La loca

La loca(psáno iLa Loca, též uváděno jakoJuana la Loca) jeoperao třech dějstvích italsko-amerického skladateleGiana Carla Menottihona vlastní libreto z roku 1979. Zachycuje epizody ze života španělská královnyJany Šílenéa zejména její komplikovaný vztah se třemi muži určujícími její životní osudy, otcemFerdinandem Aragonským, manželemFilipem Sličnýma synemKarlem V.
Menotti operu napsal pro slavnou sopranistkuBeverly Sills, která jí zakončila svou kariéru. Vznikla poměrně rychle, v době příprav však ještě nebyla hotova a podle legendy musela zpěvačka skladatele zamknout v místnosti, aby partituru dokončil.Při přípravách premiéry prohlásila, že „nikdy v životě [jsem] nepracovala na nějaké postavě tak usilovně“, a vyjádřila úlevu, že vzhledem k završení její kariéry tato úloha bude „poslední nová hudba, kterou se kdy budu muset naučit“.
S Beverly Sills v titulní roli měla opera premiéru nejprve 3. června 1979 v Civic Theatre vSan Diegu.Od začátku sezóny 1979/80 byla Sills ředitelkouNew York City Operaa tam přenesla i inscenaci Menottiho opery.Newyorská premiéra se konala 16. září 1979 (z tohoto představení existuje i soukromý zvukový záznam). Poslední z reprízLa loca17. listopadu téhož roku byla také posledním operním představením, ve kterém vystoupila na jevišti před odchodem na odpočinek.
Kritická reakce chválila výkon hlavní hrdinky, jež se v tragické postavě královny našla („Slečna Sills zpívala to vše s fascinujícím zápalem a nasazením. Nebylo pochyb, že tato hudba přímo a konkrétně apelovala na její vnímání a city.“), její úsudek o opeře samotné však byl spíše negativní – označila ji mimo jiné za „nenapravitelně plytkou“ a „nabubřelou“.
Menotti po odchodu Sills operu stáhl a podobil revizi. Nová verze měla roku 1982 premiéru na Festivalu dvou světů v italskémSpoletua 1. června 1984 na Festivalu dvou světů v americkémCharlestonu; hlavní úlohu převzala Adriana Vanelli, mužskou trojroli Luis Otey.Ani tuto verzi však kritika nepřijala s nadšením, například kritikThe New York TimesoznačilLa locuza „tristní záležitost“ a napsal: „...pan Menotti naservíroval směs smyslné žádostivosti, bodání dýkou, týraných manželek a ječících dětí; to nebyla historie, to byla hysterie. Hudba se, bohužel, příliš často jevila stejně hysterická, stejně banální, nedostávalo se jí pokoje a důstojnosti.“ – avšak s uznáním, že „Orchestrace pana Menottiho je dovedná a průzračná a v ústřední roli Juany stvořil živoucí postavu, která je zkouškou pro schopnosti kterékoli zpívající herečky. Jeho melodie jsou často přesvědčivé, nejpozoruhodněji okouzlující interakce mezi matkou a dítětem na začátku třetího jednání.“K dalším nastudováním prozatím nedošlo.
Dvě flétny, pikola, dva hoboje, anglický roh, dva klarinety, basklarinet, dva fagoty, čtyři lesní rohy, tři trubky, tři pozouny, tuba, tympány, dvě bicí soupravy, harfa, klavír, smyčce; za jevištěm: dvě trubky.
(1. obraz –Lierre1496) Na zámku v brabantském Lierre šestnáctiletá kastilská princezna Juana, v doprovodu svých dvorních dam a chůvy, s rozechvěním očekává svého předurčeného ženicha, burgundského vévodu Felipa zvaného Sličný. Vévoda přichází a s Juanou v sobě nacházejí vzájemně ihned zalíbení. Narychlo přivolaný duchovní neprodleně provádí svatební obřad.
(2. obraz –Brusel1504) Juana sídlí s Felipem v Bruselu. Povila mu šest dětí, ale jejich soužití není šťastné, Felipe je jí často nevěrný. Po princenzině boku věrně stojí Miguel de Ferrara, její beznadějný ctitel. – K Juaně přichází poselstvo vedené toledským biskupem Ximenem a přináší jí zprávu o smrti její matky, královnyIsabely. Juana je dědičkou kastilského království, ze strachu opustit Felipa se však zdráhá odjet do Španělska. To by vyhovovalo i jejímu ctižádostivému otci, aragonskému králi Fernandovi, který Juanu biskupovými ústy vyzývá, aby se koruny vzdala a správu svého království přenechala otci. Juana však odmítá, v čemž ji podporuje Miguel – jen její mateřské dědictví ji chrání před manželem, který ji nemiluje, a otcem, který baží jen po moci. Na stranu tchána se překvapivě staví Felipe, který na Juanu naléhá a dovolává se její lásky; má však v úmyslu regentství převzít sám. Juana však i jemu odolá a abdikační listinu nepodepíše. Rozzuřený Felipe ji prohlásí za šílenou a nechá ji zamknout v jejích komnatách.
(3. obraz –Burgos1506) Felipe a Juana jsou ve Španělsku. Felipe umírá na náhlou nemoc, na jeho smrtelném loži ho konejší jeho favoritka Doña Manuela. Juana, která ji zde zastihuje, ustřihne Doně Manuele vlasy a zraní ji v tváři. Felipe prosí svou choť o odpuštění a umírá.
(Tortoles 1509) Juana, truchlící stále po svém manželovi, se zastavila na noc poblíž Torteles se svým průvodem, který zahrnuje i Miguela i rakev s Felipovou mrtvolou. Navštíví ji Fernando, který za ni již tři roky vede státní záležitosti, aby jí poskytl útěchu. Avšak přináší s sebou opět abdikační listinu, a když ji Juana opět odmítá podepsat, nechá ji prohlásit za nepříčetnou. Odvádí její služebnictvo i děti včetně mladého Carlose a ponechává u ní jen nejmladší dceru Catalinu. Stráž nad královnou, jež má být internována v klášteře klarisek v Tordesillas, má držet markýz de Denia.
(1. obraz –Tordesillas1517) Fernando zemřel a nyní vládne Juanin syn Carlos, královna je však stále držena v klášteře. Carlos ji přichází navštívit, ale pokus o usmíření brzy ztroskotá. I on přináší matce abdikační listinu, Juana mu však dá stejnou odpověď jako jeho otci a dědovi. Její syn ji proto nechává v internaci.
(2. obraz –Tordesillas1555) Dlouholeté vězení se podepsalo na Juanině fyzickém i psychickém stavu: nyní skutečně trpí stihomamem a přeludy. Navštěvuje ji zestárlý Miguel, z něhož se stal kněz. Královna, která musela zakusit tolik zklamání a příkoří, umírá v jeho náručí a ve smrti konečně nalézá ztracenou svobodu.