Adina Mandlová

Adina Mandlová, vlastním jménemJarmila Anna Františka Marie Mandlová, vNěmeckuznámá podpseudonymemLil Adina(28. ledna1910Mladá Boleslav–16. června1991Příbram), bylačeskáfilmováadivadelníherečka. Její jméno spolehlivě plnilosály, byla hvězdou českého filmu asex-symbolem30. let 20. století.
Pocházela z rodiny c. k. vrchního inspektora státních drah ing. Jana Mandla (1871–1918) a jeho manželky Anny, rozené Krýžové (* 1884), která byla dcerou mladoboleslavského hostinského.Otec po třech synech toužil po narození dívky.Již od dětství byla otcem hýčkána a podporována v uměleckých zájmech. Užívala druhé křestní jméno po matce - Anna, ve zdrobnělině Adina - a podle otcova mínění měla předurčenou skvělou budoucnost. O její výchovu se staral výhradně otec, který ji velmi rozmazloval, všichni jí museli vykat, ale ona odpovídala tykáním. Od čtyř let hrála na klavír. V jejích osmi letech však její otec zemřel, tím ztratila své dobré postavení a hra na klavír jí byla zakázána.Hrát nezapomněla, což dokládá scéna z filmu "Ať žije nebožtík" (čas 57:00).
Po smrti otce se rodinné poměry velice zhoršily. Matka si našla několik strýčků, kteří rodinu podporovali. To však nestačilo, a tak rodina pořádala loupežné výpravy do zahrad a polí.Mandlovi také později začali pronajímat pokoje své vily studentům. Když bylo Adině čtrnáct let, matka si našla nového přítele. V šestnácti Adinu poslali dopařížskéhodívčího penzionátu, kde se naučila vařit a zdokonalila svoufrancouzštinuaněmčinu. Po dvou letech byla z penzionátu za špatné chování vyloučena. Následně se začala věnovatherectví.
Již v 16 letech si našla milence a chodila s ním po nočních barech. Ve francouzském penzionátu si našla dalšího, s nímž otěhotněla, načež absolvovalapotrat. Pak se stala milenkou herce a režiséra filmuŽivot je pesHuga Haase. Po havárii s jeho vozem značky Aero dne 21. 5. 1935 v ulici Zbraslavská v Praze byla obviněna ze zavinění a smrti dalšího účastníka nehody. Krajský soud trestní v Praze ji zprostil viny dne 24. 1. 1938.Po roce 1939 měla vztah sFredem Scheinerem–Svítilem, který ji později opustil, proto se pokusila o sebevraždu.Po uzdravení se vrhla do bezstarostného užívání si života, takže vznikla průpovídka„Baarovámá oči mandlové a Mandlová má oči barové.“Poprvé se provdala za malířeZdeňka Tůmu. Tůma byl levicově smýšlející a Adina se domnívala, že si tak napraví špatnou reputaci. Lidé ji totiž začali vnímat jako příliš německy orientovanou. Tůma však po roce spáchal sebevraždu (14. prosince 1943). Když se to Adina dozvěděla, volala jako první své skutečné přítelkyniNataše Gollové, která jí také údajně jako jediná tykala.Jejich přátelství trvalo však jen do té doby, dokud jí Gollová nepřebrala milence. V divadle se později sblížila s hercemVladimírem Šmeralem, se kterým čekala i dítě, avšak holčička se narodila mrtvá, když v sedmém měsíci těhotenství potratila kvůli stresu, poté, co Šmerala odvlekli do koncentračního tábora a on jí napsal dopis, že s ní další budoucnost neplánuje.Šmeral byl totiž ženatý s Marianne, bývalou tanečnicí uE. F. Buriana, která bylaŽidovkou, a manželství sárijcemji chránilo určitou dobu před zatčením nebo koncentračním táborem. Ze strany Mandlové ke Šmeralovi šlo o velkou lásku, vztah z druhé strany není možno bezpečně označit, Šmeral se od Mandlové po válce distancoval.
Během války byl její přítel Fred Svítil odvezen do koncentračního tábora. Během války sice natočila jen jeden německý film, v hojné míře však udržovala osobní kontakt s řadou představitelů nacistického Německa. Po válce proto byla zatčena a obviněna z kolaborace. Pro nedostatek důkazů byla nakonec propuštěna. Jelikož nemohla najítangažmá, odešla doAngliesJosefem Kočvárkem, za kterého se provdala, aby dostalapasavízum. Zde se krátce nato jako přátelé rozešli a Adina se znovu provdala za boháče Geoffreyho, s kterým žila jen krátce, a tak se na počátku50. let 20. stoletíznovu rozvedla. V Anglii získala kvůli svému přízvuku a minulosti jen pár menších rolí (židéžijící v Anglii jí nemohli odpustit její údajnoukolaboracisnacisty). Poté se seznámila s módním návrhářemBenem Pearsonem, který bylhomosexuál, intimně spolu proto žili jen sporadicky, přesto se v roce 1954 vzali a zůstali spolu až do Benovy smrti. Krátce se Adina věnovalasochařství, kterého musela pro nemoc zanechat.
V roce 1966 se poprvé od svéemigracev roce 1948 vrátila doČeskoslovenska, aby v alternaci sNelly Gaierovouhrála hlavní roli vmuzikáluHello, Dolly!. Zúčastnila se několika zkoušek. Podle řady tehdejších pamětníků se však při zkouškách rychle odhalila hereččina divadelní nezkušenost a nedostatečnost. Roli proto nakonec nedostala.Po návratu doAngliepracovala vobchoděsvého manžela. Ve stáří tento obchod prodali a odstěhovali se naMaltu. Zde byla spokojená a žili zde v klidu až do doby, kdy se na Maltě změnily hospodářské a politické podmínky. S Benem tehdy odešla doKanady, kde za pomociJosefa Škvoreckéhov jehonakladatelství'68 Publishersvydala své paměti v knizeDneska už se tomu směju. Mandlová zde nebyla nijak šťastná. Kanadskou a celkově americkou společnost vnímala jako plytkou a povrchní. Jejich finanční situace se v průběhu let vlastně už jenom zhoršovala. S rostoucím věkem samozřejmě nelibě nesla i přezíravost západní společnosti vůči seniorům.
V Kanadě žila až do doby, než její manžel v roce 1990 zemřel, již ve vysokém věku a nemocná se rozhodla na závěr života vrátit doČeskoslovenska. Zde byla za pomoci příbuzných a známých umístěna nejprve doKarlových Varůu své švagrové Vlasty Mandlové Karbanové. Brzy však odešla nazámek DobříšuPříbrami.Hned po návratu do Československa dostala Adina nabídku odOndřeje Suchéhok natočení dokumentu o ní, ten však nakonec nebyl natočen, neboť Adina těsně před začátkem natáčení zemřela. Adina Mandlová zemřela 16. června 1991 v Oblastní nemocnici v Příbrami po krátké hospitalizaci na mužském chirurgickém oddělení ve věku 81 let. Úmrtní list byl vystaven na jméno Jarmila Pearson.Nepřála si žádný obřad,nechtěla do hrobu k otci, ani k matce. Její popel byl rozptýlen na loučce vedle budovy krematoria vBlatné.
Mandlová byla od dospívání velmiextrovertnía jak sama uvedla,„byla od malička velká koketa.“Jak uvádí mnohé zdroje, jednalo se o nešťastnou a psychicky nevyrovnanou ženu. Po známostech s Hugo Haasem, Fredem Svítilem a dalšími muži (mimo jiné krátkém románku s Oldřichem Novým) se oženila s malířemZdeňkem Tůmou, později chodila také s hercemVladimírem Šmeralem, se kterým čekala dítě. Po válce, uvěznění a procesu, ve kterém byla podezřívána z kolaborantských styků s Němci, se seznámila sJosefem Kočvárkem(přejmenoval se na Joe Knight) a brzy se podruhé provdala. Nedlouho poté, v roce 1947, se provdala za producenta Geoffreyho, nešťastné manželství vydrželo dva roky. V roce 1954 se vdala počtvrté za Bena Pearsona, divadelního kostýmního návrháře, kterého znala ze svého divadelního angažmá v Anglii. Jejich manželství přetrvalo až do jeho smrti v roce 1990. Společně s ním žila nejprve na Maltě, později v Kanadě.
První hereckou příležitost dostala v roce 1932 od zcela podprůměrného režiséraJosefa Medeotti – Boháčev jeho jediném zvukovém filmuDěvčátko, neříkej ne!, kde ztvárnila drobnou roli manekýny, což bylo i její skutečné původní povolání. Mandlová ve snímku pronesla pouze jedinou větu „Z lásky bolej vlásky“ a později vzpomínala, že režisér se rozčiloval nad jejím hereckým výkonem, na což mu odvětila, že než on natočí další film, bude ona filmovou hvězdou.
Její předpověď se téměř splnila. Zanedlouho se objevily další nabídky, avšak skutečný zlom v kariéře mladé herečky znamenalo až setkání a dlouhodobé partnerské soužití sHugem Haasem, s nímž spolupracovala celkem na sedmi snímcích. Hned první společný filmŽivot je pespředznamenal její hereckou stylizaci na několik příštích let. Zpočátku představovala spíše přirozený typ, přitahující především svým atraktivním zevnějškem. Ve filmech jakoMazlíček,Nezlobte dědečkaneboDěvčata, nedejte se!tak opakovaně ztvárňovalaprototypmladé, moderní, ironické a sportovně založené dívky. O něco později se přehrála do postav mondénních, zhýčkaných žen z vyšší společnosti (Velbloud uchem jehly,Švadlenka,Kristian).
K odhalení jejího dramatického talentu významně přispěl podobně jako v případěLídy BaarovéaNataši GollovézejménaOtakar Vávra. Ve filmechKouzelný dům,Pacientka dr. HeglačiŠťastnou cestuse dokázala vesměs úspěšně vypořádat s náročnějšími psychologickými charaktery žen, ocitajících se v mezních životních situacích.
Mandlová si velice cenila role prostořeképrostitutkyKiki, kterou ztvárnila v melodramatu režiséraFrantiška ČápaNoční motýl. Podle hereččiných vzpomínek jí scenáristéFrantišek ČápaVáclav Krškapsali tuto roli přímo „na tělo“ a sama si pro ni vymyslela některé repliky (k těm nejznámějším patří výrok: „Všichni mužský jsou neřádi. Jeden větší, jeden menší, ale neřádi jsou všichni. A já měla to štěstí, že jsem potkala vždycky toho největšího.“).Za herecký výkon v tomto filmu obdržela Mandlová v roce 1941 Národní filmovou cenu.
Naposledy si Adina Mandlová zahrála v českém filmu v roce 1944 ve snímkuVáclava WassermanaSobota. Po roce 1945 byla její slibně se vyvíjející herecká kariéra násilně přerušena. Pro své údajné kolaborantské styky byla Mandlová doživotně vyloučena z divadelní a filmové unie.Po odchodu do exilu ve Velké Británii si v roce 1949 zahrála v celovečerním filmuThe Fool and the Princess, kde ztvárnila hlavní ženskou roli po boku herce Bruce Lestera.
V 60. letech se objevila v britských seriálechGhost Squad(1961) aThe Saint(1965), s titulním hrdinou Rogerem Moorem. Ztvárnila vedlejší roli zdravotní sestry Helgy. Objevila se také v televizních filmechDestination Downing Street(1957),Verdict Is Yours(1962),Rich Ruby Wine(1964),Munchester Express,FreedomaThe Time of the Cuckoo, jejichž přesnou dataci se nepodařilo dohledat.
Je sice známá hlavně svými filmy, její touhou však vždy bylo divadlo. Kromě několika dílčích úspěchů se jí však na divadle prorazit nepodařilo. Od roku 1939 vystupovala v Komorním divadle a vUranii. V letech 1942–1945 byla stálým hostemvDivadle na Vinohradecha účinkovala i na jeho dalších scénách (Divadlo Na Poříčí, Komorní divadlo). Po odchodu do exilu se objevila na jevišti již jen příležitostně veSpojeném království.