davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Берлинский шницель

Берлинскийшницель(нем.Berliner Schnitzel) — традиционное мясное блюдонемецкойи в особенностиберлинской кухни, приготовленное по принципувенского шницеляиз варёногоговяжьего вымени. В Германии берлинский шницель считался дешёвой заменой настоящего, мясногошницелявплоть до середины XX века. В настоящее время блюдо встречается достаточно редко, поскольку свежее вымя редко поступает в продажу.
Для приготовления берлинского шницеля вымя предварительно вымачивают в течение нескольких часов, затем долго отваривают в овощномбульоне. По готовности вымя режут ломтями размером со шницель,приправляют, обваливают в муке, яйце ипанировочных сухаряхи жарят натоплёном свином жируилитоплёном маследо золотистого цвета. Берлинский шницель обычно сервируют сгорчичнымилихреновым соусомс гарниром изжареногоилиотварного картофеля,картофельного пюреиликартофельного салата.
Кафе «Шницель Парадиз»

«Кафе „Шницель Парадиз“»(нидерл.Het Schnitzelparadijs) —голландскийкомедийный фильмрежиссёраМартина Колховена. Стал самым кассовым фильмом в Нидерландах в 2005 году.
Главный герой, Нордип, из семьи выходцев изМарокко, работает поваром в ресторане и влюбляется в Агнес, дочь менеджера. Ему придётся преодолеть не только предубеждения родителей возлюбленной, но и считаться с планами своего отца на его будущее.
Сальтимбокка

Сальтимбо́кка(итал.saltimbocca!— букв. «прыгни в рот!») — блюдоримской кухни. Сальтимбокка представляет собой тонкийшницельизтелятиныс ломтикомпрошуттоишалфеем. Также вместо телятины иногда используютсвининуиликуриное мясо. Мясо маринуется в вине или солёной воде в зависимости от региона и личных предпочтений.
Для приготовления наиболее популярного варианта — сальтимбокки по-римски (итал.saltimbocca alla Romana) — тонкий пласт телятины отбивают, сверху кладут ломтик прошутто (пармской ветчины) и листья шалфея. В некоторых рецептах сальтимбокку сворачивают так, что ветчина находится в середине. Далее шницель обжаривается в масле и доводится до готовности смарсалой.
ชนิทเซิล

ชนิทเซิล(เยอรมัน:Schnitzel) หมายถึงเนื้อที่ถูกทุบให้บางลงด้วยค้อนทุบเนื้อแล้วนำไปทอดด้วยน้ำมันหรือไขมันสัตว์ โดยทั่วไปมักจะหมายถึงเนื้อที่ชุบแป้งและเกล็ดขนมปังทอด ชนิทเซิลมีต้นกำเนิดมาจากประเทศออสเตรียชนิทเซิลแบบชุบเกล็ดขนมปังเป็นที่นิยมในหลายประเทศทั่วโลก สามารถใช้เนื้อลูกวัว เนื้อแกะ เนื้อวัว ไก่งวง เนื้อกวางเรนเดียร์ และเนื้อหมูในการทำ
ชนิทเซิลต้นตำรับออสเตรียคือวีเนอร์ชนิทเซิล(Wiener Schnitzel) ซึ่งมีประวัติย้อนไปถึงปี ค.ศ. 1845ทำมาจากเนื้อลูกวัว เสิร์ฟพร้อมด้วยเลมอนฝานและสลัดมันฝรั่ง พร้อมทั้งใบพาสลีย์และเนย วีเนอร์ชนิทเซิลได้รับการคุ้มครองการตั้งชื่อจากแหล่งกำเนิด (พีดีโอ) ในประเทศออสเตรียและเยอรมนี โดยต้องทำจากเนื้อลูกวัวเท่านั้น
麵包屑

麵包屑，是一種食物材料，通常由變乾的麵包弄碎製成，在炸食物的時候使用，如德國炸肉排、日式吉列炸蝦等等。在日本料理中使用的麵包屑被稱為Panko（パン粉）。
Panko breadcrumbs in Iran（页面存档备份，存于互联网档案馆）
鸡柳

雞柳是一種長條形的鸡肉，一般是由雞的胸小肌肉製成。这些肉位于雞胸骨的两侧，在雞胸大肌的下面。雞柳的制作方法是将鸡肉涂上麵包屑混合物，然后进行油炸，其方式类似于炸肉排。1974年，在新罕布什尔州的曼彻斯特，Puritan Backroom首次制作雞柳。
焗烤千層茄子

焗烤千層茄子(US英语发音：/ˌpɑːrməˈʒɑːnə/,UK英语发音：/ˌpɑːmɪˈdʒɑːnə/;義大利語：[parmiˈdʒaːna]; alsoparmigiana di melanzane義大利語發音：[parmiˈdʒaːna di melanˈdzaːne; -ˈtsa-], ormelanzane alla parmigiana義大利語發音：[melanˈdzaːne alla parmiˈdʒaːna; -ˈtsa-]或簡稱「parma」，美式英語稱「eggplant parmesan」）是一道堆疊多層炸茄子片與起司和番茄醬再烘烤的義大利菜餚。茄子餡是目前最古老也是最獨特的義大利版本。其它變種有雞肉、牛肉或其它種類的炸肉排或蔬菜餡料。坎帕尼亞南部和西西里南部都宣稱自己是這道菜的起源地。
將切片餡料用油煎炸，逐層添加番茄醬和起司，再用烤箱烘烤。某些版本會將餡料沾裹蛋液和麵粉（或麵包粉）再煎炸。有些食譜選用硬質的起司粉如：帕馬森起司；有些選用軟質會融化的起司，如：莫札瑞拉起司，或者兩種起司都用。
裹粉炸肉排的變化版如：使用小牛肉和雞肉的千層焗烤，在許多國家都很受歡迎，特別是義大利移民區。
焗烤千層小牛肉或焗烤千層雞肉，在美國和加拿大常當作主菜，有時會做成潛艇三明治。也是意式麵食常見的配菜。有時會加入炒過（或生的）洋蔥丁或青椒丁。波隆那炸豬排（Cotolette alla Bolognese）是義大利另一道類似的小牛肉菜餚，但傳統義大利食譜中不含番茄醬。另一道相關的小牛肉菜餚是「Costelette Parmigiana」，但是在義大利通常不會加醬或起司。
焗烤千層小牛肉或雞肉在澳洲和阿根廷很常見，配菜是薯條或沙拉。這道菜在澳洲可能有多種配料，例如火腿片或煎茄子片。
阿根廷和其他南美鄰近國家，焗烤千層小牛肉或雞肉會佐以火腿和薯條，稱為「 milanesa a la napolitana」。如果加上煎蛋，這道菜就是「súper milanesa」或者「suprema napolitana」。在1940年代，布宜諾斯艾利斯的一間拿坡里餐廳創作了這道菜。
有一道英國菜餚稱為「parmo」，只用豬肉或雞肉，也類似焗烤千層茄子。
焗烤千層在巴西是熱門餐點，由義大利移民將其發揚光大（巴西的義大利移民人口全球最多）。巴西有三種千層焗烤：焗烤千層雞排（filé de frango a parmigiana）、焗烤千層茄子（berinjela a parmigiana）、焗烤肉排千層（meat parmigiana）。肉排有三種牛肉部位，包括兩種極佳級部位：焗烤千層菲力牛排（filé mignon à parmigiana）、焗烤千層沙朗牛排（contra-filé à parmigiana），而第三種「bife à parmegiana（葡萄牙語：Bife à parmegiana）」，用的就是非特定部位的牛肉。巴西的焗烤千層搭配的不是白米飯和炸馬鈴薯，就是配義大利麵食加番茄醬。
列支敦斯登飲食

列支敦斯登飲食是列支敦斯登的飲食文化。受到附近國家飲食的影響，特别是瑞士和奧地利，也受到中歐料理的影響。奶酪和湯是列支敦斯登料理不可或缺的一部分。由於酪農業的擴張，乳制品在該國的飲食中也很常見。常見的蔬菜有青菜，馬鈴薯和高麗菜。廣泛食用的肉類包括牛肉、雞肉和豬肉。一日三餐的消費是司空見慣的，而且飯菜往往是正式的。
维基共享资源上的相關多媒體資源：列支敦斯登飲食
踩到貓兒

《踩到貓兒》是一首簡單的鋼琴曲，因其指法很簡單，彈起來也相當和諧輕快，故成为常见的初学者曲目。
原曲的名稱是“Flohwalzer” ，其中“walzer”意为圓舞曲。雖然名稱有“圓舞曲”，但這首歌並沒有像一般圓舞曲一樣是三拍子的。作曲者不詳。有一本音樂家艾瑞克·包曼（英语：Eric Baumann (musicologist)）所著的書中提到這首歌的作者為Ferdinand Loh，但这显然是个玩笑（“F. Loh”=Floh，在德语中意为跳蚤）。為了讓彈奏時的指法更為容易，這首歌通常是降G大調，這樣一來大部份的琴鍵都會是鋼琴上的黑鍵。
這首歌為世界名曲。 在1994年大阪樟蔭女子大學的文章中指出，這首歌在日本的名稱為“ねこふんじゃった”（我踩到了一隻貓）。在西班牙為“La Chocolatera”。在荷蘭為“Vlooienmars”（跳蚤月）。在比利時為“Valse de Puce”（跳蚤圓舞曲）。在俄羅斯則為“Собачий Вальс”（狗跳圓舞曲）。在波蘭叫做“Kotlety”（炸肉排）。在保加利亞為“Koteshki Marsh”（貓咪進行曲）。在匈牙利為“Szamárinduló”（驢子進行曲）。在馬略卡島稱為“Polca de los Tontos”（傻瓜的波卡舞曲）。在墨西哥，它被稱作“Los Changuitos”（小猴子）。在芬蘭“Kissanpolkka”（貓的波卡舞曲）。在捷克共和國稱為“Prasečí valčík”（豬的圓舞曲）。在斯洛伐克叫做“Somársky pochod”（驢子進行曲）。在韓國稱為“고양이 춤”（貓咪跳舞）。 在中國它被稱為“跳蚤圓舞曲”。在英國，這個旋律被稱為“Chopsticks”（筷子），但在美国，“筷子”這個名稱指的是另一首歌：Chopsticks。
1962年時，一位鋼琴家羅斯康威寫了一首踩到貓兒的複雜變奏曲：“第一課”。一位丹麥的鋼琴家班特法比克發表了一首爵士樂曲風的版本：“雞飼料”。
瑞典作曲家Thore Skogman在編寫他1962年的歌曲“Kalle Johansson​（瑞典语）”時，也使用了踩到貓兒的一部份作為它的基礎（在瑞典，該曲的名稱已經成為踩到貓兒這段旋律的名稱）。這首歌的歌詞是關於一位叫做Kalle Johansson的男子與他的妹妹跟他們兩個鄰居的愛情故事。
這首歌在遊戲新槍彈辯駁V3 大家的自相殘殺新學期中也有出现。
Hotto Motto

更熱餐廳是日本的餐饮连锁店，主营便当。由滿溢公司创建，主要以东日本、九州、山口地方为中心营业。2011年至今，在日本便当业界是规模最大的连锁店。曾经隶属于北甲亭，后来分离。現在在韓國部分地區也有分店。
在以下41个县城，共有2483家店。
2013年至今只在青森县、北陆地方2县（福井、富山）、山阴地方2县（島根、鳥取）没有展店。
Vyana şnitzeli

Şnitzelvə yaşinitzel(Almanca: Wiener Schnitzel)Avstriya mətbəxindənolan bu yemək növü çox nazik formada kəsilmiş bir dilim dana əti, donuz əti və ya toyuq ətinin un, yumurta sarısı vəçörək qırıntılarınabatırılaraq yağda qızardılması ilə hazırlanır. Avstriyada geniş formada hazırlanan bu Avropa mənşəlifast foodyemək növü,nuggetsilə oxşar olan xüsusiyyətlərə malikdir. Bu yemək növüAlmaniyadada çox geniş formada istehlak olunur.
Vídeňský řízek

Vídeňský řízek(orig.Wiener Schnitzel) je tence rozklepaný plátek ztelecího masa,obalený vtrojobalu(hladkámouka, rozšlehanévajíčko,strouhankazbílého pečiva) aosmaženýnapřepuštěném máslenebo na rozpáleném vepřovémsádle. Patří ke specialitámrakouské kuchyně.
Podle tradovanéanekdotydoporučil slavnývojevůdceJosef Václav Radecký z Radčev dopisecísařiFrantišku Josefovi I.pochoutku zvanou „cotoletta alla milanese“, se kterou se seznámil vBenátkách.Jednalo se okotletuobalovanou směsí strouhanky aparmezánu. Císařský kuchař však údajně neměl ovšemparmezánk dispozici, proto nahradilsýrmoukou a vejcem a vynalezl tak vídeňský řízek.
Tato anekdota však není nijak doložena, navíc vevídeňské kuchyniexistovala už dávno předtím řada podobně připravovanýchpokrmů(například "Backhendl" je doložený už pro rok1719).
Řízek

Řízekje plátek masa, který může být jako pokrm připravován obalený vtrojobalunebo bez obalu, tzv. přírodní řízek. Může být před přípravou naklepán paličkou či jinak. Nejčastěji se používá masovepřovénebokuřecí, někdy itelecí. Plátek masa se tepelně upravujesmaženímnebofritováním. Podává se obvykle sbramborovýmsalátem, hranolky, rýží či s bramborami, popř. se jí s chlebem jakosendvič.
Jako „řízky“ se označují i bezmasé pokrmy, které se připravují podobně jako řízky.
Čeština používá i výrazyholandskýčisekaný řízek, i když se nejedná o plátek masa, ale o maso mleté. Holandský řízek jekarbanátek, který se připravuje z mletého vepřového masa (nejčastěji bůčku) a tvrdšího sýra. Tato směs masa a sýra se poté obaluje v trojobale (hladká mouka, vejce,strouhanka) a smaží. Navzdory svému názvu nepochází z Nizozemska, ale je to ryze český pokrm. Svůj název získal kvůli sýru, který se do něj přidává. S Holandskem tento pokrm spojuje leda městoEdamaGouda, odkud pocházejí sýry, které se nejčastěji k masu přidávají.
Cordon bleu

Cordon bleu([kɔʁ.dɔ̃ blø]IPA, často též nesprávněGordon bleu,Cordon bluečiGordon blue) jeřízekpůvodem zeŠvýcarska. Jeho základem je kvalitní telecí maso,šunkaa sýr typuEmentál,Gouda,Greyerzer,AppenzellerneboRaclette, které se vloží do zábalu z telecího a jako celek obalí. Následně se smaží jakovídeňský řízek.
Tento pokrm je pojmenován nepřímo po vyznamenání nejlepších francouzských kuchařů Cordon bleu (tj.Modrá stuha). Na základě tohoto ocenění a úspěchu stejnojmenného kulinářského časopisu vznikla v Paříži v roce 1895 soukromá škola nejvyššího kuchařského uměníLe Cordon Bleu(jež během 120 let činnosti a slávy udělila licenci desítkám kuchařských univerzit ve světě, zpravidla stejného jména). A právě zde vytvořili recept na tento řízek.
V německojazyčném prostředí se užívá regionálně také výraz „Schnitzel Cordon Bleu“ („řízek Cordon Bleu“). VChorvatskuje stejný typ pokrmu označován jako „záhřebskýřízek“ (chorvatskyZagrebački odrezak).
Dne 9. února 2012 rozhodlsprávní soudve Stuttgartu, že pro přípravu pokrmu označeného „Cordon bleu“ musí být použito kromě telecího masa pouze vepřové šunky a „pravého“ sýra. Při použití šunky krůtí ataveného sýranesmí být jídlo označováno jako „cordon bleu“.
Rakouský novinář a jazykovědecRobert Sedlaczekpoznamenává k užívání výrazuGordon bleuvRakousku, že důvodem k psaní počátečního „G“ v názvu jeCodex Alimentarius Austriacus(„rakouská potravinářská kniha"), právní základ pro názvy potravin. Restauratéři by totiž v případě užití vepřového masa museli v menu uvádětCordon bleu vom Schwein(„Cordon bleu z vepřového“, analogicky kVídeňskému řízkua vepřovému řízku –Schnitzel vom Schwein), protože podle předpisu může být Cordon bleu pouze z telecího.
Kotlet schabowy

Kotlet schabowy(vepřová kotleta) je obalovaná vepřová kotleta (s kostí nebo bez kosti) připomínajícívídeňský řízek. Je jedním z tradičních a nejoblíbenějších pokrmůpolské kuchyně.
Historie polských vepřových kotletek sahá až do 19. století. Recept na vepřové kotlety je prvně uveden v knizeLucyny Ćwierczakiewiczowés názvem365 obědů za pět zlotých(365 obiadów za pięć złotych),jež vyšla roku 1860. Vepřová panenka je nakrájena na plátky o tloušťce 1 palce a naklepána paličkou, dokud se neztenčí a nezjemní. Poté se marinuje v mléce s cibulí. Vejce a koření se spojí na samostatném talíři a poté natřou na kotlet. Maso je pak položeno do mouky, pak do vajíčka a poté obalenostrouhankou. Kotlet se většinou servíruje s bramborem, bramborovou kaší, salátem nebo salátemcoleslaw.
Milanesa

Milanesaje jihoamerický pokrm, rozšířený především vargentinské,uruguayskéaparaguayské kuchyni. Jedná se o plátek masa (hovězího,kuřecíhonebo méně častovepřového), nejčastějikotleta, která se namáčí ve vejci, poté se osolí a okoření (častopetrželínebočesnekem) a nakonec se obalí vestrouhance(případně v mouce) a smaží se. Existuje ale také varianta, kdy se milanesa peče v troubě. Kromě jižní Ameriky se lze s milanesou setkat také vPanamě,Mexikunebo naFilipínách.
Podobným pokrmem jevídeňský řízek.
Milanesa vychází zitalskéhopokrmucotoletta alla milanese(telecí pomilánsku) a do jižní Ameriky se dostala během masové imigraceItalůna přelomu 19. a 20. století.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuMilanesana anglické Wikipedii.
Pan rallado

Elpan ralladoopan molidoespanduro, generalmente seco de varios días, que ha sido finamente picado mediante unrallador. Su textura harinosa se emplea en la elaboración de diferentes platos y alimentos en forma derebozado,empanadoogratinadocon la intención de proporcionar una costra dura al freírlos. Ejemplos: lascroquetas, losWiener Schnitzel, lasmilanesas. En otras ocasiones se emplea como medio aglutinante; de esta forma se puede emplear en la masa cárnica de lasalbóndigas, para dar consistencia a losgazpachos, etc.
Es una forma casera de emplear el pan atrasado de otros días, aunque se puede secar pan en el horno si se desea: 100 °C durante media hora. Es más frecuente ver el pan rallado originario depan blancodebido a que es más susceptible de ponerse duro. El pan rallado puede conservarse en un sitio seco durante varios meses, y se comercializa en laspanaderíasy en lossupermercados, e igualmente se elabora con los restos atrasados o no vendidos. También puede llevar otros ingredientes comoalmidóndemaízyemulgentesdiversos, espesantes, antioxidantes y gasificantes (bicarbonato sódicoydifosfato disódico).
En algunas ocasiones se aromatiza el pan rallado con ciertos ingredientes (como, por ejemplo,ajo), especias (comoperejilfinamente picado),sal, etc., para que al aplicarse a los alimentos proporcione un mayor sabor.
Wienerschnitzel

Wienerschnitzeles una cadena estadounidense de restaurantes decomida rápida. Fue fundado en 1961 bajo el nombre "Der Wienerschnitzel" y especializaba enhot dogs. Hoy día, además dehot dogstienen un menú variado​ con comida especializada como helado y papas fritas con queso y chili. Casi todos los restaurantes de Wienerschnitzel están localizados enCalifornia, pero también existen enArizona,Nuevo México,Texas,Utah,Washington,Colorado,Luisiana,Illinoisy enSantiago, Chile. La mascota de promoción para los restaurantes es un hot dog que corre de la gente que lo quiere comer.
Los restaurantes son conocidos por la apariencia de los techos distintos de forma alto y puntiagudo. Algunos de los edificios recién construidos no tienen este detalle tan destacado.
El primer Wienerschnitzel fue fundado porJohn Galardien 1961 cerca a la carreteraPacific Coast Highwayal lado oeste del calleFigueroa StreetenLos Ángeles. Este local se mantiene abierto hoy día.
En 1977, Los restaurantes dejaron de usar el "Der" y cambiaron su nombre a sólo "Wienerschnitzel." Sin embargo, todavía hay gente que usa el nombre completo o lo abrevian "D.W."
Es importante mencionar que los restaurantes no venden la comida tradicional de AustriaWiener Schnitzelni comidas parecidas.
Ansjovis

Elansjovises unaconservaenlatadade pescado que enEscandinaviasuele prepararse con espadín (Sprattus sprattus), llamado allískarpsillobristling. El pescado se adereza y se guarda de 4 a 6 semanas antes de enlatarlo. Se filetea, sala y adereza de forma especial, incluyendocanela.
El ansjovis suele consumirse enbocadillosjunto con mantequilla y huevo duro; o acompañado de patatas cocidas. También suele usarse junto conalcaparrascomoguarnicióndechuletas a la vienesaoWiener schnitzel, y especialmente en el plato típico suecoJanssons frestelse, por su intenso sabor.
EngraulidaeAnchoa
Scaloppine

Losscaloppine(plural y diminutivo descaloppa, ‘escalope’, es decir, filete fino) son un platoitalianoconsistente en filetes finos, habitualmente deternera(aunque también pueden ser depollo), enharinados,salteadosy luego calentados y servidos con una salsa detomateovino, o bien enpiccata, con una salsa de alcaparras y limón. Se prepara también en laitaloestadounidense.​
Cotoletta

LaCotoletta(delfrancéscôtelettepequeña costilla​) es unachuletadeterneraempanada.​ Su denominación alternativa escotoletta alla milanese,​ por ser habitual en lacocina milanesa(Lombardía).​​ La preparación es muy similar alWiener Schnitzely corresponde a un preparado que puede verse en diversos países europeos cercanos alImperio austrohúngaro. Suele servirse junto con elrisotto alla milanese(variantes de la misma pueden encontrarse enAlemania,AustriayRepública Checa).​ Este tipo de filete empanado es muy frecuente en muchasosteríasitalianas.
En 1134 en Milan se encuentra una receta de filete de carne que algunos consideran como el ancestro de la cotoletta, pero no se sabe si era apanizado ya que la única información que tenemos es que un plato nombradolombolos cum panitioexistió en Milan, lo cual se puede traducir como lomito con pan. No deja claro si la carne estaba apanizada o si el pan se servía aparte.​​ Según Massimo Alberini, la receta se originó enFranciay fue llevada a Italia y Austria durante lasguerras napoleónicas.​​ Se encuentra una receta publicada en 1735 por el chef francés Joseph Menon.​ El plato se conocía con el nombreCôtelette révolution française.Lo cual explicaría su nombre italianocotoletta, que proviene del francéscôtelette.
En Italia existen diversas variantes de la cotoletta:
EnLatinoamérica, particularmente enArgentina(donde ha logrado consolidarse como un plato típico de la gastronomía local, cocinado en prácticamente todos los hogares del país al menos una vez por semana), algunas cocinas se han inspirado en lacotolettaitaliana, debido a lainmigración italianadel sigloXIX, dando lugar a lasmilanesas.
Paner

Paner, en cuisine, est l'action de recouvrir d'unpanageoupanelureune viande ou la chair d'un poisson avec de lachapelure. Lors de la cuisson, lapanuredurcit et forme une croûte.
Paner à l'anglaiseest une opération qui consiste, avant cuisson, à saupoudrer une denrée de farine ou de chapelure, après l'avoir trempée dans desœufsbattus assaisonnés ou dans une matière grasse. Cette opération peut être répétée plusieurs fois pour obtenir une croute qui se tienne à la cuisson. On pane à l'anglaise pour la confection desescalopes viennoises, des poissons ou ducrabe en mue.
Le cabillaud, le colin sont couramment commercialisés en morceaux panés (que l'on nomme populairement« poisson pané ») ; les filets dedindeou les escalopes deveaule sont aussi, comme dans la recettecordon bleu.
Wiener schnitzel

Wiener schnitzeladalah nama sejenis makanan di kawasanJermandanAustria. Makanan ini adalah sepotong daging tipis yang digoreng dengan tepung roti (panir).
Wiener schnitzel adalah salah satu sajian klasik austria. aslinya menggunakandaging sapimuda yang diberi lapisanteluryg dikocok dan tepung panir, kemudian digoreng dengan gajih.
Roti lapis babi has dalam

Roti lapis babi has dalam(bahasa Inggris:pork tenderloin sandwich) adalah hidangan roti lapis yang berisipotongan daging balut tepung yang digoreng renyah(menggunakandaging babi has) yang serupa denganWiener Schnitzelyang populer di wilayahBarat TengahAmerika Serikat, khususnya di daerahIndianadanIowa.Roti lapis ini dapat ditelusuri kembali ke restoran Nick's Kitchen diHuntington, Indiana(dekatFort Wayne).
Perbedaan utama antara roti lapis babi has dalam dengan Wiener Schnitzel adalah roti lapis babi has dalam tentunya dibuat secara ekslusif menggunakan daging has (has dalamutamanya) dan digoreng hingga terendam dalam minyak panas, tidak sekadar menggoreng biasa. Roti lapis babi has dalam biasanya disajikan memakairoti bulat.Ada varian babi has dalam yang dipanggang yang menghilangkanbreading(pembalutan menggunakan adonan tepung) dan memanggang daging has dalam alih-alih menggorengnya.
Roti lapis babi has dalam secara tradisional dibuat dari sepotongdaging babi has dalamyang diiris tipis, dipukul hingga tipis denganmallet(palu daging).Daging kemudian dicelupkan ke dalamtepung,telur, danremah rotiatau biskuit asin yang dihancurkan sebelum digoreng dalam minyak. Setelah memasak, daging babi has dalam yang sudah matang disiapkan kemudian disajikan di atasroti hamburger, dengan daging yang ukurannya melebihi rotinya sendiri. Roti lapis dapat disajikan dengan tambahan bumbu sepertimustard,salad,bawang,acar, danmayones.
Roti lapis ini biasanya ditemanicemilanpendamping sepertikentang goreng, walaupun dalam kesempatan lain juga disediakanonion ring.
Varian utama babi has dalam olahan adalah babi has dalam olahan yang dipanggang. Ini adalah variasi yang lebih sehat karena daging babi dipanggang alih-alih digoreng. Daging dimarinasi atau dibumbui lalu ditempatkan di atas panggangan. Setelah dimasak, daging diletakkan di atas roti hamburger dan ditaburi bumbu tambahan.
Hidangan Friuli-Venezia Giulia

Masakan Friuli-Venezia Giulia(Cucina del Friuli-Venezia Giulia) adalah masakan yang berasal dariregioneFriuli-Venezia Giulia,Italia.
Bahan-bahan masakan Friuli-Venezia Giulia dipanen dari berbagai tempat seperti pegununganCarnia, perbukitanFriulidanCarsoserta perairanTeluk Trieste. Tradisi kuliner negara tetangga dan pendatang sangat kental mempengaruhi citarasa masakan daerah ini, terutama di kawasan pesisir antara lain dariVeneto,Austria,Slavia,YahudidanYunani.
Masakan-masakan asing tersebut tidak sulit dijumpai di berbagai restoran, contohnya diTrieste, sepertiriso alla greca(hidangan nasi alaYunani),sanguinaccio alla boema(sosis darahBohemia) ataucostoletta alla viennese(Wiener schnitzel).
Di Friuli-Venezia Giulia,pastagnocchibanyak dijadikan sebagai makanan pembuka, resepnya antara laingnocco di pane al prosciutto(gnocchi yang digoreng dengan prosciutto atau daging asin) dangnocchetti di fegato, gnocchi khas Austria. Pengaruhmasakan Venetoditunjukkan dengan populernya masakanrisottoyang bermacam-macam. Seperti daerah lain di Italia Utara, warga regione ini juga banyak mengonsumsipolenta, hidangan bubur jagung.
Resep-resep kue orang Austria pun sangat digemari di sini, terutama di Trieste, sepertistruccoli(strudel),chifeletti(cake walnut) dankrapfen(donat) berbagai isi. Kue asli Trieste yang adalahpresnitz, kue yang diisi dengan buah kering, kacang dan rempah-rempah.
Ljubljanska

Laljubljanskaolubianska, nota anche comebistecca alla lubianese, è un piatto tipico dellaSlovenia centrale, molto diffusa nei paesi dell'ex Jugoslavia, nellaVenezia Giulia italiana, inFriulie nellaBisiacaria.
La Ljubljanska era una versione arricchita dellaWiener Schnitzelaustriaca, nata aCapodistriae preparata in onore della visita dell’ArciducaFerdinando d'Austria, che divenne l'imperatore Ferdinando I. La ricetta voleva rappresentare un omaggio a tutto l'impero, unendo un elemento austriaco (loWiener Schnitzel), uno boemo (ilprosciutto di Praga) e uno ungherese (il formaggio). Il nomeLubljanskaderiva dalla città diLubiana, principale città slovena, con lo scopo di aggiungere un elemento slavo alla ricetta. In seguito la ricetta si è diffusa tra la popolazione di lingua slovena di Trieste e dintorni oltre che nella regione delLitorale Sloveno.
La Ljubljanska consiste in due fette divitelloolonza di maiale(o una sola fetta più grande piegata a libro), farcite conprosciutto cottoo crudo eformaggio a pasta fusa, e successivamenteimpanateefritte. Viene servita consale,pepe, uno spicchio dilimoneesalsa tartaraslovena (come quella classica ma più salata). Tuttavia non vi è certezza sulla ricetta originale. La voce più accreditata e che venisse usato il prosciutto crudo (più facilmente reperibile all'epoca) e che si cuocesse durante la frittura ultima. Ancora oggi comunque soprattutto nei locali più caratteristici e legati alle ricette tradizionali viene usato il prosciutto crudo.
Al giorno d'oggi è una ricetta diffusa inSlovenia,Venezia-Giulia, inFriuli, limitatamente alleValli del Natisone, inCarinziae una zona dellaProvincia di Vas, inUngheria.
InCroaziaesiste una versione modificata, chiamataZagrebačka, avente ilprosciutto crudoal posto delprosciutto cotto, molto diffusa aZagabriae nei dintorni nord-croati.
Cotoletta alla bolognese

Lacotoletta alla bologneseè uno deipiatti tipici di Bologna, di origine molto antica e molto ricco. È anche nota con il nome di "petroniana",dal nome delpatrono della cittàdi Bologna,Petronio.
Consiste di unacotolettadivitello(scannelloosottonoce) impanata con uova, farina e pan grattato. Viene prima fritta instruttoo burro, quindi ricoperta con un'abbondante fetta diprosciuttoe una generosa manciata diparmigiano reggiano, poi brevemente aspersa conbrododi carne, per insaporirla ed inumidirla. La si passa infine al forno fino a far sciogliere il formaggio soprastante.
Particolarmente ricca è la versione con iltartufo: una volta uscita dal forno la si ricopre di tartufo (o meglio di "trifola", un tartufo bianco piccolo e molto profumato degliAppennini bolognesi). È usanza di alcuni mettere anche una punta di concentrato dipomodoronellategliada passare al forno.
La ricetta è stata depositata dallaAccademia italiana della cucinapresso la Camera di Commercio di Bologna il 14 ottobre2004.
에스칼로프

에스칼로프(Escalope)는메,홍두깨를 사용하여 뼈없는 고기를 깎거나 칼의 손잡이로 두드리거나 다진 것이다. 메는 고기의 섬유를 분해하여 부드럽고 얇아진 고기는 더 적은 수분 손실로 빠르게 요리된다. 고기는 그 다음 코팅을 하고 튀긴다.
밀라네사

밀라네사(milanesa)는 빵가루를 입힌고기필레의 일반적인 유형이다.
밀라네사는 1860년부터 1920년사이에 이탈리아의 디아스포라라고 하는 대이동 중 이탈리아 이민자가코노 수르로 옮겼다. 그 이름은 아마도오스트리아의비너 슈니첼과 비슷한 원래의밀라노의 음식인코톨레타를 반영했을 것이다.
밀라네사는쇠고기,닭고기,송아지고기, 때때로돼지고기,가지,템페또는콩의 얇은 조각으로 이루어져 있다. 각 조각은 요리된 맛 (파슬리와마늘처럼)에 따라소금에 절인 삶은달걀과 다른조미료에 담근다. 그런 다음 각 조각을빵가루(또는 때로는밀가루)에 담그어 한 번씩 하나씩기름에 튀긴다. 어떤 사람들은 기름을 거의 사용하지 않고오븐에서 더 건전한 대안으로 구워낸다. 비슷한 음식은치킨 파르미자나이다.
Венская кухня

Венская кухня(нем.Wiener Küche) — городская кухняВены. Часто венская кухня приравнивается кавстрийской кухне, но в то время как элементы венской кухни получили распространение по всей стране, некоторые регионы сохранили собственные уникальные рецепты. Уникальность венской кухни обеспечивают прежде всегокофейная культура, великолепныемельшпайзево главе с тортом «Захер», блюда изговядиныихойригер.Стефан Цвейгво «Вчерашнем мире» вспоминал Вену как город наслаждений, который будучигурманомв кулинарии, заботился «о хорошем вине, терпком, свежем пиве, пышныхмучных изделияхи тортах».
Традиции венской кухни развились из нескольких источников. С началаXVII векасильно влияниеитальянской кухни(так, знаменитый шницель имеет, вероятно,миланское происхождение), а вXVIII векевместе с французским этикетом и языком пришла мода нафранцузскую кухню. Сам термин «венская кухня» (нем.Wiener Küche) впервые появился в немецких поваренных книгах примерно в конце XVIII века. Со второй половины XIX века поваренные книги стали включать в себя элементывенгерской,чешской,польской,итальянской,еврейскойи южнославянской кухонь.
Панирование

Панирова́ние,паниро́вка(отфр.paner, panures— «толчёные сухари») — завершающий этап подготовки продукта кжарке. Предназначенный для жарки продукт покрывают пана́дой— слоемсухарей,муки, панировочной яично-мучной смеси иликляромдля того, чтобы исключить прилипаниекулинарного изделияк жарочной поверхности и тем самым сохранить его целостность, а также получить на поверхности продукта окрашенную поджаристую корочку. От качества исходных продуктов для панады и жира для жарки в значительной степени зависит внешний вид, вкус и запах готового блюда.
В кулинарии выделяют два основных вида панировки: красную и белую. Красная, сухарная панировка измолотых пшеничных сухарейдаёт при жарке коричневую корочку и традиционно используется для жареных мясных блюд, в частности,отбивных котлет,ромштексов,шницелей. Белую, хлебную панировку получают протиранием черезситочёрствого мякишабелого хлеба, её используют для птицы ирыбы, на поверхности при их жарке образуется розовая корочка. Помимо белой и красной панировки выделяют также мучную панировку (в просеянной пшеничной муке) и фигурную панировку (в зачищенном от корки и нарезанном соломкой чёрством пшеничном хлебе). Известен также способ двойной панировки, когда предназначенные для панирования порционные куски мяса или рыбы сначала посыпают солью и перцем и обваливают в муке, затем смачивают вльезонеи ещё раз обваливают в хлебной или сухарной крошке.
Панирование — популярный приёмавстрийской кулинарии. Панировочная крошка требуется для приготовления многих блюд, начиная с цветной капусты иливенского шницеляи заканчивая яблочнымштруделемилитворожными клёцками. Австрийцы дают имена любимым вещам с неподражаемой снисходительностью: венский шницель они называют «ковром из хлебной крошки», о хорошо одетом человеке говорят, что он «в тонкой панировке», а об угрожающем скандале — «пойдут крошки по закоулочкам».
炸牛排

炸牛排（也稱鄉村炸牛排）是一種將牛排（拍打過的後臀尖肉）裹上調味麵粉後油炸的美式菜餚。與美國南方菜有很深的關聯。
炸牛排類似奧地利的維也納炸牛排，以及美義料理中的米蘭豬排，拍打過的小牛肉或豬肉片裹上麵粉、蛋以及麵包粉，再油炸。也類似蘇格蘭的「collops」。
這道菜確切的起源不明，但有很多資料指出也許是19世紀德州的德國和奧地利移民發明的，這些德、奧移民將維也納炸牛排的食譜自歐洲帶到美國。 位於南普蘭斯（South Plains）的拉米薩是道生郡郡治，宣稱是炸牛排的發源地，因此每年都會舉辦炸牛排慶典。
瑪莉‧藍道夫（Mary Randolph）所著，1838年出版的《The Virginia Housewife》中有一份小牛肉排食譜，算是最早的類似炸牛排的食物。現代的炸牛排食譜，收錄於各地烹飪書的時間，大約是在十九世紀晚期。牛津英語詞典裡最早出現的炸牛排一詞，是取自科羅拉多泉《Gazette》報紙，於1914年6月19日發布的餐廳廣告。
1943年的一本美國食譜中，記載了搭配鹽與胡椒奶油白色肉汁的維也納炸牛排。
炸牛排於1988年被列入奧克拉荷馬州的代表性餐點。
取薄片牛排，用拍打、槌打或叉子戳以軟化斷筋。浸在加蛋的麵糊和／或沾滿加了鹽、胡椒和其它調味料的麵粉（稱為裹粉）。之後用淺鍋煎炸，而油炸較少見。餐廳以炸雞式（chicken fried ）稱呼油炸的牛排，而以鄉村式 （country fried）稱呼用平底鍋煎的牛排。傳統炸油使用奶油、豬油或其它酥油，近年來由於有健康疑慮，因此大部分改用植物油取代酥油。
炸牛排選用的牛肉部位較便宜也比較少人愛吃，例如牛肩、腿肉，有時會用腹肉。也可以用碎牛肉、絞肉或臀尖肉做炸牛排。用牛絞肉做的炸牛排有時稱為「chuckwagon」。 炸牛排通常在午餐或晚餐食用，澆有奶油肉汁，配菜是馬鈴薯泥、蔬菜與比司吉。炸牛排在中西部則常見於早餐，搭配吐司和薯餅。
炸牛排可以夾入漢堡麵包；也可以切丁後塞進烤馬鈴薯，搭配肉汁和起司；也可以切條裝在籃子裡薯條及肉汁一起吃，稱為「steak fingers」。
德州及鄰近的州，會用較多的油在平底鍋中煎炸牛排，再配上傳統的胡椒牛奶肉汁。在其他州有時候會稱作鄉村炸牛排，菜餚內容有地區差異。有的會用棕色肉汁，有時則是用少量油在平底鍋煎熟，或將牛排在肉汁裡燉煮。某些地區的鄉村牛排可能是指索爾斯伯利牛排，碎牛肉或絞肉做的牛肉餅配棕色肉汁食用。
可以用其它肉類，例如很多餐廳常見的炸雞排，就是用無骨雞胸肉排代替牛排。由於使用去骨雞肉，因此與一般的炸雞不同，依照炸牛排的作法烹調。
無骨豬排中段和水牛排都可以這樣烹調。
上海炸猪排

上海炸猪排，中国上海的一款炸猪排烹饪菜肴，是海派西餐的一道经典名菜，做法改良自奥地利国菜维也纳炸牛排，炸时要裹上麵粉漿糊和歐洲麵粉顆粒，炸完之後外脆裡嫩但不会油腻。
1843年上海开埠后，西餐在上海逐渐流行，而中国人食肉又以猪肉为主。为此，以供应德国大菜而闻名上海的德大西菜社等西餐馆推出了一道撒着面包屑炸制的名为「维也纳猪排」的海派西餐主菜，是上海风味炸猪排的前身，此后这道菜在上海广受欢迎，许多家庭主妇都会烹饪这道菜肴。在物资紧缺的1960年代，上海人还会自己将苏打饼干擀碎以代面包粉，雖然原本為應急食品，但也別具风味，呈現出和原版不同的清脆口感。
现在，上海炸猪排已经成为一款极具特色的上海小吃，许多海派西餐店、老牌小吃店、街边饮食店将其作为店中招牌菜，也經常配合排骨年糕登場。
上海炸猪排讲究炸制前的「拍松」，与日式炸豬排的做法颇为相似，将大排用刀背敲来回敲打数遍，使得肉的纤维敲断面积比原先大了一倍，避免油炸时收缩，還需要用料酒和少量的糖將之浸泡半小時，以方便入味和增加肉汁，炸出來的成品肉质松软，從裡到外都熟透且鲜嫩多汁。
猪排吃的时候要蘸淋上上海产的黄牌辣酱油享用，这也是上海独一无二的吃法，酥嫩的猪肉带上了酸中带辣的口感是上海市民的最爱，辣酱油的酸味能夠大幅度緩解炸豬排的油膩，並且增添鮮味。這種辣酱油并非酱油，而是一种發源自英國的西式醬汁，上海產的辣酱油的味道也有不同於英国原版的伍斯特醬和同樣來自於英國的香港喼汁，上海的酸味會更加明顯。
犊牛肉

犊牛肉是指牛犊的肉，通常指生长22週，体重达150公斤之内的牛犊，生长期间主要用乳制品饲料喂养，其肉色呈粉红色，較一般牛肉顏色淡，脂肪含量低于成年牛的肉，有一种特殊的香味，是一种高档食品。
在欧洲的小牛肉主要生产国有法国（30 %）、荷兰（26 %）、意大利（18 %）、比利时（7 %）、以及德国（6 %）。最大的消费国为法国和意大利。
Paris–Brest railway

Therailway from Paris to Brestis a 622-kilometre longrailwayline inFrancethat connectsParisand the western port cityBrest, viaLe MansandRennes. It is used for passenger (express, regional and suburban) and freight traffic.
The railway was opened in several stages between 1840 and 1865.
The railway leavesParis-Montparnassein southwestern direction for the first 3 km, and turns west atMalakoff, skirting the southern quarters ofthe city of Versailles. It turns southwest again untilMaintenon, where it starts following the riverEureupstream, passingChartres. AtLa Loupe, it leaves the Eure valley in southwestern direction until it enters theHuisnevalley atCondé-sur-Huisne. It follows the Huisne downstream toLe Mans, where it turns northwest. AtSillé-le-Guillaumeit turns west, crossing the riverMayenneinLaval.
AfterVitré, it follows the riverVilainedownstream toRennes. It continues roughly northwest toLamballe, where it turns west. Just beforeSaint-Brieuc(atYffiniac), it nearly touches theEnglish Channelcoast. It continues west throughGuingampandMorlaixuntil it reaches its terminusBrest, at abayof theAtlantic Ocean.
TGVhigh speed trains with destination Le Mans and further west use theLGV Atlantiquebetween Paris andConnerré(20 km east of Le Mans) instead of the "classic" line.
The railway Paris–Brest was first built and exploited by theChemins de Fer de l'Ouest.The oldest section of the line is the part between Paris andViroflay, built in 1840 as part of the railway between Paris andthe city of Versailles. The part between Viroflay andChartreswas opened in 1849, Chartres–La Loupein 1852, La Loupe–Le Mansin 1854, Le Mans–Lavalin 1855, Laval–Rennesin 1857, followed by Rennes–Guingampin 1863 and Guingamp–Brestin 1865.
The line is on adouble trackin its entirety.The gauge is the1,435 mm(4 ft8+1⁄2in)standard gauge. The overhead current is1.5 kV DCbetween Paris and Le Mans, and25 kV 50 Hzbetween Le Mans and Brest.The train protection systemContrôle de vitesse par balises(KVB) is operational on the Paris - Saint-Brieuc section.The signaling is eitherblock automatique lumineux[fr](BAL) orblock automatique à permissivité restreinte[fr](BAPR) on the whole line.
Charles Terront

Charles Terront(9 April 1857 – 31 October 1932) was the first major French cycling star. He won sprint, middle distance and endurance events in Europe and the United States. In September 1891 he won the firstParis–Brest–Pariscycle race, which at 1,196 kilometres (743 mi) was more than double the length of anyprevious event. He rode aHumberbicycle fitted with prototyperemovable pneumatic tyresmade byMichelin.He won 54 major events over his 15-year career, was Champion of France twice and Champion of Great Britain twice.
Terront was born inSaint-Ouen, Seine-Saint-Denis. He took up cycle racing in 1876 along with his brother Jules. Charles excelled at both endurance and speed events, and also won many events on a tandem with Jules.He won 54 major solo events over his 15-year career, including being Champion of France twice and Champion of Great Britain twice.
In 1879 Terront covered 546.327 kilometres (339 mi) in 24 hours.On 27 September 1893 he leftSaint PetersburginRussiato cycle 3,000 kilometres (1,864 mi) acrossPolandandGermany, arriving at theVélodrome Buffaloin Paris after 14 days and 7 hours.In 1894 he completed a ride fromRome,Italy, to Paris.
Pierre GiffardofLe Petit Journalcreated theParis-Brest et retourcycle race in September 1891, describing it as an "épreuve", a test of the bicycle's reliability and the rider's endurance. Riders were fully self-sufficient, carrying their own food and clothing, and riding the same bicycle for the duration. The response was so phenomenal that riders were charged 5 francs to enter, and 300 riders signed up. Each bicycle was given an 'official seal' at a 2-day ceremony; the 280 sealed machines included 10tricycles, 2Tandem bicycles, and 1Penny-farthing. Participation was restricted to French men (7 women were refused entrance), and 99 of the 207 (or 280) participants finished.
Charles Terront won the event, covering the 1,196 kilometres (743 mi) in 71 hours 22 minutes, riding aHumberbicycle from theBeestonworks in England. The bicycle weighed 21.5 kilograms and was equipped withMichelin'sprototype pneumatic tyres(which were patented in 1891), front brake, curved handlebars, and a chain guard.He passed his main rivalJiel-LavalfromAdolphe Clément'sDunlop Clémentteam, after his manager,H.O. Duncan, advised him to take a detour around the town where his rival was sleeping during the third night. Both had suffered punctures in their pneumatic tyres, but still enjoyed an advantage over riders on solid tires. Terront's arrival in Paris was watched by a crowd of 10,000 people, many of whom had waited throughout the night.
On account of Terront's fame, he was the first athlete to have his memoirs published during his lifetime. In 1893, he explained his life, races, and training methods to French journalist Louis Baudry de Saunier. Also in 1893En suivant Terrontby Herbert Duncan and Pierre Lafitte used 100 drawings to track his ride to Paris fromSaint Petersburg.
A plaque in Brest commemorates his 1891 victory in the Paris–Brest–Paris.
The Rue Charles Terront in Nantes is named in his honour.
Paris–Brest

Paris–Brest(českyPaříž – Brest) je tradičnífrancouzskýdezertprstencového tvaru, vyrobený zodpalovaného těstaposypaného na vrchu plátkymandlí, který je po upečení naplněn krémem mousseline pralinée. Tento krém se skládá zmásla,cukrářského krémua hmoty pralinée, což jsou pražené karamelizované ořechy (obvyklelískové oříškyamandle), které se následně mixují v mixéru tak dlouho, dokud nevznikne kašovitá hmota. Dezert je vyráběn o průměru asi 10 cm, nebo větším, cca 20 cm, který je následně dělen na jednotlivé porce.
Původ tohoto dezertu je připisován Louisi Durandovi, cukráři z městaMaisons-Laffitte, ležícího asi 18 km severozápadně od centraPařížev departmentuYvelines, regionuÎle-de-France. Jmenovaný cukrář měl v roce 1910 tento dezert ve tvaru kola navrhnout k oslavě cyklistického závoduPaříž–Brest– Paříž.
Varianty dezertu
Občas se lze setkat se snahou některých cukrářů připravit teto dezert v jiném než tradičně prstencovém tvaru nebo obměnit jeho náplň. Obměna náplně může spočívat jak v prostém ochucení tradičního krému mousseline pralinée rumem, tak i v nahrazení tradiční náplně jinou.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuParis-brestna francouzské Wikipedii.
Gare d'Ouest-Ceinture

Gare d'Ouest-Ceintureje zrušenáželezniční stanicevPařížive14. obvodu. Nádraží bylo v provozu v letech1867–1986. Budova se nachází na adrese 232,rue Vercingétorix.
Nádraží se nachází na kilometru 2,051trati Paris-Montparnasse – Brestmezi stanicemiParis-Montparnassea Vanves-Malakoff. Je také umístěna na kilometru 12,587 zrušenélinky Petite Ceinturemezi stanicemiVaugirard-CeintureaMontrouge-Ceinture.
Stanice se nachází v jihozápadní části 14. obvodu na jižním konci uliceRue Vercingetorix, na její křižovatce sRue Paturle.
Nádraží bylo pro cestující zprovozněno v roce1867, aby se umožnil přestup na vlaky do stanice Montparnasse. Dne 23. července1934bylo nádraží stejně jako ostatní stanice linky Petite Ceinture uzavřeno pro osobní dopravu. Nadále zde zastavovaly vlaky na trati Paříž-Brest (příměstské vlaky mezi Paříží aSèvres), a to až do roku1986. Změny v plánech na výstavbu vysokorychlostní tratěLGV Atlantiqueznamenaly ukončení provozu na stanici i na této lince.
Budovu využívalaSNCF. V létě2014byla prodána pro přestavbu na kanceláře.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuGare d'Ouest-Ceinturena francouzské Wikipedii.
Charles Terront

Charles Terront(9. dubna1857Saint-Ouen–31. října1932Marseille) bylfrancouzskýprůkopník závodnícyklistiky. Závodit začal v roce 1876 spolu s bratrem Julesem, ve své kariéře vyhrál 54 závodů.
Stal se čtyřnásobným vítězemdráhovéhozávoduGrand Prix d'Angers(1876, 1877, 1879 a 1888). Vyhrálšestidennízávody v Birminghamu (1875), Chicagu, Bostonu (1879), Edingurghu a Londýně (1880).V roce 1879 vytvořil rekord, když ujel 546,3 km za 24 hodin. Věnoval se takéjízdě za motorovým vodičem, v níž se stal v letech 1888 a 1889 mistrem Francie. Na francouzském šampionátu vesprintuobsadil v roce 1883 druhé místo. K poslednímu závodu nastoupil v únoru 1893 v pařížskéGalerie des machines, kde porazilJean-Marie Correhov závodě na 1000 kilometrů.
Úspěšný byl i vsilniční cyklistice. V roce 1884 vyhrál závod Routes du Midi a v roce 1887 se stal mistrem Velké Británie v jízdě na sto mil. V roce 1891 byl vítězem prvního ročníku vytrvalostního závoduPaříž–Brest–Paříž, když ujel 1196 km za 71 hodin a 37 minut.
Na počátku kariéry jezdil navysokých kolechatricyklech. Koncem osmdesátých let 19. století začal používat moderní koloHumber Cycleso hmotnosti 21,5 kg, vybavené vyměnitelnými pneumatikami od firmyMichelin. V roce 1893 podnikl sólovou jízdu zPetrohradudoPaříže, tuto trasu urazil za 14 dní a 7 hodin.O rok později se mu podařilo dojet z Říma do Paříže.
Po ukončení sportovní kariéry provozoval cyklistický obchod vRouenu. Za své výkony obdržel předplacenou lóži vOpéra national de Paris.Louis Baudry de Sauniervydal Terrontův životopis, zmínka o jeho výkonech se objevila i v románuS prázdnou kapsou kolem světa. VNantesje po něm pojmenována ulice Rue Charles Terront.
Paris-Montparnasse

Paris-Montparnasseježelezniční stanicevPaříži.Hlavová stanicese nachází přímo na hranici14.a15. obvodunaPlace Raoul Dautry. Současná nádražní budova pochází ze 60. let 20. století. Stanice je významným dopravním uzlem, odkud vyjíždějí vlakyTGVdoBretaně, k pobřežíAtlantikuna západ a jihozápadFranciea doŠpanělska. Se svými 50 milióny cestujících ročně je čtvrtým největším nádražím v Paříži.
První nádraží Montparnasse bylo otevřeno 10. září 1840 pod názvemGare de l'Ouest – Rive Gauche(Západní nádraží –Levý břeh) na konci uliceRue de Rennes, zhruba 330 metrů od dnešního hlavního vchodu na místě, kde stojíTour Montparnasse. Protože nádraží již záhy nedostačovalo narůstající dopravě, bylo v letech 1848–1852 postaveno místo něj zcela nové. Jeho autory byliarchitektVictor Lenoir a inženýrEugène Flachat. Tato budova vydržela až do 60. let 20. století. 22. října 1895 došlo kželezničnímu neštěstí, při kterém lokomotiva, které selhaly brzdy, projela poviaduktupřes celou nádražní halu a propadla na ulici. Na konci 30. let 20. století byla přistavěna nádražní budova ve styluart deco, která později sloužila pro vlakypříměstské železnice.
Na tomto nádraží podepsal 25. srpna 1944generál von Choltitz, velitel německé posádky v hlavním městěkapitulaci, čímž skončila okupace Paříže.
Dnešní budova nádraží byla postavena v 60. letech společně s Tour Montparnasse v rámci stavební obnovyčtvrtě Montparnasse. Novou stanici vytvořili architekti Eugène Beaudouin, Urbain Cassan, Louis de Hoÿm de Marien, Raymond Lopez a Jean Saubot. Samotné nádraží je zcela obklopeno kancelářskými a obytnými budovami. V září 1969 byla na nádraží slavnostně otevřenakaple Saint-Bernard-de-Montparnasse.
V roce 1990 byla v rámci zavedení spojůTGVbudova doplněna skleněnou přístavbou, která umožnila lepší využití nádraží. Na střeše, která překrývá 22 kolejí, byl vybudován veřejný parkJardin Atlantiques pomníkem upomínajícím na protinacistickýfrancouzský odboj.
Stanice má 28 nástupišť:
Dálkové spoje jezdí především do západní a jihozápadní Francie na pobřeží Atlantiku akanálu La Manche. Do zahraničí jezdí vlaky TGV doŠpanělskaaPortugalska. Po zavedení spojů TGV byly na nádraží zrušeny všechny noční vlaky.
Z nádraží se jezdí dofrancouzských regionů:
Linky Transilien obsluhujídepartementYvelines.
Nádraží je propojeno se stanicípařížského metraMontparnasse-Bienvenüe, kde je možné přestoupit na linky4,6,12a13. Zatímco nástupiště linek 6 a 13 se nacházejí blízko nádraží, přístup k linkám 4 a 12 je po přeložení nádraží možný dlouhým podzemním tunelem spohyblivým chodníkem.
Gare Montparnasse je jediným velkým nádražím v Paříži, které není napojené na síťRER.
Na nádraží je každoročně odbaveno asi 115 000 vlaků, v průměru 315 vlaků denně. Cestujících projde v průměru 175 000 denně, ale v době zahájení prázdnin se jejich počet může zvýšit až na 400 000.
Vlaky TGV odvezly v roce 2006 25,6 milionů cestujících, 25,7 milionu v roce 2007 a 26,4 milionu v roce 2008.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuGare de Paris-Montparnassena francouzské Wikipedii.
Romain Perraud

Romain Paul Jean-Michel Perraud(*22. září1997Toulouse) jefrancouzskýprofesionálnífotbalista, který hraje na pozicilevého obránceza španělský klubReal Betis. Je bývalýfrancouzský mládežnický reprezentant.
Perraud se narodil vToulousev roce 1997 a svou mládežnickou kariéru zahájil v místním klubu Blagnac FC v roce 2007. Následně prošel akademiemi klubů Toulouse Fontaines Club a US Colomiers Football před příchodem doOGC Nice.
V roce 2014 se Perraud připojil k týmu mládežiOGC Nice.O dva roky později se připojil k A-týmu a 8. prosince 2016 Perraud debutoval v dresu Nice, a to v posledním zápase základní skupinyEvropské ligy UEFA 2016/17protiFK Krasnodarna stadionuAllianz Riviera, když odehrál celých 90 minut.Ve zápase francouzskéLigue 1se poprvé objevil 21. ledna 2018, když nastoupil na poslední minutu utkání protiAS Saint-Étienne.Jednalo se o jeho jediné utkání v dresu Nice ve francouzské nejvyšší soutěži. V sezóně ještě odehrál dvě utkání vEvropské lize, nejprve v základní skupině protiVitessenastoupil na dvě poslední minutya poté odehrál celé odvetné utkání šestnáctifinále proti ruskémuLokomotivu Moskva; v obou zápasech Nice prohrálo 0:1.
V srpnu 2018 odešel Perraud na celoroční hostování dodruholigovéhoParis FC.Debutoval 14. září 2018 při bezbrankové remíze sAC Ajaccio.O osm dní později vstřelil Perraud svůj první gól v klubu, a to při výhře 2:1 nadFC Metz.V průběhu celé sezóny odehrál 32 ligových utkání, když v základní sestavě nechyběl od svého debutu, ve kterých vstřelil 5 branek.Paris FC skončil v tabulce na konečné 4. příčce, což klubu zajistilo účast v postupovém play-off; v prvním kole však podlehli popenaltovém rozstřeluRC Lens, přičemž právě Perraud byl jediným z 10 exekutorů, který svoji penaltu neproměnil.
Dne 17. července 2019 přestoupil Perraud doStade Brestoisza částku okolo 2 milionůeuro. V klubu podepsal čtyřletou smlouvu.10. srpna 2019 v klubu debutoval, a to při remíze 1:1 protiToulouse.Ve své první sezóně v klubu, která byla zkrácena kvůlipandemii covidu-19, odehrál 20 ligových utkání.
Svou první ligovou branku v dresu Brestu vstřelil 13. září, a to do sítěDijonu. V zápase, který skončil 2:0 ještě asistoval na brankuIrvina Cardony.V následujícím ligovém kole si opět připsal dvakanadské body, a to po vstřelené brance a asistenci v utkání protiFC Lorient.V sezóně dal ještě jeden gól, 8. listopadu se prosadil do sítě budoucích šampiónůLille OSC, při výhře 3:2.
Dne 2. července 2021 přestoupil Perraud, po dvou sezónách v dresu Brestu, do anglickéhoSouthamptonuza 12 milionůeuro; v klubu podepsal čtyřletou smlouvu.V Premier League debutoval 14. srpna 2021 v zápase protiEvertonu.
K 21. září 2021
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuRomain Perraudna anglické Wikipedii.
Alphonse Areola

Alphonse Areola(*27. února1993Paříž) jefrancouzskýprofesionálnífotbalový brankářfilipínskéhopůvodu, který chytá zaanglickýklubWest Ham United FCa zafrancouzský národní tým. Oba rodiče jsouFilipínci..
Aréola podepsal profesionální smlouvu sParis Saint-Germainv červenci 2009 (ve svých 16 letech).V A-mužstvu PSG debutoval 18. května 2013, kdy nahradil ve 48. minutě zápasu sBrestembrankářeSalvatora Sirigu. Byla to vítězná premiéra, utkání skončilo výhrou pařížského klubu 3:1 (v tomto zápase se loučil s kariérou a s domácími fanoušky PSG slavný anglický záložníkDavid Beckham).
Hostoval ve spoustě klubů. Nejvýznamnější bylo jeho hostování vRealu Madridv sezóně2019/20ze kterého si odnesl ligový titul.
Sfrancouzskou fotbalovou reprezentací do 20 letzískal v roce 2013 titul mistra světa v této kategorii. NaMistrovství světa hráčů do 20 let 2013v Turecku se stal hrdinou finálového střetnutí proti Uruguayi, když vychytal vpenaltovém rozstřeluprvní dva střelce jihoamerického týmu,Emiliana VelázquezeaGiorgiana De Arrascaetu. Francie po bezbrankovém průběhu zápasu iprodlouženízvítězila v rozstřelu 4:1 a zajistila si první titul mistrů světa v kategorii U20.
Do budoucna nevyloučil start vefilipínské fotbalové reprezentaci.Nicméně 6. září 2018 debutoval vefrancouzské reprezentaciv zápaseLigy národůprotiNěmecku, a tak přišel o možnost oblíkat dres filipínského národního týmu.
Siméon Garangeau

Siméon Garangeau, celým jménemJean-Siméon Garangeau(narozen v roce1647, zemřel 25. srpna1741vSaint-Malo), byl stavitel vojenských objektů. Byl žákem slavného francouzského vojenského staviteleVaubana.
Poté, co nastoupil vojenskou službu jako dobrovolník v roce 1673 vMaastrichtu, stal se kapitánem 7. regimentu infanterie v Champagne. Utrpěl zranění, a proto ho jeho znalosti geometrického kreslení, které získal díky svému otci truhlářskému mistrovi, předurčily k tomu, aby se orientoval uměleckým směrem.
Po cestách doItálieaAngliese stal v roce 1677 architektem vPařížia v roce 1678 inspektorem budov veVersaillesaFontainebleaua královským stavitelem. Z této pozice pak dohlížel nad pracemi na zbrojnici vMarseillev roce 1679 a v roce 1682 byl povolán doBrestu, kde je autorem kostela svatého Ludvíka (Église Saint-Louis de Brest). Po deseti letech v Brestu jejSébastien Le Prestre de Vaubanv roce 1691 jmenoval „hlavním stavitelem a ředitelem pro opevnění vSaint-Malo, kde zůstal až do své smrti v roce 1741, měl rovněž na starost opevnění v Horní Normandii. Dohlížel nad rozšiřovánímSaint-MaloaSaint-Servais.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůCap Fréhelna francouzské Wikipedii aSiméon Garangeauna francouzské Wikipedii.
Constant Puyo

Charles Émile Joachim Constant PuyozvanýCommandant Puyo(*1857Morlaix,Finistère,Francie-1933Paříž) byl francouzskýpiktorialistickýportrétnífotograf. Byl členem spolkuFotosecese, kruhu vysoce kreativních a vlivných fotografů, jejichž úsilí pomohlo vynést fotografii na úroveň umělecké formy.
Po studiích naÉcole PolytechniquePuyo vstoupil do armády. Kolem roku 1889 začal působit jako amatérský fotograf. V roce 1894 vstoupil doPhoto-Clubu de Paris, kde se zúčastňoval každoročních výstav.
Ve své knizeNotes sur la Photographie artistiquez roku 1896 se zaobíral záležitostmi fotografické techniky a teorie. V roce 1902 odešel z armády a věnoval se výlučně fotografii a stal se členem spolkuFotosecese. Některé z jeho práce byly otištěny v magazínuAlfreda StieglitzeCamera Work. Spolu se svými krajanyRobertem Demachyma René Le Beguem měli v roce 1906 výstavu v StieglitzověGalerii 291vNew Yorku. Puyo často s fotografiemi manipuloval, velmi rád používal rozostření, aby v jeho fotografiích dosáhnout "impresionistickéhoúčinku". Jehofotografie krajinyčasto pořizoval vrozptýleném světle, které dává scéně snový aspekt. Využíval a zobrazoval také odrazy světla a odlesky vody. Spolu se svým současníkemRobertem Demachympoužíval a vylepšil procesgumotisku.
Po opuštění Fotoklubu a přibližující se válkou v roce 1914 vstoupil Puyo do armády. Zastával hodnostkapitána(odtud přezdívka„Commandant Puyo“). Fotografii se věnoval až do své smrti, pořádal výstavy, semináře a psal knihy o fotografické teorii. V roce 1931 zorganizoval se svým přítelem Demachym retrospektivu v Paříži.
Constant Puyo byl také členem spolkuLinked RingaSociété française de Photographie(SFP). Sbírka jeho fotografií je nyní vMuzeuNicéphore NiépcehovChalon-sur-Saône.