Hrdložábříkovití

Hrdložábříkovití(Synbranchidae) ječeleďrybz řáduhrdložábří, jejíž zástupci obývajísladkéabrakickévodytropůasubtropůvšech kontinentů s výjimkouAntarktidy. Mají těla úhořovitého tvaru s malýma očima se silně redukovanými, zakrnělými nebo zcela chybějícímiploutvemi. Jejichžábryjsou redukovány a dýchají převážně vzdušný kyslík, což jim umožňuje alespoň částečný pohyb po souši, dlouhodobý pobyt v bahně nebo obývat hustě zaplevelené, málo okysličené vody.
Hrdložábříkovití mají protáhlé tělo úhořovitého tvaru. Prsní a břišní ploutve úplně chybí, i když v rané fázi vývoje se dočasně objevují mohutné prsní ploutve. Hřbetní a řitní ploutve jsou zakrnělé a mají podobu bezpaprskovitého hřebínku. Ocasní ploutev je silně redukována, někdy zcela nevýrazná nebo absentní.Šupinyu většiny druhů chybí. Oči jsou jen velmi malé a u některých druhů umístěny dokonce pod kůží, což způsobuje faktickou slepotu.Dorůstají délky až kolem 150 cm.
Žaberní otvor je u většiny druhů velmi malého štěrbinového či pórovitého tvaru a je umístěn pod hlavou nebo přímo na hrdle. Zástupci roduMacrotremamají žaberní otvory standardní velikosti, a tyto otvory se pod hrdlem spojují. Početobratlůse pohybuje mezi 98–188. Nemají žebra aniplynový měchýř. Většina druhů představuje protogynníhermafrodity, tzn. většina jedinců se rodí jako samice, avšak část z nich se v pozdějším stádiu života přemění na samce.Hrdložábříkovití jsou schopni dýchat vzdušný kyslík díky nadžabernímu orgánu, střevům a vysoce cévnaté ústní dutině, díky čemuž mohou obývat hustě zaplevelené vody, kde bývá kyslíku nedostatek.U mladých jedinců, kteří mají velké prsní ploutve, zajišťují výměnu kyslíku žaberní vlákna těchto ploutví.
Většina hrdložábříkovitých žije v norách, v bahně nebo jeskyních.Do bahna se přitom mohou zarývat i do hloubek kolem 1,5 m.Některé druhy mohou obývat i studny.Obývají sladké, občas brakické a výjimečně i slané vody tropických a subtropických oblastí.Jejich areál výskytu tvoří severní a západní Afrika, Asie, Austrálie, Jižní a Střední Amerika až po Mexiko.K druhově nejrozmanitějším oblastem patříZápadní Ghát, kde se vyskytuje hned 6 druhů.Schopnost dýchání vzdušného kyslíku spolu s relativně vysokou odolností vůči slaným vodám umožňuje hrdložábříkovitým obývat širokou škálu stanovišť i prozkoumávat suchozemské oblasti i slané vody, což patrně dopomohlo k jejich geografické expanzi.Nedávno (2018) popsaný druhMonopterus rongsawbyl objeven zahrabaný ve vlhké zemině 50 m od nejbližší říčky.
Hrdložábřík bílýbyl před rokem 1900 introdukován asijskými osadníky naHavaj.V 90. letech 20. století byl poprvé zaznamenán i v kontinentální oblasti Spojených států, kde je považován zainvazivní druh.
Ještě v roce 2016 se rozeznávaly 4 rody,avšak v roce 2021 bylo několik druhů zMonopterusvyčleněno do samostatného roduRakthamichthysna základě výraznýchosteologickýcha genetických zvláštností, mj. vžaberních obloucích.K roku 2021 bylo popsáno 26 druhův následujících rodech:
Některé druhy hrdložábříkovitých představují hospodářsky významné chovné ryby.Hrdložábřík bílý(Monopterus albu), který se přirozeně vyskytuje vOrientální oblasti, je považován mnohými kulturami za pochoutku a jeho chov je pro mnohé země ekonomicky významný. Jsou chováni hlavně ve Vietnamu, Japonsku, Číně, Jižní Koreji a na Tchaj-wanu, odkud jsou exportováni do řady evropských zemí a Austrálie. V některých částech Asie se dokonce využívají k potřebámtradiční medicíny; kosti hrdložíbříků bílých mohou údajně odložitmenopauzua používají se i k léčbě jakýchkolivrakovinv 1. stadiu. Podle některých výpočtů se v Asii denně spotřebuje 60 000 kg hrdložábříků bílých pro potřeby tradiční medicíny.