Indonésie

Indonésie, plným názvemIndonéská republika, je stát v jihovýchodníAsiiaOceániitvořený 17 508 ostrovy. S více než čtvrt miliardou obyvatel jde o čtvrtý nejlidnatější stát světa a rovněž o stát s největším počtem obyvatel hlásících se kislámu. Státním zřízením země jerepublikas volenýmprezidentemaparlamentem. Hlavním městem Indonésie jeJakarta. V důsledkuznečištění,přelidněnía postupného potápění Jakartyvzniká městoNusantara, které by se v budoucnu mělo stát hlavním.Na pevnině hraničí Indonésie sPapuou Novou Guineou,Východním TimoremaMalajsií. Na moři sousedí seSingapurem,Filipínami,Austrálií,Palau,ThajskemaindickýmúzemímAndamany a Nikobary.
Indonéské souostroví bylo významným obchodním centrem nejméně od 7. století, kdy královstvíŠrívidžajaobchodovalo sČínouaIndií. Místní vládci postupně začali přebírat indickou kulturu, náboženské a politické modely ahinduistickáabuddhistickákrálovství vzkvétala. Indonéská historie byla ovlivněna snahami cizích mocností ovládnout jejípřírodní bohatství. Muslimští obchodníci přinesliisláma evropštíkolonialistéspolu v dobězámořských objevůbojovali o ovládnutí obchodu s kořením naMolukách. Po třech a půl stoletíchnizozemskénadvlády získala Indonésie podruhé světové válcenezávislost. Turbulentní moderní historie země byla ovlivněna přírodními katastrofami,korupcí,separatismem,demokratizacía obdobími prudkých ekonomických změn.
Obyvatelstvo souostroví patří k mnohaetnickým,jazykovýmanáboženskýmskupinám. V Indonésii došlo k vývoji sdílené identity definované společným jazykem, etnickou a náboženskou pluralitou uvnitř většinově muslimské společnosti, umožněnou historickou zkušeností s kolonialismem a bojem proti němu. Indonéské národní motto, „Bhinneka Tunggal Ika“ („Jednota v rozdílnosti“, doslova „Mnoho, ale jeden“) vyjadřuje rozdílnost, která zemi charakterizuje. Navzdory obrovské populaci a hustému zalidnění se v zemi nacházejí obrovské oblasti divočiny s druhou největšíbiodiverzitouna světě. Indonésie má velké přírodní bohatství, ale přesto je zdechudobarozšířeným problémem. Navzdory problémům s chudobou je Indonésie 19. největší ekonomikou světa, a je proto jednou ze zemí skupinyG20. Je také členemSdružení národů jihovýchodní AsieaAsijsko-pacifického hospodářského společenství.
Název Indonésie je odvozen od latinského slovaIndusznamenajícího „Indie“ a řeckého slovanesosznamenajícího „ostrov“.Jméno bylo poprvé použito v 18. století, dlouho před vznikem nezávislé Indonésie.V roce 1850 navrhl anglický etnologGeorge EarloznačeníIndunésané(Indunesians) aMalajunésané(Malayunesians) pro obyvatelstvo „Indického resp. Malajského souostroví“.V téže publikaci Earlův studentJames Richardson Loganpoužil termín Indonésie jako synonymum proIndické souostroví.Nizozemští akademici věnující se jihovýchodní Asii však termín nepřejali. Namísto něj označovali oblast jakoMalajské souostroví(Maleische Archipel),Nizozemskou východní Indii(Nederlandsch Oost Indië), lidově téžIndië,Východ(de Oost) aInsulinde.
Od roku 1900 se termín Indonésie stal standardem v akademickém prostředí mimo Nizozemsko a indonéské nacionalistické skupiny jej přejaly pro účely své politické prezentace.Adolf BastianzBerlínské universityzpopularizoval označení svou knihouIndonesien oder die Inseln des Malayischen Archipels, 1884–1894. Prvním akademikem, který termín Indonésie použil, bylSuwardi Suryaningrat(Ki Hajar Dewantara) když v roce 1913 otevřel tiskovou agenturu pojmenovanouIndonesisch Pers-bureau.
Fosilní pozůstatkyHomo erectus, někdy nazývaného Člověk jávský naznačují, že Indonéské souostroví bylo obydleno před 2 miliony až půl milionem let.Moderní člověkmigroval z Afriky do jihovýchodní Asie před více než 60 tisíci lety.Před jedním milionem let až 50 000 lety obýval ostrovFloressamostatnýlidskýdruhHomo floresiensis.
Austronésané, kteří v současnosti tvoří většinu populace, migrovali do jihovýchodní Asie zTchaj-wanu. Do Indonésie dorazili okolo roku 2000 př. n. l. a s rozšiřováním po souostroví začali vytěsňovat domorodéaustraloidníobyvatelstvo do oblastí na východě.Díky ideálním podmínkám pro zemědělství a zvládnutí pěstovánírýžeokolo roku 800 př. n. l.se mohly rozvíjet vesnice a města, které nakonec daly základ prvním královstvím existujícím asi od roku 100 n. l. Díky strategickému umístění Indonésie rostl jak obchod mezi ostrovy, tak i mezinárodní obchod. Obchodní spojení sIndiíaČínoubylo navázáno několik století př. n. l.Od té doby hrál obchod v indonéské historii zásadní roli.
Od sedmého století n. l. existovalo a prosperovalo mocné královstvíŠrívidžaja, které bylo ovlivněnobuddhismemahinduismem, které do něj byly přineseny díky intenzivním obchodním vztahům s okolím.Mezi osmým a desátým stoletím naJávěprosperovaly a následně upadly dvě mocné zemědělské dynastie, buddhistickáSailendraa hinduistickáMataram. Obě vybudovaly okázalé náboženské památky, Sailendra vybudovalaBorobudura Mataram za sebou zanechalaPrambanan. Ve 13. století vzniklo na východě Jávy hinduistické královstvíMadžapahita za vlády panovníkaGajaha Madyse jeho vliv rozšířil do většiny Indonésie. Toto období je někdy označováno za „zlatou éru“ indonéských dějin.
Ačkoliv muslimští obchodníci poprvé navštívilijihovýchodní Asiiv období raného islámu, první doklady o islamizaci obyvatelstva sahají teprve do13. stoletína severSumatry.Další indonéské oblasti začaly postupně přebírat islám, který se do konce 16. století stal dominantním náboženstvím na Jávě a Sumatře. Ve většině případů se islám smísil s existující kulturou, čímž vznikla dominantní forma indonéského islámu.
První Evropané přistáli v Indonésii v roce 1512, kdy seportugalštíobchodníci, které vedlFrancisco Serrão, pokusili ovládnout zdrojemuškátového oříšku,hřebíčkuakubébynaMolukách.Angličtíaholandštíobchodníci jej brzy následovali. V roce 1602 vzniklaHolandská Východoindická společnosta stala se dominantní evropskou silou. Zanikla po bankrotu v roce 1800 a nizozemská vláda prohlásilaNizozemskou východní Indiiza svou kolonii.
Po většinu koloniálního období byla nizozemská kontrola souostroví mimo pobřežní pevnosti minimální. Až na začátku 20. století se nizozemský vliv rozšířil po celém území dnešní Indonésie. Muslimy ze sultanátuAcehse podařilo podrobit až v roce 1903 po dlouhésvaté válce, kterou vedli proti Nizozemcům.
Nizozemskou vládu ukončiladruhá světová válkaajaponskáinvazea následná okupace Nizozemské východní Indie, které podnítily k aktivitě dříve potlačované hnutí za nezávislost.Dva dny po japonské kapitulaci v srpnu 1945 vyhlásilSukarno, vlivný nacionalistický lídr, nezávislost Indonésie a byl jmenován jejím prezidentem.Nizozemsko se pokusilo opětovně získat kontrolu nad Indonésií aozbrojený a diplomatický bojskončil v prosinci 1949, kdy Nizozemsko pod mezinárodním tlakem uznalo indonéskou nezávislost.
Sukarno posunul zemi oddemokraciekautoritářské vláděa udržoval se u moci balancováním mezi opozicí tvořenou armádními složkami aKomunistickou stranou Indonésie.Pokus o puč 30. září 1965 byl potlačen armádou, která rozpoutala násilnou protikomunistickou kampaň. Jejím projevem byla událost, která je označována jakoIndonéský masakr. Ten si (během pouhých několika měsíců přelomu let 1965–1966) vyžádal mezi 500 tisíci až milionem obětí, a je tak jedním z největších vyvražďování 20. století. Jeho důsledkem bylo rozprášení komunistické strany.Velitel armády, generálSuharto, vytlačil politicky oslabeného Sukarna a v březnu 1968 byl jmenován prezidentem. Jeho vláda „Nového řádu“byla podporovánaSpojenými státya otevřela Indonésii zahraničním investicím, které byly hlavním důvodem tří desetiletí nepřetržitého ekonomického růstu.Autoritářská vláda „Nového řádu“ byla ovšem obviňována zkorupcea potlačování opozice.
V letech 1997 a 1998 byla země zasaženaAsijskou finanční krizí,která vedla k propadu popularity vlády a masivním protestům.Suharto 21. května 1998 rezignoval.V roce 1999 se od Indonésie po pětadvacet let dlouhé okupaci spojené s represí místního obyvatelstva, která byla mezinárodním společenstvím odsuzována jako brutální,odtrhlVýchodní Timor, který byl nelegálněanektovánv roce 1975.Demokratizační proces po Suhartově rezignaci obsahoval například program vedoucí k větší autonomii regionů. V roce 2004 se konaly první přímé prezidentské volby. Politická a ekonomická nestabilita, sociální napětí, korupce a terorismus však demokratizaci zpomalují. Ačkoliv jsou vztahy mezi různými náboženskými a etnickými skupinami většinou dobré, v některých oblastech zůstává násilí významným problémem.Politická dohoda o ukončení konfliktu naAcehubyla dosažena roku 2005.
Indonéská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se dvěma vodorovnými pruhy, červeným a bílým.
Indonéský státní znak je tvořen zlatýmgarudou, který drží bílou stuhu s černým nápisemBhinneka Tunggal Ika(českyJednota v rozmanitosti) a se štítem na hrudi. Štít se skládá z pěti znaků představujících Pancasilu, pět zásad národní indonéské filosofie.
Indonéská hymna je píseňIndonesia Raya(českyVelká Indonésie). Hudbu složil v roce 1928 Wage Rudolf Supratman.
Indonésii tvoří 17 508 ostrovů, z nichž je asi 6000 obydlených.Ostrovy se rozkládají na obou stranáchrovníku. Největšími jsouJáva,Sumatra,Kalimantan(indonéská částBornea),Nová Guinea(sdílená sPapuou Novou Guineou) aSulawesi. Na pevnině sousedí Indonésie s Malajsií na ostrovech Borneo aSebatik; s Papuou Novou Guineou na ostrově Nová Guinea a s Východním Timorem na ostrověTimor. Na severu sousedí přes mořské úžiny též s Filipínami a Singapurem a na jihu s Austrálií. Hlavní město Jakarta se nachází na Jávě a je největším městem Indonésie. Dalšími velkými městy Indonésie jsouSurabaja,Bandung,MedanaSemarang.V roce 2019 představil prezident země záměr o přestěhování hlavního města z ostrovaJávana ostrovBorneodo provincieVýchodní Kalimantan, dle detailních studií, jež byly vypracovány.Zde bylo postaveno nové městoNusantara.
S rozlohou 1 919 440 kmje Indonésie patnáctou největší zemí světa.Průměrná hustota zalidnění je 134 osob na km, což řadí Indonésii na 79. místo na světě,ale na Jávě, nejlidnatějším ostrově světa, dosahuje hustota zalidnění 940 osob na km.Nejvyšší horou země je s výškou 4884 mPuncak Jayana ostrově Nová Guinea.JezeroTobaje díky rozloze 1145 kmnejvětším indonéským jezerem. Největší řeky, napříkladMahakamaBarito, se nacházejí na ostrově Kalimantan a slouží jako významné dopravní cesty spojující sídla na svých březích.
Jelikož se Indonésie nachází na okrajíchPacifické,EurasijskéaAustralskétektonické desky, vzniklo na jejím území mnohosopek, z nichž je přibližně130 aktivních, a dochází zde k častýmzemětřesením.Výbuchy sopekTamboraaKrakatoav19. stoletíjsou známy pro svou devastující sílu. ExplozesupervulkánuTobapřed asi 70 tisíci lety byla jednou z největších známých sopečných erupcí a katastrofou s globálními dopady.Mezi poslední významné přírodní katastrofy patřízemětřesení a následné tsunamiv roce2004, které si vyžádalo přes 230 tisíc obětí (z toho téměř 168 tisíc v samotné Indonésii)a zemětřesení u města Yogyakarta v roce 2006.Sopečný popelmá na druhou stranou pozitivní vliv na úrodnost půdy a umožňuje nadprůměrně vysoké zalidnění.
Díky poloze na rovníku se v Indonésii projevuje tropické klima s obdobími sucha amonzunů. Průměrné roční srážky dosahují v nížinách 1780 – 3175 mm a až 6100 mm v horských oblastech. Nejvíce srážek je zaznamenáváno v horských oblastech na západním pobřeží Sumatry, na západě Jávy, na Kalimantanu, Sulawesi a Nové Guiney. Průměrná vlhkost vzduchu se pohybuje okolo 80 %. V průběhu roku se teploty mění jen mírně, například v Jakartě se pohybují mezi 26 až 30 °C.
Díky velikosti, tropickému klimatu a souostrovnímu charakteru dosahuje indonéská příroda druhé nejvyšší mírybiodiverzityna světě (poBrazílii).Indonéskáfloraje směsicí asijských a australských druhů.OstrovySundského šelfu(Sumatra, Jáva, Borneo a Bali), dříve propojené s asijskou pevninou, jsou charakteristické bohatou asijskoufaunou. Indonésie je domovem mnoha druhů velkých zvířat, jako jsoutygři,nosorožci,orangutani,slonialevharti, ale počty přežívajících zástupců drasticky klesly a některé druhy jsou nyní kriticky ohroženy. Přibližně 60 % území zaujímají lesy.Na Sumatře a Kalimantanu v nich převládají asijské druhy. Lesy na menší a hustěji osídlené Jávě byly z větší části odstraněny kvůli rozvoji zemědělství a lidského osídlení. Sulawesi,Malé Sundya Moluky, které byly dlouhodobě odděleny od kontinentu, si vytvořily vlastní unikátní směsici fauny a flory.Nová Guinea, která byla součástí australské pevniny, je domovem unikátní fauny a flory připomínající tu australskou, jejíž součástí je více než 600 druhů ptáků.
Pouze druhy žijící v Austrálii dosahují větší míryendemitynež indonéské. Za endemity lze označit 26 % z 1531 druhů indonéských ptáků a 39 % z 515 druhů savců.Indonéské pobřeží dlouhé 80 tisíc km je obklopeno tropickými moři, která přispívají k vysoké biodiverzitě druhů. V Indonésii se nachází řada mořských a pobřežních ekosystémů, napříkladpláží, písečnýchdun,korálových útesů,bažinatých delt,mangrovových porostů, nánosů v ústí řek a malých ostrovních ekosystémů.Britský přírodovědecAlfred Wallacepopsal dělicí linii mezi územím rozšířením asijských a australských druhů v Indonésii.Tato linie, označována někdy jakoWallaceova, se táhne severojižně podél okraje Sundského šelfu, mezi Kalimantanem a Sulawesi, podélLombockého průlivumeziLombokema Bali. Fauna a flora směrem na západ od linie má více asijský a směrem na východ více australský charakter. Ve své knizeThe Malay Archipelagoz roku 1869 popisuje Wallace mnohé unikátní místní druhy.Oblast ostrovů mezi jeho linií a Novou Guineou je dnes označována jakoWallacea.
Početná populace a rychláindustrializacejsou v současnosti hrozbami pro životní prostředí, jehož ochrana ovšem není vinou chudoby a nedostatku zdrojů hlavní prioritou vlády.Aktuálními environmentálními problémy jsou například rozsáhléodlesňovánía s ním související lesní požáry vytvářející smog nad západní Indonésií, Malajsií a Singapurem. Dále též nadužívání mořských zdrojů a problémy spojené s překotnouurbanizací, jako je znečištění ovzduší, dopravní zácpy, přebytek odpadu a nedostatek kvalitní vody.Indonésie je vinou odlesňování a ničení rašelinišť třetím největším producentemskleníkových plynůna světě.Kvůli zakládání plantážípalmy olejnébyly vykáceny rozsáhlé plochytropických deštných lesů.V roce 2024 byla těžbanikluv povrchových dolech jednou z hlavních příčin kácení deštných lesů v Indonésii.Vinou ničení domovského prostředí savců byloMezinárodním svazem pro ochranu přírody140 druhů označeno za ohrožené a 15, mezi nimi iorangutan sumaterský, za kriticky ohrožené.
Indonésie jerepublikousprezidentským systémem. Jelikož jde ounitární stát, politickou moc drží centrální vláda. Po Suhartově rezignaci v roce 1998 prodělaly ústavní instituce významnou proměnu. Čtyři dodatky k ústavě z roku 1945transformovaly postavení zákonodárné, výkonné i soudní moci.Prezident je hlavou státu, stojí v čele ozbrojených složek, vede domácí vládu a formuluje domácí a zahraniční politiku. Jmenuje radu ministrů, kteří nemusí být zvolenými členy legislativních orgánů. Ve volbách konaných v roce 2004 volili lidé prezidenta a viceprezidenta poprvé přímo.Prezident může být zvolen nejvýše na dvě pětiletá funkční období.
Nejvyšším zákonodárným tělesem je Lidové konzultativní shromáždění. Jeho hlavním úkolem je podpora a doplňování ústavy, inaugurace prezidenta a formalizace státní politiky. Má rovněž právo odvolat prezidenta.Tvoří jej dvě komory, Lidová reprezentativní rada o 560 členech a Regionální reprezentativní rada o 132 členech.Lidová reprezentativní rada schvaluje zákony a kontroluje exekutivu. Je volena občany na základěsystému poměrného zastoupení.Reformy z roku 1998 výrazně zesílily její postavení v politickém systému Indonésie.Regionální reprezentativní rada je novou komorou zřízenou za účelem řešení regionálních témat.
Soukromoprávní spory jsou řešeny před Státními soudy a odvolání před Vrchním soudem. Nejvýše postaveným indonéským soudem je Nejvyšší soud, který rozhoduje o kasačních stížnostech vůči rozsudkům Vrchního soudu. Dalšími soudními orgány jsou Obchodní soud zabývající sebankrotyainsolvencemi, Státní správní soud řešící správní spory namířené vůči fungování veřejné moci a Ústavní soud rozhodující o ústavnosti a legálnosti zákonů, voleb, rozpuštění politických stran a pravomocích státních orgánů. Náboženský soud rozhoduje některé věci týkající se náboženství.
V porovnání se Sukarnovým anti-imperialistickým postojem vůči západním vládám a roztržkám s Malajsií byla indonéská zahraniční politika za Suhartovy vlády „Nového řádu“ založená na ekonomické a politické spolupráci s vyspělými západními státy.V roce 1975 Spojené státy a Austrálie podpořily indonéskou okupaci Východního Timoru.Indonésie udržuje blízké vztahy se svými sousedy v Asii, je zakládajícím členemASEANu,Hnutí nezúčastněných zemí,Organizace islámské spolupráceaVýchodoasijského summitu.V roce 1990 obnovila země diplomatické styky s Čínou, které byly přerušeny v důsledků anti-komunistických čistek krátce po Suhartově nástupu do funkce.Od roku 1950 je Indonésie členemOSN.Je signatářem dohody o zóně volného obchodu ASEANu, členemCairnské skupiny,WTOa do roku 2008 byla členemOPEC, ale její členství zaniklo tím, že přestala být čistým vývozcem ropy. Od roku 1966 byla Indonésie příjemcem humanitární a rozvojové pomoci, především od Spojených států, Japonska, Austrálie a západní Evropy.
Indonéská vláda prohlašuje, že se snaží odhalit a potrestat pachateleteroristickýchútoků spojovaných sAl-Káidoua radikálnímislamismem.Nejhorší teroristický útok prožila Indonésie v roce 2002, kdy při explozi na ostrověBalizahynulo 202 osob, z nichž 164 byli zahraniční turisté.Útok a následná varování před cestami do Indonésie vážně poškodily turistický sektor v zemi a odradily řadu zahraničních investorů.
Indonéské ozbrojené síly čítající 300 tisíc mužů tvoří pozemní armáda,námořnictvoaletectvo.Pozemní síly mají asi 233 tis. mužů v aktivní službě. Na obranu byly v roce 2006 vydány 4 % HDP, přičemž část zdrojů získávají ozbrojené síly na základě vlastních podnikatelských aktivit a nadací.Armáda podniká v těžbě dřeva a rovněž vybírá poplatky od společností těžících ropu, zemní plyn a minerály. Takto získané finance nejsou součástí rozpočtu schváleného parlamentem a legislativa nemá možnost ovlivnit jejich využití.Důsledkem reforem z roku 1998 bylo též odstranění formálního zastoupení ozbrojených složek v parlamentu, které si však v zemi nadále udržují značný neformální vliv.
Separatistickáhnutí v provinciích Aceh, Papua (anektovánaIndonésií v roce 1969) a ve Východním Timoru (anektován v roce 1975)vedla k ozbrojeným konfliktům s centrální vládou a vzájemnému obviňování z brutality a porušování lidských práv.S Hnutím za svobodný Aceh byla v roce 2005, po třicetiletémguerillovémkonfliktu, podepsána dohoda o klidu zbraní.Na Papui probíhá, třebaže nedokonalá, implementace zákonů vedoucích k regionální autonomii a po nástupu prezidentaSusilo Bambanga Yudhoyonoadošlo k poklesu intenzity konfliktu a porušování lidských práv.
Indonésie udržuje diplomatické styky s Českou republikou a má v Praze velvyslanectví. Česká republika provozuje velvyslanectví v Jakartě a rovněž honorární konzuláty vSurabaji,Makassarua naBali.V zemi nejsou zastoupeny další české instituce, např. Česká centra, CzechTrade, CzechInvest a CzechTourism.
Indonésii tvoří 38 provincií,z nichž některé z nich disponují speciálním statusem. Každá provincie má svá zákonodárná tělesa a guvernéra. Provincie se dělí na regentství (kabupaten) a města (kota), které jsou tvořeny subdistrikty (kecamatan) a ty dále seskupeními vesnic (desanebokelurahan). Po přijetí legislativy garantující regionální autonomii v roce 2001 se regentství a města stala klíčovými administrativními složkami státu, protože poskytují většinu veřejných služeb. V čele vesnické správy stojí volený starosta (lurahnebokepala desa), který ovlivňuje záležitosti běžného života ve vesnici.
ProvincieAčeh,Jakarta,Yogyakarta,Papua,Jižní Papua,Horská Papua,Jihozápadní Papua,Střední PapuaaZápadní Papuadisponují širšími legislativními pravomocemi a vyšší mírou autonomie na centrální vládě než zbývající provincie. Vláda na Acehu disponuje například právem vytvořit vlastní právní řád a v roce 2003 zavedla nový, založený na islámském právušaría.Yogyakarta získala speciální status jako formu uznání za svou vůdcovskou roli v podpoře indonéských republikánů během Indonéské revoluce.Papua, dříve označovaná jako Irian Jaya, obdržela speciální status v roce 2001.Jakarta je hlavním městem země.
Indonéské provincie a jejich hlavní města:
Geografický celek
† označuje provincii se speciálním statusem
Sumatra
Jáva
Malé Sundy
Kalimantan
Sulawesi
Moluky
Západní Papua
Indonésie je největší ekonomikou jihovýchodní Asie a také členkou skupiny dvaceti největších světových ekonomikG20.OdhadovanýHDPbyl k roku 2007 408 mld. USD (1038 mld. USD dleparity kupní síly),v přepočtu na jednoho občana tedy 3797 USD (4989 USD dle parity kupní síly).Sektor služeb vytváří 45,3 %, průmysl 40,7 % a zemědělství 14 % HDP (2005).V zemědělství však pracuje 44,3 % obyvatelstva, tj. asi 95 milionů osob. Ve službách pracuje 36,9 % obyvatel a v průmyslu 18,8 %.Hlavními průmyslovými sektory jsou těžba ropy a zemního plynu, výroba látek a oděvů a těžba. Indonésie je největším světovým producentemniklu, který se používá při výrobě baterií doelektromobilů.Roste spotřebauhlípři výroběelektřiny,která v roce 2021 dosáhla 38 %.Nejvýznamnějšími zemědělskými produkty jsou palmový olej, rýže, čaj, káva, koření a guma.
Hlavními exportními trhy jsou Japonsko (22,3 %), Spojené státy (13,9 %), Čína (9,1 %) a Singapur (8,9 %). Největšími importními partnery Indonésie jsou Japonsko (18 %), Čína (16,1 %) a Singapur (12,8 %). V roce 2005 vytvořila Indonésie obchodní přebytek, neboť hodnota exportu dosáhla 83,64 mld. USD a hodnota importu 62,02 mld. USD. Země je bohatá na přírodní zdroje, například ropu, zemní plyn, cín, měď a zlato. Hlavními importními produkty jsou strojírenské výrobky, chemikálie, paliva a potraviny.
V 60. letech se ekonomika kvůli politické nestabilitě, neefektivní vládě a ekonomickému nacionalismu dostala do vážné krize, která vedla k rozšířeníchudobyahladomorům.Po pádu prezidenta Sukarna provedla Suhartova vláda „Nového řádu“ ekonomické reformy, kterými snížila míru inflace, stabilizovala měnu azahraniční dluha přilákala zahraniční pomoc a investice.Indonésie byla jediným členem OPEC v regionu a díky rostoucím cenám ropy v 70. letech se zvýšily příjmy státního rozpočtu, které přispěly k ekonomickému růstu země.Ekonomické reformy na konci 80. letech přilákaly další investory, především do rozvíjejícího se průmyslového sektoru zaměřeného na export.Mezi lety 1989 a 1997 rostla indonéská ekonomika každoročně v průměru o 7 %.
Země byla těžce zasaženaasijskou finanční krizív letech 1997-8. Cena amerického dolaru se vzhledem k rupii zvýšila z 2600 Rp na 14000 Rp a ekonomika se propadla o 13,7 %.Od té doby rupie posílila na hodnotu mezi 8 a 10 tisíci za USD.Politická nestabilita, pomalé ekonomické reformy a korupce na všech úrovních ovšem zpomalily ekonomickou obnovu.Transparency Internationalumístila v roce 2007 Indonésii na 143. místo ze 180 zemí dle indexu vnímání korupce.Růst HDP přesto v letech 2004 a 2005 přesáhl 5 %. Navzdory růstu nedošlo ke snížení míry nezaměstnanostia rostoucí ceny energií a rýže při stabilních platech naopak vedly k rozšíření chudoby. V roce 2006 žilo v chudobě definované denním příjmem domácnosti 1,55 USD asi 17,8 % obyvatel země. Více než polovina obyvatel vydělávala v roce 2006 méně než 2 USD denně.V roce 2008 činila míra nezaměstnanosti 8,46 %.
Dle sčítání lidu z roku 2000 měla Indonésie 206 milionů obyvatela k roku 2006 odhadoval statistický úřad počet obyvatel na 222 milionů.Populace Jávy, nejlidnatějšího ostrova světa, činí přibližně 130 milionů osob.V roce 1961 žilo v Indonésii 97 milionů lidí.V r. 2020 žilo v Indonésii už 272 mil.450 tisíc obyv. Navzdory plánům na kontrolu rodičovství zavedených v 60. letech se očekává nárůst populace na 254 milionů v roce 2020 a na 288 milionů v roce 2050.
Předkové většiny Indonésanů byliAustronésanéhovořící jazykem se základem vproto austronésanštině, která pochází pravděpodobně z Tchaj-wanu. Další velkou skupinu obyvatel tvoříaustraloidníMelanésanéžijící ve východní části země.Indonésie je domovem asi 300 domorodých etnik používajících 742 jazyků a dialektů.Největší etnickou skupinou jsouJavánci, kteří tvoří 42 % obyvatelstva a jsou dominantní kulturní a politickou silou v zemi.Sundánci, etničtíMalajciaMadurijcijsou největšími nejavánskými etnickými skupinami.Navzdory rozdílům sdílejí příslušníci etnických skupin indonéskou identitu.Vzájemné vztahy jsou většinou umírněné, ale některé národnostní a náboženské spory vedly k násilným konfliktům.Velice vlivná čínská menšina tvoří asi 1 % obyvatel.Velkou část ekonomiky kontrolují právěČíňané,což vedlo k zášti až protičínskému násilí.
Úřední jazyk,indonéština, je vyučován na všech školách a hovoří jím takřka každý Indonésan. Oficiální jazyk se používá v médiích, obchodu, politice a v akademickém prostředí. Indonéština vychází z jazyka používaného dříve v oblasti jakolingua francaa je tudíž příbuzná s malajštinou, která je oficiální řečí v Malajsii, Bruneji a Singapuru. Indonéštinu poprvé prosazovali nacionalisté ve 20. letech a po vyhlášení nezávislosti v roce 1945 byla prohlášena oficiálním jazykem. Většina Indonésanů hovoří jedním ze stovek místních dialektů, často jako svým mateřským jazykem. Nejrozšířenějším dialektem jejavánština, kterou hovoří nejpočetnější etnická skupina v zemi.Na druhé straně se v indonéské části Nové Guiney s asi 2,7 miliony obyvatel používá přes 270 domorodýchpapuánskýchaaustronéských jazyků.Významná část obyvatel narozených před vyhlášením nezávislosti hovoří též částečněnizozemsky.
Ačkoliv je náboženská svoboda zakotvena přímo v ústavě,vláda oficiálně uznává jen šest náboženství:islám,protestantismus,římský katolicismus,hinduismus,buddhismusakonfucianismus.Ačkoliv nejde oficiálně o islámský stát, má Indonésie největší muslimskou populaci na světě, neboť 86,1 % obyvatel se hlásí k islámu.Křesťané tvoří 8,7 % populace,hinduisté 3 % a buddhisté a další 1,8 %. Většina indonéských hinduistů jsouBalijcia většina buddhistů jsou etničtí Číňané.Ačkoliv jde o menšinová náboženství, mají buddhismus a hinduismus stále značný vliv na indonéskou kulturu. Islám přejali poprvé pod vlivem zahraničních obchodníků obyvatelé severní Sumatry ve 13. století a v 16. století se stal dominantním náboženstvím.Římský katolicismus přinesli do oblasti od počátku 16. stol. portugalští kolonialisté a misionáři.Holanďané poté, co dobyli portugalské državy v 17. století, šířili během koloniálního období (do r. 1945/49) protestantství.Velký podíl Indonésanů, například javánštíabanganové, balijští hinduisté adajáčtíkřesťané, praktikuje méně ortodoxní formu svého náboženství, která byla výrazně ovlivněna místní vírou a tradicemi.
Indonéská společnost je tvořena asi 300 etnickými skupinami, jejichž kultura byla po staletí ovlivňována indickou, arabskou, čínskou, malajskou a evropskou kulturou. Tradiční javánské a balijské tance obsahují prvky hinduistické kultury a mytologie, stejně jako představeníwayang kulit(stínových loutek). Styl výroby textilií jakobatik,ikatasongketse mezi regiony liší.
Nejstarší dochovanou literární památkou je několik spisů v sanskrtu z přibližně 5. století n. l. Významnými postavami moderní indonéské literatury jsou nizozemský autorMultatulikritizující chování kolonizátorů vůči domorodému obyvatelstvu,Abdul Muis,Muhammad YaminčiHamka, významní nacionalističtí spisovatelé a politici ocenění titulem Národní hrdina Indonésiea proletářský autorPramoedya Ananta Toer, nejslavnější indonéský romanopisec.Nejslavnějším básníkem jeChairil Anwar, lídr "Generace roku 1945". Ze starších generací se mezinárodně prosadil zejménaAmir Hamzah. Mnoho etnických skupin má silně zakořeněné tradice ústního předávání příběhů a myšlenek, což jim pomáhá definovat i ochránit jejich kulturu.
Průkopníkem malířství bylRaden Saleh.
Tradičními indonéskými hudebními styly jsougamelanakeroncong.Dangdutje v současnosti populární žánr založený na arabské, indické a malajské lidové hudbě. Hvězdami indonéského popu jsouAgnes MonicaaAnggun.
Filmový průmysl se dostal na vrchol v průběhu 80. let, kdy domácí filmy dominovaly indonéským kinům,ale v 90. letech jejich produkce poklesla.Mezi lety 2000 a 2005 počet vyprodukovaných filmů opět postupně rostl.Ke známým indonéským herečkám patří napříkladLaura Gemserová.
Svoboda médií se zvětšuje od konce Suhartovy éry, kdy ministerstvo informací monitorovalo a kontrolovalo domácí média a cenzurovalo zahraniční.Na televizním trhu působí deset celostátních komerčních stanic. Vedle nich existuje veřejná stanice TVRI a lokální televizní stanice. Přístup kinternetumělo v roce 2009 asi 30 milionů obyvatel, což činí přibližně 12,5 % populace.
Na seznamsvětového dědictví UNESCObyl zapsánBorobudur, chrámový komplexmahájánovéhobuddhismuvMagelangu, který je vyzdoben 504 sochami Buddhy.Zápisu se dočkal i další významný chrámový komplexPrambanan, který je užívánhinduisty.Leží na ostrověJávav provinciiStřední Jáva, asi 20 kilometrů odJogjakarty. K významným chrámovým komplexům patří iBesakihna ostrověBali, kde je zkoncentrováno 22 chrámů na ploše tří kilometrů čtverečních.DominantouJakartyjeNárodní památník(Monas) uprostřed náměstíMedan Merdeka, zakončený 132 metrů vysokým obeliskem. Na stejném náměstí se nacházímešita Istiqlal, největší mešita v jihovýchodní Asii, která pojme až 120 000 věřících.
Ve sportu jsou Indonésané nejúspěšnější vbadmintonu. Všechny jejich zlaté olympijské medaile jsou z tohoto sportu. Singlové zlaté vyhráliRudy Hartono(1972, neoficiální, badminton jen jako ukázkový sport),Susi Susanti(1992),Alan Budikusuma(1992) aTaufik Hidayat(2004). Mají též pět zlatých ze čtyřher. Rudy Hartono byl králem badmintonu v éře, kdy badminton nebyl olympijským sportem a neexistovalo ani mistrovství světa. Osvědčil to rekordními osmi vítězstvími na All England Championships („badmintonovém Wimbledonu“), z toho sedm jich bylo v řadě.
Tři olympijské medaile mají ve sbírce i dva vzpěrači, mezi ženamiRaema Lisa Rumbewasováa mezi mužiEko Yuli Irawan, rovněž mistr světa.Indonésané měli rovněž několik vynikajících boxerů v lehkých vahách, z nichž nejznámější jeChris John, který držel titul profesionálního mistra světa vpérové vázenepřetržitě v letech 2004-2013, což je druhé nejdelší panování v této kategorii.
Sport je v Indonésii orientován především na muže a mezi fanoušky je běžné nelegální sázení.Nejpopulárnějšími sporty jsoubadmintonafotbal. Indonéské týmy vyhrályThomas Cuptřináctkrát z pětadvaceti mistrovství konaných od roku 1949. Indonéští badmintonisté byli úspěšní též naOlympijských hrách, do jejichž programu byl sport zařazen roku 1992. Ženský tým vyhrálUber Cup, ženský ekvivalent Thomas Cupu, v letech 1994 a 1996. Nejvyšší indonéská fotbalová soutěž se jmenujeLiga Indonesia. Tradičními sporty jsousepak takrawa býčí závody naMaduře. V oblastech s dlouhou historií kmenových bojů jsou populární simulace bojů jakocacinaFloresapasolanaSumbě.Pencak Silatje indonéské bojové umění.
Indonéská kuchyně se mezi regiony odlišuje, ale je obecně založená na čínských, evropských, středovýchodních a indických postupech.Hlavní složkou potravy je rýže, která je servírovaná společně s masem a zeleninou. Podstatnými přísadami jsou koření (hlavně chilli), kokosové mléko, ryby a drůbež.Nejpopulárnějšími jídly v Indonésii jsou:nasi goreng(smažená rýže snudlemiamasem),gado-gado(salátzezeleniny,vajecnatvrdo,brambor,tofu,tempehualontongu, což je přísada zrýžezabalená vbanánovémlistu, podávaný sarašídovouomáčkou),saté(grilovanékořeněné maso na špejli, rozšířené po celéjihovýchodní Asii) asoto(různé tradičnípolévky), nicméně indonéské ministerstvo turismu roku2014vyhlásilo národním jídlemtumpeng(kuželovitá miska s rýže se zeleninou a masem). Roku2018to ovšem změnilo na 5 národních jídel, kterými jsou:nasi goreng, saté, soto, gado-gadoarendang(kořeněný masový pokrm). Nejčastěji se využívá směsi koření zvanábumbu.K základním dochucovadlům patří rovněž pálivákrevetovápastasambal.Mnoho druhů koření, které se rozšířily po celém světě, pochází právě z Indonésie, napříkladmuškátový oříšeknebohřebíček. Tradičním nápoji jsou ibajigurabandrek,teplé kořeněné nápoje z kokosového mléka nebo kokosového cukru.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuIndonesiana anglické Wikipedii.