Severozápadní teritoria

Severozápadní teritoria(anglickyNorthwest Territories, zkráceněNWT;francouzskyles Territoires du Nord-Ouest), jespolkové teritoriumna severuKanady.
Teritorium v moderním slova smyslu vzniklo v létě1870a původně zahrnovalo drtivou většinu území dnešníKanady. Na současnou rozlohu bylo zredukováno 1. dubna 1999, kdy od něho byla oddělena jeho severovýchodní část jako nové spolkové teritoriumNunavut, jež do té doby představovalo tři pětiny jeho rozlohy. Jeho hlavním městem (už sedmým v pořadí) je od roku 1967Yellowknife.
Severozápadní teritoria v současnosti zabírají rozlohu 1 346 106 km² apřibližně 41 tisícobyvatel. Při sčítání obyvatelstva v roce 2006 se 20 635 osob hlásilo k původním obyvatelům –Eskymákům(Inuitům),lidu MétisneboPrvním národům. Většina obyvatel žije v hlavním městě a při ústí řekyMackenziedoBeaufortova moře. Západ a jih teritoria je pokryt lesy, sever a východ je nad hranicí lesa. Hospodářství je postaveno hlavně na těžbě surovin.
Rané dějiny Severozápadního teritoria jsou známé díky ústní tradici původních obyvatel a díky archeologickým nálezům. Počet archeologických nalezišť stále přibývá.V roce 2006 bylo známo více než 6 tisíc archeologických nalezišť, nicméně stále se jedná o zlomek předpokládaných nalezišť.
Od roku 2002 se stejně jako v sousedním Yukonu, jeden ze zdrojů ukázal velice bohatý. Stáda jelenů karibu v létě hledají útočiště před horkem a komáry na ledových polích. Přitom zanechávají stopy, především ve formě hnoje, nicméně je na ledová pole následují lovci a zanechávají zde po sobě nespočet stop ve formě artefaktů. Kvůliglobálnímu oteplováníledová pole roztávají stále častěji. V roce 2002 byl do života uveden ve spolupráci s Tulita Firts Nation a s pomocí vrtulníků projekt, který měl stopy po původních obyvatelích systematicky hledat.Přitom se našly 7 tisíc let staré předměty z organického materiálu, které jsou jižněji známé až z mnohem mladších nalezišť.
Nejstarší tradice v regionu jeArctic Small Tool tradition, a jak již název napovídá, jedná se o drobné nástroje z let 2500 před naším letopočtem a 800 před naším letopočtem, a nachází se odAljaškypoGrónsko. Jejich nositeli na severu Kanadu byly skupinyIndepedence-IaPre-Dorset. Vychází se z toho, že etnické skupiny přišly kolem roku 2500 před naším letopočtem z Asie, a osídlily poprvé sever Severozápadního teritoria. Po nich následovala kultura Dorset 1000 let před naším letopočtem. Kolem roku 1000 se skupiny díky oteplení rozšířily směrem na jih a východ. V takzvané2. expanzise dostaly až ke břehůmHudsonova zálivu. Po roce 1300 se klima zřetelně ochladilo, což ztížilo přežití původních obyvatel. Vmalé době ledovév letech 1550 až 1850, s přechodným oteplením kolem roku 1800, se nejzazší sever Kanady vylidnil.
V Severozápadních teritoriích a v Yukonu má obchod s kožešinami dva kořeny.Bobři,ondatry,norci,soboliarysibyli loveni obyvateli nížiny řeky Mackenzie, později i obyvateli říční delty. S lovem související obchod se v 17. století rozšiřoval směrem k severu a pobřeží Arktidy dosáhl v 19. století. Druhým kořenem je lov napolární lišku. První lov provozovali Indiáni, druhý Inuité.
Samuel Hearneprocestoval v letech 1770 až 1772 polární oblasti, východiskem bylo Fort Prince of Wales (Churchill) na břehu Hudsonova zálivu. Dosáhl řekyCoperminea jako první popsal Velké Otročí jezero. Popsal indiányLake Wholdaia Chipewyanjako úspěšné lovce jelenů karibu, kteří se dobře starají o starší příslušníky kmene, a považoval je za velice šťastné lidi. Jejich ochota, s jakou mnozí z nich přinášeli kožešiny k Hudsonovu zálivu, a tím se v jeho očích učinili otroky, vysvětluje jejich vůdce a ochránceMatonabbemits hrdostí na své činy, které mu dovolili velkoryse jej obdarovat a tím získat respekt. Už Matonabbenův otec byl úředníkem uRicharda NortonaveFort Prince of Walesv roce1735, a po smrti jeho otce adoptovali on a jeho žena z kmeneKrí(Cree) jeho syna.
V roce1786vznikla sFort Resolution(v blízkosti ústíOtročí řekydo Velkého Otročího jezera) první obchodní stanice v oblasti pozdějších Severozápadních teritorií. Když hledalAlexander Mackenziepřístup k Tichému oceánu, vznikla u Lac La Martre první obchodní stanice, která umožnila athabaským Indiánům přímý obchod s evropskými společnostmi, které obchodovaly s kožešinami. Do té doby zprostředkovali obchod s kožešinami kmenyKrí(Cree) aOdžibvejů(Chippeway). K tomu přišlo 1700 příslušníků liduMétisz Saskatchewanu, kteří překročiliMétis Portage, a jejichž potomci se dnes nazývajíNorthern Métis.
V této rané fázi dějin teritoria sehrála důležitou roli mladá žena.Thanadelthurbyla v roce1713oloupena příslušníky kmene Krí (Cree) u Velkého Otročího jezera. Loupeživé bandy Indiánů byly od roku1670zásobovány zbraněmi a ostatní Indiány prodávaly do otroctví. Zbraně pocházely z obchodní staniceSpolečnosti Hudsonova zálivu (HBC),York Factory. Thanadelthur se podařil v roce1714útěk do pevnosti, velitel pevnostiJames Knightpoznal cenu jejích informací o lovcích kožešin na Severozápadě. Na jeho prosbu vedla Williama Stewarta a 150 Indiánů kmene Krí (Cree) k východnímu rameni Velkého Otročího jezera a zprostředkovala mír mezi svým lidem, kmenemČipevajanů(Chypewyan), a kmenemKrí(Cree). Hudsonova společnost otevřela novou obchodní stanici ve Churchilu, Fort Prince of Wales. Roku 1717 Thanadelthur zemřela ve věku 17 let. Mír umožnil Kríům nerušený obchod mezi Hudsonovou společností a na severozápadě žijícími kmeny.
Po porážce Francouzů od Britů v roce1760se zostřil boj mezi obchodními společnostmi. Přitom proniklaNorth West Companysměrem k severovýchodu –Simon McTravishzde měl propojených devět malých obchodních míst. V roce 1786 obě soupeřící společnosti sNorth West Companypod vedenímCuthberta GrantaaLaurenta Lerouxeod Gregory, Macleod and Company oddělené pevnosti. V roce 1787 sloučené společnosti vybudovaly Old Fort Providence při Yellowknife Bay. Na principu konkurujících společností se nic nezměnilo, od té doby vystupovala Společnost Hudsonova zálivu jako konkurence sloučená North West Company. Tento stav skončil teprve roku1821po takzvanébitvě u Sedmi dubů, po které se společnosti nuceně sloučily v jednu společnost, která vystupovala pod jménem Společnosti Hudsonova zálivu a která měla monopol až do roku1870.
Nejprve vzniklo v roce1796obchodní místo uTrout River, nicméně muselo být opuštěno, protožeInuitézavraždili jejího zakladatele Duncana Livingstona. V roce1801se rozdělila Norht West Company a vzniklaXY Company. Přitom vznikl také mimo krátkodobých obchodních míst trvaleFort of the Forks(1802 až 1811, pozdějiFort Simpson),Fort Good Hope,Fort Normana Fort Liard. Přesto byla obchodní místa, vždy zásobená kožešinami, také na přání dodávajících Indiánů. Fort Simpson sloužil jako hlavní obchodní místo pro celou oblast řekyMackenzie. V roce1827bylo dodáno Společnosti Hudsonova zálivu 4800 kožešin bobrů, 6900 kožešin norků a 33 700 kožešin ondater.
Ke zvětšení výnosů z kožešin vedlo i to, že skončila půlstoletí trvající válka mezi kmenyPsí žebro(Dogrib) a Žlutý nůž (Yellowknife). V roce1823byla podepsána mírová smlouvá mezi oběma kmeny. V říjnu 1823 se Dogribové pomstili za porážku, když zavraždili 34 členů kmene Yellowknife, což představovalo tehdy pětinu kmene. Mírová smlouva byla podepsána uMesa Lake.
Fort LiardaFort Halkettbyly postaveny na horním toku řekyLiard. Tím se měli obejít cestou ve vnitrozemí dominující ruští zprostředkovatelé na Aljašce u Indiánů Kaska při obchodování na pacifickém pobřeží. Odlehlá místa byla i přes vlastní pěstování brambor a další zeleniny závislá na Indiánech, především při zásobování masem. Tři expedice pod vedením kapitánaJohna Franklinazkoumala místa mezi pobřežím Arktidy a velkým Otročím jezerem. (1825-27, 1836-39, 1845).
V roce1850odpovídalo rozšíření vcelku obchodních míst dnešnímu. Indiáni žili dále nomádským způsobem, na jaře a na podzim se zdržovali poblíž obchodních stanovišť. Obchodníci dávali Indiánům stále častěji půjčky, čím větší byl úlovek v předchozích letech, tím větší mohla být půjčka. Pro Indiány toto bylo oceněním jejich loveckých schopností, dostávat větší půjčky a tím měli i větší dluhy. Kožešina z bobra (madebeaver) byla jediným platidlem v regionu. Výměnný kurz byl: 3 kožešiny z norka, 10 až 15 z ondatry, kožešina z dospělého rysa odpovídaly jedné kožešině z bobra. Nůž stál dvě kožešiny z bobra. Indiáni dostávali za své kožešiny zbraně, střelivo a střelný prach, pasti, mouku, tabák, čaj, dobytek a rum. Obchod s kožešinami změnil na dalekém severu obchodní a mocenské poměry.
V roce1847přišel misionář řáduoblátůAlexandre-Antonin TachédoFort Chypewyan. Vznikla zde severozápadní diecéze, u které se tento 27letýmisionářstal biskupem. Z biskupství Mackenzie byli na sever vysíláni další misionáři na sever. V roce1852vznikla misijní stanice při Velkém Otročím jezeře. Od roku 1850 byli Indiáni obraceni nakatolickouvíru a Společnost Hudsonova zálivu ve hladových letech se zásobováním potravinami vypadla, vzrůstala závislost na obchodních stanicích. Evropané zavlekli epidemie, předevšímneštoviceaspalničky, které mnoho Indiánů zaplatilo životem. Díky očkování byl průběh nemocí méně častěji smrtelný. Kulturní změny měly vliv, že vzrůstala závislost na zboží od Britů. Dříve např. Indiáni pekli maso zahrabané pod horkými kameny a také tímto způsobem vařili, nyní začali používat železné pánve k pečení. Tradiční techniky byly na ústupu.
Obláti měli zpočátkuanglikánskékonkurenty, nicméně početné jazyky a nomádství Indiánů jim stálo v cestě. Obláti se jim na pokyn Tachého přizpůsobili. Společnost Hudsonova zálivu nebyla v žádném případě připravena, přepravovat větší množství misionářů, živit a chránit je; jen málo misionářů bylo připraveno přizpůsobit se nomádskému způsobu života Indiánů. PáterPierre-Henri Glollierse vypravil roku1858na sever do Fort Simpson.Ve stejném roce přišel do Fort Simpson i anglikánský misionářJames Hunter. Grollier mluvil jazykem Čipevajanů a Otročích Indiánů. Oblát Ěmile Petitot se učil nejen jazyky, ale měl i povědomí o kultuře Indiánů. S příchodem jeptišek v roce1867se těžiště práce přeneslo do škol. Obláti nekladli důraz na usedlý způsob života, či získaní Indiánů prozemědělství, ani to nebylo na severu možné.
Když v roce 1870 Společnost Hudsonova zálivu prodala své obchodní teritorium Kanadě, skládala se Severozápadní teritoria z devíti pevností: Good Hope, Liard, MCPherson, Norman, Providence, Resolution, Simpson, Hay River a Old Fort Rae (do roku 1875).
Ceny kožešin stále rostly, mezitím se staly kožešiny polární lišky nejdražšími. Kožešiny byly dopravovány čluny, pozdějiparníky, proti proudu řeky Mackenzie, zEdmontonuod roku 1890 železnicí. Společnost Hudsonova zálivu byla jen jednou z mnoha konkurujících společností, mezi nejvýznamnější patřilaHislop and Nagle.
V roce1894překročili první lovci kožešin 60. rovnoběžku,zlatou horečkou na Klondikuvzaly události rychlý spád. Populace kožešinových zvířat zřetelně klesala, v letech1906, případně1917, byl přijatNorthwest Game Act. Přijaly se doby zákazu lovu zvířat, mimo Indiánů musel mít každý licenci, což vedlo ke drastickému zvýšení cen. Nicméně stoupl počet pokladačů pastí ze 140 v roce1920na 500 o šest let později. Ve stejné době zkolabovaly populace některých druhů zvířat, např. norka. Počet získaných kožešin norka klesl z 21 205 v roce 1923/24 na 3630 v roce 1927/28. Ve dvacátých letech 20. století byly největší konkurencí Společnosti Hudsonova zálivuLamson and HubbardaNorthern Trades Limited. Velká hospodářská krize vedla kekolapsu cenkožešin, přežila jen Společnost Hudsonova zálivu. Od té doby smí jen Indiáni a běloši, kteří vlastnílicenci, pokládat pasti. Tím skončila v teritorii éra pokládání pastí.
Severozápadní teritoria vznikla v létě1870, kdykanadskávláda sloučilaZemi prince Ruprechta, dříve náležícíSpolečnosti Hudsonova zálivu, aSeverozápadní teritorium, dříve ovládanéSeverozápadní společností(obě území jí Společnost Hudsonova zálivu přenechala za 300 000 liber). V době svého vzniku Severozápadní teritoria spravovala drtivou většinu území dnešní Kanady. Jejich prvním hlavním městem se staloFort Garry.
Dne 15. července 1870 vzniklaManitobatzn.Manitoba Act, která tehdy měla jen malé území okolo města Winnipeg (1881 bylo území zvětšeno na větší čtverec, který dnes tvoří jižní Manitobu). Zbytek Severozápadních teritorií byl tehdy řízen zWinnipegu.
Britská Kolumbievstoupila do Kanadské konfederace dne 21. července 1871, dostala již v roce 1866 přislíbené části Severozápadních teritorií, které ležely jižně od 60 rovnoběžky severní šířky a západně do 120 poledníku západní délky, což tvořilo značnou část teritoria Stikine. 12. dubna 1876 se v centru teritoria oddělil distrikt Keewatin, který až do roku 1905 měl vlastní správu. V roce 1880 předala Británie Kanadě britská arktická teritoria. V letech 1882 až 1896 byla rozdělena zbývající území na tyto distrikty:
V roce1889bylo Ontario zvětšeno směrem k západu,1898přesunulQuébecsvé hranice směrem k severu. V roce 1898 bylo založeno Teritorium Yukon, pro lepší zvládnutí zlaté horečky v Klondike.
V roce1899uzavřela vláda s Indiány takzvanéNumbered Treaties, ve kterých se vzdali území a zachovali si právo na své tradice. Smlouva Nr.8 platila na jihozápadně dnešního teritoria, v roce1921smlouvou Nr.11 byla práva rozšířena na zbytek území dnešního teritoria.
Dne 1. září 1905 byly založeny nové provincie Alberta a Saskatchewan. První a jediný premiér Severovýchodních teritorií byl Sir Frederick Haultain. Žil od roku 1884 vFort McLeod, které zastupoval vNorthwest Territories Councila také vLegislative Assembly of the Northwest Territories(od roku 1887), a též pracoval jakostátní zástupce. Dne 7. října 1897 byl navržen prezidentemExecutive Councilnebo také premiérem, což byl úřad, který držel až do roku 1905. Byl zastáncem provincie jménemBuffalo, která měla tvořit dnešní Albertu a Saskatchewan. Nemohl se ale státpremiéremani jedné ze dvou provincií, vůdcové vládnoucí Liberální strany jej odmítli.
Roku 1912 rozšířila Manitoba, Ontario a Québec své teritorium k dnešním platným hranicím. Tak zůstaly jen distrikty Mackenzie, Franklin (v roce 1920 získal zbytek Ungavy) a Keewatin. 1925 byly hranice Severozápadních teritorií rozšířeny až k severnímu pólu. V letech 1925 až 1999 byla rozloha Severozápadních teritorií 3 439 296 km– byly tehdy velké jako např.Indie. Severozápadní teritoria neměla od roku 1907 až 1947 žádné zástupce v kanadské Dolní sněmovně, poté jen distrikt Mackenzie. Inuité obdrželi volební právo teprve v roce 1953 a byli při znovuvytvoření jednoho volebního okrsku v roce 1962 zastoupeni v kanadském spolkovém parlamentu. Po odtržení Nunavutu od Severozápadních teritorií proběhla soutěž, o návrh nového jména Severozápadních teritorií. Soutěž byla zrušena, protože se stále objevovalo po iniciativě studentů zesměšňující jménoBob.
Ze severu teritorium ohraničujeSeverní ledový oceán, na severovýchodě a východěNunavut, na jihovýchoděSaskatchewan, na jihuAlbertaa na jihozápaděBritská Kolumbiea na západěYukon. Po velkých jezerech se zde nachází největší jezera Kanady,Velké Medvědí jezeroo rozloze 31 153 kmaVelké Otročí jezeroo rozloze 27 048 km. Třetím největším jezerem teritoria je s velkým odstupem mnohem menší jezeroLac la Marteo rozloze 1776 km.
Největší povodí v teritoriu má řekaMackenziena západě, která vzniká na odtoku z Velkého Medvědího jezera. Jeho přítokem jsou řekyLiard, která má přítokyNahanni RiveraPeel River, které ovšem mají tok jen na malé části teritoria, jakož iKeele River. Na východě teritoria se nachází početná jezera, například skupina čtyř jezerKasba Lake(1341 km),Lake MacKay(1061 km), Lake Aylmer (847 km) aClinton-Colden Lake(737 km) tvoří největší jezera. Na východě navazují jezeraHottah(918 km), Selwyn (717 km) aWholdaia Lake(678 km).
Na severu patří teritoriu část ostrovůKanadského arktického souostroví,Banksův ostrov,poloostrov Parry,ostrov Prince Patrika, částViktoriina ostrovaaMelvillův ostrov. Největší jezera na ostrovech jsouAubrysColville Lake.
Nejvyšším horou teritoria o bezejmenný vrchol o nadmořské výšce 2773 metrů, který se neoficiálně jmenujeMount Nirvanaa leží vpohoří Mackenzie, které je zároveň nejvyšším pohořím teritoria. Tvoří zároveň hranici sYukonem. Druhou nejvyšší horou teritoria je 26 km severněji položenýMount Sir James MacBrieno nadmořské výšce 2762 metrů.
Před 1,3 miliardami let se tekoucí láva se uložila v prostoru okolo řekyCopperminena ploše 170 000 km. Během pěti miliónů let se tehdy uložila až 3,5 kilometrů vysoká vrstvačediče. Jeden z nejaktivnějšíchhotspotůbyl Mackenzie Hotspots, další hotspoty se vytvořily v Nunavutu a na Ellesmerově ostrově.
Na západě hotspoty vytvořily Mackenzie Mountains a severní částSkalistých hor. Podél západní hranice tvoří teritorium horská pásmaTawu RangeneboBackbone Rangečásti pohoří Mackenzie Mountains. Na jejich východní straně se nachází na lesy bohatá údolí, stejně na jihu území, kde se nachází hlavní město teritoria Yellowknife při ústí řekyYellowknifedo Velkého Otročího jezera.
Vkříděbyla níže položená území východně od pohoří Mackenzie, která dnes patří k povodí řeky Mackenzie, zatopena mořským zálivem. Východně od řeky Mackenzie se nachází náhorní plošiny, napříkladHorn Plateau(838 m n. m.) nebo horská pásma pohoříFranklin Mountains(Cap Mountain, 1577 m n. m.), horská krajina, která je dále východně prostoupená četnými jezery. Východně od obou velkých jezer se nachází krajina bez komunikací, prostoupená jezery, která se táhnou až k hranicímNunavutu.
Na nejzazším severu se nachází na pobřeží od ústí řeky Mackenzie poAmundsenův zálivarktický region, ve kterém se nachází velice málo vegetace a ve kterém má jediné osídleníPaulatuk. ZArktického souostrovípatří k Severozápadním teritoriím část ostrovů, například část Viktoriina ostrova, za jehož západním pobřeží leží sídloUlukhaktok,Banksův ostrov, který dosahuje nadmořské výšky až 750 metrů, a ostrov prince Patrika. Arktická krajina souostroví je geologicky velice mladá. Oblast byla před 20 tisíci lety kompletně zaledněná a teprve před 8 tisíci lety začal směrem od jihu ledovec ustupovat.
Na jihovýchodě odFort Smithleží nejvýznamnějšísádrovcovýkrasSeverní Amerikys nesčetnýmijeskyněmi,závrty, propadlinami (nejznámější jePine Lake) a podzemními řekami. VeWood Buffalo National Parkse nachází oblasti, kde je zemský povrch pokryt krustousoli, pozůstatkem mořského ramene, jež tvořilo velkou část dnešního Severozápadního teritoria.
Na jihu teritoria je klima subpolární, na severu arktické. V takzvanékryosféřepřevažuje dlouhotrvající mráz až kpermafrostu. Na jihu jsou léta mírnější, na severu jsou kratší a chladnější. V zimě nejsou teploty pod -40 °C vzácností. Teploty v Yellowknife byly mezi 31. prosincem a 1993 až 13. lednem 1994 trvale pod -37 °C.Přes velice studenou zimu v letech 2007/08, kdy v Yellowknife bylo devět dní pod -40 °C, byly zimy v uplynulých 25 charakterizovány neobvykle vysokými teplotami.Nejnižší teplota -57,2 °C byla naměřena vFort Smithdne 26. prosince 1917. Srážky jsou v oblasti nízké, nicméně v Yellowknife došlo dne 20. července 2008 ke krupobití, při teplotě nad 30 °C.
V subarktickém pásmu je průměrná teplota -23 °C v lednu a 21 °C v červenci, a arktickém pásmu jsou hodnoty -33 °C a 10 °C. V červnu je 20 až 24 hodin dlouhý polární den a v prosinci je skoro po celý den tma.
Západ a jih teritoria je pokryt lesy, které jsou směrem k severu stále řidší, sever a východ teritoria již leží za hranicí rozšíření lesa.V lesích je nejčastěji zastoupenýsmrk černý, za hranicí rozšíření lesa je nejčastější přízemnílomikámen vstřícnolistý, nejseverněji rostoucí vyšší rostlina.
V teritoriu se vyskytuje sedm velkých stád jelenůkaribu, která mají přes půl miliónů jedinců, z nichž největší je na východě žijící stádo Qamannirjauq. Bez jelenů karibu by nebylo možné původní osídlení teritoria Indiány a Eskymáky. Údolí řekyThomsen Riverna Banksově ostrově je jedno z nejdůležitějších útočišťpižmoně severního, který je od roku 1917 v Kanadě chráněný. MístníInuitéale smí ročně ulovit malý počet pižmoňů. Jejich počet se odhaduje na 50 tisíc, mimoto žije na území teritoria 26 tisíclosů, minimálně 10 tisícrosomákůa 15 tisícvlků.
Zdaleka největší hustota zalidnění v Severozápadním teritoriu je uVelkého Otročího jezerana horním toku řekyMackenzie. Nachází se zdeYellowknife, hlavní město teritoria, s 18 700 obyvateli největší sídlo teritoria, jakož i druhé největší město teritoria,Hay Rivers 3648 obyvateli. O něco jižněji ležíFort Smith, který leží na hranicích sAlbertou. Také v oblasti Velkého Otročího jezera leží sídloBehchokos 1894 obyvateli, dřívější Rae-Edzo s 1770Indiány, největší sídlo lidu Métis, jakož iFort SimpsonaFort Providencena řece Mackenzie. Mimo oblast Velkého Otročího jezera je další osídlení při ústí řeky Mackenzie do Beaufortova moře, kde se nachází městoInuvik, jakož iFort McPhersonaTssigehtchic, dřívější Artic Red River se 175 obyvateli.
Dvacet největších sídel dle sčítání lidu v roce 2006 bylo:
První údaje o počtu obyvatel jsou nespolehlivé, a vztahují se na mnohem větší oblast teritoria v 19. století. První spolehlivé údaje jsou zesčítání liduv roce 1911, po odděleníYukonu,AlbertyaSaskatchewanu. Sčítání lidu dodalo první přesné a srovnatelné údaje. Totéž platí pro sčítání lidu v roce 1991 před oddělením Nunavutu.
Původní obyvatelé, tzn. První národy, Inuité a lid Métis tvoří většinu obyvatelstva, pětina obyvatel se označuje za Kanaďany, polovina obyvatel má evropské předky, především anglické, skotské a irské, ale také německé a francouzské. Francouzsky mluvící obyvatelé jsou nazývániFranco-Ténois, je jich zhruba tisíc.
Indiánské skupiny tvoří čtyři První národyGwich'inv oblastideltyřeky Mackenzie.Teetl'it ZhehneboFort McPhersonžijí u řekyPeel Rivera jsou největší skupinouGwich'inv Severozápadních teritoriích. Jejich jméno znamená „Lid z horního toku“. Druhou skupinou jsouTsiigehtchic(„Lid rovin“), kteří žijí ve stejnojmenné vesnici.Edhiitat Gwich'in(„Lid delty“) žijí v Aklavik u Peel Channel v deltě řeky Mackenzie, jakož iNihtat Gwich'in(„smíšené národy“), kteří žijí vInuviku East Channel.
Druhou skupinu tvoří mluvčí jazykůChipewyan, především zFort ResolutionDeninu Kue First NationaSmiths Landing.
Dle sčítání lidů v roce 2006 žilo v teritoriu především těchto deset národností, dvojí udání národnosti je možné.
V teritoriu žije 26Prvních národů, ke kterým se únoru 2009 hlásilo 17 tisíc lidí. Největší skupinu se 2700 členy tvoří Tli Cho mezi Velkým Medvědím jezerem a Velkým Otročím jezerem, kteří byli dříve zváni Dog Rib. Dalšími uznanými Prvními národy jsou dle údajůDepartment of Indian Affairs and Northern Development:
Keřímskokatolické církvise hlásilo v roce 45,7 % obyvatel. Druhou nejsilnější církví s podílem 14,9 % bylaAnglikánská církev Kanady, následovánaSjednocenou církví Kanadys podílem 6 %.Baptistéaluterániměli podíl 1,8 %, případně 1,1 %. Ostatní protestantské církve měly podíl 5 %, řecká ortodoxní církev měla 65 členů, dále existují další křesťanské skupiny s nízkou členskou základnou. V teritoriu žilo 180muslimů, 30Židů, 155 buddhistů, 70hinduistůa 45sikhů. 17, 4 % neuvedlo ve sčítání lidi žádné náboženství.
V Severozápadním teritoriu je jedenáctúředních jazyků, více než v ostatních provinciích a teritoriích Kanady, přičemž k oběma evropským jazyků přibyly jazyky Indiánů a Inuitů. 6indiánských, 3eskymácko-aleutskéa 2indoevropské.Patří k athabaské jazykové rodině. Úředními jazyky jsou Chipewyan, Cree,angličtina,francouzština, pak jazyk InuitůGwich'in, Inuinnaqtun, Inuktitut, Inuvialuktun, North Slavey, South Slavey a Dogrib.Obyvatelé teritoria mají právo se v těchto jazycích obracet nasoudya úřady. Zákony jsou závazné jen v anglickém a francouzském znění. Zákony a jiné dokumenty jsou překládány, pouze na výslovné přání.
Severozápadní teritoria jsou oficiálně řízena komisařem (Commissioner), který je dosazen kanadskou spolkovou vládou (před rokem 1905 viceguvenérem). Od roku 1881 existuje vlastní legislativní shromáždění (legislative assembly), jehož členové byli do něj zprvu dosazováni, od roku 1951 jsou i voleni. Teprve od roku 1975 jsou všichni členové voleni. Předsedající je mluvčím. Shromáždění určuje premiéra a vládu;politické stranyneexistují. Většina ve shromáždění patří původním obyvatelům.
Od roku 1967, kdy je hlavním městem Yellowknife, bylo stále více pravomocí předáváno od komisaře volené vládě, dnes má úřad komisaře symbolický význam. Spory se vyskytují kvůli podílu příjmům z nerostného bohatství mezi spolkovou vládou avládouteritoria.
Přiměřeně osídlení je správa rozdělena do dvou regionů, regionu Fort Smith a regionu Inuvik. 47 začleněných sídel (municipalties) a 35 samot (hamlets), přibližně 100 sídel, jsou více méně silně ovlivněny místními tradicemi a politickými strukturami, které mají etnické kořeny. Indiánské rezervace (Indian Reserves) existují u Hay River poblíž Fort Smith. Od roku 1984 jsou smlouvy podepisovány s Inuvialut západní Arktidy, od roku 1993 s Federací Tungavik, čímž po lidovém hlasování v roce 1982 roku 1999 byl oddělen Nunavut, roku 1994 s Sahtu Denea s lidem Métis v údolí řeky Mackenzie.
V okolí Velkého Otročího jezera se nachází několik chráněných oblastí, jako např.Mackezie Bison Sanctuaryna západním břehu jezera, dáleSlave River Reservepři ústí stejnojmenné řeky do jezera, na které navazuje na jihozápaděWood Buffalo National Park, největší národní park Kanady. Na hranicích s Yukonem na severu se nachází chráněné územíPeel River Reserve, dál na jihuNahanni National Park, který patří kesvětovému dědictvíUNESCO. Na hranicích s Yukonem se dále nachází malýNorah Willis Michener Reserve.
Na břehu Beaufortova moře se nacházíAulavik National Parkna Banksově ostrově, ve kterém se nachází početná stáda pižmoně severního. Na pevnině poblíž hranic s Nunavutem se nacházíTuktut Nogait National Parko rozloze 16 340 km, na hranicích s Yukonem Reindeer Grazing Reserve. Leží severně a západně od města Inuviku a zabírá kromě Richards Island území okolo Kumgalit Bay a Liverpool Bay až ke Amundsen River. Zde jsou pod ochranou stáda jelenů karibu, především Bluenose West a East, jakož i Cape Bathurst, poslední bylo pozorováno teprve v roce 2000. Počty jelenů karibu mají klesající tendenci. Stádo Cape Bathurst mělo v roce 17 500 zvířat, v roce 2006 již jen 1600, Bleunost West se snížilo ze 104 tisíc v roce 2000 na 66 200 v roce 2006.
Stáda jelenů karibu jsou od devadesátých let dvacátého století stále menší, také v Severozápadních teritoriích, které mají sedm obrovských stád soba polárního grónského. V osmdesátých letech dvacátého století měla stáda milion zvířat, v polovině devadesátých let dvacátého století 1,3 milionu. Značně se snížil počet jedinců v menších stádech, jakoCape BathurtsaBluenose West, ale také ve čtyřech větších stádech, jako např.Popcupinea předevšímBathurstse počet jedinců snížil. Naproti tomuBeverlyaQamanirjuaqna východě, které v roce 1994 mělo kolem 500 tisíc jedinců daleko od lidských sídel, se v polovině devadesátých let zvětšovaly, novější údaje však chybí.
V prvních letech dobývánízlatau Velkého Medvědího jezera od roku 1935 byla k oddělování zlata od rudy používána metoda, při které se uvolňovalo velké množstvíarsenuve formě prachu. V letech 1951 až 1956 kleslo množstvíarzenikuz 7,4 tun a 2,6 tun denně, do roku 1959 na 52 kg. Celkem za dobu své padesátileté existence vyprodukovala Giant Mine (do roku 1999) 237 tisíc tun této jedovaté látky, která jsou skladována v podzemí a je vyplavována podzemní vodou, což vyžaduje její další úpravy.Dále jsou narušovány tahy zvířat stavbami silnic a přibývající nákladní dopravou. Výzkum těchto ekologických zátěží probíhá také v německýchBrémáchve spolupráci s kanadskými úřady.
Hospodářství Severního teritoria stojí na využívání přírodních zdrojů. Stavění pastí má v současné době již malý hospodářský význam (0,9 miliónu kanadských dolarů v roce 1999), existuje stále 5 tisíc loveckých licencí. Lov velryb již neexistuje, jediný významnější rybolov je v Velkém Otročím jezeře. Loví se skoro výlučně jen různé druhy kaprovitých ryb. Komerční lov ryb není na Velkém Otročím jezeře povolen. Těžba dřeva se provozuje jen v údolí řeky Mackenzie.
V dolech na území teritoria se těží od třicátých let 20. stoletízlato,uran,olovo,zinek,stříbro,měď,wolframadiamanty. V roce 2000 se vytěžily diamanty za 636 miliónů dolarů, zlato za 56 miliónů dolarů a stříbro 0,25 miliónů dolarů. V roce 1999 byl uzavřen největší zlatý důl na území teritoria, od roku 1935 v provozu Giant Mine, její majitel, Royal Oak Company, zbankrotovala. V deltě řeky Mackezie se nachází velké zásoby ropy a zemního plynu. Ropa se dopravuje ropovodem do Alberty, zemní plyn se dopravuje z Bern Hornu a ostrově Cameron loděmi do Montrealu. Až do roku 1986 pocházela celá kanadské produkce wolframu z teritoria. Celkem pracují v dolech 2 tisíce zaměstnanců, což je 15 % pracovních příležitostí. K dolům, kde se těží diamanty, patří na území teritoriaEkati Diamond Mine,Diavik Diamond MineaSnap Lake Diamond Mine. Doly severně od Yellowknife jsou odříznuty od světa a jsou přístupné jen dva měsíce v roce cestami přes zamrzlá jezera, a takzvanouTibbitt to Contwoyto Winter Roadjsou navázána na dopravní síť severoamerického kontinentu.
Jediným výrobcem elektřiny na území teritoria jeNorthwest Territories Power Corporation, která zásobuje elektřinou 49 sídel, aNorthland Utilities Enterprises Ltd., která zásobuje pět sídel. V roce 1994 vyrobila 84 % elektřiny první společnost. Tři čtvrtiny elektřiny pocházely z tepelných elektráren, čtvrtina z vodních elektráren, tedy elektrárny v Yellowknife, vSnarea vTaltsonu.
Na jihu teritoria se v malém provozuje zemědělství, většina potravin se ale dováží, přičemž jejich nízké ceny neumožňují místní zemědělství. Polovina obyvatel pracuje ve službách, pětinu zaměstnává místní správa. Díky přírodním zdrojům a nízké hustotě zalidnění mají teritoria nejvyššíhrubý domácí produktna obyvatele ze všech provincií a teritorií Kanady.
Stále větší význam má turistika, i když region není lehce přístupný. Hlavním magnetem jsou národní parky. Auyuittug je přístupný z Pangnirtungu; Wood Buffalo ze Fort Smith, Nahanni z Sachs Harbour.Ellesmerův ostrovz Pangnirtungu a Tungut Nogait z Paulatuku.
Obchod s uměleckými předměty přispívá významně do rodinných rozpočtů původních obyvatel, tisky a sochy původních obyvatel. 50 družstev původních obyvatel zaměstnává 5 tisíc lidí a je zdrojem jejich příjmů. Družstva provozují i hotely, restaurace a obchody.
Na řece Mackenzie existuje říční doprava ve které hrají přístavyHay RiveraTuktoyaktukdůležitou roli. Lodní plavba podél pobřeží je možná je několik týdnů v létě, v provozu jsou i ledoborce. Přístavy na řece Mackenzie jsou spojené štěrkovými silnicemi s několika málo asfaltovými cestami teritoria. Mackenzie a Yellowknife Highway spojuje skoro 2200 km dlouhou síť silnic teritoria přes Hay River a Yellowknife s Albertou. Jediná cesta k Wood Buffalo National Park spojuje současně Hay River s Fort Resolution a s Fort Smith. Cesta údolím řeky Mackenzie končí v Wrigleyseverně od Fort Simpson. V roce 1984 otevřenáLiard Highwayspojuje toto místo přes Fort Liard sAljašskou dálnicí.Dempster Highwayspojuje místa v deltě řeky Mackenzie s Dawsonem v Yukonu. Důležitou roli hrají jen v zimě sjízdné silnice a zamrzlá jezera, která často jsou jediným spojením se zbytkem Kanady.
Letecké spojení je zEdmontonus letišti v deltě řeky Mackenzie a doResolute, z Montrealu do Resolute, z Winnipegu do Yellowknife, Rankin Intet a Iqaluitu, devět z deseti letů končí v Yellowknife. Všechna sídla nad 100 obyvatel mají letiště.
Státem organizované vzdělání a výchova nejprve ležela na misionářích a církvích. Nejprve vzniklo 13 takzvaných Residental Schools, ve kterých se z původních obyvatel měli stát křesťané a původní obyvatelé přiměřeně takzvanémuGradual Civilization Actstát „civilizovanými“ lidmi. K tomuto účelu byly nomádské a polonomádské skupiny původních obyvatel usídlené. Školy byly provozovány až do roku 1970.
V roce 2000 bylo v teritoriu 77 škol s 1253 učiteli na plný úvazek s 9800 žáky. V roce 1962 byl počet žáků teprve 6 tisíc. K tomu jekurikulumpůvodních obyvatel, DeneKede a Inuuqatigiit, rozhodující pro zprostředkování kultur a jazyků.
V roce 1984 vzniklo Arctic College s kampusem v Fort Smith a v Igaluitu. V letech 1987 až 1990 byly místní vzdělávací instituce přizpůsobeny kanadskému systému vysokých škol. V roce 1995 byl Arctic College rozdělen a vznikl Aurora College v západní Arktidě a Nunavut Arctic College ve východní Arktidě.
Prince of Wales Northern Herigate Centerje nejdůležitější muzeum a také archív teritoria, má také vlastní knihovnu. Reprezentuje jako pobočkaDepartment of Education, Culture and Employmentkultury teritoria, sbírá a udržuje artefakty indiánských a inuitských kultur, vystavuje je v muzeu a na internetu. Plány na stavbu instituce nabyly kontkrétní tvar v roce 1971, v roce 1972 byly schválené vládou. V roce 1979 za přítomnosti následníka trůnu a dárce jména instituce slavnostně zahájen provoz. Sbírky obsahují 350 tisíc fotografií,několik tisíc hodin zvukových a filmových nahrávek, a 9 tisíc knih. Dále muzeum vlastní deníky a dopisy, mapy, spisy vlády, vědecké publikace a dokumentace archeologických vykopávek.
Největší knihovna teritoria se 70 tisíci svazky se nachází v hlavním městě.Yellowknife Public Libraryje součástíNWT Public Library Services. K ní patří regionální knihovny ve většině sídel teritoria, jako např.Aklavik Community Library, dáleFort McPherson Community Library,Zhahti Koe Community Libraryv Fort Providence,Hay River Centennial LibraryaHay River Dene Reserve Community Library, obě s nachází v Hay River . K nim je nutné přičístMary Kaeser Libraryv Fort Smith, která odebírá časopisy s regionální tematikou, např.Inuit Art QuarterlyneboArtic Bulletin.
Mimo celostátní deníky vychází v Severozápadních teritoriích několik týdeníků s regionálními tématy. Na jihu teritoria vycházíDeh Choh Drum, a ostatní, vychází též na internetu.Fort Chipewyan v Albertě a v Fort Smith je distribuovánSlave River Journal. K týdeníkům je nutnéThe Hub, Inuvik Drum, Tusaayaksat(Inuit,dvakrát měsíčně), dále francouzský listL'Aquilon, News North, který vychází v Yellowknife dvakrát týdně.
V teritoriu vysílají čtyři lokální rozhlasové stanice, kromě celostátní nabídkyCanadian Broadcasting Corporation(CBC). V padesátých letech byla založena první lokální soukromá rozhlasová stanice, která vysílala z Yellowknife a teprve v roce 1958 byla uznána CBC (CFYK-AM (Radio One)). Jako ostatní stanice, rozšířila v roce 1995 CBC vysílání na 24 hodin denně. S CJCD-FM následovala v hlavním městě druhá rozhlasová stanice v roce 1979, kterou řídil Charles A. Dent. V roce prodala rodina Dentů rozhlasovou stanici Vista Broadcast Group Inc. Třetí rozhlasová stanice, CKLB-FM vznikla v roce 1985. Zaměřuje se multikulturní vysílání.
Druhá rozhlasová stanice zahájila v teritoriu provoz dne 22. listopadu 1960 v Inuviku.Další vysílače byly uvedeny do provozu v Fort Norman v roce 1969, Fort Good Hope roku 1973, Fort McPherson roku 1974, v Cambridge Bay roku 1975 a naposledy v roce 2005 vysílač v Tuktoyaktuku. V roce 1990 vysílala stanice v Inuviku více než 40 hodin denně vlastní program, z toho 15 hodin bylo v jazyceGwich'inaInuvialuktun. V roce 1986 vznikla rozhlasová stanice v Aklaviku.
Stejně jako u rozhlasového vysílání, i televizní stanice jsou pouze v Inuviku a Yellowknife. V Yellowknife vznik roku 1967 CFYK-TV, v Inuviku v roce 1968 až 69 CHAK-TV. Stanice v Yellowknife byla první televizní stanice na severu Kanady a vznikla v rámciFrontier Coverage Package ProgramCBC.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuNordwest-Territorienna německé Wikipedii.