Kostel svatého Petra a Pavla (Görlitz)

Kostel svatého Petra a Pavla(německyPfarrkirche St. Peter und Paul, zkráceněPeterskirche) jefarním kostelemEvangelické městské obce veZhořelci(Görlitz), který se svouměděnoustřechoua páremvěžítvoří dominantu města. Tento pětilodníhalový kostelje největším a nejstarším kostelem tohoto typu vSaskua sloužil jako předloha pro některé pozdější stavby.Kostel, který se nachází nadNiskýmúdolím, bývá označován jako„nejkrásnější Boží dům na Nise“.
Podletradice, která se opírá především o svědectvíKosmovy kroniky, se na místě dnešního farního kostela sv. Petra a Pavla nacházelo spáleniště, na němžSoběslav I.nechal v letech 1126–1131 spolu s jinými hrady na tehdejšíčesko-polskéhranici vystavět hradYzcorelik, to jest hrad na vyhořelém místě.
Ve starší literatuře se objevuje údaj, že pozdějšírománskoubazilikuna tomto místě vysvětil 19. května1225míšeňskýbiskupBruno III., což však bylo např.Richardem Jechtemzpochybněno.Jisté ale je, že dochované pozdně románsképortályz předchozí stavby pocházejí z let 1225–1235. Začátek výstavby pozdněgotickéhohalového kostelanesporně souvisel s tradovaným položenímzákladního kamenev roce 1423. Pramen z roku 1461 uvádí:[...] inchoata est capella S. Georgii retro ecclesiam S. Petri.(„započata je kaple sv. Jiří za kostelem sv. Petra“)První v tomto roce rozestavěnou částí byl tedy spodníkosteloznačovaný jakokaplesv. Jiří. Bezprostředně po dostavbě kaple pokračovala stavbakostelní lodi, jejížklenbudokončil zhořelecký stavitel Konrád Pflüger roku 1497. Dokumenty dokládající založení kostelní lodi a zahájení stavby klenby se nedochovaly, ale předpokládá se, že od roku1461se stavělo i zde, neboť z dokumentu je patrna poptávka po velké a vysoce kvalitníarchitektuřechóru.Od roku 1423 byla budována, popř. rozšířena kostelní loď, v roce 1430 byl jihovýchodníportálopatřenportrétysv. PetraaPavla. Úprava jižnífasádynápadně připomínástylParléřovyhuti. Nejpozději kolem roku 1450 vzniklo severní hrazení kostelní lodi. Výsledný pětilodní prostor představuje zvláštní výjimku, která je vysvětlitelná jentopografickousituací (kostel stojí na svahu). Z tohoto důvodu v této fázi ještě neproběhlo komplikované rozšířeníchóru, nýbrž značné rozšíření kostelní lodi po stranách. Severnífasádaklenebního polez let 1456–1463 je odvozena od jižní lodichrámu sv. PetravBudyšíně, její provedení je ale nesrovnatelně bohatší a rozmanitější.Výstavba chóru zřejmě začala teprve v roce 1461. Bývalo sice zvykem začínat církevní stavby na východě, ale ve Zhořelci to komplikovala zvláštní topografická situace. Nelze sice vyloučit, že zde existoval nějakýgotickýpředchůdce tohoto chóru, stávající chór se třemiapsidamia s komplexemsakristiebyl však bez pochyby vybudován až po stavbě pětilodní kostelní haly. Při jeho výstavbě bylo východníklenební polekostelní lodi zjevně integrováno dosakristie. Formychóru, zejménalomených oken, z této doby po roce 1461 odpovídají formámmíšeňskéhohradu Albrechtsburgu od Arnolda von Westfalen.Interiérkaple sv. Jiří se vyznačuje řadouinovacís nimiž je tu nápaditouklenbouvyřešen problém značného rozpětí střednílodi, která se nachází nadkaplí. Další zvláštností kaple sv. Jiří je řešení klenby v jejím jižnímportálu.Poslední fází pozdněgotickévýstavby kostela bylo zaklenutí pětilodní haly pod vedením mistra Kondráda Pflügera v letech 1490–1497. V roce 1495 poslala městská rada Pflügerovi na pomoc dvapolíry: Urbana Laubanische a Blasia Börera, kteří pod jeho vedením zahájili zaklenutí severní lodi. Datum ukončení závěrečných prací na klenbě kostelní lodi je známo z nápisu v jižním rohu západnífasády:„Urban Laubanisch und Blasius Böhrer/Polirer/neben Cunrad Pflügern/ dieser Stadt Werck-Meister/ haben Anno 1497. A. 1. 6. 0. den 14. Aug. [kamenické značky] dieses löbliche Gebäude der Kirchen SS. Petri und Pauli mit den Pfeilern und darauf stehenden Gewölben vollendet.“Ve stylistickém ohledu připomínají jednotlivé prvky tétoklenbyřešení použité vlipskýchkostelech sv. Mikuláše a sv. Tomáše. Není ovšem sporu, že Pflügerovým dílemhornolužickéstavitelské umění poprvé vykročilo z poparléřovskéstavební tradice. Realizace tohoto projektu pak svědčí o hospodářské síle Zhořelce.
Druhé vysvěcenímíšeňskýmbiskupemKasparem von Schönbergem proběhlo ještě během stavby v roce 1457, tehdy bylo kostelu dáno jménoSanctorum Petri et Paulia obaapoštolovébyli prohlášeni za jehopatrony. Součástí původního pozdněgotickéhovybavení bylo vedlehlavního oltáře35 dalších menšícholtářů. V roce 1525 kostel poškodilpožára musely být zřejmě provedeny obnovovací práce. Zhořelecký stavitel Wendel Roßkopf připojil k severnímu boku kostelapředsíňdatovanouletopočtem1543, která se vyznačuje mísením prvků pozdní gotiky arenesance. Do městského požáru v roce 1691 pak proběhlo jen málo stavebních úprav. Teprve po kompletním zničeníinventářezačala v témže roce celková obnova. Dne 7. května 1696 mohl být kostel vybavený mezitímbaroknímoltářem,kazatelnou, Slunečními varhanami a novýmizvonyznovuvysvěcen. Tehdy bylo také instalováno 38 novýchoken, na něž přispělašlechta,cechya jednotlivíměšťané. V roce 1862 začala první sbírka na stavbu dvounovogotickýchz částibetonovýchvěží o výšce 84m, která byla realizována v letech 1889–1891. Roku 1893 byly firmou Türcke zŽitavyobnoveny okennívitráže.Dne 7. května 1945 byl ustupujícímwehrmachtemodstřelen blízký staroměstský most, což následkemtlakové vlnyzničilo (s jednou výjimkou) všechna skleněná okna a částečně silně poškodilokružbua střechu.V letech 1948–1961 bylyrestauroványokenní kružby a kaple sv. Jiří. Dalšírenovacevnějšího pláště kostela probíhala v letech 1978–1981,interiérbyl restaurován v letech 1981–1992, přičemž bylo cílem dosáhnout podoby jednotlivých detailů, která by odpovídala stavu kolem roku 1500. V období let 2003–2005 se konala další obnova, při níž byly věže světle omítnuty.
Kostel sv. Petra a Pavla je se svoudélkou72m, šířkou 39 m a s výškou střednílodi24 m největším a nejvýznamnějšímhalovým kostelemnavýchodě Německa. Tento pětilodní halový kostel se sedmiklenebními poliv hlavní lodi, třemi odstupňovanýmiapsidamia postranními loděmi různé výšky je nad svými třemi prostředními loděmi pokrytměděnoustřechou, obě postranní lodi jsou potom pokrytystřešními taškami. V jižní postranní lodi jsou mezi opěrnýmipilířiumístěny nejrůznějšíkaple. Z vnějšího pohledu jsou na západě postranních lodí integrovány pozdněrománsképozůstatky původníbaziliky. Na západní straně je velkýsochařskyzdobenýportál, jehož pozdně románské formy byly v letech 1595–1596renesančněupraveny Wendelem Roßkopfem a Melchiorem Kunzem. Uvnitř nesou štíhléprofilovanépilíře bezhlavicsíťovou klenbunad postrannímiloděmia klenbu s hvězdicovými formami v prostřední lodi. Severní postranní loď se z části vyznačuje bohatě zdobenýmioknyskružboutypu „rybí měchýř“, která se podobá oknům v jižní lodichrámu sv. PetravBudyšíně. Zbylá užší okna jsou vybavena jednoduššími formami kružby s motivy křížovéhooblouku. V západní části vnějších postranních lodí jsou klenební nástavce podepřenykonzolovýmihlavicemi. Jihozápadnípředsíňje pozdněgotickýmmistrovským dílem následovníkůPetra Parléře, které se skládá zpravoúhléhoprostoru propojeného s třístrannýmbaldachýnem. Po stranáchportálujsou figurami zaplněné niky avlyss konzolovými hlavicemi.
Kaplesvatého Jiří označovaná také jako spodní kostel nebokryptadatovaná do let 1461–1465 je trojlodní, přičemž střední loď je vloženou řadou osmibokýchsloupůrozdělena na dvoulodí. V provedení tétoarchitekturyse objevuje řada hříček a neobvyklých motivů. Několikanásobně projmuté náběhyklenebníchžeber jsou natolik neobvyklé, že mají téměř charakter signatury.Od roku 1525 byla kaple nevyužívaná, během rekonstrukce roku 1734 byla opatřenakazatelnouaoltářem. Po té se prosadil zvyk sloužit zde každoročníbohoslužbuna den svatého Jiří.V roce 2018 se zde konalyevangelickébohoslužbyvpolském jazycea setkáníekumenickéhospolečenstvíTaizé.
Hlavní oltářbyl vystavěn v roce 1695 zpískovcea leštěnéhoštukového mramoru. Jeho autorem jedrážďanskýdvornísochař,řezbářaarchitektGeorge Heermann(1640–1700). Architektonická sestava se skládá z podstavce s postranními průchody, zakřiveného trojdílného hlavního patra sesloupy,pilířiaštítema konečně z vysokého nástavce s trojúhelníkovým štítem s předsazenou střední částí, který je bohatě figurativně ozdoben. V hlavním patře oltáře jsou znázorněny nástrojeKristovautrpení, v postranníchvolutáchpodstavce jsou figuryandělů; nad hlavnířímsoujsouevangelisté, závěr nástavce pak tvoří zobrazení křesťanských ctností. Oltářní obraz ukazujeNanebevstoupení Páně, jehožtransfiguracese opírá oRaffaela, napredelleje znázorněno ukládání Krista do hrobu. Železnámřížpochází z roku 1698.
Kazatelnaje datována do roku 1693. Je zpískovces bohatouvegetativníornamentikouv bílé a zlaté barvě. Konstrukce je podpírána figurou anděla, na korpusu kazatelny jsou znázorněnievangelisté. Na dřevěném poklopu jsouapoštolovéaproroci.
Radnílavicepodemporouz roku 1695 je zdobenaalegorickýmifigurami hojnosti aspravedlnostia radnímierby. Ve východním závěru postranní lodi stojí tři honosné dřevěnézpovědnice. Zpovědnice ve vnější severní postranní lodi vytvořil v roce 1717 hornolužickýřezbářa kameník Caspar Gottlob von Rodewitz (1679–1721). Obě zpovědnice v severních a jižníchapsidáchpocházejí z doby kolem roku 1694.
Součástí vnitřního vybavení kostela je řadaepitafů. Nejvelkolepější epitaf se nachází v severnílodi. Pro městskéhopísařeChristiana Mollera von Mollerstein († 1714) byl pravděpodobně proveden podle návrhu Caspara Gottloba von Rodewitz zalabastru,mramoruapískovcesaskýmsochařemJohannem Matthäusem Oberschallem (1688–1755). Dalšíepitafypro městského písaře Gottfrieda Gerlacha († 1737) z roku 1741 a proSvobodného pánaRudolpha Ferdinanda Silwera von Silwerstein s velmi bohatým rámováním lze nalézt rovněž v severní lodi.
U oltářníchpilířůjepomníkproduchovníhoChristopha Seiferta († 1702), jenž byl hlavnímfarářemv době obnovy po požáru roku 1691, sandělya listovím. Tamtéž je i pomník pro Christiane Luisu von Gersdorf († 1779) z roku 1783. Na stěnáchsakristiejsou portréty zdejšíchpastorůz 16. až 19. století.
Křestníkaple pod západnímklenebním polemvnější postranní lodi je ohraničena bohatě zdobenou kovanoumřížíod Hanse Mantlera z roku 1617. Jedinou okennívitrážíz roku 1893, kterou nezničil odstřel staroměstského mostu na koncidruhé světové války, zobrazuje dvanáctiletého Ježíše v chrámu.
Takzvané „Sluneční varhany“ vznikly v souvislosti s obnovou kostela po velkémpožáruv roce 1691, který zničil veškerý pozdněgotickýinventářvčetně původníchvarhan. Pozoruhodný je zvláště jejich prospekt, který v letech 1697–1703 ozdobilsochařaarchitektJohann Conrad Buchau (1682–1703) plastickýmireliéfy16sluncí, pročež je tento nástroj označován jako „Sluneční varhany“. Jedná se při tom o obličeje stylizovaných sluncí, z nichž kolem dokola vycházejí malé píšťaly na způsob „slunečních paprsků“. Čtyři z těchto sluncí jsou němá, dvanáct z nich při hraní zní. Jsou totiž součástí tzv. sluneční mixtury jednoho z rejstříků varhan, kde tvoří 12dílnou pedálovou mixturu.Stavitelem původních varhan dokončených v roce 1703 byl Eugenio Casparini (původněJohann Eugen Caspar; 1623–1706), jenž se v tomto oboru vyučil vItálii. Historické Caspariniho varhany se však nedochovaly, již v letech 1827–1828 byly přestavěny Josephem Schinkem a Carlem Ferdinandem Buckowem, ještě jednou potom v letech 1845–1928 Friedrichem Nikolausem Jahnem. V roce 1894 postavila varhanářská firmaSchlag & Söhneve starém Caspariniho prospektu nové varhany. Ty ovšem byly v letech 1926–1928 nahrazeny novým nástrojem firmy W. Sauer OrgelbauFrankfurt. Od roku 1997 je zde nový nástrojšvýcarskéfirmy Mathis Orgelbau AG. Má 88 zvukových rejstříků (6219 píšťal) na čtyřech manuálech a jednom pedálu.
Kostel sv. Petra a Pavla má čtyřizvony, z nichž dva historické zvony jsou pozůstatkem původního vybavenízvonice. Ze současných zvonů se 2–4 nachází v části stavby mezi oběmavěžemi. Velký zvon je ve stejné úrovni na severní věži. Zvonice v jižní věži je prázdná. Menší zvony visí na ocelové konstrukci, zvon 1 na konstrukci dřevěné. Někdejší velkýzvon„Marie“ byl v roce 1696 odlit zvonařem Hannibalem Brorsem a do roku 1917 patřil k největším historickým zvonům vNěmecku. Se svýmtónemd° byl ve své době rovněž nejhlouběji znějícím německým zvonem. Teprve s odlitím Císařského zvonu (Kaiserglocke) vKolíně nad Rýnembyl tón „Marie“ opůltónpřekonán. S váhou asi 11800kga průměrem 246cmbyla jehohmotnost, ne všaktónpředstihnuterfurtskýmzvonem „Gloriosa“. Tento cenný zvon byl roku 1917 z věže sňat a roztaven pro válečné účely. V kostele je k viděnísádrovýmodel 1:1, který zprostředkovává alespoň optickou představu o rozměrech legendární „Marie“. Ze zvonařské dílny Hannibala Brorse se zachoval další velký zvon s tónem fis°, který je však prasklý.
Místo faráře v kostele sv. Petra a Pavla patřilo k prestižním i lukrativním a zastávaly ho nejednou významné osoby, např. v roce 1357 notářKarla IV.Mikuláš z Kremže či Jan z Kyttlitz, potomní biskup v Lebus a Míšni.
V roce 1702 vstoupil do služeb kostelahudební skladatela hudebníkChristian Ludwig Boxberg(1670–1729) jako zdejšívarhaník. Boxberg byl známý především svýmikantátamiaoperouSardanapalus(1698). Roku 1704 publikoval svůj popis Slunečních varhan, které postavil Eugenio Casparini.
V říjnu roku1989byl kostel sv. Petra a Pavla jako první v Görlitz otevřen pro tzv. mírové modlitby, které zde předznamenaly konec politického systémuNDR.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuPfarrkirche St. Peter und Paul (Görlitz)na německé Wikipedii.