Mexiko

Mexiko, plným názvemSpojené státy mexické,španělskyEstados Unidos Mexicanos, jefederativnírepublikanaamerickémkontinentě. Geograficky se nachází drtivou většinou území vSeverní Americe,geopolitickybývá ale často řazeno mezi státyStřední Ameriky.
Na severu hraničí seSpojenými státy, na jihu sGuatemalouaBelize. Ze západu jsou břehy Mexika omýványTichým oceánem, východní pobřeží je tvořenoMexickým zálivema na jihovýchoděKaribským mořem. Mexiko má rozlohu 1 972 550 kilometrů čtverečních a přibližně 128 milionů obyvatel, což z něj činí 13. největší zemi na světě podle rozlohy a 10. nejlidnatější stát planety. Jde rovněž o největšíšpanělskymluvící zemi světa. Je tofederaceskládající se z31 státůa samostatné jednotkyCiudad de México, hlavního a také největšího města. Mezi další významná města patříGuadalajara,Monterrey,Puebla,Toluca,Tijuana,Ciudad JuárezaLeón.
Dějiny Mexikajsou velmi starobylé, rozvinuté civilizace se zde nacházely již tisíce let před naším letopočtem. K nejslavnějším patří civilizacemayskáaaztécká. V 16. století proběhlašpanělskákolonizace. Mexiko se stalo nezávislým státem po úspěšnémexické válce za nezávislostv roce 1821. Brzy následovaly velké územní ztráty ve prospěch Spojených států amerických, na severu Mexika, ovšem tyto oblasti byly obydleny jen velmi řídce, centrum země se vždy nacházelo na jihu. Dalším politickým přeryvem byly reformy, které poskytovaly ochranu domorodým komunitám a omezovaly moc armády a církve a které byly zakotveny v ústavě z roku 1857. Ty vyvolalyfrancouzskouintervenci. Cizí nadvláda byla odvržena v roce 1867. Deset let poté moc na tři dekády uzmul diktátorPorfirio Díaz. Toho svrhlamexická revolucev roce 1910, jež je dodnes základním pilířem mexické národní identity. Revoluční peripetie nakonec vyústily v roce 1929 k vytvořeníInstitucionální revoluční strany, která Mexiko ovládala až do roku 2000.
V žebříčkuindexu lidského rozvojese Mexiko nachází až na 76. místě na světě, což vede k tomu, že je na něj často pohlíženo jako narozvojovou zemi, nicméně jde o 16. největší ekonomiku na světě podle nominálníhoHDPa 11. největší podle HDP vparitě kupní síly. Mexiko bývá tudíž označováno za regionální velmoc, nebo dokonce potenciální velmoc světovou. Největším ekonomickým partnerem jsou Spojené státy, s nimi aKanadouMexiko vytvořilo izónu volného obchodu, ale vztahy s mocným severním sousedem jsou často také konfliktní, nejen historicky, ale i kvůli řadě současných problémů (např. nelegální migrace). K největším problémům mexické společnosti patří velká sociální nerovnost, značná mírachudobya rozsáhlákriminalita, zejménadrogová– od roku 2006 vedlkonflikt mezi vládou a drogovými kartelyke smrti více než 120 000 osob.
Oblasti dnešního Mexika byly osídleny člověkem podle archeologických nálezů před asi 25 000 až 30 000 lety. Kolem roku2500 př. n. l.se objevuje nejstarší mexickákeramika. Za první mexickou civilizaci vůbec je považována olmécká kultura.Olmékovéobývali především území kolem dnešního městaVeracruza v oblasti Tabasco. Kolem roku200 př. n. l.bylo založeno městoTeotihuacán, které plnilo funkce náboženského a kulturního centra pozdní olmécké kultury a patřilo k nejvýznamnějším městským osídlením v Amerikách.V8. stoletímělo 100 až 250 tisíc obyvatel.Srdcem města byl komplex několika pyramid, z nichž byly nejdůležitějšípyramidy SlunceaMěsíce. V jižních oblastechpoloostrovaYucatánuse kolem 2. tisíciletí př. n. l. objevila další civilizace –Mayů, všeobecně považována za nejvyspělejší civilizaci předkolumbovské Ameriky s vysokou úrovnímatematiky,kalendářemalogosylabickým písmem. Jedna ze silných etap této civilizace je spjata s příchodemToltéků. Centrem toltécko-mayské civilizace se stalo městoChichén Itzá, se známouKukulkánovou pyramidou.Konečně se v oblasti dnešního Mexika objevili na počátku14. stoletíAztékové, kteří kolem roku 1325 založili městoTenochtitlánna ostrovech jezera Texcoco. Aztécká společnost byla charakterizována důrazem na roli náboženství (a kněží) a silnou orientací na válku a expanzi. Tyto dva jevy byly spojené, jelikož významným aztéckým bohem bylHuitzilopochtli, jež vyžadovallidské oběti.
Po příchodu Evropanůdobylmezi roky 1519 a 1521 španělskýconquistadorHernán CortésAztéckou říši.Záhy poté obrátili Španělé pozornost na ostatníindiánskéstáty v oblasti. Roku 1530 Španělé ovládli dřívějšího aztéckého konkurentaTaraskánské království, v letech 1523–1697 dobyli a rozvrátili všechnymayskéstáty na jihu Mexika, jakkoli vrchol měla mayská civilizace už dávno za sebou, konec jejího klasického období bývá datován k roku 950.
První generace conquistadorů, často velmi násilných, byla postupně nahrazena novým systémem koloniální správy v podoběmístokrálovství,generálních kapitanátůaaudiencií. Systémencomiendybyl nahrazenrepartiementema konečněhaciendou, orientovanou na produkci koloniálního zboží.V roce 1535 založiliŠpanělésvoji koloniiNové Španělskos hlavním městemCiudad de Méxicona místě hlavního aztéckého městaTenochtitlánpřímo na území vysušeného jezera.Katolická církevsilně působila na domorodé obyvatelstvo a sehrávala centrální roli v rodící se společnosti. Koloniální expanze pokračovala během celého 16. a 17. století, a to především směrem na sever do oblastí dnešních Spojených států a dále na jih do Střední Ameriky. Součástí Nového Španělska byla iŠpanělská Východní Indie, mezi Manilou a Acapulcem fungovala tzv.manilská galeona, která dovážela zboží z asijskéhoDálného východudo Ameriky a následně se dostávalo do Španělska. Koloniální společnost charakterizovalo rasově založené a segregační rozdělení společnosti na Republiku Španělů a Republiku indiánů. V obou platily rozdílné zákony a Republika indiánů byla ve všem podřízena republice Španělů.
V první fázi kolonizace se Španělé soustředili na těžbu drahých kovů. Naleziště vZacatecas(1548) poskytovalo Španělům obrovské množství stříbra, ale na jeho ochranu bylo nutné vynakládat nemalé úsilí, jelikož v oblasti žili nepřátelštíChichimékové, kteří přepadali španělské konvoje se stříbrem a ohrožovali španělské doly.V letech 1650–1750 však došlo k úpadku těžby stříbra, v důsledku převahy konkurenční těžby vPeru. S tím přišel v 17. století celkový úpadek. Na něj se koloniální správa snažila v 18. století reagovatosvícenskýmireformami – vznikly nové správní jednotky nazvanéintendencie(1786) v čele s intendantem, který měl šířit technologické novinky. Španělsko však celkově v Evropě zaostávalo a vyklízelo své pozice. Místní mexické elity se postupně přeorientovaly na Francii a Británii. V roce1810vznikla ve městěQueretáruspikleneckájunta, jejímž cílem bylo připravitpovstáníproti Španělům. K juntě se mimo kreolských politiků a úředníků přidal také knězMiguel Hidalgo y Costilla. 16. září 1810 vydal manifest nazvanýProvolání z Dolores(Grito de Dolores), jímž vyhlásilválku za nezávislost.Hidalgo byl popraven, ale místním elitám se nakonec podařilo nadvládu Evropanů setřást. Uvažovalo se sice o možnosti, že by se do čela nově vzniklé monarchie postavil opět španělský rod, ale generálAgustín de Iturbidevyužil svoje postavení a podporu v armádě a prohlásil se prvním mexickým císařem.Vůči němu se však zdvihla silná republikánská opozice vedenáAntonio Lopézem de Santa Annaa Iturbe v roce 1824 skončil na popravišti. Vznikla republika a jejím prvním prezidentem byl jmenovánGuadalupe Victoria. Klíčovou osobností republiky zůstal Lopéz.
Situace republiky však byla těžká. Evropské mocnosti ji neuznávaly, severní a jižní oblasti žádaly odtržení, jichž také dosahovaly (jih již na počátku republiky, vznikla taktoFederativní republika Střední Ameriky,Texasvyhlásil nezávislost roku 1836) a puč střídal puč – sám Lopéz se do úřadu desetkrát vrátil, často právě pučem, a vládl v zásadě jako diktátor. Krize vyvrcholila v roce 1846, kdy vyhlásilySpojené státy americkéMexiku válku, jejímž cílem bylo začlenění severních provincií Mexika do USA. Ani v tomto konfliktu (mexicko-americká válka) nebylo Mexiko úspěšné a v jeho důsledku ztratilo velká území na severu (jakoHorní Kalifornie,Nové Mexikoa další).
Porážka Mexika v roce 1847 dala vzejít tzv. druhé republice a zejména posílila liberální opozici vůči lopézovskému režimu. Nakonec se liberálové dostali v roce 1855 k vládě. Jejich nováústavaz roku 1857 však vyvolala velký odpor v církvi a vůbec v konzervativním táboře. Odsoudil ji i papežPius IX.Záhy vypukla tříletá občanská válka. Republikány vedlBenito Juárez, první prezident vAmericeindiánskéhopůvodu. Konzervativci se rozhodli svrhnout republiku a nahradit jikonstituční monarchií. Podporu hledali zvláště na francouzském dvoře, uNapoleona III.Záminkou pro intervenci Evropanů byly mexické dluhy. V Mexiku se vylodila vojska „věřitelských států“ Velké Británie, Španělska a Francie, ale Britové a Španělé se nakonec stáhli. Francouzi dobyli většinu území, republiku svrhli a našli pro Mexiko panovníka – bratra rakouského císařeFrantiška Josefa I.arcivévoduFerdinanda Maxmiliána.Francouzská intervence v Mexikuse ale nelíbila Spojeným státům, protože se jednalo o porušeníMonroeovy doktríny. Ty tak začaly podporovat Juaréze, který se uchytil na severu země. Ferdinand Maxmilián nakonec ztratil přízeň i Napoleona III. kterého začala trápit rostoucí mocPruskav Evropě a z Mexika stáhl všechna svá vojska. Osud císaře byl tragický. V roce 1867 byl vQueretáruzajat a popraven.
Roku 1867 tak vznikla třetí republika. Zpočátku byla značně liberální, avšak v roce 1877 se prezidentem stalPorfirio Díaz, kterému, ač liberálovi, se zdařilo získat podporu konzervativních zástupců církve, velkostatkářů, armády a zahraničního (především amerického) kapitálu, který v této době intenzivně investoval v Mexiku do těžby ropy a stavby železnic. Církev opět získala vliv nad mexickým školstvím. Díaz vládl nepřetržitě 27 let, v zásadě diktátorským způsobem. Jeho politika byla ekonomickyliberální, politickykonzervativnía usilující oindustrializaci.Tato éra bývá nazývána porfiriát. Na začátku 20. století se ale proti Díazovi a jeho stoupencům zformovala nová liberální a postupně isocialistickáopozice. Díaz veřejně přislíbil demokratické volby, ve kterých nebude kandidovat. Slib však nesplnil a favorita voleb vykázal do Evropy. To zapůsobilo jako rozbuška. Opozice vyhlásila 20. listopadu 1910 povstání. Tím byla zahájenamexická revoluce.Do jejího čela se postavilFrancisco Madero, který bývá označován zaliberála, avšak k jeho rétorice patřil i boj proti zahraničnímu kapitálu a pozemková reforma. Revoluční jednotky poměrně rychle a snadno zvítězily. V květnu 1911 byl Madero zvolen novým prezidentem.
Madero se pokusil v čele země realizovat pozemkovou reformu, avšak čelil kritice zprava i zleva. Nakonec ho smetl pravicový vojenský převrat. Začátkem roku 1913 byl zavražděn, a to na příkaz vojáka a konzervativního politikaVictoriano Huerty. Ten se také postavil do čela země. Odpor proti Huertovi je považován za druhou fázi revoluce. Opozice měla tentokrát více center. Jednomu dominoval guvernér státuCoahuilaVenustiano Carranza(tzv. Konstitucionální armáda), dalšímu vojákÁlvaro Obregóna levicovým skupinám velelPancho Villa. Další centrum bylo na jihu země, zde rolnické povstalce vedlEmiliano Zapata. Huerta měl podporuSpojených států amerických, které v roce 1914 v jeho prospěch vojenskyintervenovaly(okupaceVeracruzu).Vměšování Američanů vzbudilo nevoli v celé zemi a spíše sjednotilo protihuertovskou opozici. Huerta tlaku povstalců odolával do roku 1914, poté prchl do USA.
Mezi protihuertovskou opozicí však ihned začaly ozbrojené střety. Zapata uzavřel spojenectví s Villou a zahájil boj proti Carranzovi s Obregónem. Levice ovládla načas iCiudad de México. Carranza se však spojil s dělnickým hnutím a odbory (tzv. rudými pluky) a v roce 1916 byli Zapata s Villou poraženi. V roce 1917 pak byla ve městěSantiago de Querétaropřijata nová Ústava, která část půdy předala malým rolníkům, dala sociální práva zejména dělníkům (osmihodinová pracovní doba atp.) a zakazovala cizincům nabývat v Mexiku majetek.
Poté však začaly spory i mezi Carranzou a Obregónem. Carranza byl zvolen prezidentem, zatímco Obregón se cítil upozaděný. V roce 1920 měli proti sobě kandidovat na prezidenta, avšak Obregón ještě před volbami (údajně kvůli obavám z volebních machinací) provedl vojenský převrat, během nějž byl Carranza obregonovci zavražděn. Obregón se ujal prezidentského úřadu. Svýmekonomickým nacionalismemvýrazně zhoršil vztahy s USA, avšak ty se mu kolem roku 1923 podařilo urovnat. Trvale zlé byly naopak vztahy sVatikánem, kterému se nelíbilo, že Ústava z roku 1917 provedla jednostrannouodluku státu a církve, omezila přístupkatolické církvedo škol a také k majetku. Vatikán svou kritiku, na rozdíl od USA, stále zesiloval, což vedlo ke vzniku hnutí radikálních katolíků, zejména na venkově (tzv.cristeros).Povstání kristerůmimořádně zesílilo, když roku 1924 vystřídal Obregóna v prezidentském úřadě další vojákPlutarco Elías Calles, který nasadil ještě ostřejší kurz proti katolické církvi. Roku 1927 již odporcristerospřerostl v regulérní občanskou válku. Obregón v roce 1928 znovu kandidoval na prezidenta, ve volbách vyhrál, ale než mohl do úřadu nastoupit, byl zavražděn katolickým radikálem.
Calles založil roku 1929Národní revoluční stranu(Partido Nacional Revolucionario), jejímž prostřednictvím ovládal Mexiko až do poloviny 30. let, byť prezidenty bylo několik jiných politiků, povětšinou Callesových loutek. V roce 1934 Calles do prezidentského úřadu dosadilLázaro Cárdenase. Ten však Callesovi rychle přerostl přes hlavu, zbavil ho vlivu a nakonec přinutil k exilu v USA. Roku 1938 Cárdenas přejmenoval svou stranu na Mexickou revoluční stranu (Partido Revolucionario Mexicano). Cárdenas také prohlásil, že nastoluje tzv. „revoluční režim“, čímž měla revoluce „definitivně zvítězit“. Tento výsledek revoluce, tedy režim založený naetatismu,nacionalismu,korporativismu,vládě jedné strany, silnémmodernizačnímétosu, silné roli odborů a určitých vztazích kekomunismu(viz Cárdenasův obdiv kTrockému), trval v Mexiku až do roku 1997.
Systém jedné strany, podruhé světové válcenazývanéInstitucionální revoluční strana, nebyl demokratický, avšak připsal si řadu úspěchů: odklidil z politiky vliv armády, což se v mnoha jiných latinoamerických zemích nepovedlo. Země byla silně modernizována a po druhé světové válce zaznamenala ekonomický boom, o kterém se začalo hovořit jako o mexickém zázraku, jakkoli mu pomáhal „doping“ v podobě bohatých ložisek ropy. Postupně ale rostla nespokojenost, a to ze všech stran – liberálům se nelíbilo státní vlastnictví všech klíčových podniků v zemi, radikálním demokratům málo demokracie (dali o sobě vědět prvně při studentských nepokojích roku 1968, které poznamenaly i toho roku pořádanouolympiádu) a nespokojenost rostla i na „druhé straně barikády“, u levicových radikálů na venkově.
Zvláště, když ekonomický zázrak skončil, už kolem roku 1970. Mexiko se nejprve masivně zadlužilo. Poté tvrdědevalvovaloměnu. Krize vyvrcholila v roce 1982.PrezidentMiguel de La Madrid(1983–1989) se snažil zlepšit hospodářskou situaci země například přílivem nových investic a drastickým škrtáním státních výdajů.Neoliberálnítrendy, tehdy velmi módní po celém světě, posílil prezidentCarlos Salinas de Gortari(1989–1994). Přistoupil kprivatizaciaderegulacimexického hospodářství.Vrcholem Salinasovy hospodářské politiky bylo přistoupení Mexika kSeveroamerické dohodě o volném obchodu (NAFTA)v roce 1994. Podpis smlouvy NAFTA se stal bezprostředním motivem levicového povstání ve státěChiapas, kdeZapatistická armáda národního osvobození(Ejército Zapatista de Liberación Nacional;EZLN) vyhlásila válku mexickému státu.Zapatisté si nakonec vymohli vznik vlastníautonomníoblasti, mexická vláda rezignovala na vojenské řešení a přijala tento kompromis.
Vládnoucí strana, za vlády prezidentaErnesta Zedilly(1994–2000), musela udělat kompromisy i jinde. V roce 1997 systém demokratizovala a v roce 2000 byl zvolen první prezident z opoziční strany od roku 1930 –Vicente Fox Quesada(2000–2006) z konzervativní strany PAN (Partido de Acción Nacional). Fox se silně orientoval na Spojené státy, přesto i on čelil rostoucí nespokojenosti Američanů s nelegální migrací Mexičanů do USA. Tento problém není vyřešen dosud.
Od roku 2008 se v Mexiku dramaticky zintenzívniladrogová válkamezi státem a drogovými kartely, která si vyžádala už téměř 140 000 obětí.
1. července 2020 vstoupila v platnost nováDohoda USA–Mexiko–Kanada(USMCA), která nahradila úmluvu NAFTA.
Mexická vlajka je tvořena listem o poměru stran 4:7 se třemi svislými pruhy – zeleným, bílým a červeným. Uprostřed bílého pruhu je umístěn státní znak.
Mexický státní znak je tvořen hnědě zbarveným orlem, vyobrazeným z profilu, v bojovém postavení, hledícím heraldicky doprava a držícím v zobáku a pravém pařátu zeleného hada. Orel stojí levou nohou nanopálovém kaktusu(opuncii) s červenými květy. Kaktus roste ze světle hnědé (stylizované) skály, vyrůstající ze světle modrých (stylizovaných) vod jezera. Pod výjevem jsou do půlkruhu prohnuté ratolesti dubu a vavřínu, svázané stužkou v národních (zeleno-bílo-červených) barvách.
Mexická hymna (španělskyHimno Nacional Mexicano) byla složena Jaimem Nunóem, text hymny sepsal básník Francisco González Bocanegra.
Spojené státy mexické jsouamerickázemě. Na severu hraničí sUSAa na jihu sGuatemalouaBelize. K Mexiku patří také několik ostrovů ležících na západě vTichém oceánu, a na východě okolo pobřeží vMexickém zálivu, čiKaribském moři. Nejnižším bodem je proláklina nedalekoMexicali(–10 m).
Mexikoleží na západní polokouli, v jižní části Severní Ameriky. Na severu sousedí sUSA. Hranici v délce 2597 km tvoří částečně řekaRio Grande. Na jihu hraničí Mexiko sGuatemalou(962 km) aBelize(176 km).
Celková délka mexického pobřeží je 9219 km. Na západě je totichomořské pobřeží, na východěatlantské pobřeží, část východního pobřeží obléváMexický záliva částKaribské moře. Na jihu se při pobřeží táhne úzkýStředoamerický příkopdosahující hloubek přes 6000 m.
Rozloha mexického území je téměř 2 milióny kilometrů čtverečních, po Brazílii a Argentině je Mexiko třetí největší zemíLatinské Ameriky. Mezi největšímexické ostrovypatříTiburón,Ángel de la Guarda,Cozumel,Cedrosa další.
Mexické území se horopisně z největší části přimyká k severoamerickéKordillerské soustavě, která na něm vytváří rozsáhlou vysočinu, jež se zdvihá postupně k jihu. Jejím jádrem je náhorní plošina „Mesa central“, kterou prostupují horské hřbety a kotliny. Mexická vysočina je při obou oceánech ohraničena horskými pásmy pohoříSierra Madre OrientalaSierra Madre Occidental. Na jihu se mexická vysočina nazýváAnahuácká vysočinaa zvedá se do výše 2000 m. Nejdůležitější částí jsou dvě kotliny, v nichž je velká koncentrace obyvatelstva –MexickéaTolucké údolí. Obě jsou velmi úrodné.
Na jihu Mexické vysočiny vystupuje významné pásmo s několika menšími pohořími, která tvoří jihomexickévulkanicképásmoCordillera Neovolcánica. Nejvyššími horami jsou:Pico de Orizaba(nebo téžCitlaltépetl) (5636 m),Popocatépetl(5452 m),Iztaccíhuatl(5280 m) aColima(4340 m). Tato část území bývá postihovánazemětřesenímitektonickéhopůvodu. I sopky se často projevují.
Ještě jižněji leží pohoříSierra Madre del Sur, které je ohraničeno na jihu Tichým oceánem, na východě Tehuantepeckou šíjí a na severu Neovulcanickým pohořím. Na východ odTehuantepecké šíjese zvedá pohoříSierra Madre de Chiapas, které přechází do Tabaské nížiny. Ta navazuje na rozsáhlou suchou a zkrasovělou vápencovou tabuliYucatánského poloostrova.
Na severozápadě tvoří část MexikaKalifornský poloostrovdlouhý 1250 km aKalifornský záliv. Největší horou poloostrova jeEl Picacho del Diablo– 3095 m n. m. 500 km od pobřeží na západ leží vulkanické ostrovyRevillagigedo.
Mexiko má poměrně málo řek. Největší řekou je pohraničníRío Bravo del Norte(v USA zvanáRio Grande), dlouhá 3023 km. Z přítoků, které přijímá, je významnější jen řekaConchos. Několik větších řek je na atlantském pobřeží, které jsou bohatší na srážky. Nejdůležitější z nich je Panuco, která ústí doMexického zálivu. Západní pobřeží má četné kratší řeky, které prudce spadají z pobřežních horských pásem, a mají proto značný energetický význam. Jsou to Yaqui, Fuerte,Río Grande de Santiago(800 km), která protéká největším mexickým jezeremLago de Chapala(1 116 km²), a na severu řekaBalsas. Největšími řekami mexického jihu jsou Usumacinta (1000 km) aGrijalva(velké přehrady).Usumacintatvoří část hranice sGuatemalou. Východní pobřeží Yucatánského poloostrova lemujeMezoamerický korálový útes, druhý největšíkorálový útesna Zemi.
Sever Mexika leží vsubtropickém pásu, jih vtropickém pásu. To se ale týká jen nížin (převážně na pobřeží), podnebí jinak závisí zejména na nadmořské výšce. Země se dělí na čtyři výšková podnebná pásma. Horká země (tierra caliente) do výšky 800 m n. m. má průměrnou roční teplotu přes 23 °C. Mírná země (tierra templada) do 1700 m n. m. měla průměrnou teplotu od 17 °C do 23 °C. Chladnou zemi (tierra fría) do 2500 m n. m. s teplotou méně než 17 °C střídá pásmo věčného sněhu (tierra helada).
Na jihu se dělí rok na období sucha a dešťů – ty dosahují maxima v letních měsících. Na východním pobřeží závisísrážková činnostv létě napasátuvanoucím z Atlantiku, v zimě na větru ze severu. Pacifické pobřeží je sušší. Zvláště Kalifornský poloostrov a severní část západního Mexika má srážek málo.
Na jihu a východě se setkáváme s tropickou flórou v typickémdeštném lese. Různé druhy palem propletenýchliánami, oživeny pestře zbarvenýmiorchidejemi. Pěstuje se zdepalma olejná,cukrová třtina,sisal,kokosovník,kakaovník,kávaakukuřice. Podhranicí věčného leduna vrcholcích hor nalézáme naopak severoamerickouholoarktickou flóru. Přestože povrch Mexika není příliš zalesněn, druhů stromů zde roste celá řada. Zvlášť četně se vyskytujícedr,dubaborovice, ve vyšších poloháchjedle. Hospodářský význam má i dřevo tropických stromů, užívané v nábytkářském průmyslu (mahagon) nebo k barveníkampešek. Charakteristickou rostlinou celého Mexika jekaktus, vyskytující se ve stovkách druhů. V horských oblastech Mexika se pěstujecukrová třtina,káva,pšeniceaproso. Severněji se nacházejí pastviny a louky. V Mexiku se pěstuje také velké množství tropického ovoce a různé zeleniny, zejménachilliarajčata. Zcela na severu země se daříbavlníku, zejména při ústí řekColoradoaRio Grande.
Zvířena čítá tisíce druhů, z nichž většinu tvoříhmyz. Velice nepříjemní jsoumoskyti, přenášejícímaláriiažlutou zimnici. V Mexiku nacházíme zvířata, žijící v obou částech amerického kontinentu. Ze Severní Ameriky pocházejímedvědi,vydry,jeleniajelenci, z Jižní pakjaguár,pásovec,mravenečníka množstvíopic. Žijí zde idikobrazové, různíhlodavcia mnoho dalších savců jako napříkladtapír. Ze zvířat, která dovezli do Ameriky až Evropané, najdeme ve volné přírodě divoké potomky španělskýchkoní. Dále se v Mexiku vyskytuje mnohoobojživelníkůaplazů. Největší nebezpečí představují četní a prudce jedovatíchřestýši. Z ptačí říše můžeme jmenovat zase řadu druhů, od maličkýchkolibříkůaž posupyaorly. Nejznámějším mexickým ptákem je však patrněkrocan, divoký předek dnes po celém světě rozšířenéhokrocana domácího.
Střed země se vyznačuje zejména chovemskotu,prasat,koní,kozaovcí. Při pobřeží sMexickým zálivemse loví zejménakrabialangusty, ve vodáchTichého oceánukrabiaústřice. Ve vodách severní části Kalifornského zálivu žije kriticky ohroženásviňucha kalifornská.
V Mexiku funguje rozsáhlá síť různýchchráněných území, která spravuje státní organizaceNárodní komise pro přírodní chráněná území(španělskyComisión nacional de áreas naturales protegidas). K březnu 2022 existovalo celkem 184 území, která byla zařazena pod jistý stupeň ochrany (44 biosférických rezervací, 67 národních parků, 5 přírodních památek, 9 chráněných území pro ochranu přírodních zdrojů, 41 chráněných území pro ochranu fauny a flory a 18 tzv. útočišť).Šest z těchto území figuruje zároveň na seznamu světového přírodního dědictvíUNESCO(El Vizcaíno,Sian Ka'an,ostrovy a chráněná území Kalifornského zálivu,biosférická rezervace monarchy stěhovavéhoabiosférická rezervace El Pinacate a Gran Desierto de Altar, souostrovíRevillagigedo).
Spojené státy mexické jsoufederativnírepublikousústavouz roku1917, ve které je zakotveno, že volební právo mají všichni dospělí občané starší 18 let. Mexiko má tzv.prezidentský systém. Hlavou státu i vlády jeprezident(presidente de México), jenž je volen lidem při spolkových volbách na jediné šestileté období. Prezident soustřeďuje ve svých rukou veškerouexekutivnímoc.
Zákonodárným orgánem je dvoukomorovýNárodní kongres. Z 500 členů poslanecké sněmovny jsou 3/4 voleny přímo a 1/4 podle počtu hlasů získaných jednotlivými stranami, všichni na 3 roky. 64senátorůje voleno na 6 let, po dvou z každého státu. Každý stát si volí vlastníhoguvernéraa zákonodárný sbor. V případě Ciudad de México, což je hlavní město s okolím, guvernéra jmenujeprezident.
Od roku 2012 do roku 2018 byl mexickým prezidentemEnrique Peña Nieto, který je členem tradičníRevoluční institucionální strany(Partido Revolucionario Institucional, PRI). Nieto nemohl podle mexické ústavy ve spolkových volbách roku 2018 znovu kandidovat. Novou hlavou státu byl v červenci 2018 zvolenAndrés Manuel López Obrador, který se úřadu ujal v prosinci 2018. López Obrador kandidoval za širokou volební koalici; sám je vedoucím činitelemHnutí národní obrody(Movimiento Regeneración Nacional, MRN). Od října 2024 je prezidentkouClaudia Sheinbaumová.
Mexiko je členem mnoha mezinárodních celosvětových organizací jakoOSN,OECD,G20,APEC,Interpol,UNESCOatd. Kromě toho je zapojené do několika organizací působících pouze na americkém kontinentu (např.USMCA,Organizace amerických států,Společenství latinskoamerických a karibských států,Latinskoamerické integrační sdružení,Pacifická aliance,Sdružení karibských státůatd.).
Mexiko navázalo diplomatické vztahy s Československem v roce 1922.Diplomatické vztahy byly nakrátko přerušeny mezi roky 1939 a 1942.
V roce 1936 prezidentLázaro Cárdenaspojmenoval tehdy neznámou ulici na okrajiCiudad de MéxicojménemTomáše Garrigue Masaryka. Současný název této třídy, která je jednou z nejluxusnějších nákupních ulic v mexickém hlavním městě, jeAvenida Presidente Masaryk. V roce 2000 zde byl na prestižním místě postaven pomník TGM, financovaný do značné míry českými krajany v Mexiku.Avenida Presidente Masarykje jednou z nejznámějších ulic ve městě a patří mezi nejdražší obchodní třídy v celéLatinské Americe.
V roce 2013 mělaČeská republikasvévelvyslanectvív Ciudad de México a honorární konzuláty vGuadalajaře,TijuaněaMonterrey. Mexiko má svou ambasádu vPraze.
Stát je rozdělen na 31spolkových státůa distrikt hlavního města. Některé názvy států a měst nesou jména historických osobností Mexika, jiné jsou indiánského původu.
Mexiko je třetí největší ekonomikou na americkémkontinentu(po USA aBrazílii). Zahrnuje kombinaci služeb, průmyslu a zemědělské produkce a je založená především naexportusurovin a výrobků. Vlády Mexika umožnily na konci 20. století vyšší konkurenci v oblasti mořských přístavů, telekomunikačních zařízení, výrobě elektrické energie, distribuci zemního plynu za účelem modernizace infrastruktury. Zahraniční obchod Mexika je založen na řadě dohod o volném obchodu. Nejdůležitější z nich jeDohoda USA–Mexiko–Kanada, dále pak dohody sEvropskou unií, Japonskem a několika státy Střední a Jižní Ameriky. DoUSAaKanadysměřovalo např. v 1. čtvrtletí 2014 celých 80% mexického exportu.V roce 2020 byl odhadovanýhrubý domácí produktpodleparity kupní síly17 900$za rok na osobu.V zemědělství pracovalo 13% obyvatelstva, v průmyslu 24% a v sektoru služeb 62%. Nejvýznamnější exportní zboží je surová ropa, motorová vozidla a jejich součásti, elektronika a další průmyslové zboží.
Mexiko oplývá značným přírodním bohatstvím. Vkoloniálnídobě bylo ceněno zvlášťstříbroazlato, těžilo se iolovo,zinek,měďaželezo. Stříbrné rudy našligeologovéna celém území Mexika, bohatými doly vynikají zejména státy Zacatecas, Durango, Hidalgo, Guanajuato a Chihuahua. Dnes tvoří mexický podíl na světové produkci víc než 20 % a Mexiko je stále největším producentem tohoto kovu. Menší význam má těžba zlata, jeho naleziště jsou už částečně vyčerpána. Nacházejí se hlavně ve státech Durango, Sonora, Chihuahua a Querétaro.
Z ostatníchkovových rudmá značnou důležitostruda zinková, jejíž největší pánve můžeme najít ve stejných státech jako doly na stříbro a zlato. Totéž platí pro olovnaté a měděné rudy, známé vysokým obsahemkovů. V poslední době dochází k intenzivnímu rozvoji těžby železných rud v nově objevených ložiscích na západě země (Cerro del Mercado, El Mamen, La Perla a El Joven). Ruda tu v některých případech obsahuje až 60 % železa.
V roce1959objevili v Mexiku i bohatá nalezištěuranu, významná je i těžbasíry,grafitu,rtuti,cínuaantimonu. Dále se těžíuhlí,molybden,wolfram,kadmiuma řada dalšíchnerostůarud.
Největší nerostné bohatství představuje z dnešního pohleduropaazemní plyn, zejména při východním pobřeží, na jejichž těžbě závisí příjemdevizi rychle se rozvíjejícíchemický průmysl. Od roku 1938 kontroluje všechny vrty, soustředěné zejména na atlantském pobřeží včetně pobřežníhošelfu, státní společnostPEMEX. Podíl Mexika na světovém obchodu s ropou představuje asi 6 %. Stále větší význam má zemní plyn, přičemž téměř celou produkci odebírají Spojené státy a Kanada. Nejvíc plynu se těží kolem měst Reynosa a Poza Rica ve státě Tabasco.
Převažuje průmysl chemický,strojírenský, potravinářský atextilní. Chemický průmysl sídlí zejména ve městechCoatzacoalcosaTampicona východě,Salina Cruzna jihu aSalamancave středozemí. Strojírenským průmyslem se vyznačují Veracruz na východě aPueblave středozemí. Města jakoMexicali,Ciudad Juárez,Chihuahua, Torreón, León se vyznačují potravinářstvím, textilním průmyslem ahutnictvím. Monclova na severu a Veracruz jsou typická hutní města. Takovým textilním městem jeMéridana severupoloostrovaYucatán.
V roce 2017 bylo Mexiko 6. nejnavštěvovanější zemí světa a mělo 15. nejvyšší příjem z turistiky, což řadí Mexiko na první místo v Latinské Americe.Naprostá většina turistů přijíždí do Mexika ze Spojených států a Kanady, poté následují turisté evropští a asijští. Jen málo turistů přijíždí z jiných latinskoamerických zemí.V roce 2017 se Mexiko umístilo celosvětově na 22. místě v žebříčku turistické konkurenceschopnosti (Travel and Tourism Competitiveness Report).
Počet obyvatel Mexika se zvýšil ze 14,3 milionů v roce 1921 na přibližně 124,5 milionu v roce 2017.Poměr venkovského a městského obyvatelstva činí 30:70. Průměrná hustota zalidnění je 57 obyvatel na 1 km², největší hustota je v hlavním městě, nejmenší pak ve státěBaja California Sur.Metropolitní oblast Valle de México, jejíž centrem je Ciudad de México, byla v roce 2010 domovem pro více než 20 miliónů osob.
Mesticové, tedy míšenciIndiánůa bělochů, jsou zastoupeni 60 %,Indiáni30 % (asi 35,35 milionu) a běloši (potomciŠpanělůzvaní kreolové) 9 % (11,205 milionu). ZIndiánůje nejvíce:Nahuů(potomci Aztéků),MayůaZapoteců. Nejméně: Ixcateců a Kiliwaů, kteří jsou na pokraji vymření. Je zde 89 % katolíků (vč. východních) a 6 % protestantů.
Do země přicházejí lidé především z Guatemaly a Hondurasu, hlavně za prací a lepšími životními podmínkami. Mexičané a vůbec obyvatelé celé Střední a Jižní Ameriky už od 70. let mohutněmigrujído USA.
Přehled 20 největších měst v Mexiku:
Úřední jazyk Mexika ješpanělštinas totožnou gramatikou jako veŠpanělsku. Latinskoamerické španělštiny ovšem mají svá specifika, kde mezi nejvýraznější patří nepoužívání 2. osoby množného čísla.
Mexická španělština má slovník obohacen o řadu slov převzatých z indiánských jazyků, kterých je v Mexiku celkem 62 viz[1]Archivováno1. 5. 2011 naWayback Machine.. Nejrozšířenější je aztéčtina –nahuatl, po ní pakmayština,mixtéčtinaazapotečtina. Aztéckýnahuatl, který se používá v hlavním městě a okolí, je snadno rozeznatelný příponami -tl (známá sopkaPopocatépetl).
Některá slova z aztéčtiny byla převzata i do češtiny, např. „šokolatl“, je v češtiněčokoláda, papričky „chilli“ se řeknou také tak, ovšem sousloví „tomatová“ omáčka (z aztéckého „tomatl“ pro rajče) již Češi používají méně častěji než Němci nebo Angličané.
Život indiánských obyvatel Mexika v předkolumbovském období byl prostoupen uctíváním obrovského panteonu bohů. Na jejich počest se budovaly rozsáhlé stavby a kultovní centra, obyvatelstvo vydržovalo početnou vrstvu kněží, kteří byli prostředníky mezi prostým lidem a bohy, putovalo do vzdálených posvátných míst a pořádalo náboženské slavnosti, jejichž součástí bývaly i lidské oběti na usmíření bohů.
Zaconquistya v koloniálním období dobyvatelé (někdy i násilím) obraceli Indiány na katolickou víru. Za tímto účelem sem zeŠpanělskaa později z dalších evropských zemí přicházeli kněží a mniši z různýchnáboženských řádů–františkáni,dominikáni,augustiniánia nakonecjezuité– kteří měliIndiányvzdělat v základechvíry.
Každoročně se konají oslavy kultuPanny Marie Guadalupské, patronky Mexika, který vrcholí 12. prosince, v den jejího prvního údajného zjevení v Mexiku.
Mexiko je katolická země; zcela v ní převažujířímští katolíci. Ke katolictví včetně východního se hlásí 89–90 % obyvatel. V zemi působí také následující tzv. východní katolické církve:
Komunity jiných náboženství jsou méně početné. Patří k nimprotestanti(asi 6 %) ažidé. Část domorodého obyvatelstva (cca 30 %) praktikuje kombinaci svého původního náboženství s katolicismem.
V Mexiku žije také přes 80 000Mennonitůněmecko-holandského původu, kteří se v zemi usadili v roce 1920.
Mexiko několikrát navštívil ipapežJan Pavel II.
BásníkOctavio Pazzískal v roce 1990Nobelovu cenu za literaturu, dosud jedinou pro mexickou literaturu.K nejvýznamnějším mexickým prozaikům patřilCarlos Fuentes(jakkoli se narodil vPanamě).V roce 1987 získalCervantesovu cenu, nejprestižnější ocenění pro španělskojazyčné autory. K nejvýznamnějším mexickým básníkům 2. poloviny 20. století patřilJosé Emilio Pacheco, ten Cervantesovu cenu získal roku 2009.ProzaikSergio Pitolv roce 2005, roku 2013 publicistkaElena Poniatowska, v roce 2015 básníkFernando del Paso.
K zakladatelům mexického básnictví patřila řeholniceJuana Inés de la Cruz, jejíž dílo je řazeno kbaroku. Jedním z objevitelů tzv.magického realismu, jímž se proslavila latinskoamerická literatura jako taková, bylJuan Rulfo.Téma střetu původní a bílé kultury v Mexiku bylo typickým pro básnířku i prozaičkuRosariu Castellanos.Mariano Azuelaproslul romány z období Mexické revoluce roku 1910. Především svou románovou prvotinouComo agua para chocolatena sebe upozornilaLaura Esquivelová. V Mexiku se odehrávala též díla spisovatele s nejasnou identitou, který psal pod pseudonymemB. Traven.
Nejslavnějším mexickým výtvarným umělcem je malířkaFrida Kahlo, jistě i díky slavnému biografickému snímku seSelmou Hayekovouv hlavní roli. Jejímuzeumv Ciudad de México (Museo Frida Kahlo), tzv. Modrý dům, který byl i jejím domem rodným, dnes patří k nejvýznamnějším mexickým kulturním institucím. Malířem byl i Fridin manželDiego Rivera.Patřil k zakladatelůmmexického muralismu, tedy obnovy tradice nástěnných maleb, často na stěny moderních budov.Dalšími výraznými muralisty byliDavid Alfaro Siqueiros,José Clemente OrozcočiJuan O'Gorman, též významný architekt.Remedios Varová, která do Mexika utekla z Evropy před politickou perzekucí, se přihlásila ksurrealismu. Podobný osud i zaměření díla mělaLeonora Carringtonová, obě malířky si byli ostatně velmi blízké. K surrealismu neměl díky své figurativníabstrakcidaleko aniRufino Tamayo.
Nejvýznamnějšími galeriemi a institucemi věnujícími se sběru umění jsouMuzeum Anahuacalli,Muzeum SoumayaaPalác umění. Anahuacalli se specializuje na umění předkolumbovských kultur, jádro sbírky shromáždil Diego Rivera. Muzeum Soumaya založil podnikatelCarlos Slim Helú, svého času nejbohatší člověk planety, kterému se podařilo zakoupit mj. řadu sochAugusta Rodina. Originální budovu muzeu navrhl Slimův zeť Fernando Romero. Palác umění je proti tomu státní institucí a sídlí v něm krom muzeí a galerií i státní opera.
ArchitektLuis Barragánzískal roku 1980 prestižníPritzkerovu cenu, zvanou též „Nobelova cena za architekturu“.
Počátkem 30. let 20. století se začíná točit v Mexiku zvukový film. Základy mexického filmového umění v té době pokládal ruský režisérSergej Michajlovič Ejzenštejn, který zde natočil snímekQue viva México(Ať žije Mexiko). 40. a 50. léta jsou nazývána zlatou érou mexického filmu. Významným režisérem té doby bylEmilio Fernández, mimochodem model pro slavnou soškuOscara.Kameramanem pakGabriel Figueroa. V té době v Mexiku žil a tvořil také slavný španělský režisérLuis Buñuel.
Od 90. let 20. století se kvalita mexického filmu znovu prudce zvedla, přičemž klíčovými osobnostmi tohoto obrození jsouGuillermo del Toro,Alejandro González IñárrituaAlfonso Cuarón, který se stal prvním mexickým filmařem, jenž dostalOscaraza režii (roku 2013 za snímekGravitace).V dalších dvou letech si Oscara za režii odnesl Iñárritu, v roce 2017 del Torro a rok poté znovu Cuarón, čímž vyvrcholila „mexická oscarová záplava“.Emmanuel Lubezkidostal zaGravitaciOscara za kameru.Guillermo Navarroho získal za výtvarné pojetí snímkuFaunův labyrint. I AmeričanRobert Rodrigueztočí většinu svých filmů v mexické produkci.Carlos Reygadasje představitelem artového filmu. K důležitým režisérům současnosti patří mj.Arturo Ripstein,Alfonso Arau,Amat EscalanteaJorge Fons.
K nejznámějším mexickým hercům současnosti patříGael García BernalčiDiego Luna. V éře němého filmu to bylRamon Novarro, ve 40. a 50. letechPedro Armendáriz,Dolores del RíoaMaría Félixová.Ricardo Montalbánse v 70. letech proslavil rolí ve sci-fi sériiPlaneta opic. Od 90. let slaví mexická televizní tvorba celosvětový úspěch se svýmitelenovelami(Maria Mercedes, Rosalinda). Proslavila se v nich například herečka a zpěvačkaThalía.
K nejslavnějším mexickým hudebním skladatelům patříCarlos Chávez, autor známéSinfonía india, v níž byly využity i tradiční indiánské nástroje a hudební postupy.Chávez byl rovněž zakladatelem mexického Národního symfonického orchestru (Orquesta Sinfónica Nacional).
První mexickouoperus názvemLa Parténopesložil v roce 1711Manuel de Zumaya. K výrazným skladatelům vážné hudby patřilManuel María Ponce. Mezinárodní reputaci získal i houslistaSilvestre Revueltas, který rovněž skládal filmovou hudbu pro vznikající mexickou kinematografii ve 30. a 40. letech20. století. Proslulým klavíristou bylConsuelo Velázquez. Jakooperní pěvcise prosadiliRamón VargasaRolando Villazón.
Ke známým zpěvákům populární hudby patří napříkladJorge Negrete,Pedro Infante,Vicente Fernándeza jeho synAlejandro Fernández, nejznámější představitelé stylu zvanéhocanción ranchera, který lze považovat za nejsilnější větev mexického folku. PředstavitelembolerabylAgustín LaraaArmando Manzanero, jehož skladby nazpívaliFrank Sinatra,Tony BennettčiElvis Presley. Za představitele klasického popu „západního střihu“ lze považovat skupinuRBD.
Populární jsou zpěvačkyDaniela Romo,Thalía,Paulina Rubio,Maite Perroni,Belinda Peregrín,Lila Downs,Dulce María,AnahíaLucero. Známými zpěváky populárních písní jsouJuan GabrielaJosé José. Typické je, že zejména zpěvačky začínají svou kariéru jako herečkytelenovel. I někteří představiteléamericképop-music, zvanéLatin pop, mají mexický původ, byť se třeba narodili již ve Spojených státech. Příkladem je skupinaHa*Ashnebo zpěvačkaSelena. V Mexiku se naopak usadilkubánskýmambo hudebníkPérez Prado.
Za největší hvězdu mexickéhorockuplatíCarlos Santana, často označovaný za nejlepšího kytaristu světa, který proslul svým jedenáctiminutovým vystoupením nafestivalu ve Woodstockuroku 1969 a silně poté ovlivnil americkou a vůbec světovou rockovou hudbu.Ke známým mexickým rockovým skupinám patří rovněžManá. Za představitelky folk-rocku bývají označoványNatalia LafourcadeaJulieta Venegas. V 90. letech se v žánruhip hopprosadila skupinaControl Machete. V oboruheavy metalje známa například skupinaBrujeria. Jakojazzovýhudebník vynikl bubeníkAntonio Sánchez.
Za specificky mexické hudební formace lze označit tzv.mariachi. Tento hudební jev pochází původně ze spolkového státuJalisco, postupně se však regionálně rozlišil. Ve světě je tento styl lidové hudby považován za typicky mexický. V roce 2011 byla hudba souborůmariachizařazena do seznamuMistrovských děl ústního a nehmotného dědictví lidstvaorganizaceUNESCO.Počet hudebníků v souboru je většinou 7 až 12, někdy až 20. Jedná se o následující nástroje:kytary,mexické vihuely,guitarrón,housle,trumpety,harfaa někdy takémaraca. Ke skupinám patří téžzpěváci, avšak zpěv písní mohou přebírat instrumentalisté, buď sborově nebo jako solisté.
Významné je předevšímhrnčířství. Takétextilnívýroba je velmi rozšířena. Používá se zejménavlnaabavlna. Zhenequenua ixtle (agáve) se vyrábí brašny. Zrákosíse vyrábějí různé krytiny, ale také charros (klobouky).
Mezi běžné lidové slavnosti patříbýčíakohoutí zápasy, ale i udržení se na nezkrocených koních tzv. charros. Dále převažují různé indiánské a křesťanské slavnosti. Mexičané rádi oslavují. Oslava se nazývá fiesta. Sejde se nejméně dvacet lidí, příbuzných, přátel nebo známých. Vzhledem k počtu lidí se fiesty odehrávají často venku, na dvorku nebo v zahradě domu, večer pak při světle lampionů. Pro děti je připravena piňata, keramická nádoba obalená staniolem, barevným papírem a papírovými třásněmi. Uvnitř jsou bonbóny, drobné ovoce, ořechy, malé hračky a papírové vločky.Piñatavisí na dlouhém provazu a dva z účastníků oslavy tahají za konce provazu tak, aby piňata byla na dosah, ale ve stálém pohybu. Děti dostanou hůl a jejich cílem je nádobu zasáhnout. Všichni přítomní sledují s povyražením marné i úspěšné pokusy a bouřlivě povzbuzují tradičním popěvkem. Když přijdou na řadu dospělí, musí mít převázané oči a jejich snaha zasáhnout piňatu je doprovázena všeobecným veselím. K fiestě patří hodně hudby a samozřejmě tanec.
Je-li fiesta oslavou v kruhu příbuzných, pak feria bývá výroční slavností, která zasahuje celé město a okolí. Je to vlastně výroční trh a výstava té výrobní činnosti, která v dané oblasti převažuje. Takže ve městěTaxco, známém výrobou stříbrných předmětů, se koná feria stříbra. Jinde je feria výrobků z kůže, jinde feria květin. Můžete navštívit dílny zručných řemeslníků a pozorovat jejich práci. Večer na náměstí vystupují hudebníci a tanečníci. Zvuky mariachis, lidové písně a temperamentní děj na pódiu rozehřeje postávající diváky, kteří podupávají a přizvukují do taktu.
V poledních hodinách začíná být velké vedro, které se odpoledne stává úmorným. A tak Mexičané, podobně jako Španělé a obyvatelé Latinské Ameriky tráví siestu.Siestavznikla již v době těžkých ručních prací na polích nebo stavbách, protože práce pod žhavým sluncem je velmi vyčerpávající. A tak odpolední spánek a odpočinek, tedy siesta, není znakem lenosti nebo přejedení, ale téměř nevyhnutelností.
Typickými surovinami mexické kuchyně jsoufazole,kukuřiceachilli papričky. Základní způsob využití kukuřice v Mexiku je přípravatortill. Mají řadu využití například k přípravětacos,burritos,quesadillas, chimichangas a dalších typických jídel. Důležitou součástí mexické kuchyně jsou omáčky. Například zelená omáčka (salsa verde) je připravená ze zelených rajčat a chilli papriček a má konzistenci pasty. Podobně také červená omáčka (salsa roja) se skládá z rajčat, česneku a koriandrové natě. K tradičním mexickým jídlům patří itamales. Jejich tradice sahá až do předkolumbovské doby. Tamales se připravují z kukuřičného těsta, které se připravuje tradiční metodou nazvanou nixtamalizace (slovo je přejato z jazyka Aztéků nahuatl). Nixtamalizace znamená specifickou přípravu mouky z kukuřice, při níž se celé zrno nejprve namočí a potom vaří v alkalické směsi většinou ve vápenaté vodě a až poté se oloupe. Takto připravené zrno se následně vymyje a později umele, čímž vznikne masa, která se potom nechá usušit a dále používá. Jinak je mexická kuchyně charakteristická regionální různorodostí. V podstatě každýregionMexika má svá typická jídla. Například regionOaxacaje typický přípravou omáčekmole. Polévkapozolecharakterizuje oblastiJaliscaneboSinaloi.Carnitas, druh dušeného nebo pečeného vepřového masa, jsou typické pro střední Mexiko. V oblastiCoahuilaje populární připravovat různá jídla z kozího masa (cabritas) anachos. VSonořeaChihuahuajde o typickou polévku zvanoumenudo. V listopadu 2010 byla tradiční mexická kuchyně zařazena na seznam nehmotných památekSvětového dědictví UNESCO.
Mexiko vybojovalo třináct zlatých olympijských medaili. Dvě májezdec na koniHumberto Mariles(1948), po jedné pakskokan do vodyJoaquín Capilla(1956),boxeřiAntonio RoldánaRicardo Delgado(oba1968),plavecFelipe Muñoz(1968),chodciDaniel Bautista(1976),Ernesto CantoaRaúl González(oba1984),vzpěračkaSoraya Jiménezová(2000),taekwondistéGuillermo PérezaMaría Espinozová(oba2008).Zatím poslední zlato vybojoval fotbalový tým naolympijských hrách v Londýně roku 2012.Mexičtí sportovci reprezentují svoji zemi nejen na Olympijských hrách, ale i na regionálníchStředoamerických a karibských hráchčiPanamerických hrách.
Mexická fotbalová reprezentacese účastníZlatého poháru CONCACAF, který desetkrát vyhrála. Od roku 1993 hraje občas též soutěžCopa América, tedy mistrovství Jižní Ameriky (dvakrát byla ve finále). Nasvětovém šampionátuse Mexičané dostali nejdále do čtvrtfinále (1970, 1986). V roce 1999 vyhráliKonfederační pohár. V evropských soutěžích se prosadili hráči jakoJavier Hernández,Rafael MárquezčiHugo Sánchez.
V některých regionech Mexika je populárníbaseball, někteří Mexičané se prosadili i v americkéMajor League, jako napříkladFernando Valenzuela. Podobně se v americkéNational Football Leagueprosadil mexický hráčamerického fotbaluRaul Allegre.BasketbalistaManuel Raga, zvaný „Létající Mexičan“, vyhrál s italským klubemPallacanestro VaresetřikrátEuroligua jako jediný Mexičan byl uveden do Síně slávy Mezinárodní basketbalové federace.TenistaRafael Osunabyl světovou jedničkou a v roce 1963 vyhrálWimbledon.Závodníautomobilový jezdecPedro Rodríguez de la Vegavyhrál vytrvalostní závod24 hodin Le Mans.Lorena Ochoaovábylagolfovousvětovou jedničkou.Ana Guevaraovájemistryní světa v atleticev běhu na 400 metrů z roku 2003.
Mexiko se v minulosti již několikrát stalo hostitelskou zemí mezinárodních sportovních akcí. Konaly se zdeletní olympijské hry 1968,mistrovství světa ve fotbale 1970amistrovství světa ve fotbale 1986. ZdejšíGrand Prix Mexikabyla po 16 let součástí mistrovství světaFormule 1. Zdejší Velká Cena se opět vrátila v roce 2015, závodí se zde do současnosti. Nejznámějším mexickým jezdcem jeSergio “Checo” Pérez, který závodí za rakouský týmRed Bull Racing, se kterým vyhrál v roce 2022 pohár konstruktérů. Od ročníku 2004 je zdejšíMexická rallyesoučástíMistrovství světa v rallye.
Tradičním národním sportem, s kořeny v 16. století, jecharreada. Má blízko k americkémurodeu, které z ní zřejmě pochází.Často je provozována společně s býčími zápasy, které jsou v zemi také populární, vzhledem ke španělskému koloniálnímu dědictví. Podobným dědictvím jebaskickápelota. Naopak původní indiánští obyvatelé provozovali míčovou hru zvanoutlachtli, jejíž pravidla se zcela nedochovala, je nicméně považována za nejstarší míčovou hru světa.Navazuje na ní patrně například hraulama, kterou hrají dodnes některé indiánské komunity v mexickém státěSinaloa. Z méně známých sportů je v Mexiku populární téžpólo(Carlos Gracidapatří k nejlepším pólistům historie) čiraketbal.
V Mexiku se narodil nositelNobelovy ceny za chemiiMario J. Molina. Dostal ji roku 1995 za na odhalení příčin vznikuozonové díry. ProgramátorMiguel de Icazastál u zrodu projektůGNOMEaMono. V Mexiku se narodil také izraelský teoretický fyzikJa'akov Bekenstein. Významným odborníkem v této oblasti je iMiguel Alcubierre, který navrhlAlcubierrův pohon(Warp), tedy hypotetický pohon kosmických lodí, který by jim měl být schopen udělit rychlost vyšší než jerychlost světla, a to za pomoci ohýbání prostorugravitací.K prvním významným mexickým vědcům patřilAndrés Manuel del Río, jež roku 1801 objevilvanad.Významným chemikem byl iHenry EyringčiLuis Ernesto Miramontes, vynálezce jedné z prvníchantikoncepčníchpilulek.
V Mexiku je vzdělání chápáno jako veřejná služba, na kterou dohlíží stát prostřednictvím federálních a státních agentur, politik a různých institucí ve městech a obcích 32 států země.V ústavě Spojených států mexických je zakotveno, že vzdělání poskytované státem je povinné, univerzální, inkluzivní, veřejné, bezplatné a sekulární.
Národní vzdělávací soustavu v Mexiku tvoří 3 stupně vzdělání - základní, střední a vyšší. Základní stupeň vzdělání je tvořen předškolním vzděláním, základním vzděláním (primaria) a sekundárním vzděláním (secundaria).
Základní stupeň vzdělání, od předškolního vzdělání až po vzdělání sekundární, je povinný a bezplatný.[2]Předškolní vzdělání probíhá od 3 do pěti let, základní vzdělání (primaria) probíhá od 6 do 12 let v šesti ročnících. Sekundární vzdělání (secundaria) probíhá od 12 do 16 let.
Střední stupeň vzdělání zahrnuje středoškolské vzdělání (bachillerato) a nebo odborné vzdělání, které bachillerato (středoškolský diplom) nevyžaduje.[3]Tento stupeň vzdělání probíhá od 17 let ve třech ročnících.[4]
Vyšší stupeň vzdělání se vyučuje po středním stupni vzdělání (bachillerato) nebo po jeho ekvivalentu. Zahrnuje jednak bakalářský stupeň studia, jednak magisterský a doktorský stupeň studia, ale i specializační a technické studium.[5]
Bakalářské studium trvá 4-5 let, magisterské studium 2 roky a doktorské studium 4-5 let.[6]Specializační studium může trvat od jednoho roku po pět let a technické studium, které nahrazuje bakalářské studium, trvá 2-3 roky.[7]Technické a specializační studium zprostředkovává technické a technologické dovednosti a schopnosti specifické pro řemeslo nebo profesi.[8]K magisterskému nebo doktorskému studiu je nutné mít bakalářské studium.[9]
Data uvedená v této kapitole jsou založená na čtyřech zprávách publikovaných Institutem Národního statistického úřadu (INEGI) a Národním institutem pro hodnocení vzdělávání (INEE) z let 2015 až 2018.
Obecně v mexickém vzdělávacím systému je více než 50% pedagogických pracovníků ženského pohlaví. 
Situace se ale liší v různých úrovních vzdělání. V základním vzdělání je téměř 70% pedagogických pracovníků ženského pohlaví, přičemž v sekundárním vzdělání a ve středním stupni vzdělání se podíl žen - pedagožek blíží 50%. 
Průměrný věk mexických učitelů je téměř 41 let. Nejmladší jsou učitelé v základním vzdělání.
Přibližně 20 % učitelů v základním vzdělání nemá bakalářský titul, u sekundárního vzdělání nemá bakalářský titul 10 %  učitelů a ve středním stupni vzdělání 8 %.
Významný počet učitelů (20 % v základním vzdělání, 60 % v sekundárním vzdělání a 40 % ve středním stupni vzdělání) uvádí, že neučí předměty, které mají vystudované.
Problémem mexického školství jsou časté pozdní příchody učitelů a jejich častá absence. Podle ředitelů se tento problém týká více sekundárního vzdělání než základního vzdělání. V sekundárním vzdělání dle dat alespoň jednou týdně přichází pozdě 22 % učitelů a něco přes 15 % chybí. Na základní škole je problém menší, tato čísla jsou 5 % a 2 %.[10]
V průměru školy základního vzdělání v Mexiku mají 195 žáků, v sekundárním vzdělání 246 a ve středním stupni vzdělání 380. Počet žáků ve třídě je u základního vzdělání průměrně 26 žáků, v sekundárním vzdělání 30 žáků a ve středním stupni vzdělání 34 žáků.[11]
Pravidelné hodnocení úrovně vzdělávání provádí Národní institut hodnocení vzdělávání (INEE).[12]V Mexiku existují i organizace specializované na garantování a akreditaci kvality vzdělávacích institucí a vysokoškolských akademických programů. Mezi takové organizace patří: Interinstitucionální výbory pro hodnocení vysokého školství (CIEES), Rada pro akreditaci vysokého školství (COPAES) pro bakalářské úrovně; Federace soukromých mexických institucí vysokého školství (FIMPES), která podporuje a doprovází akreditační procesy soukromých institucí a Národní rada pro vědu a technologii (CONACyT) pro postgraduální studium v ​​rámci National Quality Postgraduate Program (PNPC).[13]
Mexiku se v posledních letech v oblasti vzdělávání podařilo několik úspěchů. Došlo ke zvýšení úrovně vzdělání obyvatel nad 15 let, ke zvýšení školní docházky na všech úrovních vzdělávání a také ke snížení negramotnosti.
Navzdory tomu, že v roce 1990 bylo 12,4% obyvatel starších 15 let negramotných, v roce 2015 negramotných obyvatel starších 15 let bylo 5,5%.
Přesto, že je tedy znatelný obecný pokrok Mexika v tomto směru, mezi různými skupinami obyvatel se tento vzdělávací ukazatel liší.
Žáci ze znevýhodněného socioekonomického prostředí mají obecně horší podmínky ve školách, které navštěvují.
Přibližně jedna z 10 předškolních a základních škol, které žáci ze znevýhodněného socioekonomického prostředí navštěvují, nemá toaletu přesto, že jde o základní hygienickou podmínku.
Některé mexické školy postrádají vybavení jako je knihovna, sportoviště, laboratoře, počítačová učebna nebo samotné připojení k internetu.[14]
Socioekonomický status studentů souvisí i s jejich studijními výsledky.
Nejvyšší studijní výsledky jsou pozorovány u studentů z privilegovaných sociálních vrstev, naproti tomu u studentů ze znevýhodněného socioekonomického prostředí jsou pozorovány výsledky nejhorší
Problematické jsou obecně studijní výsledky mexických žáků v jazykových dovednostech a matematice.
Na konci povinné školní docházky každý třetí student neovládá jazykové dovednosti s ohledem na čtení s porozuměním a každý třetí student také neovládá základní matematiku.[15]
Ke zlepšení studijních výsledků a tím i ke zlepšení kvality vzdělávání je důležité školám poskytnout dostatečné vybavení a dbát na vzdělávací postupy. Zaprvé, vzdělávací politika by měla být zaměřená primárně na předškolní vzdělávání, které má vliv na další rozvoj žáka.Zadruhé by se vzdělávací politika měla zaměřit na zlepšení kvality výuky, například začleněním školení pro pedagogy nebo zlepšení pracovních a platových podmínek pedagogů. To by mělo k výkonu práce přilákat kvalifikovanější z nich. Třetím cílem vzdělávací politiky je usnadnění přechodu studenta na pracovní trh navržením absolventského profilu každé úrovně vzdělání.