Filipíny

Filipíny, plným názvemFilipínská republika, jsouostrovní státvjihovýchodní Asii. Rozkládají se na 7 641 ostrovech v západnímTichém oceánua dělí se na tři geografické celky:Visayské ostrovy,LuzonaMindanao. Na západě jsou ohraničenyJihočínským mořem, na východěFilipínským mořema na jihuCelebeským mořem. S žádným státem nesdílejí pozemní hranici, mořské úžiny je dělí odTchaj-wanuna severu, odMalajsiena jihozápadě aIndonésiena jihu. Hlavním městem jeManila, přičemž nejlidnatějším městem jeQuezon City.
Filipíny jsoutřináctou nejlidnatější zemína světě se 110 miliony obyvatel (k roku 2023).Filipínská ekonomika je 29. největší na světě (z hlediskahrubého domácího produktuvparitě kupní síly; k roku 2022).Dle některých analýz mají Filipíny do roku 2050 přeskočit celou řadu vyspělých zemí a posunout se mezi dvacítku největších ekonomik na planetě.Odhaduje se, že mimo Filipíny žije po celém světě na 11 milionů Filipínců.
Filipíny jsou nejstarší demokracií v regionu jihovýchodní Asie. Dřívešpanělskáa poslézeamerickákolonie (pak autonomní území) je jednou ze dvou převážněkatolickýchzemí v Asii – toto náboženství vyznává asi 83 % obyvatel (druhou jeVýchodní Timor). Asi 10 % obyvatel se hlásí k dalším křesťanským církvím a také zde existuje množství menšinových náboženských skupin vyznávajícíchislám(asi 5 %),buddhismus,hinduismusa dalšívíry. Na filipínských ostrovech lze nalézt četnáetnikaa kultury.
Název Filipíny pochází z roku 1543, kdyšpanělskýmořeplaveca objevitelRuy Lopez de Villalobospojmenoval dva objevené ostrovy (Samar aLeyte) Ostrovy Filipovými (Las Islas Filipinas), na počest španělského králeFilipa II.Časem se tento název přenesl na celé souostroví. Užívali ho během své nadvlády i Američané (The Philippine Islands), ovšem po udělení autonomie přešli k názvu Filipíny (The Philippines).
Doklady o přítomnostičlověka vzpřímenéhona Filipínách jsou i 700 tisíc let staré.Malý počet kostí z jeskyně Callao dokazuje existenci jinde neznámého lidského druhu zvanéhohomo luzonensis, který žil asi před 50 000 až 67 000 lety.Příchod lidí moderního typu se předpokládá někdy v období 45 000-35 000 let př. n. l., jak dokazují nálezy z jeskyně Tabon.Šlo o lidi migrující zAfriky, kteří využili dnes již potopené pevninySundalandaSahul. Tak vzniklo původní,negritskéosídlení ostrovů. Někteří Negrité na Filipínách mají ve svých genomech příměsdenisovanů.Příchod lidí mluvícíchaustronéskými jazykyse předpokládá kolem roku 2200 př. n. l. Dorazili zTchaj-wanu.
Okolo roku 1000 př. n. l. je patrná již značná stratifikace společnosti. Příbřežní kmeny, užívající tradiční loďkybalangay, byly nejdynamičtější a zprostředkovávaly kulturní novinky. Mezi 4.–8. stoletím navázaly kontakt sMalajským poloostrovema východní Asií.Oblast na Malajském poloostrově byla od 10. století pod silnýmindickýmkulturním vlivem a odtud se také na Filipíny rozšířilbuddhismusahinduismus. Pravděpodobně z Malajského poloostrova se na Filipíny dostalo i první písmo – kawi. Před příchodem Evropanů se nicméně nevytvořil žádný větší centralizovaný stát. Nejvýznamnějšími státními útvary byla království Maynila a Tondo, Suluský sultanát a konfederace Madyaas.V jejich čele stáli lokální vůdci, rádžové (vesničtí předáci se nazývalidatu). V15. stoletíse začal hlavně zBruneješířit na jih ostrovůislám(Suluské ostrovy,Mindanao).
V roce1521při své cestě kolem světa objevil ostrovyFernão de Magalhães(portugalský velitel ve španělských službách).Nakonec byl zabit jedním z datuů, který se jmenovalLapu-Lapu.
Přestože díkyZaragozské smlouvěz roku1529území náleželo do sféry vlivu Portugalska, nechal španělský králFilip II.toto souostroví kolonizovat a definitivně jej získal pro Španělsko, přičemž právě po něm bylo pojmenováno názvem Filipíny. Kolonizaci zahájilMiguel López de Legazpi, který za tím účelem připlul zMexika.V roce1565se Filipíny stalyšpanělskou koloniíŠpanělská Východní Indie(spolu sMarianamiaKarolínami). Roku 1571 Španělé ostrovy plně ovládli (pouze převážně muslimské Mindanao nebylo Španěly nikdy plně ovládnuto) a založili městoManilu, v současnosti hlavní město. Španělská kolonizace se také vyznačovala silnýmchristianizačnímúsilím.Pokřesťanštění nenarazilo na výraznější odpor, patrně kvůli náboženské nehomogenitě před kolonizací. Španělům Manila sloužila i jako základna pro obchod sČínoučiJaponskema tzv. "flotil pokladů".Pojemmanilská galeonase stal proslaveným.Španělé však nikdy na Filipínách nezřídili místokrálovství, kolonie byla řízena z Mexika (zMístokrálovství Nové Španělsko), později zMadridu.
Nizozemci se pokusili roku 1646 Filipíny dobýt, ale neúspěšně. Britský pokus z roku 1762 byl již úspěšnější, Manila byla Brity dva roky okupována, alePařížská smlouvaji vrátila do španělských rukou.Nicméně sami Španělé kolonizaci Filipín často hodnotili jako neúspěšnou, kolonie byla nevýdělečná.
Až ve 2. polovině 19. století začala velkorysá výstavba železnice, roku 1851 byla založena první banka, záhy vznikla místní měna (filipínské peso), roku 1863 zavedli Španělé na Filipínách bezplatné školství. Podle většiny historiků reformy z druhé poloviny 19. století udělaly z Filipín druhou nejbohatší a nejlépe fungující zemi regionu, hned za Japonskem. Rozvoj však paradoxně přinesl i první generaci filipínských nacionalistů a intelektuálů.A s nimi snahy místních obyvatel o získánínezávislosti.
První povstání v roce1872bylo neúspěšné. Dalo vzejít vlivné skupině emigrantů, která byla nazývána propagandistické hnutí, k níž patřili zejménaMarcelo H. del PilaraJosé Rizal.Roku 1896 se ještě o něco radikálnější nacionální síly z hnutíKatipunanodhodlaly k další konfrontaci známé jakofilipínská revoluce, jejímiž vůdci byli hlavněAndrés BonifacioaEmilio Aguinaldo.Básník José Rizal se sice spiknutí neúčastnil, nicméně španělské úřady ho jako nejznámějšího rebela zatkly a popravily.Tím z něj učinily silný symbol, dodnes je na Filipínách uctíván jako největší národní hrdina (mj. si dopisoval se středoškolským profesoremFerdinandem Blumentrittem, pocházejícím zPrahya působícím vLitoměřicích. To byl první nejen český, ale i světový filipinista).
Do průběhu revoluce zasáhla roku 1898španělsko-americká válka. Američané, snažící se Španěly oslabit, filipínský odboj podpořili. AdmirálGeorge Deweypobitvě v Manilské zátocevytlačil Španěly z hlavního města.Povstání zvítězilo, vznikla tzv.filipínská první republikaa Filipíny se tak staly, byť jen na chvíli, první demokracií v Asii.
Američané však nakonec územíanektovalia pofilipínsko-americké válcese v roce 1901 Filipíny stalykolonií Spojených států amerických.Během filipínsko-americké války zemřelo 250 000 až milion filipínských civilistů, přičemž Filipíny tehdy měly 7 milionů obyvatel.Vlády se tak roku 1901 ujalaAmerická správa Filipín. Vládla až do roku 1935.
V roce 1916 byla Filipínám udělena tzv. omezená autonomie. Roku 1934 byl domluven desetiletý přechodný stav, během něhož se měly Filipíny připravit na nezávislost a byl jim udělen statutdominia, podobný dnešnímuPortoriku. Vzniklo tak tzv.Filipínské společenství. Získalo i vlastního prezidenta, jímž se stalManuel Quezon. Ten mj. nechal kodifikovatfilipínštinujako národní jazyk, na bázitagalogštiny. Proces přechodu k nezávislosti ale přerušilaválka. Na jejím počátku byly Filipínyobsazeny Japonci.Na Filipínách nechali vyhlásit republiku (filipínská druhá republika) a do jejího čela postaviliJosé P. Laurela.Filipínci to ale neakceptovali, chápali dobře, že republika je jen loutkovým státem, a vedli po celou válku tuhý odboj partyzánského charakteru. Japonci se na Filipínách dopustili několika válečných zločinů, jako bylbataanský pochod smrtinebomanilský masakr.
Na konci války Japonci kontrolovali již jen dvanáct ze 42 filipínských provincií. Některé odbojové skupiny si ovšem osvojilykomunistickouideologii a po válce se staly nebezpečné i filipínské vládě, k takovým patřila zejména skupina Hukbalahap, která operovala na Luzonu. V roce 1944 zahájili Američanéznovudobývání Filipín. Běhembitvy o Maniluroku 1945 zahynul velký počet vojáků a přes 100 000 filipínských civilistů.Odhaduje se, že běhemjaponské okupacezemřel alespoň jeden z 20 Filipínců.
Roku1946získala země nezávislost. Prvním prezidentem nezávislých Filipín bylManuel Roxas. Bojem proti komunistickým partyzánům si získal velkou popularitu ministr obranyRamon Magsaysay. Vynesla mu roku 1953 vítězství v prezidentských volbách. Magsaysay poté sáhl k razantním reformám, z nichž nejvýznamnější byla pozemková reforma.Ta měla primárně přidělit půdu nemajetným rolníkům, avšak skrýval se v ní i náboženský útok – reforma měla přesunout katolíky ze severu na jih a rozředit tak tamější muslimskou majoritu. To zvýšilo náboženské napětí.
V letech1966–1986diktátorsky vládl prezidentFerdinand Marcospodporovaný Spojenými státy.Marcos byl zpočátku velmi úspěšným prezidentem. Započal masivní výstavbu silnic a škol a dokázal vybrat mnohem více daní než jeho předchůdci. Díky tomu se roku 1969 stal prvním filipínským prezidentem, kterého Filipínci zvolili na druhé funkční období. V něm ale počal čelit dvěma zásadním nebezpečím. Jednak posilování komunistické strany (jež nesla název Nová lidová strana) a separatistickému muslimskému hnutí na Mindanau. Marcos se tak rozhodl pro diktaturu. Spouštěčem byl teroristický bombový útok během zasedání senátu roku 1971. Protesty sice Marcose donutily demokracii nakrátko obnovit, ale od 23. září 1972, kdy vyhlásilstanné právo, fungovala diktatura nepřetržitě po příštích čtrnáct let, přestože v roce 1981 bylo stanné právo zrušeno.
Marcosův politický konec začal roku 1983.Tehdy byl po příletu z exilu na letišti v Manile zavražděn opoziční politikBenigno Aquino ml.Následná vlna protestů přiměla Marcose vyhlásit nové prezidentské volby, kterými chtěl upevnit svou legitimitu (zmanipulované volby pořádal již předtím). Postavila se proti němu vdova po zavražděném,Corazon Aquinová. I tentokrát Marcosem kontrolovaná volební komise prohlásila vítězem voleb jeho, opoziční orgány však prohlásily za vítěze Aquinovou. Když vítězství Marcose odmítli uznat i někteří z jeho ministrů a ulice filipínských měst zaplnily tisíce protestujících, odešel Marcos do exilu.Prezidentkou se roku 1986 stala Aquinová a filipínská demokracie chytla druhý dech.
Po Marcosově svržení jsou voleni prezidenti jako držitelé výkonné moci. Již dvakrát to byly ženy (Corazon AquinováaGloria Macapagal-Arroyová).Násilné střetyna druhém největším filipínském ostrověMindanaomezi vládními jednotkami amuslimskýmipovstalci z Fronty islámského osvobození Morů (MILF) však nikdo nedokázal zastavit. Od 70. let si vyžádaly přibližně 150 tisíc lidských životů.V roce 2001 byl prezidentJoseph Estrada, jako první asijský politik v historii, zbaven funkce senátním tribunálem kvůlikorupci, během souběžných masových protestů.V roce 2016 prezidentRodrigo Duterterozpoutalválku proti drogám, při které bylo zabito více než 12 000 údajných pašeráků a uživatelů drog.
Filipínská vlajka je tvořena listem o poměru stran 1:2 se dvěma vodorovnými pruhy – modrým a červeným – s rovnostrannýmžerďovýmklínem bílé barvy. Uprostřed klínu je vyobrazeno žlutéslunces osmi paprsky, které mají tvarmeče. V každém rohu klínu jsou zlaté pěticípé hvězdy (s hlavním hrotem směřujícím od vyobrazení slunce).
Filipínský státní znak představuje Slunce s osmi paprsky a tři hvězdy. V levé modré části znaku jeamerickýorel bělohlavýa v pravé červené je lev ze znakuLeónu. Pod štítem znaku je název státu: „REPUBLIKA NG PILIPINAS“.
Filipínská hymna je píseňLupang Hinirang(českyVyvolená země). Hudbu složil Julian Felipe, původní text, který byl vešpanělštině, pochází z básně „Filipinas“, kterou napsalJosé Palma.
Filipíny jsousouostrovískládající se ze 7 641 ostrovů na celkové ploše 343 tisíc km. Souostroví je asi 1 770 km dlouhé. Nachází se mezi 116. a 126. stupněm východní délky a 4. a 21. stupněm severní šířky a z východu je ohraničujeFilipínské moře, ze západuJihočínské mořea z jihuCelebeské moře. Pobřeží Filipín měří 36 289 kilometrů a je pátým nejdelším pobřežím jednoho státu na světě.Výlučná ekonomická zóna(„výsostné vody“) Filipín má rozlohu 2 263 816 km.Několik set kilometrů jihozápadně se nachází ostrovBorneoa severně od Filipín se nacházíTchaj-wan. Jihozápadně se nacházejí ostrovyMolukyaCelebesa východně se nacházíPalau. Oceán je zde velmi hluboký –⁠šelfna východě Filipínského souostroví spadá do 10800 m hlubokéhoFilipínského příkopu.
Filipíny se dělí do tří ostrovních skupin:Luzon,VisayasaMindanao. Všechny ostrovy jsou hornaté. Přístavní městoManilav části Luzon je hlavním městem země. Luzon je velmi výškově členitý, ale jsou na něm i dvě nížiny. Druhým největším ostrovem je Mindanao, kde se nachází nejvyšší filipínská horaApo, která měří 2 954 m n. m.
Většina hornatých ostrovů je vulkanického původu a jsou pokrytytropickým deštným pralesem. Je zde mnoho aktivníchsopek, jako napříkladMayon,PinatubočiTaal. Výbuch sopky Pinatubo v červnu 1991 byla druhounejvětší pozemskou erupcí 20. století.Nicméně i díky tomu jsou Filipíny po Spojených státech druhým největším producentemgeotermální energiena světě, přičemž ta pokrývá 18 % spotřeby elektřiny v zemi.
Filipíny se nacházejí v severozápadním vnějším okrajipacifického ohnivého kruhua jsou tak častým místem seismické a vulkanické aktivity. Každý den proběhne na 20 zemětřesení, z nichž většina je natolik slabá, že je není možné pocítit. Poslední velké zemětřesení proběhlo v roce 1990. Země má v důsledku své složité geologické stavby a vysoké úrovně seismické aktivity cenná ložiska nerostů. Předpokládá se, že Filipíny mají po Jižní Africe druhá největší ložiskazlataspolu s velkým množstvím ložisekmědia největšími světovými nalezištipalladia. Mezi další minerály patříchromit,niklazinek.
Nejdelší filipínskou řekou jeCagayan(505 km), druhou pakPulangi(373 km). To znamená, že řeky v zemi jsou krátké, mají ale rychlý spád. I přes tento dobrý předpoklad nejsou příliš často využívané k zisku elektrické energie, je vybudováno pouze několik vodních elektráren. Největším jezerem v zemi jeLaguna de BaynaostrověLuzon. Je sladkovodní a má rozlohu 949 km². Leží jen metr nad hladinou moře. Jezero je jedním z hlavních zdrojů sladkovodních ryb v zemi. Jeho voda odtéká doManilské zátokypřes řekuPasig. Podzemní řekaPuerto Princesa, která protéká 8,2 km pod zemí krasovou krajinou, než dosáhne oceánu, je na seznamusvětového dědictvíUNESCO.
Odlesňování, které je často výsledkem nelegální těžby dřeva, je na Filipínách akutním problémem. Lesnatost klesla ze 70 % celkové rozlohy v roce 1900 na přibližně 18,3 % v roce 1999.Dle oficiálních statistik z roku 2021 mají Filipíny 7 milionů hektarů lesního porostu (zhruba 23 % celkové rozlohy země), ovšem odborníci tvrdí, že skutečný rozsah je pravděpodobně nižší.
Lesy přecházejí od tropických deštných pralesů, zejména na Mindanau, přes subtropické věčně zelené ve výškách kolem 1000 m až po porosty borovic na horách severního Luzonu. V lesích roste napříkladfilipínský mahagona jiné vzácné stromy, na pobřeží rostoumangrovy. Filipíny jsou domovem 13 500 rostlinných druhů, z nichž 3 200 jeendemických, včetně mnoha vzácných druhůorchidejíaraflézií. Mnoho druhů je ohroženo a vědci tvrdí, že do konce 21. století 20 procent z nich vyhyne.
Na Filipínách lze nalézt asi 1100 druhů suchozemskýchobratlovců, včetně více než 100 druhůsavcůa 243 druhůptáků, kteří nežijí nikde jinde. Filipíny mají třetí nejvyšší počet endemických ptáků na světě (poIndonésiiaAustrálii). Patří též mezi země s nejvyšší mírou objevů nových živočišných druhů na světě, se šestnácti novými druhy savců objevenými ve 21. století. Míra endemismu díky těmto objevům stále roste. Filipínské pobřežní vody vykazují největší rozmanitost ryb na světě.Pobřežní vody Filipín patří do tzv.korálového trojúhelníku. Díky teplé vodě a rozsáhlémukontinentálnímu šelfujsou zde ideální podmínky pro růst pobřežníchmangrovůakorálových útesů. Korálový trojúhelník bývá pro svůj ekologický význam nazýván „mořskáAmazonie“. Žije zde šest set druhůkorálů. ÚtesTubbatahabyl prohlášen za světové dědictví v roce 1993.
Mezi velké plazy patříkrokodýl filipínskýakrokodýl mořský. Největší krokodýl v zajetí byl odchycen právě na Filipínách, na ostrově Mindanao. Zemřel dne 10. února 2013 na zápal plic a zástavu srdce.Národní pták,orel opičí, je největším ze všech orlů. Je endemitem v deštných pralesích Luzonu, Samaru, Leyte a Mindanaa. Mezi pozoruhodné endemity patří téžlejskovec blankytný(Hypothymis coelestis),timálie zlatočelá(Dasycrotapha speciosa),kakadu filipínský(Cacatua haematuropygia),pita luzonská(Erythropitta kochi),zoborožec sulský,dvojzoborožec hnědavý,holub krvavý(Gallicolumba luzonica) neboholub Marcheův(Ptilinopus marchei).
Filipíny leží v horkém a vlhkémtropickém podnebném pásu. Průměrná roční teplota se pohybuje kolem 26,5 °C. Na Filipínách existují třiroční období: „Tag-init“ či „Tag-araw“ (teplé období nebo léto od března do května), „Tag-ulan“ (období dešťůod června do listopadu) a „Tag-lamig“ (chladné období od prosince do února). Podnebí ovlivňuje také východoasijskémonzunovéproudění. Jihozápadní monzun (od května do října) je známý jako „Habagat“ a suché větry severovýchodního monzunu (od listopadu do dubna) jsou známé jako „Amihan“.Nejchladnějším měsícem je leden a nejteplejším květen. Teplota a vlhkost dosahují maxima v dubnu a květnu. Manila a většina nížinatých oblastí jsou od března do května prašná s velmi teplým počasím. V tomto období teplota zřídkakdy klesne pod 37 °C a teplota u moře jen vzácně klesne pod 27 °C. Roční úhrnsrážekdosahuje v hornatých oblastech východního pobřeží 5000 mm, zatímco v některých údolích se jedná o hodnoty pod 1000 mm. Velké nebezpečí představujítajfuny, které jsou zde poměrně časté. Ostrovy se nachází vtajfunovémpásmu západního Tichomoří a každý rok zde udeří na devatenáct tajfunů.
Na Filipínách jsou tajfuny označovány jakobaguio(psáno takébagio,vaguio,bagyo) podle městaBaguio, kde během bouře v roce1911napadlo za jeden den 116,8 cm srážek.Ve dvacátém století zasáhla Filipíny řada tropických bouří, které pokaždé způsobily velké ztráty na životech a materiální škody. V říjnu 1970 se územím přehnal tajfun Sening, který zničil řadu měst, přičemž rychlost větru dosahovala až 275 km/h, což bylo nejvíc v zaznamenané historii.Na podzim 1991 zasáhla Filipíny tropická bouře Uring, která přes relativní slabost (rychlost větru 95 km/h) způsobila rozsáhlé záplavy a počtem obětí (odhadem až 8 tisíc) překonala všechny dosavadní bouře.Začátkem listopadu2013zasáhl pobřežní městoBaseyv provinciiSamartajfun Haiyan, který si vyžádal přes 10 000 životů.Na místě ihned zasáhly mezinárodní organizace, za Českou republiku přispěly pomocí, financemi a prostředky ze sbírek humanitární organizace ADRA, Charita, Červený kříž čiČlověk v tísni, který zatím shromáždil přes 17 milionů korun.Mezi zničenými městy bylTaclobanči Guiuan v provinciiLeyte, problémem zůstává i bezpečnost.
Filipíny jsouunitární stát, s výjimkou autonomního regionuBangsamoro. Jsouzastupitelskou demokracií, vůbec nejstarší demokracií v oblasti Jihovýchodní Asie. Jsouprezidentskou republikou. Prezident jehlava státuihlava vládyavrchní velitel, je volen přímou volbou na 6 let.BikamerálníKongresse skládá zhorní komory,Senátu Filipín, do něhož jsou senátoři voleni na šest let, akomory dolní,Sněmovny reprezentantů Filipín, která je volena na 3 roky.
Na vrcholu soudní moci je Nejvyšší soud, který je složen z předsedy soudu a čtrnácti soudců, již jsou jmenováni prezidentem.
FilipínecCarlos Peña Romulo, mj. zakladatel filipínskéhoskautingu, byl předsedouValného shromáždění OSN.
Filipíny podporovaly Spojené státy běhemstudené válkyaválky proti terorismu. Byly tradičně jejich hlavním spojencem mimoNATO. Avšak po roce 2016, s nástupem prezidentaRodrigo Duterteho, došlo k zásadnímu zhoršení vztahů a k nástupu nové zahraničněpolitické orientace Filipín naČínskou lidovou republikuaRusko.Duterte je nicméně radikálním bojovníkem proti levicovým partyzánům v zemi. Historicky komplikované vztahy s Japonskem se v posledních desetiletích zlepšily a Duterte tento trend udržuje. Duterteho represe v oblasti drogové politiky, při nichž byli zabíjeni často drobní překupníci a distributoři, vyvolala v roce 2017 diplomatický konflikt sEvropskou uniía silné ochlazení vztahů.Duterteho nicméně v roce 2022 vystřídal syn bývalého diktátora Marcose,Bongbong Marcos.Jeho pozice ve střetu rusko-čínského a americko-evropského bloku zůstává spíše nejasná.
Země se účastní mírových misí, zejména veVýchodním Timoru.
Filipíny si činí nárok naSpratlyho ostrovy, čímž se dostávají do sporu s obdobnými nároky vznesenými Čínou, Malajsií, Tchaj-wanem a Vietnamem. Patová situace namělčině Scarboroughv roce 2012, kdy Čína vojensky převzala kontrolu mělčiny, vedla k mezinárodní arbitráži.Napětí se pravidelně vrací.
Geograficky se 7 tisíc filipínských ostrovů dělí do 3 skupin ostrovů:Luzon,VisayasaMindanao. Ty se dále dělí na 17 regionů (z toho jedenautonomní), 82 provincií, 149 měst (z toho 33 tzv. vysoce urbanizovaných a 5 nezávislých na provinční správě), 1485 obcí a 42001 malých obcí zvanýchbarangay(stav v listopadu 2023).
Dne 24. července 2006 oznámila tehdejší filipínská prezidentka Gloria Macapagal-Arroyo návrh na vytvoření pěti ekonomických superregionů, zaměřených na hospodářské přednosti jednotlivých oblastí.
Po roce 2011 začaly Filipíny prožívat éru mimořádného ekonomického rozvoje. HDP roste mimořádným tempem: 6,7 procenta v roce 2012, 7,1 v roce 2013 a v dalších letech to byly podobné přírůstky bohatství: 6,1 %, 5,8 %, 7,1 % a 6,5 procenta v roce 2017. To je jedno z nejvyšších temp růstu na světě. Ve stejné době došlo k výraznému snížení zahraničního dluhu. Na tyto ukazatele zareagovaly i ratingové agentury čiSvětové ekonomické fórum, které ve svém žebříčku konkurenceschopnosti posunulo Filipíny ze 75. místa v roce 2011 na 57. místo v roce 2017.
Za problém a brzdu rozvoje však většina mezinárodních organizací považuje rozbujeloubyrokraciiakorupci. K problémům Filipín patří redistribuce rostoucího bohatství. Země má největší rozdíl mezi bohatými a chudými v regionu.Giniho koeficient, jež tento rozdíl měří, činí 42,98, tedy zhruba dvojnásobek oprotiNěmecku,RakouskučiČeské republice. To má dopady i na politickou sféru. Chudá část filipínské populace nemá pocit, že by se jí objektivní růst bohatství dotkl. Tento jev podrazil nohy prozápadním liberálním politikům (jako bylNoynoy Aquino) a otevřel brány prezidentoviRodrigo Dutertemu, s jeho protiamerickou a pročínskou politikou. Nová Duterteho daňová reforma má právě redistribuovat prostředky k méně privilegovaným.
Filipínský export však stále míří především doJaponskaaSpojených států, dovozu naopak dominujeČína.Export do Japonska byl umožněn japonsko-filipínskou smlouvou o ekonomickém partnerství z listopadu 2008. Ta vytvořila pravidla velmi se blížící zóně volného obchodu mezi těmito dvěma zeměmi. To byl mimořádný stimul pro filipínskou ekonomiku. Exportní potenciál země se zvýšil také roku 2015, když se stala součástí společného trhuASEAN.
Zahraniční investice na Filipínách rostou (v roce 2017 například enormně vzrostly investice zNizozemska), avšak jsou limitovány zákonným ustanovením, že domácí firmy mohou mít podíl zahraničního vlastnictví nejvýše 40 %.
Jako v některých jiných rozvojových zemích hrají velký stimulační efekt pro domácí poptávku tzv.remitence, tedy příspěvky, jež posílají rodinám Filipínci pracující v zahraničí. Filipíny mají jeden z největších kontingentů lidí pracujících za hranicemi – odhaduje se 10 milionů lidí. Počtem osob pracujících v cizině (z hlediska velikosti HDP) se Filipíny řadí na 3. místo zaIndonésiiaThajsko.
Co se nerostného bohatství týče, jsou Filipíny velmi bohaté. Nachází se zde naleziště rudželeza,mědi,zinku,olova,manganu,chromu,zlata,stříbra,rtutiakobaltu. Jsou zde i ložiska dvou důležitých paliv,ropyačerného uhlí.
Zemědělstvím se živí asi 40 % obyvatel. Zemědělská půda zaujímá asi 34 % území státu. Nejvýznamnější plodinou je kokosová palma. Zpracováním dužiny jejich plodů (kokosové ořechy) se vyrábí tzv.kopra. Filipíny jsou v její výrobě a produkci první na světě. Ještě se zde pěstují ananasy, banány, batáty, cukrová třtina, kakao, kaučukovník, káva, kukuřice, mango, maniok, rýže a tabák. Zemědělství převládá nad průmyslem.
Filipíny patří k rozvojovým zemím. Donedávna zde převládala tradiční odvětví průmyslu –průmysl potravinářský,textilní,dřevařskýa částečněchemický. Od 70. let20. stoletízačíná na významu nabírat strojírenství. Významnými odvětvími strojírenství se stala výroba videorekordérů, televizorů a radiomagnetofonů a montáž automobilů. Největším průmyslovým centrem země je hlavní městoManila, zde je soustředěno téměř 90% veškerého filipínského průmyslu.
Turismusje pro ekonomiku Filipín důležitý sektor, neboť 7,8 % přispívá k tvorbě HDP (2014). Podle dat National Statistical Coordination Board turistický průmysl zaměstnává asi 3,8 milionů Filipínců. V roce 2014 přispíval sektor turismu 1,4 biliony pesy do ekonomiky země.
Philippine Airlinesjsou nejstarší komerční leteckou společností v Asii, která stále funguje pod svým původním názvem. Jsou největšími aerolinkami v zemi, jejich hlavní základnou jeMezinárodní letiště Manila. To se nachází asi 7 km jižně od Manily a je pojmenováno po senátoroviBenigno Aquinovi, který zde byl v roce 1983 zavražděn. V roce 2018 prošlo všemi terminály rekordních 45 082 544 cestujících. Oficiálně jde o jediné letiště obsluhující oblast Manily, v praxi ji však obsluhuje i mezinárodní letiště Clark, které se nachází v zóně Clark Freeport ve městěPampanga, přičemž na letiště Clark létají převážně nízkonákladoví dopravci kvůli nižším poplatkům za přistání. V budoucnu by mělo být manilské letiště nahrazeno novým letištěm vBulacanu, které obslouží Manilu i centrálníLuzon. Druhým nejvytíženějším mezinárodním letištěm je v současnosti Mactan–Cebu ve městě Lapu-Lapu. Třetím pak letiště Francisca Bangoyi na Mindanau.
K prosinci 2018 měly Filipíny 210 528 kilometrů silnic, ovšem pouze 65 101 kilometrů bylo zpevněných. Pan-Filipínská dálnice spojuje ostrovy Luzon, Samar, Leyte a Mindanao a tvoří páteř pozemní dopravy v zemi. Silniční doprava je dominantní formou dopravy na Filipínách, přepravuje 98 % lidí a 58 % nákladu. V roce 2003 byl založen integrovaný systém dálničních segmentů a trajektových tras, který spojuje 17 měst, a který má délku 919 kilometrů. Někdy bývá nazýván "námořní dálnice".
K roku 2019 měla země pouze 79 kilometrů železnic, zejména v okolí Manily. Existují nicméně plány na prodloužení železničních tratí na 244 kilometrů.
Ve veřejné dopravě jsou typickéjeepneys, taktéž oblíbená a očekávaná atrakce pro turisty. Staly se dokonce jakousi ikonou Filipín.Přesto jsou v ohrožení kvůli své neekologičnosti.Oblíbené jsou ve veřejné dopravě také moto-tříkolky.
Filipíny měly 107 milionů obyvatel ke konci roku 2018.Jenom mezi lety 1990 a 2008 vzrostl počet obyvatel Filipín o 28 milionů, což představuje 45procentní nárůst.Roční populační přírůstek je 1,84 %.První oficiální sčítání lidu na Filipínách bylo provedeno v roce 1877 a zaznamenalo 5 567 685 obyvatel. Někteří vládní politici se již pokusili udělat kroky k omezení populačního růstu, avšak narazili na odpor katolické církve.Filipínci přitom "živí" populační růst i v jiných zemích, například po liberalizaciimigračních zákonův USA po roce 1965 se několik milionů Filipínců přestěhovalo právě do Spojených států.
Třetina populace žije v metropolitní oblasti Manily a bezprostředně sousedících regionech. Manilská metropolitní oblast je 5. nejlidnatější na světě. Údaje ze sčítání lidu z roku 2015 ukázaly, že zde žilo 12 877 253 obyvatel, což představuje téměř 13 % celostátní populace. Započítají-li se ovšem předměstí v přilehlých provinciích Bulacan, Cavite, Laguna a Rizal (tzv. Velká Manila), populace má velikost 23 milionů obyvatel. Tato oblast vytváří 33 % HDP země. V roce 2011 byla Manila hodnocena jako 28. nejbohatší městská aglomerace na světě a 2. v jihovýchodní Asii. Obyvatelé mají svá sídla především v pobřežních nížinách. Více než polovina obyvatel žila v roce 2000 ve městech.
Střední délka života mužů je asi 65,3 let, u žen asi 71,1 let. Filipíny mají rychle rostoucí mladou populaci. Střední věk populace je 22,7 let (pro srovnání: v Česku je to přes 40 let).
Drtivou většinu populace ostrovů tvoří Filipínci (96%), kteří mluví jazykymalajsko-polynéskéjazykové skupiny (Tagalogové28,1 %, Cebuanové 13,1 %, Ilokanové 9 %, Bisajové 7,6 %, Hiligajnon Ilongové 7,5 %, Bikolové 6 %, Warayové 3,4 %).Zbytek tvoří nespočitatelné menšiny (1,5 procenta Číňanů ad.).
Čínští Filipínci jsou většinou potomky přistěhovalců zFu-ťienu, jejichž imigrační vlna dorazila po roce 1898 v počtu kolem 2 milionů.Odhaduje se, že 20 procent Filipínců má alespoň částečně čínské předky.Na rozdíl od některých jiných zemí v oblasti (např.Malajsie) je čínská menšina dobře integrovaná ve filipínské společnosti.
Pro filipínskou populaci je typická genetická pestrost, navzdory ostrovní povaze státu.Mezi původní obyvatele se řadíNegritovénebo horštíIfugaové, kteří byli až do počátku 20. století obávanýmilovci lebek. V pobřežních oblastech žijí tzv.mořští cikáni. V roce 2015 žilo v zemi 220 000 až 600 000 amerických občanů.Potomci smíšených euro-asijských párů jsou na Filipínách nazýváni Tisoy.
Filipíny mají dva úřední jazyky:angličtinuafilipínštinu(tagalštinu). Třemi největšími jazyky jsoutagalština(či jazyk tagalo), jíž mluví asi 28 procent obyvatel, hlavně na ostrovech Luzon, Mindoro a Panay. Druhá nejrozšířenější jecebuánština(též jazyk cebuano nebo visaya), mateřský jazyk asi 13 procent Filipínců, jímž se mluví na ostrovech Cebu a Bohol, na jih Negrosu a ve východní části Mindanaa. Třetím největším jazykem souostroví jeilokánština(ilocano), jímž se mluví na severu hlavního ostrova Luzon. Třináct filipínských jazyků má více než milion rodilých mluvčích. Krom tří uvedených jsou to ještěHiligaynon(Ilongo),Waray-Waray,Kapampangan,Bikol,Pangasinan,Maranao,Maguindanao,Kinaray-aaTausug. Komise pro filipínský jazyk eviduje celkem 182  jazyků a řadu dalších dialektů, většinoumalajsko-polynéskéjazykové skupiny.
podle sčítání lidu z roku 2020:
Spolu sVýchodním Timoremjsou Filipíny jednou ze dvou křesťanských zemí v Asii, ke křesťanství se hlásí 89 % obyvatel. Křímskokatolické církvise v současnosti hlásí asi 81 % Filipínců.Na Filipínách žije asi 69 miliónů pokřtěných katolíků, poMexikuaBrazíliijsou tedy zemí s třetím největším počtem katolíků na světě. Celkem asi 10,5 % obyvatel jsou věřící dalších křesťanských církví. Nejpočetnější jeNezávislá filipínská církev(IFI, má 36 diecézí a 2 diecéze v USA, v roce 2010 měla asi 916 600 věřících, je to národní katolická církev nezávislá na Římu, je ve svátostném společenství jak sanglikány, tak i s Utrechtskou unií starokatolických církví). Další jsou: Filipínská episkopální církev (anglikáni), katolická apoštolská církev (sesterská církev brazilské ICAB – VIZ) a protestantské církve. Muslimští Morové obývají téměř výhradně oblasti na jihu země (Mindanao, Palawan, Suluské ostrovy) - muslimové tvoří 6 % obyvatel (k roku 2015). Většinou jsou tosunnité,šáfiovského mazhabu. Ostatní věřící – hinduisté, buddhisté, též animisté a obyvatelé nezjištěného vyznání – představují asi 2,5 % populace.
NaVelikonocese na ostrověLuzonpoblíž Manily někteří Filipínci nechávají dobrovolně zaživa ukřižovávat, někteří to absolvovali i několikrát.Je to jeden z jevů, který svědčí o intenzivní povaze víry, která kontrastuje s Evropou. Podobným signálem bylo například nepřijetí filmuŠifra mistra Leonardav roce 2006.
Na Filipínách (aGuamu) působilo také celkem asi 20jezuitůz českých zemí.Byli to nejspíše první Středoevropané, kteří se na Filipíny dostali. Patřil k nim významný botanikGeorg Joseph Kamel, Antonín Malínský nebo Vavřinec John, který se dožil na svou dobu úctyhodných 80 let.Augustin Strobachbyl zabit domorodci na Guamu, jeho ostatky jsou dnes vOlomouci.K dalším jezuitům z Čech patřilPavel Klein, ten se sice narodil v německojazyčnémChebu, ale uměl velmi dobře česky – nejspíš pocházel ze smíšené rodiny. Češtinou se mu mj. dařilo obelstít cenzory.Byl velice vzdělaný a několik let byl jezuitským provinciálem na Filipínách. Napsal i knihu o využití tamních léčivých rostlin, obsahující mnoho užitečných receptů, byla vydávána ještě v 19. století. Zanechal i zápis ozatmění Měsícea také překládal náboženské texty do místní tagalštiny. Byl spoluautorem jejího prvního slovníku a dokonce v ní i psal básně.
Díky činnosti českých misionářů je na Filipínách velmi populárníPražské jezulátko(Bambino di Praga). Je tam ctěnou náboženskou ikonou známou jako Santo Niño.
Počátky filipínského písemnictví sahají do 9. století. K nejvzácnějším památkám z této doby patří tzv. mědirytina z Laguny vytvořená roku 900. Deska byla nalezena v roce 1989 dělníkem poblíž ústí řeky Lumbang v provincii Laguna. Obsahuje nejstarší známý nápis na Filipínách. Je ve staré malajštině s použitím raného písma kawi, s řadou slov sanskrtského, starojávského nebo starotagalského původu.
Klasikem filipínské literatury jeJosé Rizal. Byl i národním buditelem a nejvýznamnější postavou filipínského hnutí za nezávislost a osvobození od španělské koloniální nadvlády. Za své vlastenecké aktivity byl popraven. Výročí jeho smrti se stalo filipínským státním svátkem. K Rizalovým blízkým spolupracovníkům patřil spisovatel a novinářMarcelo H. del Pilar. Nejvýznamnějším malířem podílejícím se na aktivitách obrozeneckého hnutí bylJuan Luna.
Filmový režisérLav Diazpatří k nejúspěšnějším filmařům, jeho snímek si v roce 2016 odvezlZlatého lvazBenátského filmového festivalu.ZpěvačkaCharice Pempengconejprve uspěla naYoutube, poté v seriáluGleea posléze na sebe upozornila svou přeměnou z ženy v muže.Muzikálová zpěvačkaLea Salongase stala první asijskou umělkyní, jež získala americkou divadelnícenu Tony. Takéraperznámý pod jménemApl.de.apse proslavil ve Spojených státech, především ve skupiněThe Black Eyed Peas.
NaSeznam světového dědictvíUNESCObyly společně zapsányčtyři filipínské barokní kostely:kostel svatého Augustinav Manile, kostel nanebevzetí Panny Marie v Santa Maria, kostel svatého Augustina v Paoay a kostel sv. Tomáše z Villanovy v Miagao.Pocházejí z obdobíšpanělské kolonizace Filipín. Všechny kostely jsou unikátní ukázkou evropského baroka, které bylo řemeslníky přizpůsobeno místnímu materiálu a technice.
Na seznam byly zapsány takérýžové terasy filipínských Kordiller. Soustava opěrných zdí z kamene a hlíny přesně kopíruje tvar kopce a má tedy nesymetrický půdorys,archeologické nálezyukazují, že tato technika využití krajiny se v regionu používá již 2000 let bez zásadnějších změn.
Památkou UNESCO je také celé historické městoVigan. Jeho historické centrum je nejlépe zachovalým španělským koloniálním městem vJihovýchodní Asii.
Mezi oblíbené pokrmy filipínské kuchyně patří: lechón (pečený vepř vcelku), longaniza (filipínský salám), tapa (uzenéhovězí maso), torta (omeleta), adobo (kuřecí nebo vepřové maso v česneku, octu, oleji a sójové omáčce), dinuguan (dušenémaso ve vepřové krvi), kaldereta (maso v rajčatové omáčce), mechado (hovězí maso v sóji a rajčatové omáčce), puchero (hovězí maso v banánech s rajčatovou omáčkou), afritada (kuřecí nebo vepřové maso v rajčatové omáčce se zeleninou), kare-kare (dobytčí maso a zelenina vařená v arašídové omáčce), pinakbet (dýně, lilek, fazole,okraa krevetová pasta), sinigang (maso nebo mořské plody v kyselém vývaru), pancit (nudle) a lumpia (čerstvé nebo smažené jarní svitky).
Typickým rysem filipínské kuchyně je kombinace něčeho sladkého s něčím slaným: champorado (sladká kakaová rýžová kaše), která je spárována s tuyo (solené ryby sušené na slunci); dinuguan (pikantní guláš vyrobený z prasečí krve a vnitřností), spojený s puto (sladké, dušené rýžové koláče); nezralé ovoce, jako jsou zelenémango(které jsou jen mírně sladké, ale velmi kyselé), jsou konzumovány namočené ve slané nebo bagoongské půdě. Obvyklé je také použití sýra ve sladkých koláčích (jako je bibingka a puto), stejně jako ve zmrzlině. Filipínská kuchyně také kombinuje sladké (tamis) a kyselé (asim) potraviny.
Filipínci se olympijských her zúčastňují od roku 1924. Čekání na zlatou medaili ukončila nahrách v Tokiu roku 2021vzpěračkaHidilyn Diazová.Ta navíc získala stříbro již na předcházejícíchhrách v Riua je tak zdaleka nejúspěšnějším filipínským sportovcem všech dob.
Vzhledem k tradici bojových umění blízkých boxu, jež je typická pro celou oblast jihovýchodní Asie, jsou Filipínci na olympiádě, co do celkového počtu medailí, nejúspěšnější právě vboxu. Z čtrnácti olympijských cenných kovů, jež získali, bylo osm právě z boxerského ringu, z toho čtyři stříbra (Anthony Villanueva,Mansueto Velasco,Carlo Paalam,Nesthy Peteciová). První medaili pro Filipíny vybojoval již roku 1928 plavecTeófilo Yldefonso. Dva bronzy brali Filipínci i vatletice, roku1932ho v Amsterdamu získaltrojskokanSimeon Toribioa roku1936v Berlíně vběhu na 400 metrů překážekMiguel White. Filipíny jsou prvním tropickým státem, který se zúčastnilzimních olympijských her.
Hry v Tokiu byly pro Filipíny nejúspěšnější v historii, poprvé si připsaly čtyři medailová umístění. Nejvyššího umístění v medailovém pořadí národů ovšem dosáhly vLos Angeles roku 1932, kdy je tři bronzové medaile dostaly na 25. místo.
Profesionálními mistry světa byli boxeřiFrancisco Guilledo,Ceferino Garcia,Nonito DonairečiManny Pacquiao. Filipínským rodákem byl úspěšný hráčamerického fotbaluTim Tebow.Filipínští basketbalistézískali bronz na mistrovství světa v roce 1954 a pětkrát vyhráli mistrovství Asie (1960, 1963, 1967, 1973, 1985).
Bojové uměníeskrima(zvané též arnis) bylo roku 2009 zákonem uznáno za národní sport. Oblíbenou zábavou místních obyvatel jsoukohoutí zápasy, na Filipínách zvanésabong.Jo joje tradiční filipínskou hračkou a díky filipínskému podnikateli žijícímu v USA,Pedro Floresovi, se rozšířilo do celého světa a akrobacie s ním se stala i oblíbeným sportem.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuPhilippinesna anglické Wikipedii.