Houska (hrad)

Houskajehradpřestavěný nazámekve východní částichráněné krajinné oblasti Kokořínsko. Stojí v katastrálním územíHouskau obceBlatcevokrese Česká LípavLibereckém kraji. Zámek je chráněn jakokulturní památkaa v návštěvních hodinách je přístupný veřejnosti.
Gotickýhrad založil na začátku své vlády králPřemysl Otakar II.Měl se stát správním centrem okolní krajiny, ale jeho funkci brzy přejal o něco později založenýBezděz. Housku poté získaliBerkové z Dubé, kteří ji vlastnili do roku 1432, kdy od nich celé panství koupilJan Smiřický. Jeho potomkům hrad patřil do roku 1502. O přestavbu hradu narenesančnízámek se v šestnáctém století zasloužili příslušníci roduHrzánů z Harasova, kteří na něm sídlili do začátku sedmnáctého století.
Další majitelé se rychle měnili. K významnějším vlastníkům patřilAlbrecht z Valdštejna, který zámek využíval jen jako lovecké sídlo. Houska si, i přes zámeckou přestavbu, uchovávala pevnostní charakter až dotřicetileté války, během které byla na krátkou dobu obsazena švédským vojskem. Po válce bylo rozhodnuto o zboření hradu, ale nakonec bylo strženo jen opevnění a hospodářské předhradí. Od začátku osmnáctého století zámek vlastniliKounicové, kteří ve dvacátých letech devatenáctého století provedli při opravě zámku rozsáhlejší stavební úpravy. Zhruba o sto let později prošel zámek další rekonstrukcí zaJosefa Šimonka.
I přes zánik opevnění patří Houska k nejlépe dochovaným hradům Přemysla Otakara II. Přestože se změnilo vnitřní členění paláců, původní gotické stavby se dochovaly až výše druhého patra včetně mnoha architektonických detailů. Hodnotná je také malířská výzdobahradní kaplenebo tzv. Zelené komnaty.
Hrad Houska byl založen ve třináctém století.Dobroslava MenclováaRudolf Andělpředpokládali, že jeho stavitelem byl v letech 1280–1290Jindřich (též Hynek) z Dubé, který v době po smrti králePřemysla Otakara II.využil neklidných poměrů v zemi a obsadil území, které sousedilo s jeho rodovým panstvímDubá. Předpokládal, že jako odpůrceOty Braniborskéhoa podporovatel mladéhoVáclava II.od krále majetek získá, což se pravděpodobně také stalo.
PodleTomáše DurdíkaHousku založil v době na počátku své vlády už král Přemysl Otakar II.Hrad se měl stát správním centrem okolní krajiny, ale nevelké rozměry a nemožnost dalšího rozšiřování způsobily, že jeho funkci brzy převzal nedalekýBezděz.Oba hrady stavěla stejná stavební huť.
První písemná zmínkao hradu pochází z roku1291a dokládá existenci úřadu houseckéhopurkrabího, jehož místo tehdy zastával Záviš ze Stružnice z roduRonovců.
V blíže neznámé době hrad získaliBerkové z Dubé, protože v roce 1316 patřil Hynkovi z Dubé, zvanému Hynáček. Ten tehdy se svým bratremHynkem Berkoua dalšími šlechtici ručil za smír uzavřený mezi králemJanem LucemburskýmaJindřichem z Lipé.Hynáček zemřel před rokem 1320 a novým pánem hradu se stal jeho bratr Hynek Berka z Dubé.
Hynek Berka měl dva syny Hynky. Po otcově smrti Housku sJestřebím, Dubou aMilštejnemzdědil mladší Hynek,později zvaný Jindřich s přízviskem Jednooký.Roku 1383panstvínákupem rozšířil oJablonnéa roku 1391 je rozdělil mezi své syny. Housku si však ponechal až do své smrti před rokem 1404.Hrad po něm převzal třetí syn Jindřich Berka mladší z Dubé. Běhemhusitských válekvýrazně nepodporoval ani jednu z válčících stran, a jeho statky snad právě proto neutrpěly větší škody. Po Jindřichově smrti se o ně rozdělili synové Hynek a Chval, přičemž Houska připadla Hynkovi. Ten ji však nedokázal udržet a v roce 1432 hrad prodalJanovi Smiřickému ze Smiřic. K houseckému panství tehdy patřily vsiLibovice, Olešná,Jestřebice,Dobřeň,Tubož, Roveň, Blatce, Týn,Ždírec,Bořejov, Nechutnov,Korce,Vlkov,KruhaOsinalice. Janovým purkrabím na hradě byl roku 1450 připomínaný Jan Vršek z Blatec.
Po popravě Jana Smiřického se v letech 1453–1456 správy panství za jeho nezletilé potomky ujalZdeněk Konopišťský ze Šternberka, ale samotnou Housku, Jestřebí a Lysou přenechal vdově Markétěz Michalovic. V roce 1457 byla Houska s Jestřebím prohlášena zaodúmrť, ale Markéta majetek udržela. Někdy v té době se její synové rozdělili o dědictví a Houska připadlaJindřichovi Smiřickému, zatímco Václav dostal Jestřebí. Brzy však zemřel a jestřebské panství bylo znovu připojeno k Housce. Jindřich měl sedm dcer a pět synů, z nichž nejspíše od roku 1498 Housku drželiJan II.aZikmund ze Smiřic. V roce 1498 Jan za 2 250 kopgrošůodkoupil bratrův podíl. Hotově zaplatil 1 400 kop grošů a zbývající částku měl zaplatit v případě prodeje Housky. K tomu došlo roku 1502,kdy panství prodal VáclavuHrzánovi z Harasova.
Až do šestnáctého století hrad sloužil šlechtickým majitelům ve své původní podobě.Nárokům nových vlastníků už nevyhovoval, a ti jej proto nechali přestavět narenesančnízámek.Tradičně bývá uváděno, že přestavba proběhla v letech 1584–1590, ale je možné, že ji zahájil už Dobeš (též Tobiáš) z Harasova,který hrad po otci převzal v roce 1520.Dobeš v roce 1553 zastával funkci hejtmanaBoleslavského kraje. Ženatý byl s Kateřinou z Vliněvsi, se kterou měli syny Václava a Jiřího, z nichž Housku roku 1570zdědil Václav. Ten zemřel v roce 1584 a Housku odkázal svému synovi Dobešovi.
Dobeš Hrzán z Harasova se oženil s Eliškou Mráckou z Dubé. Právě za něj měla proběhnout renesanční přestavba, ale vzhledem k jeho špatnému hospodaření je možné, že pouze dokončoval starší práce zahájené jeho dědem.V roce 1594 musel zámek s předhradím,cihelnou, kovárnou, lednicí, čtyřmi dvory, deseti vesnicemi a dalšími drobnými majetky prodat Damiánovi z Pejcldorfu,vartenberskémuúředníkovi zDoks.Sám koupilVysokou Libeňa spojil ji sKropáčovou Vruticí, která byla hlavním sídlem už jeho otce Václava Hrzána. Damián se s manželkou Bohunkou, rozenou Kelblovou z Geisingu zadlužil, a navíc už 7. února 1596zemřel. Bohunka se podruhé provdala za Volfa Kryštofa Šéna ze Šénu.Ten se dostal sporu s Václavem starším Berkou z Dubé a na Bezdězu.Bohunka se mezitím pokoušela o zvelebení panství, ale udržet ho nedokázala, a v roce 1615 je od ní koupil právě Václav starší Berka z Dubé. Václav se jako jeden zdirektorůzúčastnilstavovského povstánív letech 1618–1620. Po jeho potlačení odjel ze země a byl odsouzen keztrátě majetku.
Housku vzápětí koupilAdam z Valdštejna, ale brzy ji vyměnil sAlbrechtem z Valdštejna, který ji připojil kFrýdlantskému knížectví. Kníže Albrecht využíval okolí hradu k myslivosti a v roce 1627 nařídil, aby se v okolí chytala zvěř pro jičínskou oboru. Běhemtřicetileté válkydo Čech v roce 1631 vpadlosaskévojsko, s nímž se do země vrátili někteří uprchlí šlechtici. Housku tehdy obsadili přátelé Berků, kteří ji ovládali až do prosince téhož roku. Kníže proto na začátku dalšího roku zámek osadil posádkou čtyřiceti vojáků.
Albrecht z Valdštejna byl v roce 1634 zavražděn a Housku sVidimínásledujícího roku dostali od císařeFerdinanda II.jako úhradu dluhu generální strážmistr Jan Böck, Veronika ze Sulzu, vdova po generálovi Alvegovi ze Sulzu, rozená ze Spauru, a Hypolita Františka z Hofkirchenu. Roku 1636 byla dohoda upravena. Jan Böck se vzdal svého podílu panství ve prospěch obou žen a zavázal se doplatit jim 5 800 zlatých.
Zámek byl během války stále považován za dobře opevněné místo. V roce 1639 jej na pokyn generálaJohana Banéraobsadilo švédské vojsko, které z Housky ovládalo okolní krajinu. Císařští se ji proto následujícího roku pokusili dobýt zpět. Nejprve vylákali ven ze zámku jeho velitele a zabili ho. Poté náhlým útokem dobyli hrad.
Před rokem 1647 zemřela Veronika ze Sulzu a její podíl připadl bratru Dominikovi za Spauru. Ten brzy poté zemřel a statek zdědily jeho nezletilé děti. Hypolita Františka z Hofkirchenu se mezitím provdala zahraběteCanossa a za patnáct tisíc zlatých od spaurovských poručníků koupila jejich podíl. Podleurbářepanství, založeného hejtmanem Ondřejem Stampferem v roce 1647, bylo příslušenství zámku zcela zpustošené.
Po skončení války měly být zbořeny hrady a zámky, které by mohl v případných dalších válkách nepřítel využívat jako opěrné body. Patřila mezi ně i Houska, ale její situaci zkomplikovaly majetkové spory mezi dědici.Hypolita Františka totiž v roce 1659 zemřela bez potomků a o dědictví se hlásili její příbuzní z rodu Hofkirchenů.O demolici zámku rozhodli krajší hejtmani azemští místodržící. Hofkirchenové však s posudkem inženýraPieronihodosáhli toho, že obytné budovy nebyly zbořeny. V hradním jádře tak byla v roce 1658 stržena jen zchátralá věž. Ovšem zaniklyhradby,baštyipoplužní dvůra jejich zdivo posloužilo k zasypánípříkopů.
Z Hypolitiných dědiců Housku ovládl Karel Ludvík z Hofkirchenu, velitelKomárna. Podle Karlovy závěti zámek zdědil Jiří Lorenc z Hofkirchenu, po němž ji měli dostat sirotci z rodůRogendorfůaRaduit de Souches. Jiří Lorenc zemřel roku 1694 a Rogendorfové zdědily dvě třetiny panství. Zbývající část připadla sirotkům de Souches, za jejichž poručníka byl roku 1696 ustanoven hraběMichael Jan z Althannu. Ten od sirotků koupil dvě třetiny jejich podílu. Část panství měla jakoodúmrťpřipadnout koruně, ale císařLeopold I.ji sirotkům daroval.Housku v té době spravovalvrchnostenskýhejtman, který zvyšovalrobotnípovinnosti poddaných. V roce 1699 proto na panství došlo k nepokojům, které skončily potrestáním vzbouřenců.
Houska se nacházela daleko od dalších althannských panství, a proto hrabě Michael Jan požádalzemský soudo souhlas s jejím prodejem. Dne 8. června 1700 pak Housku koupil hraběJan Vilém z Kounic, kterému patřilzámek v Zahrádkách.Od té doby zámek chátral aBohuslav Balbínjej popsal jako zříceninu. Budova však byla udržována alespoň tak, aby mohla sloužit jako sídlo správce panství.
Teprve hrabě Vincenc Karel Kounic nechal zámek v roce 1823 opravit. Náklady dosáhly sta tisíc zlatých, což představovalo čtyřletý výnos panství.Při rekonstrukci byly strženy renesančníštíty, na nádvoří vznikly kamennépavlačea ve fasádě byla proražena nová okna. Budovy dostaly nové omítky a nízkou střechu.Zatímco hrabě často pobýval v Zahrádkách, na Housce bydlíval astronomAlois Martin David.
Kounicům Houska zůstala do roku 1897, kdy ji získala princezna z roduHohenlohe. V roce 1918 po ní zámek zdědila hraběnka EleonoraAndrássyová, od které jej roku 1924 koupilJosef Šimonek. Za něj v letech 1929–1930 proběhla rekonstrukce, při které byly obnoveny gotické malby a architektonické články.Zámek poté sloužil jako letní a reprezentační sídlo rodiny.
Zadruhé světové válkydo roku 1945 využívala jakokonfiskátněmecká armáda, konkrétně oblastní štábSS. V srpnu 1943 semRSHApřevezl materiály z archivů a knihoven vHamburkuaBerlíně, ohrožených americkým bombardováním. Pod krycím jménem Burgund II se hrad stal jedním ze čtyř severočeských depozitářů pro židovské a zednářské knihy z Evropy.
Od roku 1950 byl v zámku umístěn archivStátní knihovnyvKlementinu. Po roce 1970 zde plánovala továrnaSpolana Neratovicevyužití jako noční sanatorium svých zaměstnanců.
Koncem roku 1974 zde nahrála svou nejstarší dochovanou nahrávku undergroundová skupinaThe Plastic People of the Universe, z níž bylo vybráno deset skladeb pro deskuEgon Bondy's Happy Hearts Club Banned(vydané v spolu s knihou The Merry Ghetto roku 1978). Umožnil jim to tehdejší správce hraduSvatopluk Karásek.
Hrad byl počátkem devadesátých let dvacátého století vydán vrestitucidědicům Josefa Šimonka, kteří jej nechali opravit a zpřístupnit veřejnosti.
Původně dvoudílný hrad typologicky patřil mezihrady s obvodovou zástavbou.Pravidelnou podobu hradního jádra si vynutila podoba staveniště,kterým je skalní blok tvořenýkřídovýmpískovcems nadmořskou výškou okolo 430 metrů.
Přední část hradu se nedochovala, ale u východního okraje plošiny bylaarcheologickým výzkumemdoložena obvodováhradbaa fragment nádvorní zdi budovy, která stála v čelepředhradí.Zadní část, přestavěnou na renesanční zámek, odděluje od předního hradupříkopa podle Dobroslavy Menclové původně taképarkán, jehož šířku čtyř metrů určovala hranolová věž, která stála na vrcholu skalního útvaru v jihovýchodním nároží. Měla půdorys s rozměry 6 × 9 metrů a před čelo jádra byla vysunuta asi o čtyři metry.V zámeckém zdivu se v plné výši dochovalo zdivogotických palácůna boční a zadní straně. Dobroslava Menclová uvedla, že k hradu patřilo také vstupní křídlo narušené vestavbou renesančního schodiště, ale podle Tomáše Durdíka čelní stranu uzavírala hradba s kulisovou vstupníbranou.Uprostřed nádvoří se dochovaly zbytky lahvovitého objektu vytesaného ve skále a narušeného novověkým sklepem. Předpokládá se, že sloužil jako zásobnice na obilí.
Trojice dvoupatrových paláců uspořádaných do tvaru písmene U obklopovala čtverhranné nádvoří. Přízemí mělo ploché stropy, zatímco hlavní obytné prostory v prvním patře byly vybavenéklenbami. Druhé patro mělo provozní a obranný charakter. Mezi patry se přecházelošnekovými schodištia pohyb mezi jednotlivými paláci umožňovala dvojice pavlačí. Součástí severního křídla je architektonicky náročnáhradní kaple.
Podobně jako na Bezdězu se ani na Housce nenachází velký sál.V každém paláci jej nahrazuje tzv. přemyslovský byt tvořený ústřední klenutou místností, po jejíchž stranách se nacházela klenutá vytápěná komnata aroubená komora.V severním křídle však byla jedna z postranních místností nahrazena kaplí.V šestnáctém století byly do všech prostor prvního patra vloženy nové klenby, které rozdělily místnosti do dvou podlaží.Předchozí výškové poměry naznačujíkrakorcebývalých dřevěných pavlačí. Krakorce nižší pavlače, spojující místnosti v prvním patře, se nachází 3,5 metru nad úrovní nádvoří. Pavlač druhého patra bývala o 6,5 metru výš.
Jádrem prvního patra západního paláce byl středový sál osvětlený původně dvěmahrotitýmiokny, jejichž zbytky jsou patrné ve zdi průčelí. V dochované podobě je sál rozdělen příčkou. Na levé straně k sálu přiléhalakrbemvytápěná komnata skružbovýmoknem ažebrovou klenboua na protější straně se nacházela roubená komora, jejíž existenci dokládá výrazné zeslabení vnější zdi.
Stejně uspořádané byly místnosti v protějším východním křídle. Polohu bývalého středového sálu naznačuje torzo hrotitéhoportálu, kterým se vstupovalo na pavlač. Napravo byla roubená komora, z níž se dochoval zazděný oblouk a zeslabení vnější zdi. Protější komnata si dosud uchovala gotickoukřížovou klenbusžebrysepjatými hladkýmsvorníkema opřenými o oblépříporys polygonálními patkami. Hlavice přípor majíkalichovitýtvar zdobený rostlinným motivem. Kružbové okno bylo přezděno a z bývalého krbu je patrný jen kuželový sopouch. Z komnaty vede chodbička v síle zdi naprevét, který byl vysazený nakonzolách.Stěny místnosti zdobí renesanční malby z let 1584–1594 zobrazující lovecké výjevy,vedutyhradů, svatebním motivem aerby(Koldicové z Koldic,Zajícové z Hazmburka,Krajířové z Krajku, Ronovci,Šternberkovéad.) obklopenýmirozvilinami.Na pozadí lovecké scény je zobrazen hrad Houska.
V severním paláci byla východní místnost nahrazena kaplí. Západní síň měla žebrovou klenbu a osvětlovala ji hrotitá okna obrácená k severu i západu. Přilehlá komora byla přestavěna během renesančních úprav.
V palácích se dochovalo, na rozdíl od ostatní přemyslovských hradů, druhé patro. Měly ho všechny paláce s výjimkou severního v prostoru nad kaplí. Interiér druhého patra osvětlovala sdružená okénka se středním sloupkem a vloženými kružbami. Část oken se dochovala v nádvorním průčelí. Nejasný je způsob komunikace mezi prvním a druhým patrem. Schodiště ve vstupním křídle je až renesančního původu a v gotické fázi je nejistá také existence točitého schodiště mezi závěrem kaple a východním křídlem.
Hradní kaple se nachází ve východní části severního křídla a zaujímá prostor přízemí a prvního patra. Její čtvercováloďje na východě ukončena pětibokýmpresbytářem. Kaple mívala žebrovou klenbu, kterou při renesanční přestavbě nahradila klenba křížová. Gotická klenba měla šest polí a přípory klenebních žeber dosahovaly až k podlaze. Ve východní části jsou ve zdi raně gotickásediliaseskupená do polí o dvou slepých trojlistýcharkádách. Na západní straně bývalatribuna, na kterou vedl hrotitý portálek z pavlače a točité schodiště. Kapli osvětlují čtyři vysoká kružbová okna. Dovnitř se vstupuje z nádvoří renesančním portálem.
Stěny kaple zdobí nástěnné gotické malby z doby okolo roku 1330 a počátku patnáctého století. Některé malby mohou být také renesančního původu. Malby jsou umístěny ve třech pásech nad sebou a zobrazují náboženské motivy (Ukřižování Ježíše Krista,archanděl Michaels drakem,Zvěstování Panny Marie,Narození Páně,Kalváriesapoštoly, kristologický cyklus,Svatý Kryštofad.).
Zhruba kolem roku 1590 vznikla na stráni pod hradem menší okrasná zahrada. Po roce 1980 v neudržované lokalitě rostlo čtrnáct jehličnatých a sedmnáct listnatých stromů, z nichž zajímavé bylyjedle kavkazská,borovice těžká,čilimníka řadacypřišů.
Karel Hynek MáchaHousku navštívil i zobrazil opakovaněa hradní skálu popsal slovy„stěny skaliska spadají ze tří stran téměř kolmo dolů, znamenitá ochrana. Jediná přístupová cesta z jižní strany vedla předhradím na most přes příkop vylámaný ve skále…“.Do krajiny kolem Housky situoval děj svýchCikánů.Se svým přítelem Eduardem Hindlem sem mířil navečer 1. srpna 1832, dle svého vyprávění z hradu Kokořín, v dešti zabloudili, přespali ve skalách a na Housku dorazili až dalšího dne. V roce 1833 sem zavítal znovu již bez bloudění.
Traduje se, že hrad ještě jednou navštívil Mácha v srpnu roku 1836. Tento zážitek následně popisuje v osobní korespondenci s Eduardem Hindlem. Mácha sám dorazil na Housku po půlnoci, a dle svých slov se vydal do jakési podzemní díry, kde se poté ocitl v roce 2006 v Praze. Tento dopis je však mystifikací, jde o povídku, kterou napsala autorka fantasy románůFrantiška Vrbenská. Mnozí lovci záhad však uvěřili, že jde o autentický dokument.
Podle legendy byl hrad zbudován na skále, ve které vedla průrva až do pekla.Právě nad touto průrvou má stát hradní kaple. Další pověst se týká švédských vojsk za třicetileté války a jejich velitele Oronta, který byl údajně černokněžník. Podle legend choval černou slepici, jejímž prostřednictvím chtěl získat nesmrtelnost. Dva myslivci ho zastřelili posvěcenou kulí a Orontův duch od té doby na hradě straší.Podle jiné legendy se na Housce a v jejím okolí zjevuje postava v černé mnišské kápi, která nemá obličej a sleduje opovážlivce, kteří by chtěli Housku navštívit v noci, nebo zde dokonce přenocovat.
Zámek je pro návštěvníky běžně otevřen od dubna do října formou prohlídek s průvodcem.V letech 2003–2015 na zámku probíhala Konference Sfinga – celorepublikové setkání záhadologů.Konaly se zde také benefiční koncertyNoc s hvězdami,z jejichž výtěžků byl opraven např. taneční sál a jídelna. V roce 2007 nad koncertem devátého ročníku převzal patronát ministr kulturyVáclav Jehlička.Na Housce se natáčela pohádkaO svatební krajce.