga. Z namletých listů manioku je i saka saka. Maboke jerybavařená v listechmarantu. Rybím pokrmem je také satori, filé ztilapiesmaženésplantainy,dýňovými semínkyačesnekem. Jako téměř v celé subsaharské Africe je typickou přílohoufufu, ochucovadlo pak pálivá omáčka pili pili. Místní specialitou je alkoholický nápojWhite elephant. Skládá se zrumu,kokosuamléka.Oblíbené je ipalmové víno.
Konžský basketbalistaDikembe Mutombouspěl v severoamerickéNBA, osmkrát se dostal do all-stars týmu této soutěže. Úspěšná je konžská basketbalová reprezentace žen, která již třikrát vyhrála mistrovství Afriky (AfroBasket), v letech 1983, 1986 a 1994.Fotbalová reprezentacedvakrát vyhrálaAfrický pohár národů(1968,1974), roku 1974 se podívala i namistrovství světa.