Vietnam

Vietnam(česká výslovnost [vjetnam],vietnamskyViệt Nam), plným názvemVietnamská socialistická republika(vietnamskyCộng hòa Xã hội chủ nghĩa Việt Nam; česky též zkratkaVSR), jestátvjihovýchodní Asii, na východěpoloostrovaZadní Indiepři pobřežíJihočínského mořeaThajského zálivu. Jeho sousední státy jsouKambodža,ČínaaLaos. Na ploše 332 000 kmžije přibližně 101 milionů obyvatel a Vietnam je tudíž patnáctou nejlidnatější zemí světa a devátou nejlidnatější v Asii. Hlavním městem jeHanoj, největšímHo Či Minovo městos 10 miliony obyvatel. Úředním jazykem ve Vietnamu jevietnamština.
V letech 111 př. n. l. až do roku 939 bylo území Vietnamu součástíČínského impéria. První nezávislý vietnamský stát vznikl v roce 939, po vietnamském vítězství v bitvě u řeky Bạch Đằng. Vietnamské císařství si poté udrželo suverenitu až dofrancouzskékolonizacev polovině 19. století, následovanéjaponskouokupací ve 40. letech 20. století. Po jejím konci, 2. září 1945, prezidentHo Či Minvyhlásil vietnamskou nezávislost. S tím se koloniální Francie odmítla smířit a došlo kindočínské válce, v níž byli Francouzi poraženi (rozhodnábitva u Điện Biên Phủproběhla v roce 1954). Poté byl Vietnam rozdělen na dva státy, severní, komunistický (Vietnamská demokratická republika) a jižní, protikomunistický (Vietnamská republika). Jejich konflikt vedl kvietnamské válce, s přímou účastíSpojených státůna straně jižního Vietnamu v letech 1965 až 1973. Válka skončila vítězstvím severního Vietnamu v roce 1975. Vietnam byl poté sjednocen pod komunistickou vládou. V roce 1986 zahájilaKomunistická strana Vietnamuřadu ekonomických a politických reforem, které umožnily rozvoj soukromého podnikání a integraci do světové ekonomiky.
Od roku 2000 je vietnamská míra ekonomického růstu jednou z nejvyšších na světě.V roce 2007 se Vietnam stal členemSvětové obchodní organizace. Je též členemSdružení národů jihovýchodní Asie(ASEAN) aAsijsko-pacifického hospodářského společenství(APEC).
Dnešní název krajiny pochází z počátku vládydynastie Nguyễn. CísařNguyễn Phúc Ánh(posmrtně Gia Long) se rozhodl změnit název krajiny na oslavu její nebývalé expanze po sloučení tehdy samostatných království na severu a jihu v jeden celek. Pro tento účel zvolil názevNam Việt(南越). Ten vznikl zkrácenímAn Nam Việt Thường(安南越裳), který spojil názvy obou zemí dohromady. Oficiálního názvu celé zeměAn Nam(安南) pro historické území na severu aViệt Thường(越裳) s názvem území na jihu, ze kterého pocházel jeho rod. O názvu se prvně jeho správci poradili se správci v Kantonu a pak o něj oficiálně požádal císaředynastie Čching. S novým názvem však nesouhlasil tehdejší guvernér Kantonské provincieKuang-si, Sun Jü-tching, kvůli shodě s historickým státemNan-jüe, pod který spadala i jeho provincie. CísařŤia-čchingnakonec vyhověl jeho prosbě aNguyễn Phúc Ánhav roce 1803 vyjmenoval za krále zeměViệt Nam(越南), neboli Vietnamu. Zdůraznil, že jméno domoviny zakladatelů rodu by mělo být prvořadé, zatímco Nam (tedy „jih“) symbolizuje jejich úspěch v jižních zemích. TakySun Jü-tchingbyl spokojen a v análech dynastie Čching zmiňuje, že se dá nový název vyložit jako „na jih od (Sta) Vietů“, lidí historicky žijících v jižní Číně, jeho domovině.Tento název krajině dlouho nevydržel. Následující císařNguyễn Phúc Đảm(posmrtně Minh Mạng) ji roku 1839 přejmenoval naDai Nam(大南), tedy prostě „Země jihu“ (obdobně jako při moderním čínském „Země středu“). Jméno se však nakonec stalo populárním u protifrancouzských revolucionářů a bylo znovu použito na sklonku japonské okupace (v roce 1945) a hned na to po založení samostatného vietnamského státu.
Celý název krajiny,Cộng hòa Xã hội chủ nghĩa Việt Nam(共和社會主義越南), pochází ze zdomácněných japonských neologizmů pro překlad západních slov:cộng hòa(共和) je „republika“,xã hội(社會) „společnost“ achủ nghĩa(主義) „-ismus“ dávají dohromady „socialismus“. Tedy Vietnamská socialistická republika.
Nejstarší stopy poHomo erectusjsou na území Vietnamu staré 500 000 let.Homo sapiensse v oblasti objevil patrně ve střednímpleistocénu.
Kulturní osídlení je známo již odpaleolitu(kultura Hòa Bình,kultura Bắc Sơn) a některá archeologická naleziště v provincii Thanh Hoa mohou být údajně stará až několik tisíc let.V pozdnímneolitua v ranédobě bronzovése rozvíjela kultura Phung-nguyen, která sídlila v současné provinciiVinh Phucněkdy mezi lety2000a1400 př. n. l.
Kolem roku1200 př. n. l.pak došlo k vytvořeníkultury Dong Son, která je pozoruhodná především díky svým propracovaným kotlům a bubnům.Tzv. dongsonské bubny byly vyrobeny z bronzu a zdobeny výjevy ze života.Účel těchto bubnů není znám, ale předpokládá se, že sloužily jakorituálníhudební nástroj, kterým se přivolávaldéšť. Typickým znakem této kultury bylo též žvýkáníbetele, které je dodnes ve Vietnamu značně rozšířeno. Obvyklé bylo takétetování. V jižním Vietnamu bylo nalezeno mnoho malých starověkýchměděnýchdolů.
Legendárnídynastie Hồng Bàngje považována mnoha Vietnamci za zakladatele prvního vietnamského státu, známého jakoVăn Lang.V roce257 př. n. l.Thục Phán porazil posledního krále této dynastie, sjednotil původní kmeny Lạc Việt se svými kmeny Âu Việt, čímž vytvořil nový kmenÂu Lạc, a prohlásil sám sebe novým panovníkem pod jménemAn Dương Vương.
Roku 207 př. n. l. čínský generál jménem Čao Tchuo porazil Thuc Phana. Kmen Âu Lạc pak začlenil do svého královstvíNan-jüe. Roku 111 př. n. l. byly toto království i kmen Âu Lạc ovládnuti čínskou říší pod nadvládoudynastie Chan.
Číňané vládli poměrně tvrdě a pokoušeli se osinizaciobyvatelstva, proto docházelo ke vzpourám. Slavnou byla například vzpoura sester Trungových z roku 40. Sestry jsou dodnes vnímány jako vietnamské národní hrdinky.Zajímavé je, že i další velké povstání, ve 3. století, vedla žena, známá pod jmény Triệu Thị Trinh, Triệu Ẩu nebo Bà Triệu.Nejúspěšnější z těchto rebelií proběhla v 6. století, Vietnam se tehdy na přechodnou dobu dokonce osamostatnil (544 až 602). Na počátku 10. století autonomii Vietnamu zajistil klan Thuc.Avšak tisícileté období čínské nadvlády skončilo definitivně až roku938, kdyNgô Quyềntaktickým bojem porazil čínskou armádu vbitvě na řece Bach Dang.
Novému státu se začalo říkat Đại Việt. Vládu v něm získala nejprvedynastie Lý(1009–1225). Vláda byla přesunuta do dnešní Hanoje, tehdy zvané Thang Long.Stát se ideově opřel obuddhismus.KrálLý Thánh Tôngroku 1070 založil chrám literatury (Van Mieu), kde vznikla i první vietnamská univerzita Císařská akademie Quốc Tử Giám, založená dle vzoru čínskékuo-c’-ťien. Tato univerzita byla zasvěcenaKonfuciovi, tento krok výrazně posílil příklon inteligence kekonfuciánství. Začaly též vleklé boje sČampou.
Vláda dynastie Lý skončila duševní nemocí posledního králeLý Huệ Tônga, který de facto dobrovolně předal vládu svému rádciTrần Thủ Độa stal se mnichem. Formálně byl proces předání moci stvrzen sňatkem královy osmileté dceryLý Chiêu Hoàngse sedmiletým synovcem mocného rádceTrần Cảnhem. Ten se stal oficiálně prvním vládcem nového královského rodu,dynastie Trần(1225–1400). Ta mimo jiné odrazila třimongolskévpády.V bojích proti Mongolům se vyznamenal vojevůdceTrần Hưng Đạo, a stal se tak významným symbolem pro budoucí nacionalistické hnutí.Nová dynastie postavila zemi na nohy také ekonomicky, daňovou reformou. Podařilo se také modernizovat systémškolství. V roce1253byla založena Vojenská akademie a Národní institut, který měl sloužit pro vzdělávání úředníků.Státním náboženstvíse stal konfucianismus, ale šlo především o záležitost elit, lid nebyl k přijímání konfucianismu nucen a zůstával u buddhismu. Docházelo také k mísení těchto směrů a do této směsi byly přidávány i ingrediencetaoistické.
V letech 1406–1407 proběhla úspěšnáčínská invaze do Vietnamua z dobytého Vietnamu byla vytvořena provincieŤiao-č’.Nadvládu čínskédynastie Mingukončil roku 1428 vůdce povstáníLê Lợia založil vietnamskoudynastii Lé.Ta pak formálně vládla zemi až do roku 1788. Na vrchol moci dovedl léovský Vietnam císařLê Thánh Tôngv letech 1460–1497.Svými reformami přivodil "zlatý věk" vietnamských dějin. Především profesionalizoval státní aparát a úředníci museli absolvovat těžké zkoušky po čínském vzoru.V důsledku předchozí čínské okupace Vietnamu byl obnovený vietnamský stát mnohem pokročilejší ve vojenské oblasti, zvláště co se týče kvality střelných zbraní, což mu umožnilo během 15. a 16. století rozhodnout staletí trvající konflikt sČampouve svůj prospěch.
Ač dynastie Lé formálně vládla dál, s nástupem 16. století její moc upadla a Vietnam se propadl do krize. O moc se začaly rvát krom vládnoucí dynastie tři vlivné rody: Mac, Trịnh aNguyễn. Čína si mezi nimi vybrala svého "trojského koně", rod Mac. Tomu se dokonce nakrátko podařilo uzmout trůn (1527–1533) a vládl chvíli jakodynastie Mac. Po jejím svržení byla dynastie Lé znovu instalována, skutečná moc však byla rozdělena mezi pány Trịnhu, kteří ovládali sever země, a jižní pány Nguyễn. Do roku 1592 navíc drželi na severu své pozice i Macové, než je Trinhové vytlačili. Válka mezi rody trvala do 70. let 17. století. Nguyenové byli nejdravější, a i když nedokázali dobýt sever, rozšířili naopak svá území na jih, až do deltyMekongu.
To již byla doba, kdy se ve Vietnamu začala uplatňovatfrancouzská koloniální moc. Okolonizacise předtím pokoušeliPortugalci,NizozemciiAngličané, ale neúspěšně. Francouzští misionáři do Vietnamu přijížděli od 17. století.Brzy následovali obchodníci. Ngueynové vycítili šanci a začali s Francouzi spolupracovat. Díky tomu porazili všechny konkurenční skupiny a roku 1802 sjednotili Vietnam pod svou vládou – ovšem za cenu rozsáhlého francouzského vlivu. Prvním nguyenovským císařem bylGia Long(1802–1820). Formálně vládl rod Nguyen až do roku 1945.
Křesťanské misie se brzy místním znelíbily. Poté, co bylo několik katolických misionářů zadrženo, zasáhlo v roce 1843 francouzské námořnictvo na jejich obranu. Tím začala série vojenských konfliktů, během níž Francouzi Vietnam postupně dobyli. Proces byl dovršen zhruba v roce 1884. Francie pak z Vietnamu učinila svou koloniiFrancouzská Indočína. Vyhlášena byla roku 1887. Rozdělena byla do tří oblastí:Tonkin,AnnamaKočinčína.
Od konce 19. století sílil protifrancouzský odboj. Royalistické partyzánské hnutíCần Vươngzmasakrovalo přibližně třetinu vietnamské křesťanské populace.Další velké povstání vedlPhan Đình Phùng.Obrovské povstání vypuklo v letech 1917–1918.V roce 1930 propukla vzpoura vietnamských vojáků sloužících ve francouzské armádě, koordinovaná s Vietnamskou nacionalistickou stranou (Việt Nam Quốc Dân Đảng).Všechna tato povstání ale Francouzi potlačili. Vzpoura roku 1930 měla nicméně zásadní důsledky – antikoloniální hnutí se rozštěpilo na nacionalistickou a komunistickou část.
Běhemdruhé světové válkyVietnam obsadiloJaponsko. U moci Japonci ponechali francouzskévichistickédůstojníky, ale v březnu 1945 zemi zabrali plně, aby ji využili jako zásobárnu potravin a surovin pro svou kolabující armádu – výsledkem byl hladomor Vietnamců se dvěma miliony obětí.
Roku 1941Ho Či Minzaložil nacionalisticko-komunistickou odbojovou organizaciViệt Minh, za účelem boje proti Francouzům i Japoncům. Po japonské kapitulaci vyhlásil nezávislou republiku. Následná osmiletáindočínská válkas Francií skončila v roce1954bitvou u Dien Bien Phu, v níž Vietnamci drtivě zvítězili.Vojenské zásluhy si v bitvě připsal zejménaVõ Nguyên Giáp.
Koloniální správa tak byla ukončena a Francouzská Indočína byla na základěŽenevských dohodz roku 1954 rozpuštěna a na jejím místě vznikly tři nové země: Vietnam,KambodžaaLaos. Vietnam byl dále rozdělen na severní a jižní oblast, zhruba podél 17. rovnoběžky. Sever měli pod kontrolou komunisté, jih nacionalisté a císařBao Dai. Rozdělení mělo být dočasné, do voleb naplánovaných na červenec 1956. Bylo povoleno třistadenní období volného pohybu mezi oběma částmi země, během něhož téměř milion seveřanů (hlavně katolíků) odešel na jih v obavě z komunistických perzekucí. V roce 1955 jihovietnamský premiérNgô Đình Diệmsvrhl císaře Bao Đạie na základě referenda (patrně zfalšovaného) a prohlásil se prezidentemVietnamské republiky. Ho Či Min na severu vzápětí vyhlásilVietnamskou demokratickou republiku. Komunisté pak zahájili masakry majitelů půdy, odhady hovoří o sto tisících popravených.Zároveň v jižní části země prováděli teroristické operace, při nichž zavraždili stovky jihovietnamských úředníků, a na konci 50. let pak zformovali partyzánské jednotkyVietcong, které zahájily operace s cílem svrhnout režim prezidenta Diệma. Vojenské operaceVietcongua jednotekViet Minhuprobíhaly i na území sousedníhoLaosuaKambodži.
Komunistům hrála do karet křehkost Diemova režimu. Diem bylkatolíka ovládal většinově buddhistické obyvatelstvo. V roce 1963 vypukly buddhistické protesty.Pozornost světové veřejnosti upoutali zejména protesty ve formě sebeupálení několika mnichů, z nichž nejznámějším bylThích Quảng Đức.Masové demonstrace Diem násilně potlačil. To vedlo ke zhroucení vztahů seSpojenými státya nakonec k převratu v roce 1963, při kterém byl Diem zavražděn.U moci se pak v rychlém sledu vystřídal tucet vojenských vlád, až v letech 1965-1967 postupně převzal kontrolu generálNguyễn Văn Thiệu.Spojené státy, zděšeny možností, že rozvrat v jižním Vietnamu povede k rychlému zabrání celé země komunisty, se od roku 1964 začaly v konfliktu silně vojensky angažovat, přičemž jako záminku k intervenci využilyincident v Tonkinském zálivuz roku 1964.Američané měli v jednu chvíli ve Vietnamu 500 000 vojáků. Válkou prošlo celkem více než 2,6 milionů Američanů.Padlo jich asi 60 000.Severnímu Vietnamu naopak poskytovaly významnou materiální pomoc Čína a Sovětský svaz. Vyslali i 15 000 "vojenských poradců".
Válka byla vedena se značnou krutostí; během bojů bylo zabito přes 2 miliony lidí, převážně civilistů, a bylo ničeno životní prostředí.Docházelo k páchání válečných zločinů, jako byl americkýmasakr v My Lainebo komunistickýmasakr v Hue.Severní Vietnam byl dlouhodobě bombardován americkým letectvem v rámcioperace Rolling Thunder.USA v boji s partyzány zVietcongupoužily proti rostlinným porostům jedovatou chemikáliiAgent Orange, která kontaminovala půdu a zmrzačila miliony Vietnamců.
Velkým zlomem ve válce byla severovietnamskáofenziva Tetz roku 1968. Kampaň vojensky selhala, ale šokovala americký establishment a obrátila americké veřejné mínění proti válce.Tváří v tvář rostoucímu počtu obětí, sílící domácí opozici vůči válce a mezinárodnímu odsouzení se USA začaly počátkem 70. let z bojů stahovat. Definitivně odešly v roce 1973. Válka pak skončila v roce 1975, kdypadl Saigon(dnesHo Či Minovo město) a Severní Vietnam ovládl zbytek země.Od roku 1975 tak vládne v celé zemiKomunistická strana Vietnamu. Obě části země byly oficiálně sloučeny 2. července 1976. Poté komunisté poslali 300 000 Jihovietnamců do převýchovných táborů, kde byli mnozí mučeni a trpěli hladem.
V důsledkuvietnamské invaze do Kambodže, která svrhla brutální režimRudých Khmerů, došlo ke zhoršení čínsko-vietnamských vztahů a v roce 1979 vypuklačínsko-vietnamská válka.Vietnam se pak ještě více připoutal k Sovětskému svazu.
Na šestém národním kongresu Komunistické strany Vietnamu v prosinci 1986 reformní politici odstranili „starou gardu“. V čele reformátorů stál 71letýNguyễn Văn Linh, který se stal novým generálním tajemníkem strany. Nechal pak provést řadu reforem známých jako Đổi Mới („Renovace“), které znamenaly přechod zplánované ekonomikykvolnému trhu.Ačkoli byla zachovánavláda jedné strany, stát podpořil soukromé vlastnictví farem a továren, ekonomickou deregulaci a zahraniční investice, přičemž si udržel přímou kontrolu jen nad strategickými průmysly. Následně vietnamská ekonomika dosáhla silného růstu.
Vietnamská vlajka je tvořena červeným listem o poměru stran 2:3 se žlutou pěticípou hvězdou uprostřed. Hvězda je vepsaná v pomyslné kružnici o průměru ⅗ šířky vlajky.
Vietnamský státní znak tvoří zlatá pěticípá hvězda ze státní vlajky na červeném kruhovém podkladu ohraničeném věncemrýžovýchklasů s ozubeným kolem ve spodní části. Klasy jsou převázány rudou stuhou s nápisem CỘNG HOÀ XÃ HỘI CHỦ NGHĨA VIỆT NAM (českySocialistická republika Vietnam).
Vietnamská hymna je píseňTiến Quân Ca(českyPochod na frontu). Text i hudbu složil lNguyen Van Cao.
Vietnam se rozkládá na ploše 331 690 km čtverečních. Délka vnitrozemských hranic je 4639 km a pobřežní čára je dlouhá 3444 km. Z hlediska klimatu je severní Vietnam subtropický, zatímco střední a jižní oblasti jsou tropické.
Při pobřeží se rozkládají úzké nížiny, ve vnitrozemí se pak vypínají hory (zejm.Annamské pohoří), které dosahují výšky přes 3000 m n. m. (nejvyšší hora VietnamuFan Si Panměří 3143 metrů). Hory zabírají 40% plochy země, tropické lesy pokrývají přibližně 42%.
Pro Vietnam jsou důležité dvědeltydvou největších řek, kde se odjakživa soustřeďovala populace. DeltaRudé řekyna severu zaujímá asi 15 000 km čtverečních. Je menší, ale hustěji osídlená než delta řekyMekongna jihu. Ta pokrývá přibližně 40 000 km čtverečních. Rudá řeka je zároveň nejdelší řeka země – protéká jí v délce 450 km. Typická pro tyto oblasti jsou nekonečná rýžová pole a stále zelené tropické lesy.
V průběhumonzunovésezóny dochází ve Vietnamu k vysokým dešťovým srážkám, v průměru od 1 500 do 2 000 milimetrů, což často způsobuje záplavy.Zemi rovněž často ohrožujítajfuny.
Vietnam má vysokoubiodiverzitu, 16. nejvyšší na světě. Lze v něm nalézt přibližně 16% všech žijících druhů zvířat a rostlin na planetě. V zemi je identifikováno 15 986 druhů rostlin, z nichž 10% jeendemických. Také je možno zde nalézt 260 druhůplazů, 120obojživelníků, 840ptákůa 310savců, z toho 100 druhů ptáků a 78 druhů savců je endemických. Vietnam má dvě místa zapsaná na seznam světového přírodního dědictví UNESCO, zátokuHạ Longa národní parkPhong Nha-Ke Bang. Vietnamská vláda vyhlásila již 126 chráněných přírodních oblastí, včetně 30 národních parků. Tato málo prozkoumaná příroda nabízí biologům stále ještě velký prostor k objevování, v posledních letech zde bylo objeveno šest nových druhů savců –saola,muntžak obrovskýčilangur indočínský.V roce 2010 byl ve Vietnamu objeven mimořádně ohroženýnosorožec jávský, ale jeho poslední kus na vietnamském území byl patrně zastřelen pytláky v roce 2010.
Vietnam jerepublika, dle ústavysocialistickáa svládou jedné strany– Komunistické strany Vietnamu. Jiné politické strany než vládnoucí nejsou povoleny.Vietnam je jedním ze dvou komunistických států v jihovýchodní Asii (druhým jeLaos) . Ačkoli Vietnam zůstává oficiálně věrný socialismu, jeho ekonomika jekapitalistickáa nese dokonce jisté liberální rysy – daně jsou např. zhruba na úrovniThajska, tedy mnohem nižší než v Evropě. Proto takéThe Economistnazval politické vedení Vietnamu "horlivě kapitalistickými komunisty".Systém vlády se nicméně podobáčeskoslovenskémusystémuNárodní frontypřed rokem 1989 – volby se konají, ale zúčastnit se jich mohou jen povolené politické organizace sdružené ve Vlastenecké frontě či odboráři ze státem kontrolovaných odborů.
Klíčovou mocenskou pozicí je generální tajemník komunistické strany, následuje prezident, jež je vrchním velitelem armády a předsedou Rady nejvyšší obrany a bezpečnosti, poté předseda vlády. Národní shromáždění je jednokomorovým zákonodárcem, složeným ze 499 členů.Všichni ministři vlády musejí být před svým jmenováním zvolenými členy Národního shromáždění.
Nejvyšší lidový soud, hlavní odvolací orgán v soudním systému, je odpovědný parlamentu. Vietnam si zachovávátrest smrti, který je aktivně využíván za škálu trestných činů včetně distribucedrogči zakorupci.
Specifickým je vztah Vietnamu aČínské lidové republiky. Ačkoli obě země v současnosti spojuje podobný společensko-hospodářský model, nedá se říci, že by Vietnam k Číněgeopolitickypřiléhal, což je dáno historicky, tradiční snahou Vietnamu uchovat si na velkém sousedovi nezávislost. Ačkoli Čína a Vietnam žijí formálně v míru, vJihočínském mořiexistují třecí plochy a mezi oběma zeměmi existuje napětí.
Komunisty ovládaný Vietnam měl tradičně dobré vztahy seSovětským svazema poté i s nástupnickýmRuskem.V roce 2017 zjistil mezinárodní průzkum veřejného mínění, že ruský prezidentVladimir Putinse ve Vietnamu těší ještě větší popularitě než v samotném Rusku.Ruský ministr zahraničíSergej Lavrovoznačil Vietnam za „klíčového partnera“ Ruska ve skupině zemíASEAN.
Vztahy se Západem byly po vietnamské válce špatné. První zlepšení reputace Vietnamu u západních politiků přišlo poté, co vietnamská armáda rozdrtila děsivý režimRudých KhmerůvKambodži. Druhé zlepšení vztahů přišlo po reformách v roce 1986. Vztahy se Spojenými státy se začaly zlepšovat v srpnu 1995, kdy oba státy povýšily své styčné úřady na velvyslanectví. V květnu 2016 americký prezidentBarack Obamadále normalizoval vztahy s Vietnamem poté, co oznámil zrušení zbrojního embarga.V dubnu 2023 navštívil Vietnam český premiérPetr Fiala.
Vietnamské ozbrojené síly byly založeny 22. prosince 1944. Skládá se z Vietnamské lidové armády, z lidové veřejné bezpečnosti a civilních obranných sil.
Hlavní sídlo Ústřední vojenské komise se nachází vhanojskéčtvrti Ba Đình. Vedení tvoří tajemník Ústřední vojenské komise, vrchní velitel, ministr obrany, náčelník generálního štábu a vedoucí hlavního odboru pro politické záležitosti.
Doba základní vojenské služby trvá 24 měsíců, je povinná pro všechny fyzicky schopné muže od věku 18-25 let.
Vietnamská lidová armáda (VPA) je oficiální jméno pro aktivní vojenskou službu a je rozdělen do vietnamských pozemních sil, lidového námořnictva, lidového letectva, obranných sil, pohraniční a pobřežní stráže.
VPA má v aktivní službě přibližně 482 000 vojáků, ale jeho celková síla, včetně polovojenských sil, může dosáhnout až 5 milionů lidí. V roce 2021 vojenské výdaje činily přibližně 7,46 miliardy USD, což odpovídá přibližně 2,3% (2018) jejich celkových vládních výdajů. 
Vietnamské ozbrojené síly se pravidelně zúčastní společných vojenských cvičení a válečných her, které se konají také s Brunejí, Indií, Japonskem, Laosem, Ruskem, Singapurem a Spojenými státy americkými.
Od roku 2015 působí v mírových misích OSN ve Středoafrické republice a v Jižním Súdánu.
Vietnam se člení na 63 administrativních oblastí; jde o 57 provincií (vietnamskytỉnh) a 6 měst „pod ústřední správou“ (thành phố trực thuộc trung ương), jež jsou na úrovni provincií.
Jednotlivé provincie se dále dělí na okresy (huyện), střediskové obce (thị xã) a města „pod provinční správou“ (thành phố trực thuộc tỉnh); na téže úrovni jsou pak také (ve zmíněných 5 městech) městské obvody (quận).
Vietnamská ekonomika byla v roce 2021 dleMezinárodního měnového fondu24. největší na světě, z hlediskahrubého domácího produktuvparitě kupní síly(počítáme-li jen skutečně suverénní státy).Zatímco v roce 1980 se Vietnam na světové ekonomice podílel 0,18 % procenta, v roce 2018 už to bylo 0,52 %. Světové finanční instituce očekávají další posilování pozice Vietnamu v globální ekonomice, podleGoldman Sachsbude v roce 2025 vietnamská ekonomika 17. největší na světě.Roste spotřebauhlípři výroběelektřinya Vietnam se tak stal významnýmproducentem CO2.
Významnou roli v národním hospodářství hrajezemědělství– zaměstnává 48 % ekonomicky aktivního obyvatelstva. Mezi hlavní produkty patřírýže(4. místo na světě v produkci, 2. místo ve vývozu),káva(2. místo na světě v produkci),pepř(1. místo na světě v produkci),ořechy kešu(3. místo na světě v produkci),čaj(6. místo na světě v produkci),krevety. Zvolna se rozvíjí cestovní ruch – země je bohatá jak na kulturní, tak na přírodní bohatství, na své si přijdou i milovníci sportu.
Vietnam patří mezi prioritní země české zahraničnírozvojové spolupráce. České projekty se soustředí na čtyři hlavní sektory: ochrana životního prostředí, sociální ochrana obyvatelstva, rozvoj venkova a zemědělství, boj proti kriminalitě (zejména obchodu s lidmi), ekonomicko průmyslový rozvoj.
Od roku 1978 je vietnamskou měnoudong.
Silniční infrastruktura ve Vietnamu má délku okolo 260 000 km,z toho je jen 19 %zpevněných silnic. 40 % sítě je ve špatném stavu. Infrastruktura se skládá z různých typů cest, přičemž 20 000 km tvoří dálnice a 24 000 provinční silnice. Do roku 2015 bylo postaveno více než 700 km dálnic a rychlostních silnic, 500 km je stále ve výstavbě.Rychlostní silnice jsou ve Vietnamu poměrné novinkou. Silniční provoz se rozrůstá, ale většina silnic je nebezpečných kvůli zastaralosti. Rychlostní silnice řeší problém na hlavních tazích tím, že oddělují rychlý silniční provoz od pomalého. Ve Vietnamu jsou definovány 2 typy rychlostních silnic. Rychlostní kategorie jsou čtyři: 60, 80, 100 a 120 km/h. Obecně mají na rychlostní silnici přístup auta, autobusy, nákladní auta acông nông(zemědělská vozidla) a všechny typy motocyklů jsou zakázány.
Vodní doprava je především trajektová. Většina trajektových spojů byla nahrazená mosty, ale trajekty stále fungují pro vozidla, které nemají povolený přístup na rychlostní silnice.
Roste důležitost letecké dopravy. Linka mezi Hanojí a Ho Či Minovým Městem je od roku 2016 7. nejvytíženější linkou na světě.V roce 2017 se na ní přepravilo 6 769 823 pasažérů.Vietnam má 37 civilních letišť, včetně 3 mezinárodních. Mezi mezinárodní letiště patří: Mezinárodní letiště Nội Bài v Hanoji, Da Nang vDa Nangualetiště Tân Sơn Nhấtv Ho Či Minově Městě. Tân Sơn Nhất je největší vietnamské letiště. V roce 2017 odbavilo 62 milionů pasažérů, což bylo 19% zvýšení oproti roku 2016.Vietnamské aerolinielétají na 79 mezinárodních letišť a vlastní 83 letadel. Druhým největším domácím dopravcem jeVietJet Air, kteří mají 47 letadel.
Metro je v procesu výstavby ve dvou metropolích Vietnamu, vHanojiaHo Či Minově Městě.
Mezi velká města patříHanoj(Hà Nội),Ho Či Minovo Město(Thành phố Hồ Chí Minh, též Sài Gòn),Haiphong(Hải Phòng),Hue,Danang(Đà Nãng), a další.
Vietovétvoří přibližně 85 %Vietnamců, tj. obyvatel celého státu. Ve Vietnamu žije celkem přes 50 menšinových skupin, napříkladKhmerové,Hmongové, etničtíČíňanéneboJaové. Horské kmeny obývající převážně hraniční oblasti žijí v chudobě a dodnes čelí diskriminaci ze strany většinové vietnamské společnosti.V období vietnamsko-čínského konfliktu Vietnam opustilo téměř půl milionu etnických Číňanů.
V roce 1979 žilo ve Vietnamu necelých 53 milionů lidí a od té doby se počet obyvatel téměř zdvojnásobil na 90,5 milionu obyvatel.
Podle oficiálních statistik má Vietnam jednu znejateističtějšíchpopulací světa, bez vyznání je 81,8 procenta obyvatel. Nejrozšířenějším náboženstvím jebuddhismus, k němuž se hlásí 7,9 procenta obyvatel Vietnamu, přičemž převládá buddhismusmahájánový. 6,6 procenta je v zemikatolíků, což je poFilipínáchaJižní Korejinejvyšší poměr v Asii. Významnější roli sehrávají ještě dvě sekty, v zásadě buddhistickáHoa Hao(1,7%) aCao Dai(0,9%). Okrajové zastoupení máprotestantismus(asi 200 000 lidí v Centrální vrchovině) aislám, k němuž se hlásí převážněKhmerovéaČamové.
Mezinárodní věhlas má buddhistický aktivista působící v USAThich Nhat Hanh.Svým protestním upálením v roce 1963 proslul mnichThích Quảng Đức.
V roce 2017 se počet lidí žijících v městské oblasti odhaduje na 32 milionů lidí (s mírou urbanizace 35,7%). Od liberalizace ekonomiky a uvolnění systému vlastnických práv zavedený hospodářským programem Đổi Moi započatý v roce 1986 prudce vzrostla míra urbanizace.
Výsledkem je, že Hanoj a Ho Či Minovo Město (respektive dvě hlavní města v deltě Rudé řeky a jihovýchodních regionů) zvýšily svůj podíl na celkovém městském obyvatelstvu z 8,5% na 24,9% a na 15,9% na 31%.
Vietnamská vláda předpodvídá, že země bude mít do roku 2020 míru urbanizace 45%, který by měl mít pozitivní vliv na vyšší tempo růstu hrubého domácího produktu. Urbanizace probíhá také mezi venkovskými oblastmi a na jihu země kolem Ho Či Minova Města, který má velkou populaci vnitřních přistěhovalců hlavně kvůli lepšímu počasí a pracovním příležitostem.
Vietnamštinaje mateřským jazykem mluvený většinovou populací (86%). V rané historii vietnamština používala k psaníčínské znaky, které se vyvíjely mezi 7.–13. stoletím. Od 17. století začala používatlatinka, jejíž vzorem byla portugalská abeceda zavedená jezuitouAlexandre de Rhodesa vyučující misionáři v katolických školách. Kromě vietnamštiny se hovoří 54 různými jazyky např. tàyština, mườngština, chamština,khmerština, nùngština nebohmongštinaužívané obvykle etnickými skupinami žijící v pohraničních horských oblastech.
Francouzštinase stále používá mezi starší generací a vzdělanci, který byl hlavním jazykem veřejné správy, vzdělání a obchodu během francouzské kolonizace. Vietnam mimo jiné zůstává plnoprávným členemMezinárodní organizace frankofoniea současný vzdělávací systém postupně oživuje opětný zájem o francouzský jazyk.
Ruštinaa v mnohem menší mířeněmčina,češtinaapolštinajsou známé mezi některými severními Vietnamci, jejichž rodiny měly běhemstudené válkyvazby s východním blokem. Díky zlepšeným vztahům se západními zeměmi a ekonomickým reformám jeangličtinastále více používána jako druhý jazyk. Studium angličtiny je nyní povinné ve většině škol buď po boku francouzštiny, nebo místo ní. Zahraniční obchod a zábavní průmysl také pomáhá vzrůstu popularityjaponštinyakorejštiny.
Nejstarší vietnamské literární památky jsou včínštině(např. slavná báseňNam quốc sơn hàz roku 1077, jejímž autorem byl generálLý Thường Kiệt, nebo kniha o vojenské strategii z peraTrần Hưng Đạa). Klasická čínština se užívala ve Vietnamu coby literární jazyk až do počátku 20. století. Průkopníkem vietnamštiny jakožto literárního jazyka byl v 15. století především učenec ahumanistaNguyễn Trãi(1380-1442), byť šlo o vietnamštinu psanou modifikovanýmičínskými znaky, tzv. jižními znaky (viz téžHistorie písma ve Vietnamu). Propagátorem latinizovaného písma byl v 18. století encyklopedista a dějepisecLê Quý Đôn. Klasikem vietnamské literatury je básník 18. stoletíNguyen Zu, autorveršovaného románuKieu.Na přelomu 18. a 19. století tvořila básnířkaHo Xuan Huong, jejíž poezie plná intelektuální hravosti aerotickýchnarážek se stala unikátním jevem v dějinách vietnamské literatury.Phan Bội Châuse zasloužil o rozšíření pojmu Vietnam, především díky své knize z roku 1905 nazvanéViệt Nam vong quốc sử(Dějiny ztraceného Vietnamu).K představitelům moderního vietnamského básnictví patřili ve 30. a 40. letech 20. stoletíXuân DiệuneboHan Mac Tu. Mezi další významné představitele vietnamské literatury patří básník a prozaikThế Lữ, který ve své tvorbě čerpal inspiraci z francouzských děl Edgara Allana Poea nebo Charlese Baudelairea. Stal se tak průkopníkem tzv.Nové poezie(Thơ Mới). Se svými spolužáky ze školy založil spoleksalon littéraire,kde společně nad literaturou diskutovali. Z tvorby je patrné, že inklinoval k principům krásna, k melancholii a ke spritualitě. Později se aktivně věnoval divadlu, herectví a překladatelství. Mezi jeho nejznámější díla patří básnická sbírkaMấy vần thơ (1935,Několik verší) a románVàng và máu(1934, Zlato a krev). Díky jeho inspiraci z francouzské tvorby je považován za významného autora a jeho vliv měl velký dopad na podobu vietnamské moderní poezie. Jeho praneteří je česko-vietnamská fotografka Liliana Pham, která žije a tvoří v České republice. Ve Vietnamu se narodila i francouzská spisovatelkaMarguerite Durasová, která se k mládí strávenému zde často ve svých knihách vracela. Na motivy její knihyMilenec(1984, L'Amant) vznikl stejnojmenný romanticko-dramatický film v roce 1992 z francouzské produkce. Děj se odehrává v Jižním Vietnamu ve městě Sa Đéc. Jedná se o autobiografický příběh o mladé dívce bílé pleti z nuzných poměrů, která po své cestě domů trajektem přes řeku Mekong potkává bohatého Číňana. Oba se do sebe zamilují, avšak jejich odlišná společenská vrstva i kulturní rozdíly jejich lásce nepřejí. Dodnes je možné navštívit město Sa Đéc, kde stojí honosný historický dům patřící rodině Číňana. Dům slouží jako expozice a připomíná příběh mladé nešťastné lásky.
DržitelemPulitzerovy cenya cenyWorld Press Photoje dokumentární fotografNick Ut, jeho nejznámější fotografií jeDívka z Trang Bang,snímek devítileté dívky popálenénapalmemběžící po silnici v průběhuvietnamské války. Fotografie se stala jedním ze symbolů války a silně ovlivnila americké veřejné mínění.
Ve Francii působí režisérTran Anh Hung.Jeho snímekVůně zelené papájez roku 1993 byl nominován naOscara za nejlepší cizojazyčný film, získalCésaraza nejlepší debut a cenu za nejlepší kameru nafestivalu v Cannes. FilmCyklopak v roce 1995 získal hlavní cenuZlatého lvanaBenátském filmovém festivalu. V Číně působí režisérTsui Hark. Působící vhongkongskémfilmovém průmyslu, jeho doménou jsou akční filmy a snímky využívající asijská bojová umění. Na sériiLepší zítřekspolupracoval sJohnem Woo. VHollywoodunatočil akční snímkyDouble Team(1997) aKontraband(1998), oba sJean-Claudem van Dammemv hlavní roli. V Americe se prosadila také herečkaLana Condorová.
Naseznam světového kulturního dědictví UNESCObyly zapsányPamátky v Hue,Staré město Hoi An,Svatyně My Son,Thanglongské královské městovHanoji, kulturní krajinaTrang AnčiKrálovská pevnost dynastie Ho.Z moderní výstavby lze zmínit nejvyšší mrakodrap v zemi,Landmark 81v Ho Či Minově Městě.
Od 90. let 20. století se začala ve Vietnamu rozvíjetpop music, někdy zvaná V-pop. K jejím klasikům patří skladatelTrịnh Công Sơn. Ke hvězdám 21. století patří například zpěvačkyMỹ LinhaMỹ Tâmnebo zpěváci vystupující pod jménemSơn Tùng M-TPaAmee. Sơn Tùng M-TP proslul na západě svým duetem s raperemSnoop DoggemnazvanýmGive It to Me(Hay Trao Cho Anh).Hvězdy posledních let obvykle vzešly z vietnamských verzí známých licencovaných formátůPop IdolčiVoice of..., které se i ve Vietnamu staly velmi populární.
Ve Spojených státech působící matematikNgô Bảo Châuzískal v roce 2010 prestižníFieldsovu medaili.Phạm Tuânse stal prvním vietnamským a asijskýmkosmonautem, do vesmíru se podíval v roce 1980 v rámci sovětského programuInterkosmos.
Sportovním hrdinou Vietnamu jestřelecHoàng Xuân Vinh, který naolympiádě v Riu roku 2016získal historicky první olympijskou zlatou medaili pro Vietnam.Na stejných hrách přidal ještě stříbro, a je tak nejúspěšnějším vietnamským sportovcem historie. Vůbec první olympijský kov, stříbro, do Vietnamu přivezla v roce2000žena,taekwondistkaTrần Hiếu Ngân. VPekingu roku 2008ji napodobilvzpěračHoàng Anh Tuấn. Dodatečného bronzu zher v Londýně roku 2012se v roce 2019 po diskvalifikaci ázerbájdžánského soupeře zadopingdočkal vzpěračTrần Lê Quốc Toàn.Vietnam se olympijských her zúčastňuje od roku 1952.
Původním vietnamskýchbojovým uměnímjevovinam(Việt Võ Đạo).
Jako v mnoha jiných zemích se ovšem nejpopulárnějším sportem stal nakonec fotbal. Největším úspěchemVietnamské fotbalové reprezentacejsou dvě vítězství na mistrovství ASEAN zvaného obvykle Pohár AFF (2008, 2018).
Velkým průlomem a největší sportovní akcí ve Vietnamu mělo být pořádání závodůFormule 1-Grand Prix Vietnamuna nově vybudovanémHanoi Street Circuit. Poprvé se měla konat 5. dubna 2020, ale kvůlipandemii covidu-19byla nejdříve odložena a později zrušena.Závod se měl uskutečnit i v sezóně 2021, ale byl z kalendáře odstraněn, protože došlo k zatčení předsedy Hanojského lidového výboru Nguyễn Đức Chunga pro obvinění z korupce.Ani v dalším ročníku se nekonal.
Vietnamská kuchyněje považována za jednu z nejzdravějších na světě.Jejím cílem je ve většině zachování co nejčerstvější a přírodní chuti jídel. Oproti jiným asijským kuchyním je jemnější (zejména oproti například thajské). Zajímavé je, že zcela neznámé jsou ve Vietnamu mléko a sýry.
Základní přílohou jerýže, nejoblíbenější maso jehovězí, používá se hodně zeleniny, nejtypičtějším kořením jekoriandravietnamský koriandr(rdesno vonné).Spolu s vietnamskou diasporou se do celého světa rozšířila sláva polévkyphởse širokýmirýžovýminudlemi(phở) podávanými s kouskymasa– obvyklehovězího(phở bò). Oblíbené jsou rovněž rolky, napříkladnem cuốn, nazývané téžgỏi cuốnčijarní závitky, tedy rolky zvepřovéhomasa čikrevet,zeleninya bylinek, které se balí dorýžového papíru. Francouzi vnesli do Vietnamu oblibu baget, vietnamská verze je nazývánabánh mì.Oblíbeným dezertem jebánh rán,fritovanébochánky z mouky zlepkavé rýžeplněné sladkou pastou z fazolímungosjasmínovouesencí a obalované vsezamových semínkách. Tradičním nápojem je zelený čaj (trà Việt) a specifická verze kávy, která je podávána se silnou vrstvou sladkého kondenzovaného mléka na dně (cà phê sữa đá). Alkoholickou raritou je hadí víno (rượu rắn), což je buď rýžová pálenka, v níž je naložený mrtvý had, anebo pálenka s hadími tekutinami (krev,žlučajed).
Vietnamská kuchyně má i regionální odstíny, severní Vietnam byl více ovlivněn kuchyní čínskou, ve středním Vietnamu bylocísařskéměstoHue, takže místní jídla odrážejí vliv pestré palácové kuchyně, často založené na mořských plodech, jižní Vietnam byl nejvíce ovlivněn Francouzi, Thajci a Khmery, oblíbené je tedy např.kari.
Specifická jsou sváteční jídla. K nejdůležitějším vietnamským svátkům patří Nový rok (Tết Nguyên Đán). Jedná se o pohyblivý svátek připadající na termín od 21.lednado 21.února. V rámci oslav se připravené pokrmy obvykle nejdříve umístí naoltář, kde jsou symbolicky věnovány zemřelýmpředkům, a až po tomto ceremoniálu jsou zkonzumovány. K nejtradičnějším jídlům podávaným během oslav Nového roku patříbánh chưng,což je čtvercový koláč zlepkavé rýžeplněný tučnýmvepřovým, pastou zmungo fazolía dalšími ingrediencemi. Všechny potřebné suroviny se balí do banánových listů, ve kterých se několik hodin vaří. Dále je toxôi,pokrm připravený z lepkavé rýže vařený s nejrůznějšími ingrediencemi, napříkladarašídy(xôi lạc), výhonky fazolí mungo (xôi đậu xanh) či s ovocem momordikou indočínskou (xôi gấc), což je verze oblíbená kvůli své červené barvě, která je symbolem štěstí a budoucích úspěchů v dalším roce. Svátečním jídlem je téžgiò,druh uzeniny připravené z najemno namletéhovepřového(giò lụa) či z nasekaného vepřového kolena, hlavy, jazyka ajidášova ucha(giò xào). Roli našeho cukroví plnímứt,tedykandované ovoce,oříšky, semínka, jako napříkladkokos,ananas,zázvor,mrkev,dýněa dýňová semínka,lotosovásemínka,karambola,sladké brambory,slunečnicovánebomelounovásemínka.Mứtnejsou součástí slavnostní večeře, ale podávají se hlavně jako drobné občerstvení, když přijde návštěva, či k čaji.
Jídlo se ve Vietnamu jíjídelními hůlkamia širokoulžicí, která se používá k jedenípoléveka drží selevourukou, zatímco v pravé se drží hůlky. Během jídla se podávají všechny chody současně a každý si nabírá hůlkami do své misky, přičemž se používá silnější konec hůlek, který se neklade do úst. Misky se při konzumaci drží blíže kústům. Zafaux passe považuje, když se hůlky kolmo zapíchnou do jídla.
Vietnamská kuchyně tradičně představuje kombinaci pěti základních chutí "prvků" (vietnamsky: ngũ vị): kořeněná (kov), kyselá (dřevo), hořká (oheň), slaná (voda) a sladká (země). Mezi běžné přísady patří rybí omáčka, krevetová pasta, sójová omáčka, rýže, čerstvé bylinky, ovoce a zelenina.
Vietnamské recepty používají citrón, zázvor, mátu, koriandr, chilli papriku, limetku a listy bazalky. Tradiční vietnamská kuchyně je považována za jednu z nejzdravějších kuchyní na světě a je známá svými čerstvými ingrediencemi, minimálním používáním oleje, bylinkami a zeleninou. V minulosti byla konzumace vepřového, hovězího a kuřecího masa poměrně omezené a v důsledku toho se široce využívaly sladkovodní ryby, korýši, krabi a měkkýši.
Rybí omáčka, sójová omáčka, krevetová omáčka a limety patří mezi hlavní aromatické přísady. Mnoho pozoruhodných vietnamských jídel, jako je bánh cuốn (rýžové rolky), bún riêu (polévka z rýžových nudlí) a nudle phở, který pochází ze severu a byly přeneseny do středního a jižního Vietnamu severními migranty.
Místní potraviny na severu jsou často méně pikantní než jižní jídla, protože chladnější severní klima omezuje produkci a dostupnost koření, např. černý pepř se používá místo čili papriček.
Na jihu jsou vietnamské nápoje obvykle podávány studené s kostkou ledu zejména v horkých ročních obdobích ve srovnání se severem, kde jsou horké nápoje mnohem výhodnější v chladnějším klimatu.
Některé příklady základních vietnamských nápojů zahrnují cà phê đá (ledová káva), cà phê trứng (vaječná káva), chanh muối (solená limetková limonáda), cơm rượu (víno z rýže), nước mía (džus z cukrové třtiny) a trà sen (lotosový čaj).