Fjodor Alexejevič Minin

Fjodor Alexejevič Minin(ruskyФёдор Алексеевич Минин,okolo1709Moskva-1765) byl důstojníkruského carského námořnictva, navigátor, hydrograf, zeměpisec a účastníkVelké severní expedice.
Narodil se vMoskvěkolem roku 1709 do rodiny právního zástupce jednoho z moskevských klášterů.
V roce 1723, po smrti svého otce (jeho matka zemřela již dříve), vstoupil do petrohradskéAkademie námořní stráže. V roce 1726 byl po absolvování akademie odeslán doAstrachaně, kde byl v roce 1728 povýšen na navigátora. Až do roku 1733 se plavil poKaspickém moři. Začátkem roku se vrátil doPetrohradu, kde byl oceněn za své služby a vyslán doBaltského moře. V zimě 1733/1734 vyučoval navigaci na Akademii námořní stráže. Během roku 1734 se plavil opět po Baltu a v roce 1735 byl pod velením kapitána Poljanovského vyslán kolemSkandináviedoArchangelsku, kde převzal nově postavenou loďNovoarchangelska plavil se na ní zpět doKronštadtu.
Na konci roku 1735 odeslal k carevněAnně Ivanovněstížnost, kde uváděl, že mu vznikly velké výdaje na nákup lodních nástrojů a nedostává plat navigátora, žádal o nápravu a odeslání platu kObu. Nedochovala se zpráva, zda carevna vyhověla jeho stížnosti, ale v lednu 1736 byl navigátor Minin přidělen k Velké severní expedici, pod velení poručíkaDmitrije Leontěviče Ovcyna. Účelem Ovcynovy expedice bylo prozkoumat severní pobřeží od ústí řekyObpo ústí řekyJenisej.Spolu s lodním mistrem Pjotrem Skobelcynem a velitelem flotilyIvanem Košelevembyl Minin vyslán doTobolsku, aby tam postavili loďObský pošťák (Обь-Почтальон). Stavba lodi se ale zpozdila a tak Minin byl proto přidělen na dvoustěžňovou šalupuTobol, na které pod velením Ovcyna vyplul k ústí řek Ob. Po dosažení moře bylTobolzastaven ledovými krami a další přístup doKarského mořez Obské zátoky nebyl možný. Posádka se proto vrátila a strávila zimu vObdorsku. Během plavby provedla expedice soupis břehů, hloubková měření a vytvořila nové mapy.
V roce 1737 Minin vyplul na lodiObský pošťák(velitel Ovcyn) za doprovodu šalupyTobol(velitel Košelev) doSeverního ledového oceánu. Na 74°2′ severní šířky viděla expedice neprostupný led, vrátili se proto k pobřeží a pokračovali doJenisejského zálivu, kde se při ústí Jeniseje setkali s pozemní částí expedice. Během plavby provedli členové expedice soupis pobřeží a vytvořili mapy nových míst. Minin osobně objevil tři mysy vGydském zálivu(jeden z nich dnes nese jeho jméno). Těsně před tím než moře zamrzlo, dosáhla expedice ústí řekyAnguticha, kde výprava přezimovala.
V roce 1738 byl Ovcyn sesazen z velení expedice a odeslán zpět do Petrohradu, novým velitelem se stal Fjodor Minin, který se rozhodl pokračovat v další plavbě na východ, kde chtěl především obeploutTajmyrský poloostrov. Obeplutí poloostrova se mu v roce 1738 nepodařilo, protože zima přišla příliš brzy. Od poloviny září Mininova expedice zimovala na břehu řekyKurje. Během zimy vypracoval Minin mapu Jenisejského zálivu a poslal ji spolu se zprávou o plavbě do Petrohradu, kde bylo potvrzeno jeho velení a dostal nejen příkaz pokračovat v cestě na východ, ale také dostal informaci, že bývalý velitel Ovcyn byl degradován na obyčejného námořníka.
Ani léto 1739 nepřineslo úspěch a nepodařilo se poloostrovTajmyrobeplout. Hlavním důvodem neúspěchu byla liknavost místních úřadů vTuruchansku, kterým se nepodařilo nachystat zásoby jídla pro Mininovu expedici. Minin tak mohl vyplout až v polovině srpna, ale měsíc na to, začalo moře zamrzat a tak se expedice musela vrátit do Turuchansku, kde přezimovala. V lednu 1740 vyslal Minin pomocného navigátoraDmitrije Vasiljeviče Stěrlegova, aby se psím spřežením na sever postupoval po souši.Stěrlegov vyrazil na východ a dostal se podél mořského pobřeží až k 75°25´ severní šířky, kde zkoumal západní část Tajmyrského poloostrova. Zmapoval tak do té doby prakticky neznámou část sibiřského pobřeží.V září 1740 došlo expedici jídlo a opět moře zamrzlo, Minin se proto rozhodl dále nepokračovat a chystal se k návratu do Petrohradu.
V létě roku 1741 dorazil Minin doJenisejsku, odkud poslal svého zástupce Stěrlegova do Petrohradu se zprávou, v niž navrhoval v pokračování expedice na východ od Jeniseje.
V roce 1742 se Minin plavil na šalupěTobolpo řece Jenisej a na řece se setkal s expedicíCharitona Laptěva, od něhož se dozvěděl, že část pobřeží, kterou se Minin marně snažil dosáhnout, byla již objevena oddílem Laptěva a také expedicíSemjona Ivanoviče Čeljuskina. Když Minin zjistil, že cíle jeho expedice bylo již dosaženo jinými oddíly, vrátil se s Laptěvem zpět do Jenisejku a začátkem roku 1743 dorazil do Petrohradu. Na cestě vážně onemocněl a do hlavního města dorazil až v říjnu, o měsíc a půl později než Laptěv.
Návrat do Petrohradu pro Minina nebyl příjemný. Byl obžalován z neschopnosti a zpronevěry. Jeho zástupce Stěrlegov a také místní obyvatelé z Turuchansku ho obvinili z opilosti, krutosti a svévole. Po několika soudních řízeních byl Minin v roce 1749 shledán vinným a degradován na řadového námořníka.
O dalších osudech degradovaného a zlomeného Minina není nic známo, v záznamech se pouze dochoval rok jeho smrti. Zemřel v roce 1765.
Zda byl Minin vinen nebo nevinen je nyní těžké posoudit. Výsledky práce Mininovy expedice ukazují, že to byl obětavý člověk a vynikající odborník, který významně přispěl k poznánípolárních oblastíArktidy.
Následující zeměpisná jména byla pojmenována po Fjodorovi Alexejeviči Mininovi:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuМинин, Фёдор Алексеевичna ruské Wikipedii.