Zubní pasta

Zubní pastajepastanebogelpoužívaný pro zlepšeníestetickéhovzhledu a zdravízubů. Bývá používána kčištění zubůspolečně sezubním kartáčkem. Lidé si mylně myslí, že napomáháhygieněústní dutinytím, že odstraňujezubní plak,zubní kámena kousky jídla ze zubů (ajazyka). Tuto funkci činí – mechanicky – kartáček. Může také potlačit, omezit nebo zakrýt zápach z úst. Převážná většina lidí v rozvinutých zemích používá zubní kartáček a pastu několikrát denně.
Pasta by měla mít hlavně dva úkoly:
První zmínky o zubní pastě pochází zEgypta, a to ze4. století př. n. l.Skládala se zsoli,pepře,mátovýchlistůakvětůKosatce. Římané používali zubní pastu, jejíž hlavní složkou byla lidskámoč; protože moč obsahujeamoniak, je velmi účinná pro bělení zubů. V18. stoletíse vAmericepoužívala pasta ze spálenéhochleba. Nicméně se zubní pasta nebo prášek rozšířily až v19. století, kolem roku1800se používal zubní kartáček pouze svodou, ale na popularitě již získávaly zubní prášky, zpravidla domácí výroby, složené zejména zkřídy, rozdrcenýchcihelasoli.
Okolo roku1900se začala zubní pasta vyrábět zperoxidu vodíkuasody, ale až doprvní světové válkynedosáhla popularity zubního prášku. V roce1914se do zubní pasty začal přidávatfluorid. Zubní pasta se nejčastěji distribuuje v umělohmotných tubách, které bývají vkládány do papírových krabiček.
Účelem proužků na zubní pastě je výhradně zatraktivnit pastu pro spotřebitele.
Proužky mohou být na zubní pastě vytvářeny způsobem, jaký ukazuje nákres. Dvě odlišně barevné zubní pasty jsou naplněny do zvláštní tuby; ve větším zásobníku se nachází zpravidla světlá pasta, na kterou je při vymačkávání z krajních zásobníků nanášen barevný proužek.
Různé pasty mají mimo hlavního účelu, kterým je čištění zubů a zamezení kazivosti chrupu, i jiné zaměření a jsou specificky určeny pro daný problém. Jinou pastu by měl používat člověk trpícíparadentózoua jinou ten, kdo má citlivé zuby apod.
Dásně mohou trpět díky nesprávnému čištění zubů. Vzniká tzv. zánět dásní. Pasty často obsahují látky, které způsobí tzv. adstringentní účinek (stahování dásní), mohou obsahovat přírodní extrakty (např. bylinek),Koenzym Q10avitamín E. Tyto pasty na čas zakryjí problémy spojené s nesprávným čištěním zubů. Příčinu – bakteriální plak – však neodstraní. To musí učinit kartáček. Složení záleží na konkrétní pastě.
Nejčastější příčinou vzniku citlivosti na chlad, teplo, sladká či kyselá jídla je obnažení krčku zubu. Zuby mohou být navíc citlivé i na dotyk vláken zubního kartáčku. Pochopitelně existují i pasty určené pro tento problém. Látky v nich obsažené napomáhají k uzavření kanálků na obnaženém povrchu zubu, kterými vedou impulsy k nervu nebo látky přímo snižují nervovou dráždivost.
Na zubech se vytvářízubní plak, z kterého se po čase vyvinezubní kámen. Pasty určené proti zubnímu povlaku však spíše maskují než léčí a brání dalšímu zhoršení. Zubní kámen může odstranit zubní lékař. Zub. kámen nepředstavuje jen estetický problém. Tento jev může dráždit dáseň a může vést až k paradentóze.
Slouží hlavně k odstranění nežádoucího zbarvení vzniklého např. pitím kávy; zuby samotné však nejsou přirozeně úplně bílé, a proto je tato metoda značně limitovaná. Fungují na principu abrazivních částic, které mechanicky odstraňují ze zubní skloviny pigmenty usazené např. v důsledkukouřeníapod. Většina zubních past používá perlit nebo vápenec, jejichž abrazivita je vyjádřena pomocí RDA (Relative Dentin Abrasivity). Vzhledem k faktu, že dochází k obrušování povrchových vrstev skloviny a takovéto změny jsou nevratné, není použití bělících zubních past k redukci diskolorace chrupu vhodné. Novější pasty pracují s různými bělícími enzymy (bromelain,papain). Neexistuje však dlouhodobá studie věnující se problematice enzymů při bělení zubů.
Mají vhodnou příchuť (neměly by svádět kpolykání) a malé množství fluoru. Děti, které polykají pastu s fluoridem, mohou mít na zubech matné bělavé skvrnky nebo také proužky. Tento nežádoucí jev se nazýváfluoróza. Avšak i nadměrné používání zubní pasty může být rizikové.
Běžná zubní pasta je zhruba ze 40 % tvořenavodou, asi z 50 % brusnými prostředky (abraziva), z 1 až 4 % pěnicími prostředky (dodecylsíran sodný) a příchutěmi,pojidly,barvivya fluoridem. Nejnovějším trendem (2017) je černá zubní pasta obsahujícíaktivní uhlí. Zbytek tvoří ostatní látky. Konkrétní složení se liší, ale je uvedeno na obalu zubní pasty.
Brusné částice, které mají hlavní úlohu, kterou je čištění zubů, se nazývajíabraziva. Působí nazubní sklovinua odstraňují z nízubní povlak(plak) a skvrny. Nejčastěji jde ouhličitan vápenatý,oxid křemičitý(ve formě siliky nebo amorfního SiO2),hydrogenfosforečnan vápenatýa další podobné látky (mikroplasty). Brusný účinek závisí na tvaru, velikosti, tvrdosti a počtu abrazivních částic. Panuje ale obava, že nadmíra abraziv postupně poškozuje sklovinu.Zubní kazbyl v dřívějších dobách méně častý (kazivost do 10%) a narůstá pak koncemraného novověkudíky "jemné" (neabrazivní) stravě.
Odolnost skloviny vůči sníženému pH a působení kyselin napomáhají sloučeniny fluoru, hlavněfluorid sodný,fluorid cínatý, aminfluorid nebo monofluorofosforečnany (MFP). Fluorid cínatý může příznivě snižovat výskytzánětu dásní. Na druhou stranu je prokázáno, že fluorid cínatý není schopen chránit proti rozvoji zubního kazu tak, jako fluorid sodný, který se proto používá daleko častěji. Nejdéle působí aminfluorid. Zubní pasty s fluoridy podle odborných studií snižují při pravidelném používání kazivost zubů o 20 až 30 %.
Fluor lze nahradit napříkladhydroxylapatitem.
Zubní pasty s obsahemjedlé sody(hydrogenuhličitanu sodného) zažívají v posledních letech renesanci. Hydrogenuhličitan sodný snižuje koncentraci kyselin, které narušují povrch skloviny a podílejí se na vzniku kazu.
Tvorbě mikrobiálního povlaku brání triclosan, chlorhexidin, sanguinarin, esenciální oleje, enzymy a jiné látky.
Vytváření zubního kamene redukujípyrofosfát sodnýadraselný, chlorid acitrát zinečnatý.
Citlivost zubu omezujídusičnan draselný, hydroxyapatit, citronan sodný, chlorid strontnatý.
Protizánětlivými přísadami jsou mimo jiné rostlinnéextraktyzheřmánku pravého,řepíku lékařského,šalvěje lékařské,myrhy, ratanhy (kramerie trojmužná) a jiné přírodní extrakty, kterou jsou nejen šetrné, ale i uznávané pro jejich účinnost.
Koenzym Q10se přidává do některých past. Jeho nedostatek přispívá ke vznikuparodontózy.
Adstringentním (stahujícím) účinkem působí aluminium chlorhydroxyallantoinát, aluminium dihydroxyallantoinát, aluminium aceticotartarát (AAT),mléčnan hlinitý, vřídelní sůl. Výrobci zubních past někdy tvrdí, že pasty s těmito látkami „zpevňují dásně“, ale to je však značně přehnané. Tyto pasty pouze vyvolávají pocit stažení dásní, který však nemá žádný léčebný účinek.
Pěnidla a barviva nemají přímo čisticí efekt, ale pěnivost je spotřebiteli považována za důležité kritérium. Nejčastěji se jedna osodiumlaurylsulfát(SLS), které ovšem může způsobit větší výskyt ústních vředů (tzv.aftů) u některých lidí, kteří jsou na tuto látku citlivější, proto dražší pasty tuto látku neobsahují a to vede k snížení jejich pěnivosti. Pěnidla SLS a SCS ale mohou mít i nepříznivé účinky na dutinu ústní, a to zejména u citlivé ústní dutiny, kde mohou zvyšovat riziko vzniku aftů.[1]
Chuťovými přísadami mohou být umělá sladidla (sacharin,sorbitol) nebo jiné látky (anýz,máta peprná,blahovičník). Dalšími netradičními příchutěmi jsou meruňka, skořice, zázvor, vanilka, citrón a celá řada dalších příchutí. Tyto pasty mohou pouze imitovat určitou příchuť, ale nutně nemusí obsahovat přírodní zdroj této příchuti. Příchuť žvýkačky se požívá hlavně u past určených dětem, ale paradoxně to vede k nežádoucímu polykání pasty.
Pojidla a zvlhčující složky udržují správnou konzistenci (glycerol, Cellulose Gum).
Konzervační látky zajišťují stálost účinnosti a ostatních vlastností pasty.