Thajsko

Thajsko, plným názvemThajské království, je stát v jihovýchodníAsii. Jeho sousedy jsouMyanmar,Laos,KambodžaaMalajsie. Hlavním městem jeBangkok, thajsky nazývaný Krung Thep (กรุงเทพมหานคร). Země leží na poloostrověZadní Indiea naMalajském poloostrově. S rozlohou 513 120 kilometrů čtverečních je Thajsko 50. největší zemí světa a 3. největší zemí ve jihovýchodní Asii a 2. na poloostrověZadní Indie(poMyanmaru). S počtem 71,1 milionu obyvatel je 20. nejlidnatější zemí a 3. nejlidnatější zemí v jihovýchodní Asii a 2. na poloostrověZadní Indie(poVietnamu).
Thajsko bylo v minulosti známo pod jménemSiam(สยาม), které bylo oficiálním názvem státu do11. května1939a znovu v letech 1945 až 1949.EtnonymumThai(ไทย) vthajštiněpůvodně znamenalo „svobodný“ a v překladu lze chápat jako "země svobodných".
Thajsko je jedinou zemí jihovýchodní Asie, která se vyhnula přímékoloniálnívládě evropských mocností. Ačkoli je Thajsko formálněkonstituční monarchiíaparlamentní demokracií, převrat z roku 2014 nastolil de factovojenskou diktaturu. V roce 2020 probíhaly v zemi, hlavně v hlavním městěBangkoku, velké protivládnídemonstrace.
Thajsko je zakládajícím členemSdružení národů jihovýchodní Asie(ASEAN) a je tradičním spojencemSpojených státův oblasti. Má druhou největší ekonomiku v jihovýchodní Asii a 20. největší na světě (HDP v paritě kupní síly).Velkou část jeho ekonomiky tvořícestovní ruch.
Území Thajska je nepřetržitě osídleno asi 20 000 let. Nejstarší důkazy o pěstovánírýžese datují do roku 2000 př. n. l.Bronzse objevil v období 1250–1000 př. n. l.Ban Chiangv severovýchodním Thajsku se řadí mezi nejstarší známá centra výroby mědi a bronzu v jihovýchodní Asii. Výrobaželezaje doložena zhruba k roku 500 př. n. l. Prvním známým státem, který thajské území ovládal, byl na začátku letopočtuFunan.
Na ústřední rovině se kolem 3. století zformoval stát zvanýDváravatí.Jeho městské státy obývali převážně Monové, vyznávajícíthéravádovýbuddhismus.Dváravatí bylo pod silnýmindickýmkulturním vlivem, a tak jistou pozici měl ihinduismus.V 10. století se Dváravatí začalo dostávat pod vlivKhmerské říše(s centrem v Lobpuri) a nakonec bylo napadeno a uchváceno khmerským králemSúrjavarmanem II.v první polovině 12. století.
Tajové, o nichž se čínské kroniky zmiňují již v 6. století př. n. l., žili v éře Dváravatí na jihuČíny(v dnešních provinciíchJün-nanaS’-čchuan).Vytvořili zde stát zvanýNan-čao.V roce 1253 však bylo Nan-čao vyvrácenoKublajchánema Tajové zahájili masivní migraci na jih, do oblasti dnešního Thajska. První tajské migrační vlny jsou však ještě starší, již ve 12. století tvořili Tajové většinu populace v oblasti centrálních planin, které ovládala Khmerská říše. Tajové se usazovali hlavně kolem Lopburi. Oblasti se pak začalo říkat „Sijam“ (což v překladu značí zhruba "lidé tmavé pleti"). Název Siam se pak udržel dlouho, byť sami Tajové ho užívali jen zřídka. Roku 1281 Tajové oblast kolem Lobpuri plně ovládli a roku 1281 vytvořili stát zvanýLan Na.
Lan Na znamená v překladu „země milionů rýžových polí“. Otcem zakladatelem říše byl král Mangrai.Nechal postavit i nové hlavní městoČiang Mai(založeno 1296). Za vládyTiloka, zvaného též Tilokaraj nebo Tilokarat (vládl 1441–1487) se království ocitlo na vrcholu moci politické i kulturní. Posledním mocným vládcem říše byl jeho vnuk Paja Kaew, který se roku 1507 pokusil dobýt Ajjuthajského království, ovšem neúspěšně. Po nešťastném pokusu se zapojit do dynastických bojů v jednom z barmských států v roce 1523, během nějž utrpěl Lan Na zdrcující porážku, jeho moc definitivně poklesla. V roce 1545 se stal vazalem Ajjuthajského království.
Ve 13. století oslabilaKhmerská říšei sousedníPugamská říše. Tajové na khmerském území toho využili a roku 1238 založili nezávislý stát,Suchothajské království.Prvním králem se stalSi Inthrathit. Hlavním městem bylSukhothaj. Zpočátku šlo o jeden z mnoha menších států v oblasti, ale za králeRama Khamhaenga(vládl 1279–1298) zahájil mohutnou územní expanzi, která vedla k ovládnutí takřka celého území současného Thajska (pouze východní provincie zůstaly pod kontrolou Khmerů).Proto je Suchothajská říše velmi důležitá pro thajskou identitu a thajský nacionalismus. Nacionální historiografie 19. století hovořila o „zlatém věku thajských dějin“ nebo o „prvním thajském státě“. Na vrcholu své moci Suchothajci ovládali i částBarmyaLaosu. Lan Na na severu byl tradiční a dlouhodobý spojenec. Za Ram Khamhaenga se rozšířil i v Suchothajském království théravádový buddhismus (díky mnichům pozvaným zeSrí Lanky) a stal sestátním náboženstvím. Říše se stala jakýmsi jeho centrem, z něhož se šířil i do jiných oblastí (misie do Lan Na). Král Ram Khamhaeng je též považován za tvůrcethajského písma(měl ho vytvořit roku 1283, přičemž důkazem má býtstélaobjevená roku 1833, o jejímž stáří a původu se nicméně odborníci přou).Pozval do země rovněž čínské hrnčíře a Suchothajské království se stalo načas centrem výrobykeramikyv čínském stylu (tradice se ovšem neudržela).Ram Khamhaeng nechal též stavětstúpy, typicky s kopulí ve tvaru poupětelotosu. Přestože Ram Khamhaeng vytvořil všechny předpoklady pro to, aby se Suchothaj stal hegemonem v oblasti, jeho nástupci nedokázali toto očekávání naplnit. V roce 1349 začaly války sAjutthajským královstvím, roku 1378 se Suchothajské království stalo jehovazalema v roce 1438 s ním zcela splynulo.
V roce 1351 byl na ústřední rovině založen nový státAjutthajské království.Během několika desetiletí se ajutthajským panovníkům podařilo vojenskou silou i sňatkovou politikou ovládnout Sukhothaj. Bylo založeno hlavní městoAyutthaya(poté, co centrum Lopburi zdevastovala epidemieneštovic). Zakladatelem města i prvním králem bylU Thong.Již roku 1378 ovládl Suchothajské království, a tak i celý region. V roce 1431 si Ajutthajský stát podrobil kdysi mocnýAngkor(to vedlo  k přenesení střediskakambodžskéstátní moci doPhnom Penhu). Vedle Ajutthaje vznikl v polovině 14. století také státLan Xangv dnešnímLaosua severovýchodním Thajsku. Na severu nadále existoval stát Lan Na.
KrálNaresuanroku 1511 navázal kontakt sPortugalcia učinil z hlavního města epicentrum obchodu.Mnohé evropské národy (a ovšem i Číňané, Peršané či Indové) měly v Ayutthayae svou celou čtvrť, z níž zprostředkovávaly obchod s jihovýchodní Asií.Moc království byla trnem v oku zejména Barmě a její ambicióznítaunnguské dynastiia následnédynastii Konbaung. Velké barmské nájezdy proběhly v letech 1547–1549 (první barmsko-siamská válka) a 1759–1760 (druhá barmsko-siamská válka). Osudovým se stal rok 1767, kdy Barmánci centrum říše, tehdy již milionovou metropoli, dobyli a zcela vyvrátili. Asi 30 000 lidí bylo odvlečeno do zajetí, včetně královské rodiny.
Za půl roku sice generálTaksinzorganizoval proti Barmáncům úspěšnou vzpouru a nechal se korunovat králem, ovšem hlavní město bylo natolik zdevastované, že své sídlo přesunul do Thonburi (dnes součástBangkoku).Proto je rok 1767 považován za datum konce Ajutthajského království.
Taksin byl roku 1782 svými dvořany prohlášen za nepříčetného a zabit. Vlády se ujal vojenský velitel Phra Phutthayotfa Chulalok a nastoupil na trůn jakožto Ráma I. Nová dynastie Rattanakosin neboliČakrí(jež sedí na thajském trůnu dodnes) přesunula hlavní město na opačný břeh řekyČaophraja, doBangkoku. Pokračovala v mocenské expanzi, zahájené už Taksinem, a vynutila si hegemonii na celém území mezi Barmou aVietnamem. Koloniální pronikáníBritánieaFranciedo regionu však představovalo vážnou hrozbu také pro Siam.
KrálovéMongkut(Ráma IV., 1851–1868) aChulalongkorn(Ráma V., 1868–1910) reagovali vstřícnou diplomacií, územními ústupky a reformami, které měly jednak zvýšit prestiž Siamu v očích evropských mocností, jednak upevnit centralizovanou státní moc na územích, která byla dosud vůči Bangkoku ve volném vazalském poměru. Tak vznikl moderní thajský stát v nynějších hranicích.
Podepsané smlouvy s Evropany, jako byla například Bowringova smlouva z roku 1855, byly typickým příkladem tzv.nerovných smluv.Siamcům však umožnily se vyhnout přímé válce s kolonialisty, na rozdíl od jejich sousedů Laosanů a Barmánců, a také obchodní a ekonomický rozvoj.Thajsko je jediným národem jihovýchodní Asie, který nikdy nebyl kolonizován západní mocností. Avšak i proto, že se Británie a Francie dohodly, že bude cosi jakonárazníkovým státemmezi jejich sférami vlivu v oblasti.
Chulalongkorn provedl též značnou centralizaci země. Zrušilotroctvíarobotní systém. V roce 1888 zřídil dvanáct kromů, což byly ekvivalenty dnešních ministerstev. Palácová vzpoura v roce 1912 byla neúspěšným pokusem vojenských důstojníků se západním vzděláním svrhnout monarchii. KrálVajiravudh(vládl 1910–1925) jako nástroj boje s podobnými tendencemi užil propojení myšlenky thajského národa s tradičním monarchismem, čímž podnítil moderní nacionalismus.V roce 1917 se Siam zapojil doprvní světové válkyna straněTrojdohody.Díky tomu měl důstojné zastoupení naPařížské mírové konferencia podařilo se mu vyvázat z řady nerovných smluv.
Za vlády králeRámy VI.došlo k nekrvavé revoluci, po ní byla 24. června 1932 ustavenakonstituční monarchie.V roce 1933 došlo k aristokratickému kontrarevolučnímu povstání, jehož cílem bylo znovu nastolitabsolutní monarchii, ale neuspělo. Král musel nakonec abdikovat a vláda vybrala nového,Ananda Mahidola. V době2. světové válkypodpořila vládaPlaeka PhibunsongkhramaJaponskoanapadla francouzskou Indočínu. Thajsko díky tomu získalo některá laoská a kambodžská území. 8. prosince 1941 japonská armáda vpadla do Thajska a plně si ho podřídila. Thajsko se stalo součástí tzv.Velké východoasijské sféry vzájemné prosperity, ovládané Japonci. Jiní politici ale udržovali styky seSpojencia vytvořili odbojovou organizaci Seri Thaj. Po válce se tato frakce, v jejímž čele stálPridi Phanomjong, chopila moci a následovalo období demokratičtější politiky. Dvojice státních převratů v letech 1947 a 1948 přivedla k moci opět Plaeka Phibunsongkhrama a Thajsko se zapojilo dostudené válkyna straněUSA.Královská thajská armádapak bojovala na straně Američanů vkorejskéavietnamské válce.Sarit Thanarat, který se postavil do čela vlády po dalších dvou převratech na konci 50. let, začal znovu zdůrazňovat úlohu monarchie v thajské společnosti. 60. léta ale přinesla také rostoucí modernizaci a westernizaci thajské společnosti.
V říjnu 1973, po rozsáhlých demonstracích v hlavním městě, někdy zvaných "krevoluce", tehdejší předseda vlády Thanom Kittikačorn uprchl ze země.KrálPchúmipchon Adunjadétjmenoval úřednickou vládu (bylo to poprvé od roku 1932, kdy král zasáhl přímo do thajské politiky). Po třech letech reforem a volených vlád zvaných někdy „doba rozkvětu demokracie“ však byl obnoven vojenský režim. Velkým motivem bylpád Saigonu(vítězství komunistů vevietnamské válce) a strach z komunistického povstání. Některé ultrapravicové skupiny označily za komunisty i levicové studenty, což vyvrcholilo masakrem na Thammasatské univerzitě v říjnu 1976, kdy dav začal studentylynčovata zabíjet.Ve stejný den došlo k převratu a krajní pravice se chopila moci.Komunisté byli pozatýkáni. Další převrat v následujícím roce nastolil umírněnější vládu, která v roce 1978 komunistyamnestovala.
V letech v letech 1980 až 1988 vládlPrem Tinsulanonda. Jeho éra je někdy zvána „polodemokracie“.Vládla armáda, ale limitována voleným parlamentem. Osmdesátá léta byla také érou rostoucích zásahů panovníka do politiky. Král se dokonce pokusil o dva převraty (1981 a 1985), ovšem neúspěšně. Thajsko se prvního demokraticky zvoleného premiéra dočkalo až v roce 1988. Byl svržen vojenským převratem roku 1991, ale v roce 1992, během nové vlny demonstrací, byl vojenský režim donucen odstoupit. Po těchto událostech byla za účasti široké veřejnosti sepsána nová ústava a parlament ji v roce 1997 přijal.Asijská finanční krizez toho roku zároveň ukončila 40 let nepřetržitého hospodářského růstu země.
Roku 2001 byl ministerským předsedou zvolen telekomunikační magnátTchaksin Šinavatra. Díky většině, kterou jeho stranaThaj rak Thaj(TRT) získala v parlamentu, mohl zahájit program reforem ekonomické i sociální politiky. Po volbách roku 2005 se parlamentní převaha TRT ještě zvýšila, vyvstala jí však silná opozice v hlavním městě.19. září2006došlo k vojenskému převratu. Vojenskou juntu vedl generál Sonthi Boonyaratkalin, ústava z roku 1997 byla zrušena. Juntou jmenovaná vláda prosadila 10. srpna 2007 ve veřejném referendu novou ústavu.
23. prosince 2007 se konaly nové volby, ve kterých zvítězila stranaPchak pchalang pračcháčchon(PPP), kterou vedl Samak Sundaravej. V této straně působila řada bývalých členů TRT, která byla za vojenského režimu soudně zakázána. PPP zformovala koalici s dalšími pěti stranami. Lidové sdružení pro demokracii, které organizovalo protivládní aktivity před převratem, ihned obnovilo svou činnost. Demonstrace v hlavním městě vyvrcholily v listopadu 2008 obsazením vládních budov a obou mezinárodních letišť. Za této situace vydal ústavní soud rozhodnutí, kterým rozpustil vládnoucí stranu a zakázal některým členům na pět let politickou činnost. Tím se změnilo složení parlamentu a opoziční Demokratická strana byla schopna sestavit novou vládu premiéraApchisita Vedžadžívyv koalici s několika menšími stranami a s jednou z frakcí bývalé PPP. Stoupenci opozice opakovaně demonstrovali za uspořádání nových voleb. Rozsáhléprotesty na jaře 2010vedené hnutímJednotná fronta za demokracii proti diktatuřearmáda potlačila, přičemž bylo 90 demonstrantů zastřeleno a přes 1900 zraněno.
Po mnohaměsíčních protivládních protestech provedla thajská armáda 22. května 2014 státní převrat a vládu v zemi převzalavojenská junta.Zemi vedla vojenská junta vedená generálemPrajutch Čan-Očaemaž do roku 2019. Političtí odpůrci a disidenti byli posláni do převýchovných táborů. Armáda silně pronikla do ekonomiky.Junta nechala v referendu schválit novou ústavu, která zřídila „vojensky řízenou demokracii“.Svobodné volby roku 2019 junta podmínila tím, že se všechny vlády v příštích dvaceti letech podřídí jí připravené „cestovní mapě“. Prajutch ovšem stejně zůstal v čele země i po volbách, s podporou strany Palang Pracharath a Senátu najmenovaného juntou.Opozice široce hovořila o volebním podvodu.Pokračují také „záhadná mizení“ politických odpůrců, jako je například demokratický aktivistaWanchalearm Satsaksit.Jejich únosy probíhají i na území cizích států.
Thajská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 s pěti vodorovnými pruhy: červeným, bílým, modrým, bílým a červeným v poměru šířek 1:1:2:1:1.
Thajsky státní znak je emblém tvořený mytickým ptákemGarudou, existující vhinduistickéabuddhistickémytologii, v nichž je symbolem volnosti a lepšího rána. Na Garudovi údajně létal bůhVišnu.
Thajská hymna je hymnou země od roku 1932. Její současná slova byla přijata roku 1939. Slova napsal Luang Saranupraphan, hudbu složil Phra Chenduriyang.
Thajsko se nachází ve střední části poloostrovaZadní Indiea zasahuje též naMalajský poloostrov. Severní část thajského území je hornatá, s nejvyšším vrcholemDoi Inthanon, který měří 2 576 m n. m. Směrem k jihu z této oblasti vybíhají dvě horská pásma, vyšší podél hranice sMyanmarema dále na Malajský poloostrov, nižší jako pohoří Phetchabun ve střední části země. Mezi oběma pásmy se nachází ústřední rovina s dolní částí povodí řekyČao Phraja, hospodářsky nejrozvinutější oblast Thajska. Zde leží i hlavní městoBangkok. Na východ od pohoří Phetchabun se táhne Khoratská plošina až polaoskouhranici, tvořenou převážně veletokemMekong, na jihu je oddělena pohořím Dangrek odkambodžskéhoúzemí. V jižní části Thajska, na Malajském poloostrově, se těžícín, jehož je Thajsko významným vývozcem.
Thajské podnebí je tropické, s vysokými teplotami i vlhkostí a vlivemmonzunů. Duben a květen jsou měsíce s nejvyššími teplotami v roce, dosahující v průměru 35–36 °C. V červnu začíná jihozápadnímonzun, který ovlivňuje východní Thajsko a západní pobřeží. Přináší deštnou sezónu přibližně do konce října. Zimní, severovýchodní, monzun naopak přináší suché počasí.
V jižním Thajsku (včetně Ko Samui a dalších ostrovů) přináší srážky i zimní monzun, který vrcholí od prosince do února. Počasí na Ko Samui dokáže být velmi deštivé. I během dešťové sezóny je občas podnebí vhodné pro turismus. Po většinu období dešťů ke srážkám dochází jen na krátký čas (hodinu) nebo přes noc. Velké množství srážek zvyšuje vlhkost (pocit prádelny, neschne prádlo, textil má tendenci plesnivět).
V období zimního monzunu, od listopadu do konce února i déle, jsou v kontinentální části Thajska teploty nižší a srážky minimální.
NaVánoceroku2004pozemětřesení v Indickém oceánubylo západní pobřeží Thajska podobně jako okolní státy zasaženo ničivou vlnoutsunami.Nejpostiženějším místem se stalo letoviskoPhuket, které je již ale obnoveno.
Značná rozloha země v severojižním směru umožňuje neobvykle vysoké množství různých klimatických zón, odrovníkovýchaž po ty, které se podobají oblastemmírného pásu. Část území pokrývají stále zelenétropické deštné lesy, ve vyšších polohách je střídají opadavé lesy asavany. Vegetaci tvoří především vlhkomilné abahenní rostlinyrostoucí vmočálech, tropické deštné lesy a v horáchborovicovýporost. Pobřežní vody nabízejí bohatství korálových útesů. Kácením lesů a jejich přeměnou na hospodářskou půdu, popř. využitím v papírenském a dřevařském průmyslu, mizí řada druhů rostlin i živočichů. Například vzácné dřevo teak (teka obrovská) se dříve mohutně těžilo, ale dnes je jeho těžba vládou zakázána.
V Thajsku žije 282 druhůsavců. Počet živočichů rok od roku klesá. Slon je národním symbolem. Populace divoce žijících slonů, v 19. století stotisícová, je však v současnosti odhadována již jen na 2000 až 3000 kusů (2009). Počet domestikovaných slonů je jen o něco málo vyšší. Ve 20. století se v Thajsku na práci využívalo 20 000 slonů, po zákazu soukromé těžby dřeva v roce 1989 tento počet znatelně klesl. Stavy přesto stále klesají, hlavně kvůlipytláctví. Pytláci dlouho lovili slony proslonovinu, nyní stále častěji pro maso.
Mezi savce, jejichž početní stav klesá, patřítygr,levhart,gibon,makak,medvěd malajský(nejmenší druh medvěda),medvěd ušatý,kabar pižmový(drobný jelínek vážící 10–15 kg),gauraj. Ohrožené jsou i některé druhy ptáků (ze 13 druhůzoborožců, kteří tu žijí, např.zoborožec běloprsý,dvojzoborožec velký,zoborožec štítnatý) a plazů, zejména je to říční želva a sladkovodní krokodýl, kteří již téměř vymizeli. Na druhou stranu hadi jsou silně zastoupeni počtem druhů i jedinců včetně velmi jedovatých druhů. Mořská fauna je zastoupena živočichymarlín modrý,letounovité ryby,soltýn barakudaa různými druhy žraloků. VAndamanském mořii vThajském zálivuje značný výskytkorálových útesůs bohatoufaunou.
V Thajsku se nachází 63 národních parků a 32 přírodních rezervací o celkové rozloze 56 443 km. Špatným příkladem ochrany přírody je rapidní úbytek lesní plochy. Před padesáti lety bylo v Thajsku 70 % území zalesněno, v současnosti (2009) pouhých 26 %.Odlesněnésvahy kopců jsou mj. příčinou sesuvu lavin bahna. V Thajsku je rozšířené pytláctví a obchod s ohroženými druhy zvířat a zvířecími produkty. Tuto situaci se snaží stát řešit zakládáním národních parků a rezervací. Ty tvoří přes polovinu zalesněného území. Nejznámějším a nejstarším národním parkem jeKhao Yaizaložený v roce 1962 (2168 km).Dalším národním parkem je Erawan (550 km) založený v roce 1972 v západním Thajsku v pohoří Tenasserim. Leží v údolí řeky Kwai Yai a je význačný nádhernými vodopády. Přírodní rezervace Hala-Bala o rozloze 433 kmbyla založena v roce 1996. Pokrývá oblast pohoří Titiwangsa a sousedí s rezervací Belum-Temengor vMalajsii. Hala-Bala je chráněný les se dvěma lesními oblastmi: lesem Hala (provincie Yala a Narathiwat) a lesem Bala (provincie Narathiwat). Lesy v rezervaci jsou považovány za nejbohatší z hlediskadruhové rozmanitosti. Část rezervace pokrývá Národní park Bang Lang.
Thajsko jekonstituční monarchií. Královská moc je regulovaná ústavou a je také podřízena jejím ustanovením. Král zahajuje zasedání parlamentu a jmenuje premiéra a také členy kabinetu. Jedná se o podobný systém jako veSpojeném království, i když v Thajsku má monarchie větší vliv. Král má daleko větší dozorčí úlohu ve státě a předkládá řadu projektů na rozvoj země. Někteří politologové, jako například Duncan McCargo, tvrdí, že thajský král má mnohem větší moc, než mu přiznává ústava, díky síti spřízněných osob v jednotlivých stranách a v zákulisí politiky. Hovoří dokonce o „síťové monarchii“.Monarchie má tři správní články. Jedná se o Kabinetní (tajnou) radu, Úřad královského domu a Sekretariát krále. Kabinetní rada vystupuje jako poradce krále a někdy ho i zastupuje, Úřad královského domu spravuje nemovitosti a administrativu, organizuje ceremonie a Sekretariát vykonává administrativní a sekretářské práce. Podle ústavy musí být král buddhista.
Král a jeho rodina jsou chráněni zákonem ourážce majestátu. Trest za ni se pohybuje v rozmezí tři až patnáct let vězení.V roce 2017 však vojenský soud za urážku majestátu udělil i 35letý trest, a to za vyjádření nafacebooku.To proto, že tresty se sčítají podle počtu urážek.V roce 2015 byli Thajci souzeni například i za urážku králova psa nebo za olajkovaní upravené královy fotografie na sociální síti.Junta, jež se chopila moci roku 2014, zákona na ochranu majestátu široce využívala k potírání opozice a Thajsko mělo v letech 2014-2019 zdaleka největší množství osob uvězněných "za urážku krále" ve své historii.Tato praxe pokračuje i po formální ukončení vlády junty.
KrálPchúmipchon Adunjadét, který nastoupil na trůn v roce1946a vládl až do roku2016, byl nejdéle vládnoucím panovníkem. Od roku 2016 v čele země stojí králMahá Vatčirálongkón.
Výkonná moc vlády je podřízena premiérovi, který je volen parlamentem, jenž se skládá z dolní (360 křesel) a horní (270 křesel) sněmovny. Ústava zřizuje dvoukomorové Národní shromáždění, které je složeno ze Senátu a Parlamentu. Členové dolní komory jsou voleni lidovým hlasováním na 4 roky, členové Senátu jsou jmenováni. Soudní moc je vykonávána ve jménu krále. Soudci jsou voleni a odvoláváni králem. Soudní systém existuje ve třech úrovních. Nejnižší jsou soudy první instance, střední úroveň plní odvolací soudy a na nejvyšším stupni stojí Vrchní soud. Soudy první instance se dělí na 20 smírčích soudů a 85 provinčních soudů. Existuje také Ústřední soud pro nezletilé. Nejvyšší soud se skládá z prezidenta a 21 soudců. Armáda se skládá z Královské thajské armády, Královského letectva a Královského námořnictva a konečně z policie.
V Thajsku existují dva nesmiřitelné politické tábory a to takzvané „Žluté košile“ mající podporu royalistů, nacionalistů a městské střední vrstvy a „Červené košile“ mající podporu chudších lidí z venkova, studentů a levicových aktivistů.
Jedním z typických rysů thajské politiky jsou převraty. Thajsko je zemí se čtvrtým nejvyšším počtem státních převratů na světě, mělo proto také dvacet různých ústav. S tím souvisí i výjimečná role armády. Ta velmi často zasahuje do politiky a provádí právě zmíněné státní převraty. V éře konstituční monarchie (od 1932) vedli zemi uniformovaní nebo bývalí vojáci zhruba po dvě třetiny doby její existence.
Thajsko je rozděleno na město Bangkok a 76 provincií. V čele každé provincie stojí guvernér, jmenovaný ministerstvem vnitra, kdežto guvernér Bangkoku je volen občany na čtyřleté funkční období. Provincie se dělí na okresy (amphoe), podokresy (king-amphoe), dále na újezdy (tambon) a vesnice (muban), ve významnějších sídlech existují paralelně s těmito správními jednotkami municipality (thetsabaan) různých úrovní. Hlavní město provincie mívá stejný název jako samotná provincie. Bangkok se dělí na 50 městských obvodů (khet).
V květnu 2014 se po ozbrojeném převratu dostala k mocivojenská junta.Podle článku vReflexuz července 2016 junta „cenzurovala média, měnila ústavu a zatýkala své odpůrce, občanské aktivisty i politiky různých stran. Ti pak stáli ne před civilními, ale vojenskými soudy, které je často bez pardonu a velmi rychle posílali do vězení.“
Oficiální ukončení vlády junty v roce 2019 však situaci příliš nezlepšilo. OrganizaceHuman Right Watchv roce 2022 stav lidských práv v Thajsku hodnotila slovy: "Vláda premiéraPrajut Čan-očaomezuje základní práva, zejména svobodu projevu a shromažďování, svévolně zatýká demokratické aktivisty a kritiky monarchie, připravila rozpuštění velké opoziční strany a zneužívápandemie covidu-19k udržovánívýjimečného stavu. Úřady potlačují protesty proti demokracii, někdy násilně. Vládní agentury i soukromé společnosti pronásledují ochránce lidských práv. Tři miliony migrujících pracovníků ze zahraničí čelí systematickému zneužívání navzdory vládním slibům o reformě. Uprchlíci a žadatelé o azyl čelí zatýkání, dlouhodobému zadržování a deportacím."Také podle organizaceFreedom Housevláda i po roce 2019 "nadále omezuje občanská a politická práva a potlačuje opozici".OrganizaceReportéři bez hraniczařadila Thajsko ve svém Indexu svobody tisku z roku 2021 na 137. místo ze 180 zemí světa.
Od 50. let 20. století bylo Thajsko hlavním spojencemSpojených státův oblastijihovýchodní Asie. V roce 1954 utvořilo s Američany a jejich západními spojenci organizaci kolektivní bezpečnostiSEATO.Z oblasti jihovýchodní Asie byly členem ještěFilipíny. Primárním cílem bylo vytvořit blok k zadržení dalšího komunistického postupu v jihovýchodní Asii. To vedlo k zapojení thajské armády jak dokorejské, takvietnamské války. Sídlo organizace SEATO bylo vBangkoku. V 70. letech však organizací začaly zmítat spory, nejprve vystoupilPákistán, pakFranciea roku 1977 byla i formálně zrušena. Thajské spojenectví s Američany však přetrvalo a oživlo zejména po11. září 2001.Thajsko poté přispělo svými vojáky k americké invazi do Afghánistánu i Iráku.
Po koncistudené válkyse Thajsko více zaměřilo na regionální spolupráci v rámciASEAN. Utvořilo si mnohem těsnější vazby než v minulosti zvláště sIndonésií,Malajsií,Filipínami,Singapurem,Brunejí,Laosem,MyanmaremiVietnamem. Ještě o něco širší platformou jeVýchodoasijský summit, jehož ustavujícího zasedání se Thajsko aktivně účastnilo roku 2005, čiAsijsko-pacifické hospodářské společenství, jehož zasedání Thajsko hostilo roku 2003.
PremiérTchaksin Šinavatra(2001-2006) bazíroval na tom, že Thajsko je regionální velmocí.Zastavil proto přijímání jakékoli zahraniční pomoci a naopak inicioval různé rozvojové projekty v chudších sousedních zemích, jako jeLaos. Navzdory obavám, zda to Thajsko ekonomicky ustojí, zahájil jednání o zóně volného obchodu sČínou,Austrálií,Bahrajnem,Indiíi USA. Když seVýchodní Timorodtrhl od Indonésie, přispěl vojáky do mírové miseINTERFET(druhým největším počtem po Austrálii).
V roce 2020 Thajsko uzavřelo dohodu o strategickém partnerství sAustrálií.Spolupráce s Austrálií byla dobře patrna právě již během východotimorské mírové mise.
Již od 60. let vede Thajsko spor o malé území bezprostředně sousedící s 900 let starými ruinami hinduistického chrámuPreah Vihear.Roku 1962 hoMezinárodní soudní dvůrpřisoudil Kambodži. Když byl chrám roku 2008 zapsán na seznamSvětového dědictvíUNESCO, napětí znovu vzrostlo. V dubnu 2009 vypukly na hranicích vojenské střety. Byli zabiti dva kambodžští a tři thajští vojáci. Obě armády vinily tu druhou, že střílela jako první, a popřely vstup na území druhé země.I další výrok haagského tribunálu roku 2013 však byl ve prospěch Kambodže.
K roku 2018 mělo Thajsko 69,2 milionů obyvatel.
Z celkového počtu obyvatel země představují etničtíThajciasi 75 %, etničtíČíňané14 %, ostatní 11 % (Lao,Malajci,Khmerové,Hmongové,Karenové,Šanové,Akhové,Rohingyové,Mořští lidéa další etnické skupiny). Thajská vláda uznává celkem 62 etnických skupin žijících v Thajsku.
V metropolitní oblastiBangkokužije více než 14 milionů obyvatel, což je 22,2 % všech obyvatel země.
93,6 % se hlásí k buddhismu.Theravádový buddhismusje rovněž jádrem thajského nacionálního sebeuvědomění.Muslimové tvoří asi 5% obyvatel.V nejjižnějších oblastech Thajskaislámpřevažuje. Od roku 2004 sužuje jih země ozbrojený konflikt mezi muslimskými separatisty a thajskou vládou.Křesťanév zemi představují menšinu čítající 1,2 % populace.
Jako ve většině asijských kultur, je klíčová v thajském spirituálním učení úcta k předkům. Jedním z významných představitelů moderního buddhismu bylBuddhadása. V Thajsku je přes 300 000 buddhistických mnichů. Od thajských mužů, včetně členů královské rodiny, se očekává, že přinejmenším jednou ve svém životě dočasně vstoupí do mnišského řádu, většinou na tři měsíce. V zemi je 40 000 tzv.watů, jež jsou něco mezi chrámem a klášterem, kde buddhistický výcvik probíhá.Typické je, že mniši putují zemí a lidé je obdarovávají jídlem, neboť věří, že jim to přinese štěstí.
Ekonomika jepostindustriální– služby tvoří 55,6 %HDP, průmysl: 36,2 %, zemědělství: 8,2 %.
Ekonomika Thajska patří k nejsilnějším v regionu a pro okolní země působí jako ekonomická opora, zejména pro Laos, Myanmar a Kambodžu funguje jako tzv. kotevní ekonomika.Patří mezi tzv.nově industrializované země. Hospodářství je založeno převážně naexportu, vývoz tvoří více než dvě třetinyhrubého domácího produktu(HDP). Thajsko je přední světový vývozcerýže,mořských plodů, automobilů typupick-up, počítačů i spotřební elektroniky. Osm výrobců, pět japonských, dva američtí a Tata z Indie, vyrábí pick-upy v Thajsku. Výroba těchto vozů je oproti osobním automobilům daňově zvýhodněna, daň činí 3-12 %, kdežto u osobních vozů 17-50 %. Nejvíce Thajci vyváží doČínyaSpojených států. Dovozy jsou nejvyšší z Číny aJaponska.
Hrubý domácí produkt v roce 2017 byl 18 060amerických dolarůna hlavu a růst činil 6,5%. Thajská ekonomika se nastartovala na konci 80. let a Thajsko zažilo éru prudkého růstu HDP v 90. letech 20. století (průměr 12,4 % ročně).Asijská finanční krize roku 1997křivku růstu zlomila, problémy thajské národní měnybahtubyly dokonce jedním z iniciátorů krize v celé oblasti.Ale potíže trvaly jen tři roky, poté se dynamika ekonomiky obnovila a vrátila se zhruba na předkrizovou úroveň. Třicet let od roku 1990 tak z Thajska udělalo svého druhu ekonomickou velmoc, která útočí na první dvacítku nejbohatších zemí planety. PodleMezinárodního měnového fondubyla thajská ekonomika v roce 2021 dvaadvacátou největší na světě, z hlediska HDP vparitě kupní síly(počítáme-li jen skutečně nezávislé státy).Je druhou největší v jihovýchodní Asii (poIndonésii), byťVietnamse začíná dostávat na podobnou úroveň. Po Singapuru, Bruneji a Malajsii je Thajsko čtvrtou nejbohatší zemí oblasti podle HDP na obyvatele, ovšem Singapur a Brunej jsou maléměstské státy. Pozorovatelé již mnohokrát upozornili, že thajský ekonomický vývoj jako by byl nezávislý na častých politických krizích a zvratech.
V zemi žije více než 2,2 milionu legálních a ilegálních migrantů.
K úspěchům země patří boj schudobou.Přes nízký hrubý národní příjem na osobu se podařilo snížit podíl lidí žijících pod národnímprahem chudobyz 65,26 % v roce 1988 na 13,15 % v roce 2011. Podíl lidí žijících vextrémní chudoběje pouze zlomek procenta.Nezaměstnanostje velmi nízká – v první čtvrtině roku 2014 činila pouze 0,9 %. To je způsobeno velkým počtem lidí živících se samozásobitelským hospodařením, majících živnost nebo zaměstnaných v rodině bez nároku na mzdu.Relativně vysoká je ovšem zadluženost domácností – na úrovni 80 % HDP.Státní dluhje ovšem velmi nízký – 41,24 procent HDP (tedy zhruba na úrovni Česka).
Na indexu bídy byla thajská ekonomika v r. 2018 vyhodnocena jako nejlepší na světě.
Problémem ovšem je nerovnoměrné bohatství. V roce 2014Credit Suisseuvedla, že Thajsko je po Rusku a Indii třetí zemí s největší nerovností na světě. Deset procent nejbohatších drželo 79 % majetku země. Jedno procento nejbohatších drželo 58 % aktiv. Padesát thajských nejbohatších rodin mělo celkové čisté jmění představující 30 % HDP.
Důležitou součástí ekonomiky je turismus. Podíl cestovního ruchu na tvorbě HDP činí přibližně 10 % (zhruba dvakrát tolik co v České republice), pokud se ovšem zohlední nepřímé efekty turismu, dá se hovořit o tom, že je na cestovní ruch navázáno až 20 % HDP. V roce 2016 Thajsko navštívilo 32,6 milionu zahraničních turistů.
Mezi hlavní turistické lokality patří hlavní městoBangkok, přímořské městoPattaya,Čiang Mai,Phuket(ostrov),Ko Čang(ostrov) a provincieKrabi. Mezi oblasti s nižší cenovou hladinou turistického ubytování patří Khao Lak na západě Thajska. Pláže jsou zde opatřeny opěrnými zdmi proti vlnám.
Součástí turismu v Thajsku byla tradičně takésexuální turistika. Ta se soustřeďovala do Bangkoku a zejména městaPattaya, jemuž se kvůli tomu přezdívalo „město hříchu“. Opakující se zprávy o nezletilých prostitutkách a rozmachu mafie nakonec, v roce 2017, přiměly vládu k zásahu proti tomuto druhu turismu.
Autobusová dopravapřevažuje při přepravě na dlouhé vzdálenosti, zatímco na venkově je dlouhodobě užívánaželeznice. Thajská vláda v budoucnu plánuje dopravní infrastrukturu rozšířit vybudovánímvysokorychlostní železnice. Železniční dopravu v Thajsku zabezpečuje státní dopravce State Railway of Thailand (SRT). Vlaky z Bangkoku odjíždí z Bangkok Railway Station (neoficiálněstanice Hua Lamphong). Infrastrukturu představuje okolo 4500 kilometrůkolejí, přičemž kromě Airport Link jsou všechnyúzkorozchodné(1000 mm).
Podle údajůBBCz roku 2017 je v Thajsku 462 133 silnic, většinou zpevněných. Je zde registrováno 37 milionů vozidel, z nichž 20 milionů jsou motocykly.Pro dopravu osob na krátké vzdálenosti jsou motocykly využívány především. VBangkoku,Pattayea jiných velkých městech jsou provozovány motocyklovétaxislužby(tzv. „moto-taxi“).Ve městech je hojně využívána přepravatuk-tuky– motorovými tříkolkami se sedátkem za řidičem. Jejich výhodou je nízká cena.První linka nadzemního metra v Bangkoku byla otevřena v roce 1999 a denně tento systému v roce 2018 přepravil kolem 650 000 cestujících.Přeprava soukromými automobily v 21. století prudce vzrostla. V roce 2015 bylo v Bangkoku registrováno 9 milionů automobilů, přičemž zdejší silnice dokážou zvládnout provoz maximálně 1,5 milionu vozidel.Dopravní zácpyjsou ve městě velmi častým jevem.
Thajsko má 101 letišť, z nichž 63 má zpevněnévzletové a přistávací dráhy.Heliportůje v zemi 7.Největším jeLetiště Bangkok-Suvarnabhumi. Letiště proslaviloněmeckéhoarchitektaHelmuta Jahna, který jej navrhl v impozantních tvarech, barvách a rozměrech. Je jedno z největších na světě. Vnitrostátní letecká doprava zaznamenala od roku 2010 nárůst popularity, většinou díky rozšiřování nabídky nízkonákladových dopravců, jakými jsou například Thai Air Asia a Nok Air. Lodní doprava je provozována v oblastech splavnýchvodními kanály. Ve venkovských oblastech se používají různé domácí dopravní prostředky, někdy isloni.
75 % thajské elektrické energie je vyráběno zezemního plynu(k roku 2013).Je to díky tomu, že Thajsko samo je velkým producentem zemního plynu, se zásobami nejméně 10 bilionů kubických stop. Druhou nejdůležitější součástí thajského energetického mixu jeuhlí, uhelné elektrárny produkují 20 % elektřiny. Po Indonésii je Thajsko největším producentem uhlí v jihovýchodní Asii, přesto musí uhlí dovážet, aby uspokojilo domácí poptávku. Zbylých pět procent v energetickém mixu tvoříbiomasa,vodní elektrárnyabioplyn. Thajsko produkuje zhruba jednu třetinuropy, kterou spotřebuje. Je druhým největším dovozcem ropy v jihovýchodní Asii.
Thajsko uznalo ČR hned po jejím vzniku1. ledna1993a navázalo s ní diplomatické vztahy. Diplomatické vztahy mezi Thajskem a bývalým Československem na úrovni velvyslanců byly navázány15. března1974. Efektivní zastupitelské úřady v Praze a Bangkoku na úrovni velvyslanců byly otevřeny v roce1990.
Ke vstupu na území Thajska není pro občany České republiky vyžadováno vstupní vízum. V roce 2015 do Thajska přicestovalo 40 784 Čechů.
Nejvýznamnějšími spisovateli v dějinách thajské literatury byli panovníci. Například národní eposRamakienje připisován králiTaksinovi.Některé pasáže mýtu osobně později  upravil jiný král,Ráma I.a jeho synRáma II.Ráma II. neboli Buddha Loetla Nabhalai byl i velkým podporovatelem umění a jeho vláda je zvána zlatou érou thajské literatury. Tradice, že literárně tvoří politici a vládci se udržela i v moderní éře, jak prokázaly literární aktivity kupříkladu premiéraKukrita Pramoje.
RežisérApichatpong Weerasethakulvyhrál se svým filmemStrýček BúnmíZlatou palmunafestivalu v Cannesroku 2010.Největší výstavní institucí v Thajsku jeNárodní galerie. Otevřená byla roku 1977.
Naseznam světového kulturního dědictví UNESCObyly zapsány zbytky historického městaAyutthaya, městoSukhothajaBan Chiang, nejvýznamnější naleziště předhistorického osídlení v jihovýchodní Asii.K významným památkám patříVelký palác v Bangkoku.
Thajský způsob přípravy pokrmů je mezinárodně velmi úspěšný. V roce2017americkátelevizeCNNvydala seznam padesáti nejlepších pokrmů světa, který byl vydán na základě průzkumu, jehož se účastnilo 35 000 lidí. Z těchto padesáti jídel bylo sedm jídel z thajské kuchyně. Konkrétně to bylytom yam,pad thai,som tam,kari massaman, zelené kari,smažená rýžepo thajsku amu nam tok.
Thajská kuchyně patří k pikantním způsobům přípravy jídel. Používá mnoho různýchkoření, která se častěji používají v čerstvé formě než sušená. Populárními kořeními v Thajsku jsou: galangal,koriandr,citrónová tráva,šalotka,pepřa předevšímchilli. Základem většiny jídel je rýže, slovní spojení „jíst rýži“ má vthajštinědokonce stejný význam jako „jíst jídlo“. Používají se ale i nudle. V Thajsku se konzumuje i hmyz či krysy, v thajských restauracích po světě samozřejmě nikoli.Jako dochucovadlo se používají různé pasty (krevetová pasta) arybí omáčka. Jako sladidlo se používá palmový cukr. Jako základ omáček se často užívákokosové mléko.
Bojové scény v akčních filmech jakoOng-bak, Tom-Yum-Goong, Ong-Bak 2, Ong Bak 3. Dva filmy, Ong-bak a Tom-Yum-Goong, proslavilyTony Jaaa vydělaly na celém světě přes 47 milionů dolarů.
Kromě filmů s bojovým uměním jsou populární i hororové filmy. Například snímekShutter(2004), upravený a reprodukovaný20th Century Foxse stejným názvem.Dále jsou to horory jakoThe Uneeable(2006),Alone(2007),Body(2007),Coming Soon(2008),4bia(2008),Phobia 2(2009),Ladda Land(2011),The Swimmer(2013) neboThe Promise(2017). Thajské filmy jsou velmi úspěšné v jihovýchodní Asii a dalších asijských zemích. FilmPee Mak(2013)představuje novinku: kombinací romantické komedie s hororem.Pee Makvydělal po celém světě více než 33 milionů dolarů, nejvíce vAsii.Jiný snímekBad Genius(2017) dokonce 42 milionů dolarů. Je to komerčně nejúspěšnější thajský film všech dob.
Zábavní průmysl si v zemi vede také dobře. Populární jsou taneční umělci žánruluk thung, klasikem bylPumpuang Duangjan(1961–1992),Sayan Sanya(1956–2013),Santi Dzuangsavang(1968–2016),Monkhaen Kaenkoon(*1973),Jintara Poonlarp(*1969),Kratae R-Siam(*1987),Baowee(*1974)aRyan Katbundit(*2003). I dnes jsou tanečníci v Thajsku populární. Zpěvačka a tanečniceTata Youngsi získala i mezinárodní renomé, stejně jakoLalisa Manoban
Dále se zde v posledních letech proslavil žánr BL [Boy´s love]. Například jakoBad buddy(2021),My school president(2022),Cutiepie(2022) neboBed friend(2023).
Rostoucí je také thajský televizní průmysl. Základním žánrem je tzv. lakhon, thajská variantamýdlové opery.I mimo Thajsko se staly fenoménem seriály jakoUgly Duckling(2015), U-Prince(2016), Khluen Chiwit(2017),The Crown Princess(2018) neboMy Husband in Law(2020).Zvláštní variantou je teen-lakhon, verze lakhonu pro dospívající. K takovým patřily napříkladThe Gifted(2018).
Thajsko se zúčastňuje olympijských her od roku1952. Od té doby (k roku 2021) získalo deset zlatých olympijských medailí, a to ve třech sportech, vevzpírání,boxuataekwondu. Tu vůbec první získal boxerSomluck Kamsingna olympiádě vAtlantě roku 1996. Nejúspěšnějším olympionikem je další boxerManus Boonjumnong, jenž má jedno zlato (2004) a jedno stříbro (2008).TaekwondistkaPanipak Vongpattanakitovámá zlato (2020) a bronz (2016).Zajímavostí je, že všech pět zlatých ze vzpírání získaly ženy.
Úspěchy v boxu nejsou nikterak náhodné. Jsou důsledkem velké tradice bojových umění v Thajsku. Nejznámější z nich,muay thai, je také zvané thajský box. Vyvinulo se z bojového uměnímuay borana má více než tisíciletou tradici.Jedná se o jeden z nejtvrdších bojových sportů. Jsou povoleny úderyloktyakoleny. Ke známým thajboxerům patříBuakaw Por. Pramuk. Známý je rituál prováděný před originálními muay thai zápasy zvanýWai Khru Ram Muay. Dalšími tradičními bojovými uměními jsou krabi–krabong či lerdrit.
Nejpopulárnějším sportem jefotbal. Největším úspěchemThajská fotbalová reprezentacebylo třetí místo namistrovství Asie v roce 1972. Thajský podnikatelVičaj Srivadtanaprapchavelmi ovlivnil anglickouPremier League, když roku 2010 zakoupil klubLeicester Citya dosáhl s ním nevídaných úspěchů. V roce 2018 zemřel při leteckém neštěstí.
Thajské volejbalistky už dvakrát vyhrály mistrovství Asie (2009, 2013). Tradici másepak takraw. Úspěšným hráčem kulečníku bylJames Wattana. Všestranným sportovcem byl i člen královské rodinyPrinc Bira. Známým sportovcem z Thajska je i jezdec Formule 1Alexander Albon, který jezdí za slavnou stájWilliams. Již dvakrát stál v závodech F1 na stupních vítězů.
Největším sportovním stánkem v zemi jeNárodní stadion Rajamangalav Bangkoku. Otevřen byl roku 1998 a pojme 51 tisíc diváků. Postaven byl proAsijské hry, které Thajsko roku 1998 pořádalo. Tuto akci Thajsko organizovalo též v letech 1966, 1970 a 1978. V letech 1972 a 2007 Thajsko hostilo mistrovství Asie ve fotbale (ve druhém případě spolu s Indonésií, Malajsií a Vietnamem).