Viktor Coj

Viktor Robertovič Coj(ruskyВи́ктор Ро́бертович Цой;21. červen1962,Leningrad,Sovětský svaz–15. srpen1990,Tukums,Lotyšská sovětská socialistická republika) byl slavný sovětský umělec a lídr rockové skupinyKino. Viktor Coj byl jediným synemkorejskéhoinženýra Roberta Maximoviče Coje aruskéučitelky Valentiny Vasiljevny Cojové.
Viktor Coj je považován za jednoho z průkopníkůruského rockua má dodnes velmi mnoho obdivovatelů v zemích bývalého Sovětského svazu. Jen málo hudebníků v dějinách ruské hudby bylo více oblíbených a mělo větší vliv na svůj žánr než Viktor Coj a jeho rocková skupina Kino.
Coj přispěl velkou spoustou hudebních a uměleckých děl, mezi nimiž bylo např. deset hudebních alb. Zemřel 15. srpna 1990 ve věku 28 let při dopravní nehodě, když usnul při řízení. V celém Rusku se neoficiálně hovoří o vraždě na objednávku jako odpůrce režimu
Písně začal psát ve věku 17 let. Jeho rané písně se zabývaly tématy, jako je život na ulici v Leningradu, láska nebo poflakování se s přáteli. Hlavními hrdiny jeho písní byli mladí lidé s omezenými možnostmi, kteří se snaží přežít v tvrdém světě. V této době byl rockundergroundovéhnutí omezené hlavně na Leningrad a média okupovaly moskevské popové hvězdy z prvních příček žebříčků. Rock nebyl pro vládu nijak žádaný, rockové kapely dostávaly jen malé nebo žádné finanční prostředky. Rocková hudba byla označena jako hudba chuligánů a narkomanů. V roce 1974 Viktor nastoupil na Serovovu uměleckou školu, ale v 18 letech byl vyloučen údajně pro nedostatečné výsledky. V této době začal účinkovat se svými písněmi na večírcích. Během jednoho z nich si ho všimlBoris Grebenščikov, člen zavedené rockové skupinyAkvárium. Grebenščikov vzal Coje pod svá křídla a pomohl mu založit svou vlastní kapelu, tak začala Cojova roková kariéra.
Leningradský rockový klubbyl jeden z mála veřejných míst, kde bylo možno vystupovat. V roce 1982 se zde odehrál Cojův jevištní debut na rockovém koncertu. Podporován dvěma členy Akvária ohromil inovativními texty a hudbou celé publikum.
Před tím, než se stal slavným, řekl, že problém hudby byl, že nikdo nechtěl riskovat. Chtěl experimentovat s texty a hudbou s cílem vytvořit něco čerstvého, co ještě nikdo nikdy neslyšel, a to se mu podařilo. Krátce po jeho koncertu se dohodl s dalšími muzikanty a společně založili skupinuKino. V Cojově bytě nahrálidemonahrávku, která se rychle rozšířila po Leningradu, pak po celé zemi. Kino začalo získávat další a další fanoušky.
V roce1982Kino vydalo své první album45. Toto album ukázalo Cojovu ochotu dotknout se politických témat. Tím se lišil od mnoha umělců. Ve své písniElektrička(Электричка) pojednává o člověku, jenž uvízl ve vlaku, který ho veze, kam nechce. To nebylo nic jiného než metafora k životu v Sovětském svazu a kapela byla kvůli této písni rychle zakázána. Navzdory všemu toto poselství písně zpopularizovalo Viktora Coje i skupinu Kino mezi protirežimní mládeží a mladí lidé k nim začali vzhlížet jako k modlám.
V roce 1982 Coj potkalMarjanu Igorevnu Podobanskou, kterou si v roce 1985 vzal. Marjana se stala zdrojem Cojovy podpory,26. srpna1985se jim narodil syn Alexandr.
Skupina Kino dala najevo své další politické názory na druhém leningradském rockovém koncertu. Skupina vyhrála přehlídku s Cojovou protiválečnou skladbouVyhlašuji svůj dům ... [bezjadernou zónou](Я объявляю свой дом ... [безъядерной зоной]). Popularita písně byla poháněna právě probíhajícíafghánskou válkou, kde bylo připraveno o život tisíce mladých sovětských občanů.
Kino stále unikalo pozornosti mainstreamu kvůli nedostatečné státní podpoře, ale to se změnilo s příchodemMichaila Gorbačovak moci v Sovětském svazu v roce1985. Jeho sociální a ekonomické reformy, zejménaglasnosťapřestavba, začaly odhalovat ekonomické a sociální problémy a umožnily otevřenou diskusi o nich v médiích. Díky glasnosti došlo k uvolnění omezení sdělovacích prostředků a kapelám bylo umožněno vystupovat v nich a psát i o problémech ve společnosti. V roce1986využil Coj otevřené atmosféry a společenských postojů a vydává píseň s názvem Хочу перемен! (Chci změny!). Píseň vyzývala mladou generaci požadovat změny ve stávajícím systému a šířila jméno Kina po celém národě. Nicméně v rozhovoru, který odvysílalasovětská televizekrátce po jeho smrti, Coj uvedl, že jeho písně byly často nesprávně interpretovány a že se obvykle vyhýbal politickým záměrům v jeho poesii. Řekl, že zejména píseň Chci změny!, která byla často využívána perestrojkovým hnutím, s ním nemá co do činění.
Rok1987byl pro Kino průlomový. Vydání jejich 7. albaKrevní skupina(Группа крови) vyvolalo to, co bylo známo pod názvem „Kinomania“. Uvolněná politická situace umožnila Cojovi vydat toto jeho nejvíce politické album a nahrát hudbu, kterou nikdo před ním hrát nemohl. Většina skladeb z tohoto alba byla zaměřena na sovětskou mládež. Písně mladé nabádaly, aby započali změny ve společnosti, některé z písní byly zaměřeny na sociální problémy ochromující společnost. Zvuk a poezie jeho alba udělaly z Coje hrdinu napříč sovětskou mládeží a Kino se stalo nejpopulárnější kapelou v historii. Díky rozmanitosti národností Cojových fanoušků byla jeho původní ruská poezie přeložena do jejich národních jazyků. V průběhu několika následujících let se Coj objevil v několika úspěšných filmech, jako např.Jehla(Игла). Také cestoval doUSA, aby své filmy podpořil na filmových festivalech. Bylo vydáno dalších několik alb, která dále zvýšila popularitu kapely, jejich témata byla opět převážně politická. Přestože byl Coj obrovskou hvězdou, žil stále relativně normální život. Stále si nechával svou starou práci v kotelně nájemního domu, což překvapilo mnoho lidí. Coj k tomu řekl, že ho práce baví a že také potřebuje peníze na podporu kapely, protože ještě neobdržel žádnou vládní dotaci a jejich alba byla kopírována a distribuovánasamizdatemzdarma. Toto Coje ještě více zpopularizovalo, protože lidem ukázal, že je nohama na zemi a oni se k němu mohou připodobnit. Hodina největší slávy Kina přišla v roce1990s koncertem na moskevském stadionuLužniki. 62 000 fanoušků přišlo oslavit triumf nejúspěšnější sovětské rockové skupiny.
V roce1988si Viktor Coj zahrál vcelovečerním filmurežiséraRašida Nugmanovanapsaném Alexandrem Baranovem a Bachytem Kilibajevem. Byl pojmenovánJehla(Игла) a Coj hrál hlavního hrdinu Mora. Moro se vrátí doAlma-Atyvybrat zpět peníze, které rozpůjčoval. Během čekání zapříčiněného neočekávaným zpožděním navštíví svou bývalou přítelkyni Dinu a zjistí, že je závislá namorfinu. Rozhodne se pomoci jí zbavit se návyku a bojovat s místní drogovou mafií zodpovědnou za její stav. Soupeře Moro najde ve smrtícím „doktorovi“, mafiánském šéfovi, který Dinu využívá.
Soundtrack z filmu včetně hudby i textů písní Cojova Kina výrazně přispívá k celkové atmosféře filmu, navíc jsou ve filmu použitypostmodernízvraty asurrealistickéscény.
Film byl v Sovětském svazu oficiálně vydán v únoru1989.
14. srpna1990Coj vLotyšskudokončil nahrávku vokálů pro další album Kina. Byl prý na cestě zpět do Leningradu, aby jeho spoluhráči z kapely mohli tuto nahrávku zpracovat. Brzy ráno15. srpna, když se vracel zpět z chytání ryb, jeho auto narazilo do autobusu na okrajiRigya on zemřel. Jeho vůz byl zcela zdemolován tak, že jedna jeho pneumatika nebyla nikdy nalezena. Coj chtěl vzít s sebou na výlet svého syna Sašu, naštěstí s ním nejel. Coj byl pohřben v uzavřené rakvi.
Dne 17. srpna jeden z hlavních sovětských deníkůKomsomolskaja pravdaotiskl následující komentář o Cojovi a jeho smyslu pro mládež celého národa:
Páska, která obsahovala pouze nahrávku Cojových vokálů pro příští album, byla objevena a předána zbylým členům skupiny Kino. Ta nahrála hudbu k albu pokřtěnémuČerné album(Чёрный альбом) na znamení smutku za zemřelého zpěváka. Album přineslo nejpopulárnější písně kapely, utužilo pozici Kina jako špičky ruského rocku v celé historii a Viktora Coje jako hrdinu a legendu.
SkupinaKinopřinesla hudbu a texty, jakou nebyl ochoten ani schopen přinést žádný jiný sovětský umělec před ní a otevřela dveře pro další moderní ruské rockové skupiny. To je vidět na mnoha místech po celé zemi, odgraffitina oploceníchPetrohraduaž po celou zeď věnovanou Viktorovi Cojovi v postranní uličceArbatuv Moskvě, kde se shromažďují fanoušci vzpomínající na svého hrdinu. V roce2000se sešly některé z nejlepších ruských kapel a zahrály vlastní interpretace nejlepších písní skupinyKinojako poctu Viktoru Cojovi, který by právě oslavil 38. narozeniny.
Cojova píseň „Krevní skupina“ (Группа крови) byla vysílána ve fiktivní rádiové stanici Vladivostok FM ve hřeGrand Theft Auto 4. Také ji můžeme slyšet ve hře Metro Exodus když poprvé naladíme rádio v Auroře.
Filmy, v kterých Coj účinkoval nebo kde zazněly jeho písně:
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůViktor Tsoina anglické Wikipedii aViktor Cojna esperantské Wikipedii.