Ludvík Jagellonský

Ludvík Jagellonský(chorvatsky:Ludovik,maďarsky:Lajos;slovensky:Ľudovít;1. července1506Budín–29. srpna1526Moháč) byl v letech 1516 až 1526králčeský,chorvatskýauherský(jakoLudvík II.) amoravskýmarkrabě. Jeho otcem byl český a uherský králVladislav II. Jagellonský, matkoufrancouzskáhraběnkaAnna z Foix a Candale, která za porod toužebně očekávaného mužského dědice zaplatila životem. Byl zabit běhembitvy u Moháčev boji protiOsmanům, jejichž vítězství vedlo k osmanskéanexivelké části Uher.
Dne23. července1503porodila královnaAnna z Foixsvému chotiVladislavovi Jagellonskémujeho prvního toužebně očekávaného potomka, dceruAnnu. To pomohlo uvolnit v té době již velmi napjaté vztahy mezibudínskýmkrálovským dvorem ařímskýmkrálemMaximiliánem I., který Vladislavovi okamžitě nabídl sňatek Anny s některým ze svých vnuků (Ferdinanda Habsburskéhosi Anna později skutečně vzala).
Návrh na dynastické spojení našel u krále Vladislava příznivý ohlas. Po jeho vážném onemocnění se však zdálo, že tento krok sotva půjde prosadit mírovou cestou, neboť tzv. uherská „národní“ strana nechtěla připustit, aby se v budoucnu stal znovu panovníkem v Uhrách cizinec. Přesto Maxmilián požádal již v polovině roku1504o princezninu ruku. Vladislav začal navzdory odporu uherské šlechty vyjednávat s Habsburky, s podporou královny Anny.
Dne 1. července1506se narodilo druhé dítě Vladislava Jagellonského a Anny z Foix, syn Ludvík. Král Vladislav měl konečně mužského dědice. Přestože byl chlapec velmi slabý, udržel se při životě. UžMaxmiliánem20. března1506byl zaslíben Maxmiliánově vnučceMarii.
Sňatky mezi dětmi Vladislava Jagellonského a vnukyMaxmiliána I. Habsburskéhobyly dohodnutyroku 1515 ve Vídniza přítomnosti polského králeZikmunda I. Starého, Vladislavova bratra.
V době Vladislavovy smrti bylo Ludvíkovi pouhých deset let. Podle toho se mu také přezdívalo „Ludvík Dítě“. Jeho otec, který byl dlouhá léta vážně nemocný, jej však dokázal navzdory svojí vnitropolitické bezmocnosti prosadit a nechat korunovat již roku1508za uherského krále a o rok později také za krále českého. Poručníkem nezletilého panovníka se až do jeho dospělosti stalpolskýkrál alitevskývelkoknížeZikmund I. Starý, Vladislavův nejmladší bratr, a římský císař Maxmilián I.
Stejně jako Vladislav pobýval Ludvík především v uherskémBudíně, doČechzavítal jen výjimečně. Českou politickou scénu tehdy ovládaly spory mezi vlivnými skupinami panstva a rytířů. Největší vliv získaly skupiny, v jejichž čele stáli nejvyšší purkrabí českého královstvíZdeněk Lev z Rožmitálu, který bylde factozástupcem krále v době jeho nepřítomnosti, a jeho soupeř, nejvyšší hofmistrVilém II. z Pernštejna.
Roku1520dokonce hrozila občanská válka. Král však přijel do země až o dva roky později (1522). Tehdy se pokusil restaurovat panovnickou moc reorganizací české komory. Snažil se přimět stavy, aby jí navrátily rozchvácený královský majetek (především hrady) a odňal jim správu královských financí. Propustil zemské úředníky včetně Zdeňka Lva z Rožmitálu, který byl obviněn ze zpronevěry zemských peněz, a dosadil do úřadů nové lidi. Na dobu, kdy bude král pobývat mimo zemi, byla ustanovena zemská vláda v čele s knížetemKarlem z Minstrberka, vnukemJiřího z Poděbrad, jakohejtmanem. Jakmile však král opustil zemi, vrátilo se vše do starých kolejí a rozbroje vypukly znovu.
Stejně jako český stát zmítaly se také Uhry za jagellonské vlády v naprosté anarchii. Na stavovském sněmu získala převahu střední šlechta, která měla prvotní zájem na zvyšování povinností poddaných, což vedlo k formování a utužování tzv. druhéhonevolnictví. V době Ludvíkovy nezletilosti měli zemi spravovat místodržícíostřihomskýarcibiskupkardinálTomáš Bakócs,Jan BornemiszaaJiří Braniborsko-Ansbašský. Sebevědomá šlechta, nesnášející cizince, jim však vůbec nedovolila ujmout se regentské vlády a zvolila si vlastní regentskou radu, která se skládala z šestnáctizemanů, šesti církevních prelátů a šesti baronů.
Úpadek uherského státu se projevil nejen ve vnitropolitické slabosti, ale také v ústupu z pozice středoevropské mocnosti, kterou zastával za vládyMatyáše Korvína.
Velkým zahraničně politickým problémem, který v té době musel Ludvík řešit, byly útokyosmanských Turků, kteří zBalkánuvážně ohrožovali střední Evropu. Tlak zesílil zvláště poté, když roku1521dobyli uherskou pohraniční pevnostBělehrad, a otevřeli si tak přístup do uherských nížin. Roku 1521 rozhodl uherský sněm o vybírání daní na nájemžoldnéřů, ale většina vybraných peněz skončila v rukách šlechty. Uherské stavy neviděly situaci příliš reálně a spoléhaly se na zahraniční pomoc.
Dne13. ledna1522se Ludvík Jagellonský vBuděoženil se svou dohodnutou nevěstouMarií Habsburskou.
Počátkem roku1526přišly do Uher zvěsti o přípravách Turků na válku. Ludvík se obrátil o pomoc na řadu evropských vládců, napapeže,benátskéhodóžete,anglickéhokráleJindřicha VIII.a také své příbuzné, polského krále Zikmunda I. a rakouského arcivévoduFerdinanda. Navzdory hrozícímu nebezpečí se mu jí však dostalo pouze ve velmi omezené míře. Papežská kurie poslala finanční obnos, ale kladla si zároveň podmínku, že část těchto peněz musí být využita v boji proti v Uhrách se šířícímuluteránství.
Uhry zůstaly v přípravách na válku s Turky osamocené. Ludvíkovi se nepodařilo postavit dostatečně velkou armádu, jeho výzvy neuposlechla ani uherská šlechta. Na pomoc přišly jenom pomocné oddíly z Čech aMoravy. Pomoc z rakouských zemí, kterou přislíbil arcivévoda Ferdinand, se nedostavila včas. Navíc jagellonské vedení nemělo pro nastávající boj jasně stanovenou taktiku. Srážka křesťanského vojska s více než dvojnásobně početnou a výborně vycvičenou armádou tureckéhosultánaSulejmana I.dopadla katastrofálně. Dne29. srpna1526bylo uherské vojsko rozdrceno vbitvě u Moháče. Ludvík se po prohrané bitvě na útěku utopil v bažinách kolem Moháče. Jeho tělo bylo pohřbeno veStoličném Bělehradědo královské hrobky, vedle jeho rodičů. Jeho osobou vymřela česko-uherská větevjagellonskédynastie.
Ludvíkovou manželkou bylaMarie, sestra rakouského arcivévody Ferdinanda Habsburského, ženou Ferdinanda naopak Ludvíkova starší sestraAnna. Tak mohliHabsburkovéuplatňovat nárok na uherský a český trůn, které také roku1526získali. Na rozdíl od uherského království však české stavy dědické nároky Ferdinanda Habsburského neuznaly a trvaly na svobodné volbě. Ludvík sám měl jediného potomka, kterým byl nemanželský synJános Wass.