Muškátovník vonný

Muškátovník vonnýnebolimacizeň(Myristica fragrans) je neopadavýstromdosahující výšky až 15 metrů, obvykle však bývá menší. V menším množství se používá jako koření, ve větším množství je tohalucinogennídroga.
Rozkvétá bledě žlutými voskovitými vonnýmikvěty, dozrávají na něm bobule kulovitého až hruškovitého tvaru, které obsahujísemeno, jež se nazývámuškátový oříšek. Dužnatý míšek, který slouží jako jeho obal, se suší a připravuje se z nějkořenízvanémuškátový květ. Muškátovník roste ve vlhkýchtropech, a sice jen v dobře odvodněné půdě, na místech, kde průměrně roční srážky dosahují kolem 2540 mm a celoroční průměrná teplota neklesá pod 26 °C.
StarověcíEgypťané,Féničané,ŘekovéaŘímanénevěděli vůbec o tomto výborném koření, které se zřejmě nedostalo doStředozemíaž do6. století, kdy se zásilka s muškátem dostala doKonstantinopolebezpochyby zIndie. Zakrátko začala malá množství tohoto koření docházet do jižníEvropy. Obchod meziIndiíaStředozemímbyl v rukouarabskýchaindickýchnámořních kupců, kteří dovedli využívat tradovaných znalostí o účincíchmonzunovýchvětrů, aby propluliArabským mořempřímo a v nejkratší době. Po mnoho století museliŘekovéi ostatní evropští mořeplavci překonávat mnohem větší vzdálenosti podél pobřeží. AleAlexandrijštímořeplavci uměli využívatmonzunovýchvětrů od uveřejnění Hippalova spisuProudy v Eritrejském mořiroku 80 n. l.; v něm tento alexandrijský mořeplavec vysvětloval fakta, která omonzunovýchvětrech získal od arabských mořeplavců o několik desítek let dříve. Od něho se poučovali v navigování námořní kapitáni. Dokonce ani poté však Alexandrijští nepřevzali obchod kořením do svých rukou, možná proto, že neměli nezbytné kontakty vIndiia dále na Východě a nemohli soutěžit s islámskou obchodní sítí.
Tak bylaEvropapo sedm nebo osm století zásobována muškátovým oříškem a květem od Arabů, kteří je prodávali za závratné ceny a udrželi obchodní monopol pomocí jednoduchého způsobu – utajením zdroje dodávek.
Ale mezi nevypočítatelnými cennými výsledky první cestyVasca da Gamyna Dálný východ bylo objevení muškátovníků rostoucích na ostrovechAmbonaBandav souostrovíMoluk. Tajemství bylo vyzrazeno,arabskýmonopolbyl brzy rozbit, aby se obnovil jakomonopolportugalský, který vydržel do17. století. Tehdy se ostrovů násilím zmocniliHolanďané, pokročilejší zastáncikapitalismunež jejich předchůdci. Pokusili se omezit výskyt muškátovníku vonného pouze na Ambon a vymýtit všechny stromy na sousedních ostrovech. Ale běda soukromému vlastnictví – místníholubirádi zobali plody muškátovníku a pilně rozsévalisemenapo celém ostrovním moři v oblasti svého doletu, jak to dělávali odjakživa. Přece jen po vymýcení muškátovníku na větších ostrovech podrželiHolanďanémonopoltak dlouho, dokud se jim dařilo držet ostatníEvropanyv patřičné vzdálenosti od Kořenných ostrovů. Aby zachovali vysoké ceny muškátu, neváhali spálit veliké množství tohoto koření roku1760vAmsterodamu.
Tak až do doby kolem roku1800bylo pěstování muškátovníků omezeno uměle na dva malé ostrovy vMolukách, plané stromy rostly také na okolních ostrovech. Roku1776získal jakýsi Francouz několik mladých rostlin a muškátovník byl uveden naMauritius. To ještě nestačilo zlomit holandský monopol, který přežil až do chvíle, kdy anglickýbotanikChristopher Smith, člen ctihodnéVýchodoindické společnosti, navštívil Moluky, nasbíral si tu asi sedmdesát tisíc sazenic muškátovníků, převezl je doPenangua rozeslal doKalkaty, do zahrad v Kew a naCejlon, kde jeho malý hájek muškátovníků stále ještě vzkvétá vperadeníjskézahradě u Kandy. Od těch dob začaly být muškátový oříšek i květ levnější.
Původními pěstiteli museli býtIndonésané.
Samotný původ slova „muškát“ neodkazuje kMolukám– místu původu muškátovníku, ale k arabskému městuMaskat(arabskyمسقط‎ –masqat) v dnešnímOmánunaArabském poloostrově, kde se s muškátovými oříšky obchodovalo a odkud toto koření ve středověku šířilo i do Evropy. Prapůvod slovaMaskatnení jasný, můžeme jej hledat buď vestaroperštině, kde znamená „silně vonící“ (s tím pravděpodobně souvisí i starořecké slovo propižmo: „μοσχο“ –moscho); nebo v arabštině, kde mimo jiné označuje kotviště, skrýš či zapadlé místo. Na Ptolemaiově mapě Arábie je zakresleno město zvanélatinskyCryptus Portus(doslova „Skrytý přístav“), což může souviset s tímto arabským slovem. O přesné poloze tohoto antického přístavu se vedou spory.Do češtiny se slovo „muškát“ dostalo pravděpodobně přes další evropské jazyky – italštinu(moscato), němčinu(Muskat)nebo francouzštinu(muscade).
Při obvyklém používání v kuchyni a cukrářské výrobě muškát postrádá jakoukoliv psychoaktivitu. Žádný ze starověkých národů zřejmě nerozeznal jeho vlastnostihalucinogenu. Avšak každý, kdo dokázal použít čtyři nebo pět gramů mletého muškátu nebo odpovídající množství tzv. muškátového másla, které se získává vylisováním prasklého muškátového oříšku i s míškem mezi rozpálenými deskami, trpěl příznaky těžkéintoxikace, doprovázenéhalucinacemi. Nositelem bioaktivního efektu muškátového ořechu je methoxy substituovaný derivát safrolu, látkamyristicin, v čisté formě bílá voskovitá látka nerozpustná ve vodě. Tato chemikálie je atypickým anticholinergikem, jež působí v nižších dávkách stimulaci nervové soustavy, která při vyšších dávkách přechází v atypický pseudodeliriantní efekt, přesný mechanizmus účinku však není stále znám. Látka je toxická, halucinace jí navozené jsou snové, podobné jako u jiných anticholinergik jako je například difenhydramin, na rozdíl od těchto látek ovšem muškátový ořech nemá tak agresivní halucinogenní profil. Nástup je velice pomalý, několik hodin trvající a u nízkých dávek téměř nezřetelný. Mimo myristicin obsahuje semeno muškátovníku i různéfenolya myristicinu velice podobný elemicin, u něhož je ovšem aktivita sporná. Nízké psychoaktivní dávky jsou přes mírnou neurotoxicitu relativně bezpečné, ořechy jsou v místech rozšíření tohoto stromu běžně žvýkány coby povzbuzující prostředek a afrodiziakum.
Je využíván jakokoření, dříve i dopiva, nyní do zeleniny, salátů, polévek, pečiva, cukroví, uzenin i kořeněných směsí.