Marie-François Auguste Caffarelli du Falga

Marie-François Auguste Caffarelli du Falga(7. října1766zámekFalga, departementHaute-Garonne,Francie–23. ledna1849zámekLeschellespoblížGuise, departementAisne) byl francouzský generál a politikitalskéhopůvodu z obdobírevolučníchanapoleonských válek. Stal se držitelem velkokřížeČestné legie, komandéremŽelezné koruny, rytířemŘádu svatého Ludvíkaa jednou zosobností zvěčněnýchnaVítězném obloukuv Paříži.
Jako nejmladší syn zpiemontskéšlechtické rodiny vstoupil dosardinskéarmády, pak bojoval za Francii proti Španělsku i v německých zemích, s konzulární gardou se zúčastnil ibitvy u Marenga(1800). Později eskortoval papeže z Říma naNapoleonovukorunovaci císařem a ve funkci císařova pobočníka absolvoval tažení roku 1805 včetněbitvy u Slavkova. Následně byl několik let ministrem války a loďstvaItalského království, v letech 1810–1813 bojovalve Španělsku. Po Napoleonově abdikaci eskortovalcísařovnusesynemdo Vídně; běhemstodenního císařstvíse znovu vrátil do funkce pobočníka, avšak krátce poporážce u Waterlooze služby odešel. Počervencové revolucise ve 30. letech stalpairema zasedl v horní komořeparlamentu. Porevoluci roku 1848se uchýlil do soukromí a krátce nato zemřel.
Pocházel zpiemontskéšlechtické rodiny; jeho rodiči byli Pierre François Maximilien de Caffarelli (1725–1766) a Marguerite Louise Félicité d'Anceau (1733–1786).Narodil se na zámku Falga v jihofrancouzské provinciiLanguedoc7. října 1766jako v pořadí šestý, nejmladší syn (nepočítaje v to Étienna, který zemřel již v dětském věku),přičemž i dva další bratři byli francouzskými důstojníky: nejstaršíMaximilien(1756–1799) sloužil jako generál ženijního vojska aJoseph(1760–1845) jako viceadmirál u námořnictva.
François Auguste byl od mládí předurčen k armádní službě.Podobně jako většina bratří – již zmínění Maximilien a Joseph, ale takéCharles(1758–1826) aJean-Baptiste(1763–1815) – studoval na královské vojenské škole v jihofrancouzskémSorèzepoblížToulouse, a to v letech 1776–1783.Poté 8. března 1785 nastoupil do služby jako osmnáctiletý podporučík v armáděsardinského krále, kde vytrval do 1. června 1792,když hrozila válka mezi Francií a Sardinským královstvím.
Když v roce 1793 napadliŠpanělépohraniční comarkuRoussillona vypuklaválka o Pyreneje, nastoupil 30. dubna 1793 do francouzskéVýchodopyrenejské armády(Armée des Pyrénées-Orientales) jako řadový dragoun15. dragounského pluku(dřívějšíchNoailles dragons).Již 8. května byl povýšen na kapitána a stal se pobočníkem generálaNucéhoa později generálaDagoberta.Vbitvě u Truillas22. září byl zraněn střelou do stehna.Následujícího roku, 28. března 1794, byl provizorně jmenován generálním adjutantem velitelem brigády (adjudant-général chef de brigade).V této hodnosti byl potvrzen 13. června 1795 a 30. srpna téhož roku byl přeřazen karmádě Sambry a Mázy(Armée de Sambre-et-Meuse).
Dne 4. června 1797 byl jmenován velitelem9. lehké pěší půlbrigádya velel jí nadále, i když byla v září přidělena kNěmecké armádě(Armée d’Allemagne) a poté v prosinci kRýnské armádě(Armée du Rhin).Historik Charles Mullié uvádí, že Caffarelli bojoval i vegyptském tažení,ačkoli to jiní autoři nepotvrzují. V Egyptě ovšem sloužil a také padl jeho nejstarší bratr Maximilien.
Dne 26. dubna 1799 se oženil s Julienne-Blanche-Louise d'Hervilly (1784–1854).
Popřevratu 18. brumairuv listopadu 1799 a nastoleníkonzulátubyl Caffarelli počátkem roku 1800 přidělen kekonzulární gardě, výběrové jednotce veteránů z dřívějších válečných tažení,kde se 4. ledna stal generálním adjutantem.V polovině června téhož roku sloužil s gardou v záloze armády vbitvě u Marengaa podleJiřího Fidlerase počátkem prosince vyznamenal vbitvě u Hohenlinden.
Po uzavřeníamienského míru(25. března 1802), který ukončilválku druhé koalice, byl Caffarelli 16. května 1802 povýšen nabrigádního generála.Do tohoto roku rovněž spadá epizoda, kdy byl zatčen a deportován do Francie černošský vůdcehaitské revoluceToussaint Louverture. V září 1802 první konzulBonapartepověřil Caffarelliho, aby provedl výslech Toussainta v jeho vězení v horsképevnosti Jouxv pohoříJurapři hranicích se Švýcarskem.
Později, během příprav na invazi do Británie v letech 1803–1805, sloužil Caffarelli uArmády oceánského pobřeží(Armée des côtes de l’Océan).Mezitím byl 11. prosince 1803 jmenován členemŘádu čestné legiea 14. června 1804 jeho komandérem.V roce byl 1804 byl navíc pověřen speciálním diplomatickým úkolem: odjel na misi doŘímapřesvědčit papežePia VII., aby přijel do Francie korunovat Napoleona novýmcísařem Francouzů.Provázel jej pak jako velitel vojenské eskorty na cestě do Paříže.
V roce 1805 byl Caffarelli povýšen nadivizního generála(1. února),jmenován guvernéremTuilerijského palácea předsedou volebního kolegia departementuCalvadosvNormandii,kde byl jeho bratrCharlesprefektem.Od srpna 1805 se stal pobočníkem (aide-de-camp) císařea v této úloze také vyrazil s Velkou německou armádou (Grande Armée d’Allemagne) na válečné tažení roku 1805 vstříctřetí protifrancouzské koalici.Poté, co byl na konci října vboji u LambachunedalekoLincepři přechodu řekyTraunzraněn divizní generálBisson, dočasně jej 1. listopadu nahradil v čele 1. pěší divize 3. sboru maršálaDavouta.Od poloviny listopadu byl se svou divizí převeden pod 5. sbor maršálaLannesea vbitvě u Slavkova2. prosince 1805 bojoval na levém (severním) křídle francouzské sestavy, odkud se svojí divizí kryl útokSoultova4. sboru naPratecké návrší, ve spolupráci s jezdectvem odrazil všechny útokyBagrationovapředvoje a postoupil z oblastiBlažovicpřesHolubicekcísařské silnicia tak vytlačil jednotky protivníka z bojiště k severovýchodu.
Dne 8. února 1806 obdržel „jako odměnu za svůj talent a statečnost“nejvyšší hodnost – velkokřížČestné legie.Následující měsíc byl jmenován ministrem války a loďstvaItalského království, v čele ministerstva setrval až do roku 1810.Později, 23. prosince 1807,byl také jmenován rytířemŽelezné koruny, nově zřízené italské obdoby Čestné legie.V roce 1809 obdržel titulhraběte císařstvíahannoversképanstvíAltkloster.
Podle historika Georgese Sixe se měl Caffarelli odebrat do Španělska a v únoru 1809 se zúčastnit úspěšnéhoobléhání Zaragozy,načež se v květnu téhož roku vrátil zpět do Itálie a byl nasazen vTerstu.Poté byl 20. září 1810 pověřen sestavením a velením záložní divize proŠpanělskou armádu(Armée d'Espagne),která sestávala ze čtyř provizorních pěších pluků a dvou pluků jezdectva.Krátce sloužil vBiskajskuaSantanderupři severním pobřeží Španělska, kde byl 28. září jmenován vrchním velitelem vojsk 4. gouvernementu.Když se 23. října 1810 pokusila anglická eskadra 27 plachetnic vylodit na pobřeží uSantoñečiLareda, Caffarelli jejich pokus zmařil a donutil je k ústupu.V prosinci 1810 byl poslán doKastilie, kde setrval do června následujícího roku.Dne 9. června 1811 porazilMinovyšpanělské partyzány v údolí uUltzama, poté v červenci převzal velení v Biskajsku aNavaře.
V lednu 1812 se Caffarelliho divize stala součástí Severní armády vedené generálemDorsennem. Dne 29. února utrpěl střelné zranění vbitvě u Roncaluna svazích Pyrenejí.Poté byl 13. dubna jmenován velitelem celé Severní armády namísto Dorsenna (velení převzal 5. května).V polovině října se připojil ke generáluSouhamovi, veliteli Portugalské armády (Armée de Portugal), a spolu s ním 22. října odrazil britské jednotky maršálaWellingtonaobléhajícíBurgos.Na začátku listopadu se vrátil zpět do Biskajska, porazil španělské generályRenovalesea „Marquesita“uBilbaaa poté v roce 1813 dosáhl vítězství nad anglickými vojsky uVilladiega.
Dne 14. ledna 1813 byl Caffarelli definitivně odvolán zPyrenejského poloostrovazpět do Francie, aby se opět vrátil k pozici císařova pobočníka.V dubnu byl pověřen velením jednotek císařské gardy, které zůstaly v Paříži, a stal se vojenským guvernérem císařovnina paláce.Po Napoleonově abdikaci v roce 1814 doprovázel jeho manželku a syna, císařovnuMarii-Louisua římského králeNapoleona II., na jejich cestě do Vídně.Když se pak vrátil do Francie, byl 1. září 1814 postaven mimo službu,králLudvík XVIII.jej však však jmenoval rytířemŘádu svatého Ludvíkaa 17. ledna 1815 už opět velel 1. subdivizi 13. vojenské divize v bretaňskémRennes.
PoNapoleonově návratuzElbyprý marně přesvědčoval císařovnu Marii Louisu k odjezdu do Paříže.Sám se vrátil do císařových služeb a 22. dubna 1805 se opět stal jeho pobočníkem.Napoleon jej v červnu pověřil velením 1. vojenské divize,s níž měl bránit a udržovat pořádek v hlavním městě.Pofiasku u Waterloose 1. července zúčastnil válečné porady vHôtel-de-Ville, kde bylo rozhodnuto, že Paříž nebude klást žádný odpor.MaršálDavoutcoby ministr války jej následujícího dne vyslal na misi doMet, kam dorazil prakticky současně s příchodem Rusů.Poté se připojil k armádě naLoiřea dekretem z 1. srpna 1815 s účinností od 1. ledna 1816 byl poslán do výslužby.Podle Fidlera byl nucen odejít do nizozemského a sardinského exilu.
V roce 1819 jej královský dekret jmenoval viceprezidentem volebního kolegia severofrancouzského departementuAisne.V roce 1830 předsedal kolegiu 3. obvodu téhož departementu.Počervencové revolucia svrženíBourbonůbyl Caffarelli 7. února 1831 povolán do zálohy generálního štábu.Tehdy již 65letý Caffarelli se pak 19. listopadu stalpairemFrancie a zasedl vparlamentu.Následujícího roku byl zvolen tajemníkemhorní komorynamísto maršálaMortiera,vévodyzTrevisa, který odešel jako velvyslanec doSankt-Petěrburgu.V roce 1840 byl zpravodajem komise zodpovědné za prozkoumání projektu převozu Napoleonových ostatků zeSvaté Helenya jejich uložení v pařížskéInvalidovně.
Porevoluci roku 1848se Caffarelli uchýlil do soukromí.Po dlouhé nemoci zemřel 24. ledna 1849 na zámkuLeschellesuGuise(Aisne) ve věku 83 let.Zanechal po sobě vdovu, dále dvě dcery Napoléone-Joséphine-Julienne (+1871), Augustine-Mélanie-Laurence (1809–1889) a synaEugèna Augusta(1806–1878), prefekta departementuIlle-et-Vilaine.
Jméno Augusta Caffarelliho jeuvedeno na jižní straněVítězného obloukuv Paříži.V Sorèze, kde studoval, byla 22. května 1899 odhalena jeho busta.