Itálie

Itálie(italskyItalia), plným názvemItalská republika(italskyRepubblica Italiana), je stát ležící vjižníazápadníEvropě.Nachází se uprostředStředozemního moře, tvoří jiApeninský poloostrovohraničenýAlpamia obklopenýněkolika ostrovy.Itálie sousedí sFrancií,Švýcarskem,Rakouskem,SlovinskemaenklávamimikrostátůVatikánaSan Marino. Má územníexklávuve Švýcarsku (Campione) a souostroví naAfrické desce(Pelagické ostrovy). Itálie má rozlohu 301 340 km²a žije v ní téměř 60 milionů obyvatel;je desátou největší zemí evropského kontinentu podle rozlohy atřetím nejlidnatějším členským státemEvropské unie. Jejím hlavním anejvětším městemjeŘím.
Apeninský poloostrov byl historicky domovem a místem pobytu mnoha starověkých národů.Latinskéměsto Řím ve střední Itálii, založené jakokrálovství, se stalorepublikou, která si podmanilastředomořía po staletí mu vládla jakoříše.S rozšířením křesťanství se Řím stal sídlemkatolické církveapapežství. Běhemraného středověkuzažila Itáliepád Západořímské říšeastěhování národůgermánských kmenů. Do 11. století se italskéměstské státyanámořní republikyrozšířily, což přineslo obnovenou prosperitu díky obchodu a položilo základy moderníhokapitalismu.Italská renesancevzkvétala v 15. a 16. století veFlorenciiarozšířila se do zbytku Evropy. Italští objevitelé také objevili nové cesty naDálný východa doNového světa, čímž pomohli nastolit evropskývěk objevů. Staletí rivality a bojů mezi italskými městskými státy však mimo jiné způsobila, že poloostrov byl až do pozdního novověku rozdělen domnoha států.V průběhu 17. a 18. století italský hospodářský a obchodní význam výrazně poklesl.
Po staletích politického a územního rozdělení byla Itálie v roce 1861 po válkách o nezávislost aExpedici tisícetéměř zcela sjednocenaa vznikloItalské království.Od konce 19. století do začátku 20. století se Itálie rychleindustrializovala, hlavně na severu, a vytvořilakoloniální říši,zatímco jih zůstal z velké části chudý a vyloučený z industrializace, což podnítilo vznik rozsáhlédiasporypřistěhovalců v Americe.V letech 1915–1918 se Itálie účastnilaprvní světové válkyna straněStátů dohodya protiÚstředním mocnostem. V roce 1922 byla po období krize a zmatků nastolenaitalská fašistická diktatura. Běhemdruhé světové válkybyla Itálie nejprve součástíOsy, dokud se nevzdalaspojeneckým mocnostem(1940–1943), a poté, protože část jejího území okupovalonacistické Německozakolaborace fašistů, spolubojovníkem Spojenců běhemitalského odbojeaosvobození Itálie(1943–1945). Po skončení války zeměna základě referenda nahradila monarchii republikoua zažívaladlouhotrvající hospodářský rozmach, až se stala významnouvyspělou ekonomikou.
Itálie máosmé největší nominální HDPna světě, druhý největší zpracovatelský průmysl v Evropě (sedmý největší na světě)a hraje významnou roli v regionálnícha globálníchhospodářských, vojenských, kulturních a diplomatických záležitostech. Itálie jezakládajícíma předním členem Evropské unie a je členem mnoha mezinárodních institucí včetněNATO,G7,Unie pro Středomoří,Latinské uniea mnoha dalších. Je domovem mnoha vynálezů a objevů, je považována za kulturní velmoc a dlouhodobě je světovým centrem umění,hudby,literatury,kuchyně, vědy a techniky a módy.Má největší počet památeksvětového dědictvína světě (58) a je pátou nejnavštěvovanější zemí světa.
V Itálii lze vysledovat původ kmene Vitali, jehož jméno je spojováno s latinským slovem "vitulus", což v překladu znamená "tele". Slovo "Itálie" lze přeložit jako "synové býka".
Nedaleko městaForlìbyly objeveny tisíce artefaktů zpaleolitu, jejich stáří bylo odhadnuto na 850 000 let, což z nich činí nejstarší důkaz lidského osídlení na Apeninském poloostrově.Vykopávky rovněž prokázalyneandrtálskéosídlení po celé Itálii, zhruba z doby před 200 000 lety. Moderní lidé se tu objevili asi před 40 000 lety, nálezy z Riparo Mochi jsou nejstarším důkazem přítomnosti tohoto typu lidí v Evropě.
V počátcíchstarověkubyla Itálie osídlena různými kmeny. Ve středu Itálie to bylyUmbrové,Latinové,Sabinové,VolskovéaPicenové, na severuKeltové,Ligurové,VenetovéaEtruskové, na jihu pakOskové,SamnitéaMessapiové. Většina z těchto kmenů byliItalikové,indoevropskáskupina, která na Apeninský poloostrov přišla ve 2. tisíciletí př. n. l.Jiný původ mají patrněEtruskové(a jim blízcíRétové), stále však zůstává záhadný.Neitalické kořeny měli takéKeltovéa kmeny na Sicílii a Sardinii (kde vznikla dokonce osobitá civilizace zvanáNuragská).VlombardskémúdolíVal Camonicažil také kmen záhadného původu zvanýKamunové, který je autorem největší starověké sbírkypetroglyfůna světě (až 300 000 obrazců).Semitskéhopůvodu byliFéničané, kteří osídlili Sicílii a Sardinii a vytvořili zde první významná města.Ještě větší vliv mělaMykénská civilizace, která se s jihem Itálie dostala do kontaktu možná již v 17. století př. n. l.Od 8. století př. n. l. začali od jihu italské území silně ovlivňovatŘekové, jejichž civilizace naPeloponésurychle mohutněla. Řecké kolonie na území Itálie a Sicílie se nazývajíVelké Řecko.
Navzdory řeckému iniciačnímu vlivu se ústředním civilizačním centrem nestalo některé ze sídel na jihu, ale město ve středu poloostrova,Řím. Město, podle legend založené roku 753 př. n. l., které ovládali nejprve Latinové a Sabinové, posléze Etruskové. Řím nakonec ovládl italické, keltské, etruské, fénické i řecké kmeny na poloostrově a posléze vytvořil civilizaci známou jakoStarověký Řím. Expandovala na západ (provincieHispánie,GalieaBritánie), na sever (Raetie,Panonie,Noricum), východ (Dalmácie,Dácie,Makedonie,Thrákiea dále až k Babylónii) i na sever Afriky (Numidie), včetně Egypta (Aegyptus).Starověký Římje jednou z nejvýznamnějších zaniklých civilizací dějin a v dějinách Evropy sehrál naprosto zásadní roli (napříkladlatinase stala základem řady evropských jazyků, pochopitelně včetněitalštiny).Roku 509 př. n. l. Řím odvrhlmonarchickézřízení a stal serepublikou. Ta zažila vrchol moci zaJulia Caesaraa jeho bezprostředních nástupců, kteří se prohlásili císaři:Augusta(vládl 27 př. n. l. – 14),Tiberia(14–37),Caliguly(37–41),Claudia(41–54) aNera(54–68). Největší územní rozmach měla říše zaTraiana(vládl 98–117), kdy plocha impéria dosáhla 5 miliónů čtverečních kilometrů.Od 3. století v Římě stále větší roli začalo sehrávatkřesťanství, císařKonstantinz křesťanství učinil dokoncestátní náboženství.To byla ovšem také již doba úpadku římské moci. Roku 395 byl Řím rozdělen naZápadořímskouaVýchodořímskou říši(později zvanou Byzantská). Zatímco východní říše trvala ještě tisíc let, západní, jejímž jádrem byla dnešní Itálie, byla rychle rozvrácenagermánskými kmeny.
Pád Starověkého Říma bývá dnes spojován s rokem 476, kdy císařeRomula Augustasesadil germánský vůdce z kmeneSkirůOdoaker.Ten pak jako první v historii získal titul "král Itálie". Poté do Itálie vpadliOstrogóti.Jim vládu načas vyrvala Byzanc, ale další germánský vpád,Langobardů, na konci 6. století, definitivně rozbil nejen sny o obnově římské říše, ale i jednotu poloostrova.Ten ztratil politickou kohezi na příštích 1300 let.
Kulturně nejvýznamnějšími oblastmi dnešní Itálie se v ranémstředověkustaly jejíseverní regiony, které byly od8. stoletísoučástíFranské říše, následněStředofranské říše(Lotharingie) a potéSvaté říše římské. V Římě sídlilkatolickýpapež, který ovládalPapežský stát(mnohem větší a silnější než je dnešníVatikán, jež je jeho pozůstatkem). Ten se zformoval v 8. století.Mocenské boje mezi německými knížaty a knížaty podléhajícími papeži pak naplnily značnou část raně a vrcholně středověkých italských dějin, tato etapa je známa jako éraguelfů a ghibellinů.
V této situaci mocenského chaosu se objevil nový fenomén – suverenitu a vliv začaly získávat některéměstské státy, většinou pobřežní, žijící z námořního obchodu. Ty se staly pozoruhodnými centry kultury. O jejich síle svědčí, že když se sdružily do tzv.Lombardské ligy(Lega Lombarda), dokázaly roku 1176 porazit německého císařeFridricha Barbarossuvbitvě u Legnana. Čtyřmi nejvýznamnějšími z těchto tzv.námořních republikbylyBenátská republika,Janovská republika,Pisánská republikaaRepublika Amalfi.Časem se k nim přidalaFlorentská republika, kterou pozdvihlrod Medicejských, aMilánské vévodstvíovládanéSforzy.Obchod ve Středomoří po porážce svých soupeřů z Pisy a Janova nakonec ovládla zejména Benátská republika, která opanovala pobřežíDalmáciea středomořské ostrovy jakoKyprneboKrétu.
Systém vlády v těchto státech bývá označován jakosignorie.Soubor těchto městských států představoval ohromnou sílu, která začala ovlivňovat i evropský vývoj. Někdy se uvádí, že vnesly do evropských dějinkapitalismus.Měly značný vliv i politický – financovalykřížové výpravy, Benátky porazily Byzanc, stejně jako financovaly objevitelskou cestuMarca Pola. Právě v této oblasti vznikly první evropské univerzity, bohaté obchodnické rody financovaly vrcholné umění, není také náhoda, že mnozí navigátoři a objevitelé, byť většinou v cizích službách, byli Italové – JanovanéKryštof KolumbusaJohn Cabot(rodným jménem Giovanni Caboto), FlorenťanéAmerigo VespucciaGiovanni da Verrazzano. Přičteme-li umění římské placené papeži, stala se ve vrcholném středověku Itálie – byť rozbitá do mnoha jednotek – znovu kulturním epicentrem Evropy.
Jih Itálie ovšem zažíval jiný osud. Ten byl v 9. století ovládnutmuslimy(Sicilský emirát), potom ho ovládliNormani(potomciVikingů), poslézeŠtaufové,AnjouovciaBarcelonská dynastie.
Roku 1348 pandemiemoruvyhladila třetinu italského obyvatelstva, poloostrov se z této rány však pozoruhodně rychle zotavil a pokračoval v kulturním rozkvětu, který je znám jakoitalská renesance, jíž se Itálie vrátila ke svýmantickýmkořenům (mj. i díky příchoduřeckymluvících učenců popádu Konstantinopole, tedy po ovládnutí Byzance Turky).
Italská renesance se obvykle dělí natrecento(14. století),quattrocento(1420–1500) acinquecento(16. století), jež značí vrcholnou renesanci a pozvolný přechod kmanýrismu. V oblasti myšlení se italská renesance projevilahumanismem(Francesco Petrarca), novou lehkostí a hravostí (Giovanni Boccaccio) ale i pragmatickými úvahami o správě věcí veřejných (Niccolò Machiavelli). V literatuře vznikla spisovná italština, zejména díkyDante Alighierimu. Počátky přírodních věd propátrával zejménaLeonardo da Vinci. Zdaleka největší vliv měla italská renesance na malířství (Fra Angelico,Sandro Botticelli,Masaccio,Michelangelo Buonarroti,Piero della Francesca,Raffael Santi,Tizian,Tintoretto,Paolo Veronese), sochařství (Donatello) a architekturu (Donato Bramantea jehoBazilika svatého Petrav Římě, vilaLa RotondaAndrea Palladia, katedrálaSanta Maria del Fioreve Florencii). Jakomecenášia podporovatelé vědy a umění vynikliCosimo Medicejskýa jeho vnukLorenzo I. Medicejský.
Renesanční rozkvět, kulturní i obchodní, vyvrcholil v16. století, načež dostal několik ran – nejprve vzestupOsmanské říšeaportugalskýobjev nové námořní cesty do Asie narušily obchodní hegemonii námořních republik –BenátekaJanova. Nakonec smrtelnou ránu rozkvětu zasadilyitalské války(1494–1559), v nichž sváděly boj o nadvládu nad ItáliíŠpanělskoaFrancie.ŠpanělštíHabsburkovépostupně ovládliSardinii,Sicílii,NeapolskoaMilánsko. Poválce o španělské dědictvípřipadly jejich državy v Itálii rakouské větvi Habsburků aBourbonům. VToskánskudlouho vládl rodMedici, který však v 18. století rovněž vystřídali rakouštíHabsburkové. Výsledkem byla periferizace a zaostávání jak severu Itálie, tak zvláště jejího jihu.
Běhemnapoleonských válekItálii načas ovládli Francouzi.Byli rychle poraženi, ale ideályfrancouzské revoluceměly silný vliv na rodící se italskýnacionalismus. Ten začal sehrávat klíčovou roli od počátku 19. století. Boj za sjednocení Itálie, tzv.Risorgimento, vedli republikáni z hnutíMladá ItálieGiuseppe GaribaldiaGiuseppe Mazzini, i monarchistéViktor Emanuel II.(sardinský králzesavojskédynastie) aCamillo Benso Cavour.Tito čtyři muži jsou dnes v Itálii nazýváni "čtyři otcové vlasti". Politické i vojenské kampaně (jakodruhá italská válka za nezávislostz roku 1859 neboexpedice tisíceroku 1860) vedly k postupnému sjednocení země, pod vládou Viktora Emanuela. Garibaldi obětoval nakonec republikánské ideje a na slavném setkání vTeanuroku 1860 uvítal Viktora Emanuela jako krále Itálie.Italské královstvíbylo vyhlášeno 17. března 1861. Nový stát ovšem zpočátku nezískal území Říma, proto byla jeho hlavním městemFlorencie. Díky spojení sPruskemse Itálii podařilo běhemrakousko-italské válkyroku 1866 dobýt rakouskéBenátsko. Roku 1870 konečně dobyla i Řím a Papežský stát. Řím byl prohlášen vzápětí novým hlavním městem.
Nový stát byl zmítán značnými rozpory. Sardinské zákonodárství, které bylo v novém státě, vzhledem ke králi, aplikováno, bylo poměrně konzervativní a vylučovalo z politiky nemajetné, zatímco politické elity, zejména na severu, byly poměrněliberální, ba radikální. Velkým problémem (existujícím dodnes) byl rozpor industrializovaného a rozvinutého severu a zaostalého jihu, který byl ovládán archaickými klanovými vazbami, v nichž se dařilo zločinu (mafie),korupciaklientelismu. Klíčovou politickou osobností konce 19. století a začátku 20. století byl liberálGiovanni Giolitti, který prosadil mnoho modernizačních projektů.Všeobecné volební právo (pro muže) bylo ale zavedeno až roku 1913.
Itálie se také snažila vyrovnat svým konkurentům založením vlastníkoloniální říšea vpadla na území dnešníhoSomálskaaEritrejea roku 1911 po vítězství vitalsko-turecké válceobsadilaLibyia některé řecké ostrovy (Dodekany).
Doprvní světové válkyvstupovala Itálie jako členTrojspolku, tedy na straněNěmeckaaRakousko-Uherska. Roku 1915 ale přeběhla na stranuTrojdohody, od čehož si slibovala územní zisky na úkor Rakouska naBalkáně. Italové skutečně porazili rakouskou armádu naitalské frontě(za cenu 650 000 padlých vojáků a stejného počtu mrtvých civilistů). Za toto krvavé vítězství se však nacionalisté po válce od spojenců necítili dostatečně odměněni. To hrálo do karet nové síle,italským fašistůmvedenýmBenitem Mussolinim.Druhý motor, který získali, byl strach středních vrstev z poválečného vzestupu radikální levice toužící posovětizacizemě dle ruského vzoru. Výsledkem bylo, že ač puč, který zprvu malá Mussoliniho strana roku 1922 provedla (Pochod na Řím), nebyl úspěšný, králViktor Emanuel III.Mussoliniho stejně raději jmenoval premiérem.Během příštích několika let Mussolini zakázal všechny politické strany a vytvořildiktaturu. Inspiroval tím podobné diktatury a hnutí – německénacistya španělskéfrankisty.
Roku 1936 po vítězství vdruhé italsko-etiopské válceMussolinihoItalská říšeobsadilaHabeš(Etiopii), poté vojensky podpořilaFrancisca Francavešpanělské občanské válcea roku 1939 anektovalaAlbánii.Mussolini vytvořil alianci s nacistickým Německem aJaponskemzvanouOsa Berlín–Řím–Tokioa jako její součást vstoupil roku 1940 dodruhé světové války. V ní však italská vojska utrpěla drtivé a potupné porážky, jak vAfrice, tak navýchodní frontě. V červenci 1943 se na Sicílii vylodiliSpojenci. Král Viktor Emanuel III. nechal Mussoliniho vzápětí zatknout a jeho režim se zhroutil. 8. září král podepsal příměří se Spojenci. Nicméně Němci provedli dosevernía střední Itálie invazi, během níž vysvobodili i Mussoliniho ze zajetí. Postavili ho do čela loutkového státu, jejž na severu Itálie zřídili, a jež je nazýván obvyklerepublika Saló(oficiálně Italská sociální republika).Italská armáda věrná králi se postavila na stranu Spojenců, její část věrná Mussolinimu na stranu Němců, navíc na území republiky Saló vzniklo mohutnépartyzánské hnutí bojující proti fašistům(Resistenza). Právě partyzáni nakonec Mussoliniho dopadli a popravili.Německé síly v Itálii se vzdaly 29. dubna 1945. Válka stála Itálii půl milionu životů.
Mírová smlouva posléze Itálii vzala koloniální území a i některé oblasti v Evropě na úkorJugoslávie. Přestože si král svým postupem z roku 1943 zachránil reputaci, Italové se v referendu z roku 1946 rozhodli prorepubliku.Bylo to také první lidové hlasování v italské historii, jehož se zúčastnily ženy. Ačkoli bylo po válce v Itálii velmi silnékomunistické hnutía čekalo se, že se Itálie stane součástísovětského bloku,volby v roce 1948vyhráli překvapivěkřesťanští demokratévedeníAlcide De Gasperim.Itálie se tak v rámcistudené válkypřipojila kzápadnímu bloku, vstoupila doNATOa přijala americkýMarshallův plán. Ten jí pomohl postavit na nohy ekonomiku, a to až tak, že se o 50. a 60. letech 20. století začalo hovořit jako oitalském hospodářském zázraku.
Od konce 60. let však přišly problémy – ekonomická krize, rostoucí zadlužení, rychle slábnoucí měna, mohutný nástup politického radikalismu, který v 70. letech přerostl vterorismusskupin jako byly levicovéRudé brigády, ale i některých neofašistických skupin. 70. a 80. léta jsou kvůli tomu nazývána "olověná".Obětí rudých teroristů se stal dokonce i jeden z premiérů –Aldo Moro.Hlavu také zdvihla znovu mafie. Na mezinárodním poli se Itálie stala velkým podporovatelemevropské integrace.
Ač byl italský politický systém zdánlivě nestabilní (střídání vlád se stalo pověstným, v letech 1945–1993 se jich vystřídalo 52), ve skutečnosti mu 40 poválečných let dominovaly dvě politické síly –křesťanští demokratéasocialisté. Tato relativní rovnováha se zhroutila na začátku 90. let, kdy propukla série korupčních skandálů, které odhalila akceČisté ruce(Mani Pulite). To otevřelo prostor novým silám. Na pravici ho využil zejména miliardář a mediální podnikatelSilvio Berlusconise svojí stranouForza Italia.Jeho oslabení ovšem nevedlo k obnově tradičních stran, ale dalo zrodit novým politickým hnutím (Hnutí pěti hvězd) či vedlo ke vzestupu starších, v minulosti celostátně neúspěšných (Liga severu, již pozdvihlMatteo Salvini). Tato hnutí, označovaná obvykle za populistická, posílenáevropskou migrační krizí, se v roce 2018 chopila vlády.Podobné síly (stranaBratři Itálie) sestavily vládu i v roce 2022.
Italská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se třemi svislými pruhy v barvě zelené, bílé a červené.
Italský státní znak je emblém, který tvoří červeně lemovaná bílá pěticípá hvězda položená do středu šedého ozubeného kola. Po stranách jsouolivováadubováratolest. Ty jsou dole převázány červenou stuhou nesoucí nápis REPVBBLICA ITALIANA (českyItalská republika).
Italská hymna je píseňFratelli d'Italia(českyBratři Itálie). Slova hymny napsal italský básník Goffredo Mameli, hudbu složil Michele Novaro.
Pobřeží je na západě členité sezálivy, na východě ploché. Celková délka pobřeží je asi 7600 km. Povrch převážně hornatý. Dominují Západní a VýchodníAlpy, na severu přesahující 4000 m n. m. včetně nejvyšší hory Mont Blanc 4808 m n. m.(Monte Bianco). V nich jsou častá jezera (Gardské,Lago Maggiore,Comské jezero) vzniklá ústupempleistocenníchledovců. CelýApeninskýaKalabrijský poloostrov(Calabria) a největší středomořský ostrovSicílii(Sicilia) vyplňuje pohoříApeninydosahující téměř 3000 m n. m. Pásmo Apenin je seismicky velmi aktivní. Častá jsouzemětřeseníaerupcesopekVesuv(Vesuvio),Etna(nejvyšší činná sopka Evropy, 3403 m n. m.)a sopek v souostrovíLipari. Hospodářsky významná jePádská nížinav okolí řekyPád(Po). Druhým největším ostrovem Středozemního moře jeSardinie(Sardegna).
Itálie je obklopená mořem a má poloostrovní charakter.Středozemní moře(původněMare Nostrum, naše moře, jak mu říkali Římané) je z historických důvodů rozděleno na čtyři části:Jaderské moře,Tyrhénské moře,Jónské mořeaLigurské moře. Na západ odSardiniese nacházíSardské moře(Mar di Sardegna) a na jih odSicílieSicilský kanál(Canale di Sicilia) aMaltézský kanál(Canale di Malta).SicíliiodKalábrieoddělujeMessinská úžina(Stretto di Messina) a odAfrikySicilský kanál.
Alpy leží v mírném pásu s rozdíly mezi vrcholy hor a údolími. Pádská nížina má chladný vnitrozemský charakter. Zbytek území leží v Středozemním klima s typickým horkým suchým létem a mírnou zimou bohatou na srážky.
Italská republika je parlamentní demokracií.Prezident republikyje volen nepřímo oběma komorami parlamentu.Předseda vládya vláda jako celek se zodpovídají oběma parlamentním komorám,Poslanecké sněmovněaSenátu republiky.
Nejvyšší instituce Italské republiky mají svá sídla v reprezentativních římských palácích (palazzi).
Mezi pravomoci prezidenta Italské republiky patří, že může rozpustit jak horní tak dolní komoru italského parlamentu před uplynutím volebního období, pokud není žádná vláda schopna získat důvěru. Všechny legislativní kroky prezidenta musíkontrasignovatpremiér.
Současným italským prezidentem jeSergio Mattarella. Jeho sídlem jeKvirinálský palác(Palazzo del Quirinale).
Senát republiky (italsky:Senato della Repubblica) jehorní komoraParlamentu Itálie(Parlamento della Repubblica Italiana). Sestává z 315 křesel pro zvolené senátory, nepočítaje doživotně jmenované politiky. 309 křesel se rozděluje podle výsledků regionálních voleb. Funkční období je pětileté. Vústavnímsystému Itálie je postavení Senátu rovnocennédolní komoře, kterou jePoslanecká sněmovna, což je výjimečné v politických systémech demokratických států. Vláda musí o vyslovení důvěry požádat obě komory, jedná se o příklad tzv.dokonalého bikameralismu. Volby se do obou zastupitelských sborů uskutečňují současně. Naposledy tomu bylo 4. března 2018.
Ve své současné podobě byl Senát založen 8. května 1948. Existoval však již vItalském královstvípod názvemSenato del Regno(Senát království).
Sídlem Senátu jePalazzo MadamavŘíměnaPiazza Madama 11. Současnou předsedkyní Senátu je 71letáElisabetta Caselatti(Forza Italia), která byla do tohoto druhého nejvyššího úřadu v Itálii zvolena 24. března 2018.Jejím předchůdcem bylPietro Grassoze stranySvobodní a rovní. Předseda Senátu v případě uvolnění úřadu prezidenta republiky zastává jeho funkci.
Poslanecká sněmovna (italsky:Camera dei Deputati) jedolní komoraitalského parlamentu, sestávající ze 630 poslaneckých mandátů. Funkční období je pětileté. Vústavnímsystému země je její postavení rovnocenné shorní komorou, kterou jeSenát republiky. Volby do obou zastupitelských sborů se uskutečňují současně. Naposledy tomu bylo 4. března 2018.
Sídlem Sněmovny jePalazzo MontecitoriovŘímě. Současným předsedou dolní komory je 43letýRoberto Fico, politikHnutí pěti hvězd, který byl do této funkce zvolen 24. března 2018.Jeho předchůdkyní bylaLaura Boldriniováze stranyLevice Ekologie Svoboda.
Specifikou italského politického systému je, že předsedy vláda má omezenou možnost odvolat ministra z vlády. Může vyvíjet jen neformální tlak na jeho rezignaci. V minulosti kvůli tomu nezřídka premiéři podali demisi, aby je mohl prezident znovu jmenovat a oni mohli sestavit novou vládu bez ministrů, které již v kabinetu nechtěli mít. Byla to jedna z příčin rychlého střídání italských vlád. Záludnost tohoto systému ale spočívá v tom, že po demisi premiéra dostává značný prostor prezident, který může odmítnout stávajícího premiéra jmenovat znovu, zvláště je-li naladěn protivládně. Tato hrozba se omezuje tím, že prezident je volen parlamentem a nikoli přímo, bývá tedy, zejména zpočátku, spjat s vládnoucí politickou garniturou, avšak na druhou stranu je jeho mandát delší než parlamentní, sedmiletý, takže se po čase nezřídka otevírá prostor pro fázi střetávání prezidenta s vládou.
Současnou předsedkyní italské vlády jeGiorgia Meloniová. Sídlem předsedy vlády je od roku 1961Palazzo Chigi.
Výsledky parlamentních voleb dne 4. března 2018 zásadním způsobem změnily rozložení politických sil v Itálii. V rámci dějin Italské republiky to není nijak nový jev. Ve volbách do dolní komory,Poslanecké sněmovny(Camera dei deputati), dosáhlo velkého úspěchu doposud opozičníHnutí pěti hvězd(Movimento Cinque Stelle, M5S), které získalo 32,6 % hlasů (+ 6,8 % oproti volbám roku 2017). Toto hnutí založené komikemBeppem Grillemse tak stalo nejsilnější samostatnou politickou stranou země. Co se týče přírůstku hlasů oproti minulým volbám ji však předstihlaLiga severu(Lega Nord) se ziskem 17,4 % hlasů (+ 13,3 %). K této straně se přiklonila velká část voličů z ekonomicky silnýchseverních oblastí Itálie. Liga severu je ovšem součástístředopravicové koalice, v němž jako druhá velká formace figurujeForza Italiavedená bývalým předsedou vládySilviem Berlusconim. Tato strana naopak ztratila velkou část svých bývalých voličů; hlasovalo pro ni 14,0 % účastníků voleb (- 7,5 %). Na středopravou koalici čtyř stran připadlo celkově 37,0 % hlasů. Jak se posléze ukázalo, byla tato koalice politicky značně nesourodá a při vytváření vlády se rozpadla.Dosavadní vládní uskupenípod vedenímDemokratické strany(Partito Democratico, PD) bývalého předsedy vládyMattea Renzihonaopak utrpělo značné ztráty. Připadlo na ně jen 22,9 % hlasů. Samotná strana PD získala 18,7 % hlasů (- 6,8 %). Sám Renzi poté odstoupil z funkce předsedy strany.
Za politickým vzestupem a volebními výsledky Hnutí pěti hvězd stojí 42letýmilánskýmediální podnikatelDavide Casaleggio, který vlastní internetovou firmuCasaleggio Associati. Tuto firmu a vliv na M5S zdědil po svém otciGianrobertovi Casaleggiovi, který zemřel v roce 2016 ve věku 61 let. Casaleggio senior byl spřátelen s formálním zakladatelem M5S Beppem Grillem, kterému dopomohl k úspěšnému vytvoření jeho velmi vyhledávanéhoblogu. Grillo se mezitím stáhl z každodenní práce v hnutí a přenechal vůdčí pozici tehdy 31letémuLuigimu Di MaiozNeapole. Davide Casaleggio založil po smrti svého otce nadaci, provozujícíinternetový portál„Rousseau“ (pojmenovaný poJeanu-Jacquesovi Rousseauovi, velkémfrancouzskémfilosofovi18. století). Tento portál je nejdůležitějším nástrojem politické práce Hnutí pěti hvězd.
Po volbách se očekávalo obtížné a déletrvající sestavování nové italské vlády. O funkcipremiérase zprvu ucházeli jak volební lídr M5S Luigi Di Maio, tak předseda Ligy Severu, 45letýMatteo Salvini.Jak však uvedl jeden z vedoucích činitelů Hnutí pěti hvězd,Riccardo Fraccaro, „nebude nikdo schopen vládnout bez M5S“.
Matteo Salvini vedl volební kampaň Ligy Severu pod heslem „Italové napřed“, tedy ve znamení odporu proti masovému přistěhovalectví, hlavně ze zemíAfrikyna člunech přesStředozemní moře. Tím se dokonce postavil proti benevolentnímu přístupu biskupůřímskokatolické církvea samotnéhopapežeFrantiškak tomuto pro obyvatelstvo Itálie palčivému problému. Postoj katolické církve je podleněmeckéhodeníkuFrankfurter Allgemeine Zeitungtotiž takový, že je podle ní každý Ital, který by chtěl i jen uvažovat o navrácení „stovek tisíců ilegálních hospodářských migrantů“ do zemí jejich původu a o lepším zabezpečení italských státních hranic, vytlačován na okraj nebo již zcela mimokřesťanství.Salvini takto získal tolik hlasů i v oblastech daleko na jih od původního územního ohraničení působnostiLegy Nord, že její podíl na odevzdaných hlasech vzrostl proti parlamentním volbám v roce 2013 na čtyřnásobek.Po úspěchu ve volbách dostal Salvini příslib od Silvia Berlusconiho, že jejForza Italiabude při jeho snaze získat křeslo předsedy vlády podporovat. Výsledek Berlusconiho strany byl totiž natolik neuspokojivý, že v rozporu s předvolebnímiprognózamiskončila dokonce až za Ligou Severu.
Souběžně s volbami do Poslanecké sněmovny se konaly volby doSenátu republiky(Senato della Repubblica). Výsledky těchto voleb se nijak podstatně neliší od výsledků voleb do dolní komory parlamentu. Jsou následující:
Vítězové parlamentních voleb ze dne 4. března 2018,Hnutí pěti hvězdaLiga severu, dlouho vyjednávali o možné koalici a jejím programu. Možnost jejich koalice byla dána teprve poté, co se Silvio Berlusconi a jehoForza Italiapod dojmem odklonu Salviniho od jejich původního spojenectví vzdali jakékoliv účasti na vládě, která by vzešla z rozhovorů mezi oběma silnými uskupeními.Tím se otevřela cesta pro požadavek Pěti hvězd, aby hnutí stanovilo kandidáta na místo předsedy vlády, kterým se stal profesor práv zFlorencieGiuseppe Conte. 23. května 2018 jej do této funkce jmenoval prezident Italské republikySergio Mattarella.
Lídr Pěti hvězdLuigi Di Maiosi ve vznikající Conteho vládě pro sebe vyhradil post ministra práce a sociální politiky a další rezort, ministerstvo pro hospodářský rozvoj.Matteo Salviniz Ligy severu si vyžádal vlivné ministerstvo vnitra, aby mohl na tomto místě zostřit imigrační politiku. Obě strany se dohodly na společném politickém programu, který mj. obsahoval silnou kritiku politicko-hospodářských poměrů vEvropské unii. Tyto plány byly jen dočasně zastaveny prezidentem Mattarellou, který využil svého ústavou daného práva a odmítl jmenovat ministrem financí a hospodářství silně euroskeptického 81letého ekonomaPaola Savonu, kterého prosazoval Salvini. Bezprostředně poté vrátil Conte prezidentovi své pověření k sestavení nové vlády; obě potenciální vládní strany prezidentovo rozhodnutí ostře kritizovaly. Mattarella se však rozhodl pověřit sestavením vlády proevropského ekonoma a bývalého činiteleMezinárodního měnového fonduCarla Cottarelliho.Cottarelli však nezískal potřebný souhlasPoslanecké sněmovny.
Situace byla rozuzlena 31. května 2018, když prezident Mattarella opět pověřil Giuseppe Conteho sestavením vlády, a den nato jej jmenoval předsedou vlády.Vláda Giuseppe Contehobyla složená ze zástupců Hnutí pěti hvězd a Ligy severu. Luigi Di Maio se stal ministrem sociálních věcí a Matteo Salvini ministrem vnitra. Euroskeptický ekonomPaolo Savonabyl v této vládě ministrem pro evropské záležitosti. Obě vládní strany, jakHnutí pěti hvězdtakLiga severu, jsou považovány za populistické, s tím rozdílem, že Hnutí pěti hvězd je zaměřeno levicově, zatímco Liga severu je spíše pravicová. Jejich spojením vznikla podle německého novináře Matthiase Rüba prvnípanpopulistickávláda v Evropské unii.
Itálie je zakládajícím členemEvropského hospodářského společenství(EEC), dnesEvropské unie(EU) aNATO. Do OSN byla Itálie přijata v roce 1955 a je členem a silným zástupcem širokého spektra mezinárodních organizací, např.Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj(OECD),Všeobecné dohody o clech a obchodu/Světové obchodní organizace(GATT/WTO),Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě(OSCE),Rady EvropyaStředoevropské iniciativy. Mezi nedávné nebo nadcházející změny v rotujícím předsednictví mezinárodních organizací patříOrganizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropěv roce 2018,G7v roce 2017 a od července do prosince 2014Rada EU. Itálie je také opakujícím se nestálým členemRady bezpečnosti OSN, naposledy v roce 2017.
Itálie silně podporuje mnohostrannou mezinárodní politiku, podporuje Organizaci spojených národů a její mezinárodní bezpečnostní aktivity. K roku 2013 bylo Itálií nasazeno 5 296 vojáků v zahraničí, kteří se podíleli na 33 misích OSN a NATO ve 25 zemích světa.Itálie vyslala jednotky na podporu mírových misí OSN vSomálsku,MosambikuaVýchodní Timora poskytuje podporu operacím NATO a OSN vBosně,KosovuaAlbánii. Od února 2003 vyslala Itálie více než 2 000 vojáků doAfghánistánuna podporuoperace Trvalá svoboda (OEF).
Italská armáda,námořnictvo,letectvoakarabiniéřispolečně tvoříItalské ozbrojené síly, pod vedením Nejvyšší rady obrany, které předsedá italský prezident. Od roku 2005 v Itálii neplatí branná povinnost.V roce 2010 bylo v aktivní službě ozbrojených sil 293 202 členů,ze kterých bylo 114 778 příslušníků jednotek Carabinieri.Celkové italské armádní výdaje se v roce 2010 umístily na desátém místě na světě a dosáhly výše 35,8 miliardy USD, což odpovídá 1,7% národního HDP. Jako součást strategie NATO pro sdílení jaderných zbraní se v Itálii nachází také 90 jaderných pumB61, které jsou umístěny na leteckých základnách Ghedi aAviano.
Italská armáda je národní pozemní obrannou sílou, která měla v roce 2008 109 703 aktivních členů. Mezi její nejznámější vybavení patříbojové vozidlo pěchotyDardo,stíhač tankůB1 Centauroa tankC1 Ariete. Mezi letadla patříbitevní vrtulníkMangusta, v posledních letech se účastnil misí EU, NATO a OSN. Armáda má také k dispozici velké množství obrněných vozidelLeopard 1aM113.
Italské námořnictvomělo v roce 2008 35 200 aktivních členů s 85 loděmi a 123 letadly.Jde o oceánské neboli širokomořské námořnictvo (angl. Blue-water navy, tj. schopné operovat po celém světě). V moderní době se jako člen EU a NATO, zúčastnilo mnoha mírových operací na celém světě.
VItalském letectvuv roce 2008 sloužilo 43 882 členů a provozovalo 585 letadel, z toho 219 bojových proudových letounů a 114 vrtulníků. Transportní síly zajišťuje 27 letounůC-130JaC-27J Spartan.
Autonomní sbory armády – Carabinieri – jsou italskéčetnictvoavojenská policie.
Území státu se člení na 20krajů(regione), které představují správní jednotky nejvyšší úrovně. Ty se člení na 103 územně-správních celků druhé úrovně a dále na obce, které jsou seskupeny v oblasti pod jednu větší zvanoucomune.Z toho má pět regionůautonomnístatus.
Územně-správními celky 2. úrovně jsou provincie, autonomní provincie,metropolitní městaavolná sdružení obcí. Údolí Aosty, které má postavení autonomního regionu, vykonává zároveň správní funkce provincie. Celkem existuje 103 těchto územních celků (stav v dubnu 2019). V regionu Furlansko-Julské Benátsko se nenacházejí žádné provincie (původní 4 byly zrušeny v roce 2017, resp. 2018), nýbrž 18 sdruženích obcí.
Itálie je vysoce rozvinutýprůmyslově-zemědělský stát, nejrozvinutější v jižní Evropě. Uvnitř samotného státu je velký rozdíl mezi průmyslovým severem a zemědělským jihem, což zapříčiňuje i separatistické tendence na severu především vLombardii(Milán). Převažujeexport. Měnou jeeuro, do roku 2002 platililirami. Především sever Itálie v čele s regiony Lombardie, Veneto a Piedmont patří k nejbohatším a průmyslově nejrozvinutějších zemí Evropy. Jen tyto tři regiony představují polovinu HDP celé Itálie.
Itálie se dlouhodobě potýká s rostoucímzadlužením, které v roce 2019 činilo 134 % HDP.
Na celkovémhrubém národním produktuse podílí jen asi 1 %, ale je v něm zaměstnáno téměř 6 % ekonomicky aktivního obyvatelstva. Orná půda zabírá 41,6 % území, lesy 22,4 % a louky a pastviny asi 15 %. Je rozdíl mezi zemědělstvím na severu a na jihu. Na severu se uplatňuje privátní intenzifikované, zatímco na jihulatifundie.
Pěstují se tyto plodiny:pšenice,ječmen,žito,oves,kukuřice,rýže,brambory,cukrová řepa,sója,slunečnice,olivy,citrusy,jablka,hrušky,broskve,luštěniny,tabák,vinná révaazelenina. Itálie vyniká ve sklizni vinné révy a výroběvína. Produkce vína v roce 2023 byla 44 milionů hektolitrů.
Chovají se tato zvířata:skot,ovce,prasata,drůbež,koně,osli,kozyabourci morušoví. Velmi významný je téžrybolov. Významnými zemědělskými oblastmi jsou Pádská nížina,Apulie,Toskánsko, Sicílie aKampánie.
Itálie má malé zásobypaliv. Téměř veškerá se dovážejí. Naopak velký potenciál mají v energetice vodní zdroje. Do Itálie vede zAlžírskapřesTuniskoplynovod.Zemní plynse v malé míře těží na severu Jaderského moře, na jihu Apenin a na Sicílii.Ropav ještě menší míře na jihu Sicílie. Stojí zde čtyři jaderné elektrárny (jejich produkce byla pozastavena na základě referenda v roce 1987), v Alpách se nachází mnoho vodních elektráren, poblíž Livorna dokonce jedna geotermická, přesto převažují tepelné. V malé míře se těží iasfaltahnědé uhlí, přesto je Itálie v současnosti na třetím místě v Evropě ve výroběoceli. V Itálii jsou významná ložiskamramoru,pyritu,kamennéadraselné soli,síryartuti.
Itálie je známa strojírenstvím, především dopravním. Známá je společnostFIATHolding (FIAT,Iveco,Ferrari,Lancia,Alfa Romeo,Maserati,Lamborghini) a společnosti vyrábějící zemědělské stroje a vlaky. Itálie je pátá na světě ve stavbě lodí (0,777 mil. BRT v roce 1999).
Dalšími odvětvími jsou průmysl elektrotechnický, chemický, textilní, papírenský, potravinářský, průmysl stavebních hmot a výroba železa a oceli. Itálie je poČíněaHongkongutřetí největší vývozce (28 mld. USD) a sedmý největší dovozce textilních výrobků (15 mld. USD). V potravinářství je významná produkce vína, cukru, masa, mléka, sýrů, těstovin, vlny a rybích výrobků.
Dopravní síť je hustá a kvalitní. Je zde celkem 7 400 kmdálnicspojujících všechny oblasti země. Železniční síť disponuje 16 225 km tratí, z toho necelých 1500 km jsou tratě vysokorychlostní s provozní rychlostí až 300 km/hod. Vysokorychlostní tratě aktuálně spojují všechna významná města Itálie s výjimkou Benátek.
Itálie má velkou námořní a leteckou flotilu (státní aerolinieAlitaliajsou členemSkyTeamstejně jakoČSA). Významné námořní přístavy jsouJanov(Genova),Livorno,Neapol(Napoli),Salerno,Reggio di Calabria,Palermo,Tarent(Taranto),Bari,AnconaaTerst(Trieste). Velká letiště jsouŘím-Fiumicino-Leonardo da Vinci,Milano-MalpensaaPalermo-Falcone. Do Itálie vede z Alžírska přes Tunisko plynovod.
Itálie patří mezi turisticky nejnavštěvovanější státy světa. Zemi ročně navštíví mezi 40 a 105 miliony turistů.Turismus zde přitom tvoří asi 12 %HDP. Turisty sem lákajíantickéastředověkérenesanční památky (Řím(Roma),Florencie(Firenze),Milán(Milano),Benátky(Venezia),Pisa), pláže (prakticky celé pobřeží,Bibione,Rimini;Gardské jezero), hory (Alpy,Cortina d'Ampezzo) i venkov (Umbrie, Toskánsko). Lákadly jsou i lázně a různé filmové a hudební festivaly (Benátky,San Remo). V Itálii se nachází nejvíce kulturních památek zapsaných na seznamuUNESCO(47).
Roční obrat italských zločineckých skupin, známých jakomafie, se odhaduje na 160 miliard eur.Výrazné zisky plynou z obchodu s drogami nebo z vybírání výpalného. Ještě v roce 2004 platilo až 80% podnikatelů a obchodníků na Sicílii výpalné výběrčímu mafie, kterému se říká pizzo.Díky investicím se hodnota majetku mafie odhaduje až na 1,6 biliónu eur.Mafie také ovládla italský zemědělský a potravinářský sektor,neapolská mafie si vytvořila výnosný zdroj příjmů z likvidace odpadu.Běhemevropské migrační krizezačala mafie vydělávat peníze na přílivu afrických imigrantů,italské zločinecké organizace se ale zároveň dostaly do konfliktu s africkými gangy, které se jim nepodrobily a začaly jim konkurovat.Mezi nejznámější zločinecké organizace v Itálii patříCosa nostrana Sicílii,Camorrav Neapoli a'Ndranghetav Kalábrii.Kontakty mafie sahaly až na nejvyšší místa v italské politice, z napojení na mafii byl před soudem obviněn i sedminásobnýkřesťansko-demokratickýpředseda italské vládyGiulio Andreotti.
S 59,64miliony obyvatel, zhruba tolik jako majíSpojené královstvíaFrancie, patří Itálie k nejlidnatějším státům Evropy a je nejlidnatější z celéjižní Evropy. Itálie bývala zemí masové emigrace, ke konci dvacátého století se naopak stala jedním z vyhledávaných cílů imigrace. V procesu neregulérního zaměstnávání cizinců, které se v osmdesátých letech 20. století podle odhadů týkalo půl milionu až milionu osob, byli nejsilněji zastoupeni imigranti z Maroka a Tuniska. K nim se přidávaly skupiny z bývalých italských kolonií v Africe /hlavně Somálsko a Eritrea/ i z jiných oblastí světa – od Latinské Ameriky /např. Brazílie/ až po Asii.Část imigrantů pocházela z Rumunska.
Populace se během 20. století téměř zdvojnásobila, ale růst byl extrémně nevyvážený kvůli vysoké vnitřní migraci ze zemědělského jihu na průmyslový sever, což byl fenomén způsobený italským hospodářským zázrakem v padesátých a šedesátých letech. Navíc po staletích emigrace se Itálie od osmdesátých let stala poprvé ve své moderní historii výrazným cílem imigrace. Podle italské vlády bylo v lednu 2014 v Itálii 4 922 085 cizinců.
Vysoká plodnost a čísla porodnosti přetrvala do sedmdesátých let, poté začala plodnost dramaticky klesat. To vedlo k rapidnímu stárnutí populace. Na konci první dekády 21. století byl jeden z pěti Italů starší než 65 let.Plodnost se z celkového nejnižšího čísla 1,18 dítěte na ženu v roce 1995 zvýšila na číslo 1,41 v roce 2008.Od té doby začala opět pozvolna klesat, až dosáhla hodnoty 1,24 v roce 2022.
Zatímco v 60. letech 20. století připadal na každé dítě do šesti let jeden člověk starší 65 let, v roce 2023 jich bylo pět až šest.
Urbanizacedosahuje 67 %. V Itálii je mnoho měst s více než sto tisíci obyvateli. Tabulka ukazuje počet obyvatel u deseti nejlidnatějších italských měst.
Převažující národnost je italská (94 %), avšak někteříItalovépocházejí z jiného národa a mají jinýmateřský jazyk. Týká se to Sardů na Sardinii, hovořícíchsardsky, Rétorománů u východní části hranic seŠvýcarskem, hovořícíchrétorománsky,Tyrolanůna severu u hranic s Rakouskem, hovořícíchněmecky, a Provensálců na západě u hranic sFrancií, hovořícíchfrancouzsky. Přistěhovalci pocházejí především z bývalých kolonií,Libye,Somálska,EtiopieaAlbánie, ale i zMaroka.
Od počátku osmdesátých let, do té doby jazykově a kulturně homogenní společnost, začala Itálie přitahovat podstatné přílivy zahraničních přistěhovalců.Popádu berlínské zdia nedávným rozšířením Evropské unie v letech2004a2007mnoho migrantů přichází z bývalých socialistických zemívýchodní Evropy(zejména zRumunska,Albánie,UkrajinyaPolska). Stejně významným zdrojem přistěhovalectví je sousední severní Afrika (zejména Maroko, Egypt aTunisko) s rostoucími žádostmi v důsledkuarabského jara. Navíc byly v posledních letech zaznamenány rostoucí migrační vlny z Asie a Tichomoří (zejména zČínyaFilipín), ale také Latinské Ameriky.
V roce 2014 žilo v Itálii zhruba 4,9 milionu cizinců,což činí 8.1% populace. Čísla zahrnují více než půl milionu dětí narozených cizincům v Itálii – přistěhovalcům druhé generace, ale nezahrnují cizince, kteří následně získali italskou státní příslušnost; to platí pro asi 130 000 lidí ročně.Oficiální údaje rovněž vylučují nelegální přistěhovalce, kterých bylo v roce 2008 odhadováno na nejméně 670 000 lidí.
V souvislosti sarabským jaremaválkou v Sýriije Itálie vystavena náporu všemožných migrantů z arabských zemí, kteří se do země snaží dostat přesstředozemní moře.
Od roku 2013 se do Itálie přeplavilo 700 000 migrantů převážně zesubsaharské Afriky.Kromě zločineckých gangů migranty do Itálie převážejí také italská pobřežní stráž a italské námořnictvo,evropská agentura na ochranu vnějších hranicFrontex, mise EU Sophia a různé neziskové organizace jakoLékaři bez hranic.Velkou mediální pozornost v Itálii i v zahraničí vyvolaly některé násilné činy imigrantů, například vražda Ashley Ann Olsenové nelegálním migrantem zeSenegalu, kterého si Olsenová pozvala do svého bytu veFlorencii,nebo hromadné znásilněnípolskéturistky na pláži vRimini.Podle italského deníkuIl Corriere della Sera„až polovinu trestných činů páchají cizinci, zatímco jejich počet dosahuje devíti procent obyvatelstva země“.
Sjednocující jazyk Italů jeitalština, jazyk románského původu. Italština se u lidu stala běžná až v19. století, do té doby se používala hlavně různá románská nářečí. Prvním literárním dílem v lidovém jazyce Itálie jeDantehoBožská komedie, která byla napsána tzv. lidovým jazykem (vulga). Nářečí se běžně v domácnostech používají i nyní. Značný rozdíl je mezi nářečími ze severu a z jihu Itálie. Nejznámější jsou dialekty z krajeBenátsko,Emilia-Romagna,Toskánsko,Lazio,NeapoleaSicílie.
V Itálii se hovoří i jazyky, které se neřadí mezi nářečí, jsou to tři románské jazyky:Furlanštinav krajiFurlansko (Friuli),sicilštinanaSicíliia vKalábrii,rétorománštinav krajiTrento. Kromě toho existují dialektyřečtinyzvanégrikovKalábriiaApulii. Dále se vyskytuje ialbánština, a to v některých albanofonních vesnicích ve stejných jihoitalských oblastech. Jazyky etnických menšin jsouslovinština, kterou se hovoří v blízkosti slovinských hranic,němčina, kterou hovoří lidé v části krajeTrento(tj. vJižním Tyrolsku) afrancouzština, která je používána v krajiÚdolí Aosty.
V Itálii má největší zastoupenířímskokatolická církev, ačkoli katolicismus již oficiálně nenístátním náboženstvím.Je to dáno historií a velký vliv má i samotnýVatikána osobnostpapeže(v současnosti Argentinec italského původuFrantišek). V roce 2010 byl podíl Italů, kteří se identifikovali jako římští katolíci 81,2%.
Římská episkopální jurisdikce Říma obsahuje ústřední vládu celé římsko-katolické církve, včetně různýchagentur, které jsou nezbytné pro správu. Diplomaticky je uznávána jinými subjekty mezinárodního práva jako subjekt suverénní, vedený papežem, který je takébiskupem Říma, s nímž má diplomatické vztahy.
Mezi křesťanské menšiny v Itálii patřípravoslavní,valdenští evangelícia dalšíprotestantskékomunity. V roce 2011 bylo v Itálii odhadováno 1,5 milionu pravoslavných křesťanů, tedy 2,5% obyvatel;0,5 mil. zletničního hnutíaevangelikálů(z nichž je 0,4 mil. členů apoštolské církve), 235 685 svědků Jehovových,30 000 valdenských,25 000adventistů sedmého dne, 22 000 zCírkve svatých posledních dnů, 15 000 baptistů (plus asi 5 000 svobodných baptistů), 7 000 luteránů, 4 000 metodistů.
Rostoucí přistěhovalectví v posledních dvou desetiletích bylo doprovázeno nárůstem nekřesťanských náboženství. V roce 2010 bylo v Itálii 1,6 milionumuslimů, tvořících 2,6% populace.
Pět z nejslavnějších světových malířů,Leonardo da Vinci,Michelangelo Buonarroti,Sandro Botticelli,Raffael SantiaTizian, pocházelo z Itálie. Moderní malířství pak nepopiratelně a zásadně ovlivnilAmedeo Modigliani.Ze starších autorů je stále více doceňován téžCaravaggio. Také extravagantní pokusy (známé portréty z ovoce)Giuseppeho Arcimboldadocenili až některé moderní umělecké směry, například surrealismus.
O životě většiny jmenovaných bychom věděli jen málo, nebýt zakladatele kunsthistorieGiorgia Vasariho.Jeho snahy byly usnadněny tím, že Itálie byla několik století epicentrem výtvarného umění a dějiny italského malířství jsou z velké části dějinami malířství evropského. Již v gotice se objevili někteří vrcholní tvůrci (Cimabue,Duccio di Buoninsegna,Simone Martini). Průkopníkem perspektivy v malířství bylPaolo Uccello. Ovšem vrcholným obdobím italského výtvarného umění byla bezpochyby renesance.Krom již uvedených jsou v dějinách umění vyzdvihovániGiotto di Bondone,Tintoretto,Masaccio,Paolo Veronese,Fra Angelico,Andrea Mantegna,Giorgione,Andrea del Verrocchio,Piero della Francesca,Pietro Perugino,Domenico Ghirlandaio,Giovanni Bellini,Antonio Allegri da Correggio,Andrea del Sarto,Antonello da Messina,Filippo Lippi,Pinturicchio,PisanelločiVittore Carpaccio. S manýrismem jsou spjatiBronzino,ParmigianinoaPontormo. Rokokovým klasikem jeGiovanni Battista Tiepolo. Nejvýznamnějšími barokními malíři jsouGuido ReniaArtemisia Gentileschiová. Významným krajinářem 18. století bylGiovanni Antonio Canal. Do epochy romantismu spadá díloFrancesca Hayeze. Představitelem surrealismu bylGiorgio de Chirico. Ve druhé polovině 20. století v Itálii vzniklo významné umělecké hnutíArte povera, volně přináležející kekonceptualismu.
SochařDonatellose stal přímo symbolem své disciplíny.Renesanční sochařství rozvíjelJacopo Sansovino, umění reliéfů v této epoše pakLorenzo Ghiberti. Neoklasicistní sochy tvořilAntonio Canova, manýristickéBenvenuto Cellini.
K významným galeriím patříGalleria degli Uffizive Florencii.Také ve florentskémPaláci Pittije významná galerie (palác jinak proslul především jako sídlo rodu Medicejů). Florentské muzeumBargelloje proslulé především svou sochařskou sbírkou. Důležitá muzea umění jsou ale i v Římě: zejménaKapitolská muzea,Galerie BorgheseneboNárodní galerie starého uměnívPalazzo Barberini. Mimo Florencii a Řím chovají nejvzácnější sbírkyAmbrosiánská knihovnav Miláně,Gallerie dell'Accademiav Benátkách aMuzeum a národní galerie Capodimontev Neapoli.
Ve starém Římě sepsal základní teoretické architektonické díloVitruvius. Ve Florencii prosadil renesanční architekturuFilippo Brunelleschi, hlavním architektem slavné benátské renesanční éry bylAndrea Palladio, do Milána a Říma tento styl vneslDonato Bramante.Gian Lorenzo Berninije zřejmě nejvýznamnějším barokním architektem.Významnými modernistickými architekty jsouRenzo Piano,Richard Rogers(rodák z Florencie) čiAldo Rossi.
Antickou římskou literaturu přivedli k vrcholůmVergilius,OvidiusčiHoratius.
Carlo GoldoniaLuigi Pirandellopatří k nejslavnějším světovým dramatikům.
Také v oblasti prózy a poezie je několik Italů, kteří patří do kánonu světové kultury, zejménaDante Alighieri,Francesco PetrarcaaGiovanni Boccaccio. Pro vývoj italské literatury byl velmi významný téžTorquato TassočiGiacomo Leopardi. UtopiíSluneční státse proslavilTommaso Campanella.SpisovatelLudovico Ariostoje autorem pojmuhumanismus.Klíčovým představitelem tzv.risorgimentabylAlessandro Manzoni. Vpravdě renesančním, tedy všestranným umělcem bylLeon Battista Alberti. K důležitým autorům patřili téžGiuseppe Tomasi di Lampedusa,Ugo Foscolo,Antonio Tabucchiči představitel verismuGiovanni Verga.
V žádné učebnici světové literatury nemůže chybět zakladatelfuturismuFilippo Tommaso Marinetti.Důležitým teoretikem futurismu byl iUmberto Boccioni. Literárnídekadencia politický fašismus reprezentovalGabriele d’Annunzio.Dario Fo,Eugenio Montale,Grazia Deleddaová,Salvatore QuasimodoaGiosuè CarduccizískaliNobelovu cenu za literaturu.Alberto Moraviaukázal světu ve 2. polovině 20. století literární podobuneorealismu.Z dalších poválečných autorů zaujal zejménaUmberto Eco, představitelpostmodernismu.V jeho stopách silněesejisticképrózy jdeClaudio Magris. Za hranice pronikli téžPrimo Levi,Dino Buzzati,Cesare Pavese,Italo Calvino,Natalia GinzburgováčiElsa Morante, Moraviova manželka.
Nejvýznamnějšími představiteli dětské literatury jsouGianni RodariaEdmondo De Amicis, dobrodružné pakEmilio Salgari, tvůrce slavnéhoSandokana. Nejslavnějším italským komiksovým autorem jeHugo Pratt. Operními libretistyPietro Metastasio,Arrigo BoitočiLorenzo da Ponte. Novinářkou pakOriana Fallaciová.
Itálie má devět národních knihoven, ale dvě jsou tzv. ústřední a nejdůležitější:Ústřední národní knihovna ve FlorenciiaÚstřední národní knihovna v Římě. Vedle toho je ale v zemi řada dalších proslavených biblioték:Biblioteca Marciana v Benátkách,Ambrosiánská knihovna v MiláněneboMedicejská knihovna ve Florencii.
K nejvýznamnějšímrenesančnímskladatelům, zvláštěchrámovésborové hudby, patřilGiovanni Pierluigi da Palestrina. Jako skladatel madrigalů proslulCarlo Gesualdo. Jako zakladatel žánruoperyplatíClaudio Monteverdi. Neapolskou operní školu založilAlessandro Scarlatti. Proslulým skladatelem vážné hudby bylAntonio Vivaldi.
Nejslavnějšímiopernímiskladateliobdobíbel cantabyliVincenzo Bellini(Norma,Puritáni),Gioacchino RossiniaGaetano Donizetti(Lucia di Lammermoor,Nápoj lásky). Dalšími operními skladateli byli předevšímGiuseppe Verdi(mj.La traviata),Giacomo Puccini(Madam Butterfly,Toscaa další), čiRuggero Leoncavallo(Komedianti).Ennio Morriconeje možná nejslavnějším autorem filmové hudby všech dob.INino Rotase proslavil filmovou hudbou, především k filmuKmotr.
Zpěvcůdosáhli velké proslulosti mj.tenořiEnrico Caruso,Luciano PavarottiaAndrea Bocelli. Mezi celosvětově známé pěvkyně patřísopranistkyRenata Tebaldiová,Renata ScottováamezzosopranistkaCecilia Bartoli. DějinybaletuformovalCarlo Blasis, zejména tím, že vymyslel tzv. základní baletní postoj.
Houslový virtuózNiccolò Paganinise stal přímo ikonickou postavou svého oboru.Stejně jako výrobcehouslíAntonio Stradivari.Bartolomeo Cristoforije považován za vynálezce klavíru.
Nejstarším doposud provozovanýmoperním domemsvěta jeTeatro San CarlovNeapoli. MilánskáLa ScalaaTeatro La FenicevBenátkáchpatří rovněž k nejvýznamnějším operním scénám světa.
V oblasti populární hudby, kde tradičně dominují Britové a Američané, se dokázal celosvětově prosaditEros Ramazzottia někteří představitelé tzv. italopopu 70. let jakoToto Cutugno,Umberto Tozzinebo skupinaRicchi e Poveri. Rock do italské hudby přineslAdriano Celentano. První velký mezinárodní italský pop hitVolarez roku 1958 napsalDomenico Modugno.
Italský folklór je velmi bohatý a stále živý a oblíbený i u mladší generace. Jde o převážně středomořský folklór, případně na severu Itálie i se středoevropským vlivem. Známá folklorní oblast je severovýchodní Itálie, tzv. benátský styl středomořských tradic s typickou hudbou a tanci, které ovlivnily celou Dalmácii a takéBalkán, známá je i oblastRomagna, zejména svouklarinetovouhudbou. Jižní Itálie je známé také množstvím písní a tanců, nejznámější je tanectarantella, který má starořecký původ a tančí se v celé jižní Itálii. K místnímu folklóru patří i písničky o mafii (La musica della mafia). Tradiční a pro Evropu jedinečné písničky se zpívají na ostrověSardinie. Jsou topolyfonnípísničky, podobné těm v řeckém krajiEpirus. Jedním z nejznámějších italských lidových zpěváků jeOtello Profazio. Z italských lidových písní se vyvinula i tradičníopera, která obsahuje jednak prvky tradiční italské hudby a také lidového italského divadla. Po celé Itálii, od severu na jih se v létě konají lidové zábavy (festa, sagra), často na počest různých svatých, či oslava plodin (svátek vína, chleba, melounů toto je pozůstatek starověkých oslav bohů. Běžné jsou i procesí se sochou svatých. Italské tradice si připomínají i Italové v zahraničí, kteří se často distancují od jiných etnických skupin. Mezi nejznámější lidové italské písně patří tradičníneapolskátarantela (Tarantella Napoletana), sicilská píseňciuri, ciuri(květy, květy), sicilskáC'e na luna a mezzo mari (jeden měsíc uprostřed moře), také sicilskáBruccia la terra, která byla použita jako hlavní píseň filmuKmotr, neapolskáO Sole Mio(Moje slunce),romaňolskáRomagna mia (moje Romagna), benátskáMamma mia Damme cento lire (Mama moje, dej mi sto lir)furlansképísněE duci mi clamin cont (Všichni mi říkají hrabě)aO ce bjel cjisciel di Udine (Takový pěkný hrad vUdine)a istrijské písněLa mula de Parenzo (Dívka z Poreče)aTutti mi chiamano bionda (Všichni mi říkají blondýna).
Velikou tradici má v Itálii filmové umění, režiséřiFederico Fellini,Luchino Visconti,Michelangelo Antonioni,Roberto RosselliničiVittorio de Sica, zhusta představitelé tzv.neorealismu, patří ke klasikům světového filmu.
Řadu ocenění z filmových festivalů nastřádal režisérBernardo Bertolucci. Oscara krom výše jmenovaných získaliElio Petri,Giuseppe Tornatore,Gabriele Salvatores,Roberto BenigniaPaolo Sorrentino, šestkrát na něj byl nominovánMario Monicelli.Renato Castellani,Pietro Germi,Francesco Rosi,Bratři Tavianiové,Ermanno OlmiaNanni MorettimajíZlatou palmuzCannes.Gianni Ameliodrží rekord v počtu získanýchEvropských filmových cenza nejlepší film (spolu sLarsem von TrieremaMichaelem Henekem),Ettore Scolaje držitelemZlatého glóbu. Významným tvůrcem byl iFranco Zeffirelli.Pier Paolo Pasolinidráždí dodnes diváky i filmové teoretiky svými avantgardními pokusy.Sergio Leonese pak prosadil v Hollywoodu, stejně jakoFrank Capra, mj. autor americké vánoční klasikyŽivot je krásný. Mnoho italských režisérů se prosadilo díky schopnostem filmových producentů, jakými byliCarlo PontiaDino De Laurentiis.
V neorealistických snímcích se proslavil herecMarcello Mastroianni. Celosvětová sláva neminula ani herečkySofii Lorenovou,Claudii Cardinalovou,Ginu LollobrigiduaIsabellu Rosselliniovou. Oscara získalaAnna Magnani.
Zejména v 70. a 80. letech byla italská kinematografie, podobně jako francouzská, schopná konkurovat Hollywoodu i v oblasti populárního filmu, zejména v žánru komedie. Za hranice své země pronikliPaolo Villaggio(známý ze série ztřeštěných komedií oúčetním Fantozzim) či dvojiceBud SpenceraTerence Hill(vlastními jmény Carlo Pedersoli a Mario Girotti).V modelingu (a nakonec i ve filmu) se prosadila modelkaMonica Bellucciová.
Benátský filmový festivalpatří k "velké trojce" nejprestižnějších filmových festivalů světa, spolu sCannesaBerlinale. Je také nejstarším filmovým festivalem, vznikl roku 1932.Jeho hlavní cenou jeZlatý lev. Nejdůležitější italskou národní filmovou cenou jeDonatellův David.
Ke starořímským památkám nebyl čas milosrdný. Většina jich zmizela. Největší a nejproslulejší dochovanou jeKoloseum, kde se utkávaligladiátořipři svých zápasech. Nejzachovalejší starořímskou stavbou jePantheon.Stav ostatních pozůstatků je dobře patrný naForu Romanu.Starořímské kořeny má iAndělský hrad, byť byl později často upravovaný.Architektura typické římské vily byla zachována veVilla Romana del Casale. Mimo Řím se dochovalaHadriánova vilanedaleko Tivoli.
Počátky křesťanství v Římě si turisté mohou připomenout především vřímských katakombách. Z raně křesťanské římské architektury se dochovalaBazilika Panny Marie Sněžnév Římě. Byla časem upravována, ale ze staveb tehdejší doby si zachovala původní ráz nejvíce.
Románská architekturaměla epicentrum v Pise. Její nejznámější produkt,šikmá věž v Pise, se proslavila jako kuriozita,ale i ostatní monumenty naPiazza dei Miracolijsou poklady románské architektury. Z dalších staveb jsou toBazilika svatého Františka z Assisiv Assisi,Katedrála v Cefalù,Castel del Montev Apulii,Baptisterium San Giovannive Florencii aKatedrála Nanebevzetí Panny Marie v Modeně. Již románsko-gotickou mutací jeBazilika svatého Antonínav Padově nebokatedrála v Sienně.
Italská gotikanalezla svůj nejčistší výraz patrně vKatedrále Narození Panny Mariev Miláně nebo vkatedrále v Orvietu. Gotickýkostel Santa Maria delle Graziev Miláně se proslavil tím, že v refektáři (jídelně) dominikánského kláštera k němu připojeného se nachází známá freskaPoslední večeře(1498) od Leonarda da Vinciho.Benátskou gotiku reprezentuje předevšímDóžecí palácnanáměstí Svatého Marka, kde se nachází i řada dalších významných paláců.Bazilika svatého Markav Benátkách spojuje gotiku sbyzantským slohem, podobně jakobazilika San Vitalev Ravenně. Z nesakrálních staveb se gotika uplatnila při stavběPalazzo Vecchio, jenž je dnes florentskou radnicí. Přechod mezi gotikou a renesancí symbolizuje florentský chrámSanta Maria del Fiore– základ je gotický, kupole je renesanční.
Perlourenesanční architekturyje vilaLa Rotondanedaleko městaVicenzaneboVilla d'Estev Tivoli.To, že se renesance uplatňovala mnohem více u staveb světského ražení dokládá též hradSforzescov Miláně, neboPalác Farnesev Římě. Možnost skloubení i se sakrálním účelem dokazuje bazilikaSan Lorenzove Florencii.
V éřebarokajiž Itálie byla spíše evropskou periferií. Přesto zde i v této éře vznikaly významné stavby, jak dokazuje barokníBazilika svatého Pavla za hradbamiv Římě (byť kořeny má románské a snad byla postavena nad hrobemPavla z Tarsujiž ve 4. století) nebo chrámSanta Maria della Salutev Benátkách.Ze šlechtických sídel je významnýzámek Caserta(k němuž vede proslulýAkvadukt Vanvitelli) čikrálovský palác v Turíně.
Navazujícíklasicismuszanechal svou stopu především v podoběKvirinálského paláce, největšího paláce v Římě, jenž je v současnosti sídlem italského prezidenta.Historismus19. století asi nejlépe reprezentujeAltare della Patriav Římě.
Na seznamSvětového dědictví UNESCObyla krom řady uvedených památek zapsána celá historická centraŘíma,Florencie,Benátek,San Gimignana,Matery,Vicenzy,Ferrary,Neapole,Sieny,Ravenny,Pienzy,Alberobella,Urbina,Assisi,Verony,Syrakus,Janova,Mantovy,Sabbionety,Palermaa dělnická městečkaCrespi d'AddaaIvrea.
Italskákuchyně patří mezi nejznámější světové kuchyně, jelikož má množství specialit různého druhu. Nejznámějšími jídly jsouneapolskápizza, která má původ vantice, kdy podobné jídlo připravovali už Řekové a Římané,těstovinyrůzného druhu se širokým sortimentem omáček, které se datují 15. století alasagne, případněpasticio, které se zmiňuje již u starých Etrusků. Kromě těchto specialit Italové připravují různé speciality z hovězího, jehněčího a vepřového masa a také z mořských živočichů a ryb. Známý její italský biftek zFlorenciefiorentinaa také smažený milánský řízekmilanese, který převzali Rakušané a vznikl tak tradičnívídeňský řízek. Na severu Itálie se vyrábějí různé druhysalámůa šunek, známá je světoznámáfurlanskášunkaprosciuttoa takémortadela. Mezi salámy patří např.Ossocolo,Soprèssaacotechinočiklobásy (salsiccia), tradiční italská slanina se nazývápancetta. Italové jsou známí i výrobou sýrů jakoparmezán,pecorino(ovčí sýr),mozzarellačigorgonzola. Typická italská příloha je zeleninový salát a kukuřičná kašepolenta. Nejznámější italské zákusky jsou benátskétiramisua sicilské plněné trubičkycannoli, jiné známé zákusky jsou profiterol apanna cotta. Z alkoholických nápojů je světoznámé italské víno. Existuje mnoho úrodných vinných krajů, nejkvalitnějších hroznů se dostává ve střední Itálii, hlavně v krajiToskánskoa v severoitalském krajiFurlansko. Mezi tvrdé italské alkoholické nápoje (bevanda superalcoliche) patří vínovicegrappači citrónový likérlimoncello. Tradiční jsou i sicilské krvavé pomeranče, čiolivový olejpěstovaný ve střední a jižní Itálii.
V Itálii je zdaleka nejpopulárnějším sportemfotbal.Italská fotbalová reprezentace(přezdívanáSquadra Azzura, neboGli Azzurri– "Modří") patří mezi nejúspěšnější týmy. Je čtyřnásobnýmmistrem světa– držitelem titulů z let1934,1938,1982a2006.Dvakrát též vyhrálamistrovství Evropy(1968,2020). Italské kluby získaly 48 hlavních evropských titulů, což Itálii činí druhou nejúspěšnější zemi v historii evropského fotbalu.AC Milán,Inter MilánaJuventus Turínvyhrály nejprestižnější z pohárů,Ligu mistrů. AC Milán je druhý nejúspěšnější tým této soutěže. Nejvyšší italská soutěžSerie Apatří k nejlepším ligám v Evropě.Zlatý míčpro nejlepšího fotbalistu Evropy získaliOmar Sívori(1961),Gianni Rivera(1969),Paolo Rossi(1982),Roberto Baggio(1993) aFabio Cannavaro(2006). K legendárním italským fotbalistům patří iGiuseppe Meazza,Silvio Piola,Luis Monti,Paolo MaldiničiAndrea Pirlo.
Alberto Tombaje nejslavnějším italským sjezdovým lyžařem, se třemi zlatými olympijskými medailemi.Běžkyně na lyžíchStefania Belmondovápřivezla z OH deset cenných kovů, z toho dvě zlata. SjezdařkaDeborah Compagnonivámá tři zlaté. V šermu Italové kralují historické tabulce olympijských medailí, například šermířEdoardo Mangiarottizískal mezi lety 1936–1960 třináct olympijských medailí, z toho šest zlatých. Vynikajících olympijských výsledků dosáhl i skokan do vodyKlaus Dibiasi, kanoistaAntonio Rossi, nebo běžkyně na lyžíchManuela Di Centaová. Mezi atlety vynikl chodec a trojnásobný olympijský vítězUgo Frigerio. Itálie třikrát pořádala olympijské hry, jednou letní (Řím 1960) a dvakrát zimní (Cortina d'Ampezzo 1956,Turín 2006).
Italská mužská basketbalová reprezentacedvakrát vyhrálamistrovství Evropy(1983,1999),ženyjednou (1938).Pierluigi MarzoratiaDino Meneghinjsou členysíně slávyMezinárodní basketbalové federace.Gregor Fučkaje vítěz ankety Euroscar z roku 2000.Italská volejbalová reprezentace mužůmá čtyři titulymistrů světa(1990,1994,1998,2022),ženská reprezentacejeden (2002).Členy síně slávyMezinárodní volejbalové federacejsouAndrea Gardini,Andrea GianiaLorenzo Bernardi.
Tenistévyhráli roku 1976Davis Cup,ženyjiž čtyřikrátFed Cup(2006,2009,2010,2013).TenistkaFlavia PennettaovávyhrálaUS Open,Adriano PanattaaFrancesca Schiavoneovápařížský grandslam.
Nejslavnějším horolezcem světa jeReinhold Messner, rodák z italskéhoBrixenu. BoxeřiPrimo CarneraaFrancesco Damianibyliprofesionálními mistry světa v těžké váze.
Velmi populární je v Itálii téžmotorsport:Valentino Rossije zřejmě nejslavnějším motocyklovým jezdcemMotoGPvšech dob. Jeho slavným předchůdcem bylGiacomo AgostinineboCarlo Ubbiali, k úspěšným jezdcům patřili iMax BiaggiaWalter Villa.Giuseppe Farina,Alberto AscariaMario Andretti(byť již jako občan USA) bylimistry světa Formule 1. Automobilový závodníkEnzo Ferraripo konci své kariéry založil proslulouautomobilku, jíž dal jméno.Miki Biasionje dvojnásobnýmmistrem světa v rallye.
Cyklistický závodGiro d'Italiaje druhým nejstarším etapovým závodem.a je součástíGrand Tour, tedy jedním ze tří nejdůležitějších cyklistických závodů světa. Italští cyklisté patří k nejúspěšnějším v Evropě –Fausto Coppi,Gino Bartali,Ottavio Bottecchia,Gastone Nencini,Felice Gimondi,Marco PantaniaVincenzo Nibalidokázali vyhrátTour de France.
Itálie byla dlouho též centrem evropské vědy, jak dokazují jména všestranného renesančního géniaLeonarda da Vinciho, vynálezce barometruEvangelistu Torricelliho, astronomůGalilea GalileihoaGiordana Bruna, fyzikůGuglielma MarconihoaAlessandra Voltu. Z moderní éry lze vzpomenout fyzikaEnrica FermihočiRitu Levi-Montalciniovou.Nobelovu cenu za fyzikumá krom uvedených téžEmilio Gino Segrè,Carlo Rubbia,Riccardo GiacconiaGiorgio Parisi.Nobelovu cenu za fyziologiiMario Capecchi,Renato Dulbecco,Salvador Luria,Daniel BovetaCamillo Golgi. ZachemiipakGiulio Natta.
Voltovým oponentem při výzkumu elektřiny bylLuigi Galvani.Leonardo Fibonaccibyl patrně nejvýznamnějším středověkým matematikem, který mj. do Evropy zavedl arabské číslice. Turínský matematikJoseph-Louis Lagrangezaložil variační počet. Zakladatelem teorie množin bylGiuseppe Peano. Teorii pravděpodobnosti ustavovalGerolamo Cardano. MatematikNiccolò Fontana Tartagliastudoval dráhy dělových koulí. První ženou, která napsala učebnici matematiky a stala se profesorkou této vědy, bylaMaria Gaetana Agnesiová. Matematickou biologii provozovalVito Volterra. Prestižní matematickouFieldsovu medailizískaliEnrico BombieriaAlessio Figalli. Jiný italský matematik,Silvio Micali, získalTuringovu cenu, zvanou též „Nobelova cena počítačové vědy“.
Amedeo Avogadrozapočal moderní výzkum plynů. Zakladatelem histologie bylMarcello Malpighi, experimentální biologieFrancesco Redi, účetnictvíLuca Pacioli.Bonaventura Cavalieribyl významný geometr a průkopník optiky. Saturnovy měsíce objevil JanovanGiovanni Domenico Cassini.Giuseppe Piazziobjevil první trpasličí planetku, povrch Marsu mapovalGiovanni Schiaparelli.Lazzaro Spallanzaniproslul výzkumem netopýrů, a tím pádem echolokace. Přístroj vynálezceAntonia Meuccihoje někdy považován za první telefon. Rozvoj knihtisku ovlivnil tiskařAldus Manutius.
V oblasti humanitních a sociálních věd vynikl již starý Řím, kde působili významní filozofové jakoCicero,SenecaaPlinius staršíči historikové jakoTacitus,Liviusa v pozdních fázích ŘímaAmmianus Marcellinus. I raná křesťanská teologie a filozofie se rozvíjela v Itálii, například díkyBoëthiovi. Ale i později ve středověku a raném novověku byla Itálie stále intelektuálním centrem evropské civilizace, Italy byli zakladatel moderní politické filozofieNiccolò Machiavelliči nejvýznamnější scholastický myslitelTomáš Akvinský. Italské osvícenství reprezentoval předevšímGiambattista Vico. Klasikem humanistické filozofie jePico della Mirandola. Platónským filozofem, ale také významnýmhermetikembylMarsilio Ficino. Raným filozofickým odpůrcem trestu smrti bylCesare Beccaria. Velice vlivnou reinterpretaci marxismu nabídl filozofAntonio Gramsci. V posledních letech je hojně citován filozofGianni Vattimo, tzv. filozofii informace rozvíjí oxfordský profesorLuciano Floridi.Maria Montessorivytvořila unikátní pedagogický systém. Významným sociologem a ekonomem bylVilfredo Pareto.Franco Modiglianizískal roku 1985Nobelovu cenu za ekonomii. V medicejské éře sepsal důležitéDějiny ItáliehistorikFrancesco Guicciardini. Významným historikem a také prezidentem mezinárodníhoPEN klububylBenedetto Croce. NepravostKonstantinovy donaceprokázal filologLorenzo Valla. Klasikem hudební teorie je benediktinský mnichGuido z Arezza. Objevitelem vÚdolí králůse stal archeologGiovanni Battista Belzoni. Ač ji vedl do slepých uliček, moderní kriminologii zakládalCesare Lombroso.
Boloňská univerzita(Università di Bologna) je nejstarší univerzitou na světě. Vznikla (patrně) již roku 1088.Podle QS World University Rankings 2020 je nekvalitnější italskou vysokou školou Milánská polytechnika (Politecnico di Milano), 149. nejlepší na světě. O druhé místo mezi italskými univerzitami se pak dělí Boloňská univerzita a Univerzita v Pise (Sant'Anna – Scuola Universitaria Superiore Pisa).Za zmínku stojí, že některé z nejlepších italských univerzit, které jsou vysoce hodnoceny i ve světě, mají ve srovnání s univerzitami v jiných zemích opravdu levné školné.Náklady na studium se mohou pohybovat mezi 500 a 3000 eur ročně.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuItalyna anglické Wikipedii.