Oslavy svátku svatého Martina v Evropě

Oslavy svátku svatého Martina v Evropěse od dob raného křesťanství v jednotlivých státech zachovaly v různých podobách. Na území současnéFrancie, kde bylMartinuctíván již jako biskup Tours ve 4. století, jeho kult téměř vymizel. Renesanci prožívají svatomartinské tradice také ve státech bývaléhovýchodního bloku. Evropská místa se svatomartinskou tradicí mapuje od roku 2005Evropská kulturní stezka svatého Martina(Via Sancti Martini, mezi maďarskýmSzombathelya francouzskýmTours): jižní trasa vede zMaďarskapřesSlovinsko,Chorvatsko,ItáliidoFrancie, od roku 2016 dokončená střední trasa z Maďarska přesRakousko,Německo,Lucemburk,Belgiido Francie. Plánovaný severní úsek má propojit městaUtrecht(Nizozemsko) aErfurt(Německo).Maďarští autoři projektu iniciovali ve spolupráci s brněnskýmSvazem Maďarůnapojení úseku, který mapuje tradice na západnímSlovensku,jižní Moravě(Blansko,Bory,Šatov,Žerotice,Třebíč,Dolní Loučky,Rosice,Zbýšov,Luleč,Dambořice,NásedloviceaStarý Poddvorov) a přilehlém Rakousko: Via Moravia (Szombathely –Holice), Via Bohemia (Jámy–Nicov), stezka po oblasti severníhoBalatonus údolím řekyVáh(Szombathely –Horné Zelenice), Via Vindobona (Szombathely –Vídeň).
Svatomartinské tradice jsou v hojném počtu badatelsky zpracovány především na území rozprostírajícím se od Porýní, Holandska, Belgie až po okrajové části Burgenlandu, Polska a Norska.V alpských zemích se na mnoha místech v předvečer sv. Martina zapaluje martinský oheň, veFlandrech, jižních a severozápadních částechHolandska, katolických oblastechNěmeckaa vRakouskuse tento svátek často slavíprůvodem, ve kterém je obvykle muž na koni, představující sv. Martina, někdy doprovázen svým pomocníkem. Ve státech bývaléhovýchodního bloku, kde byly původní tradice na podkladěkomunistické ideologieasekularizacecíleně vyhlazovány, prožívají svoji renesanci (z francouzského renaissance).
Svátek sv. Martina („Martinstag”) je v Německu oslavován, ale není státně uznaným svátkem, veřejná správa, úřady, banky, školy, obchody jsou otevřené a zrovna tak funguje veřejná doprava.Vedle martinských průvodů s lampióny (Martinsumzug), zakončovaných martinskými ohni (Martinsfeuer), a martinských hus (Martinsgänsen) je v některých oblastech (zejména v Porýní) udržovaným zvykem také martinská koleda (Martinssingen), kdy děti obchází po koledě s vlastnoručně vyrobenými lampióny.
Za martinskou koledu děti dostávají sladkosti a martinské pečivo (St. Martins-Gebäck): sladké pečivo z kynutého těsta, nazývané oblastně „Weckmann”, „Weckchen”, „Stutenkerl”, „Kloskerl”, „Dambedei”, „Puhmann”, „Hefekerl”, „Kiepenkerl”, „Klaaskerl”, „Backsmann” atd. Postavička z kynutého těsta původně představovala biskupaMikuláše z Myrys biskupskou berlou (nyní fajfka), proto se také v některých oblastech objevuje na sv. Mikuláše (v Bavorsku „Krampus” a v Porýní „Knecht Ruprecht”).Oblastně se objevují též martinské husičky (Martinsgänse) či martinské preclíky (Martinsbrezeln, např. Kolín nad Rýnem) a martinské rohlíky (Martinskipferl, Martinikipferl).
Pečená martinská husa (Martinsgans) se tradičně objevuje především na severu a západě Evropy. VBavorskuje plněna švestkami a jablky, servíruje se s červeným zelím a kulatými bramborovými knedlíky (Kartoffelklöße). Na severu se většinou podává plněná nádivkou z mletého vepřového masa (Mett), cibule, česneku a bylinek. Naopak na jihu Evropy sestává nádivka z máčené housky, jedlých kaštanů, restovaných ořechů, jablek, švestek a červeného vína.
V místech s rozšířeným protestantstvím, napříkladVýchodní Frísko), se slaví „Martini”, kde se 11. listopadu vzpomíná na den narození a pokřtěníMartina Luthera(narozen 10. listopadu a 11. listopadu pokřtěn na Martina podle světcova svátku).V protestantských regionechFranků(Ansbach,Bayreuth,Erlangen) za dětmi přichází postava odvozená od sv. Martina „Pelzmärtel” (také Martinipöpl oder Butzenmärtl), která přináší dárky či trestá metlou na způsobsv. Mikuláše. V Erlangen se koná lampionový průvod „Pelzmärtel-Laternenumzug”.Mimo svatomartinských oslav začíná 11. listopadu obdobímasopustníchkarnevalů (latinsky „carne vale“ znamená doslova „sbohem maso“).
VRakouskuje den svatého Martina, tak jako v jiných evropských státech, slaven 11. listopadu. Pouze vBurgenlanduje ale státně uznaným dnem klidu, kdy úřady, veřejná správa a školy mají volno. Většina obchodů je otevřena a zrovna tak se volno netýká zaměstnanců mimo veřejnou správu. V ostatních spolkových zemích (Korutany,Dolní Rakousko,Horní Rakousko,Salcburk,Štýrsko,Tyrolsko,VorarlberskoaVídeň) není tento den státně uznaným svátkem.Svatá stolice v Římě potvrdila svatého Martina zemským patronem Burgenlandu již v roce 1924. Lampionové průvody („Lichterfeste”) a konzumování svatomartinské husy („Ganslbraten” či „Martinigansl”) zde patří nerozlučně k světcovým oslavám. V roce 1992 odstartovali hornorakouští zemědělci projekt obnovy husího chovu „Österreichische Weidegans” (Rakouská husa z pastvy), do kterého je zapojeno přes 244 zemědělských podniků.
Martinské lampionové průvody, v Rakousku rozšířené po druhé světové válce v polovině 60. let (podle vzoru Porýní a Burgenlandu), jsou z valné míry praktikovány dětmi, mateřskými a základními školami, kde je oslava sv. Martina součástí celoročního výchovně-vzdělávacího plánu.VBregenzse svatomartinská oslava nazývá „Martinsritt”, jemuž předchází slavnostní mše v kapli sv. Martina.
Vzhledem k tomu, že svátek sv. Martina souvisel s ukončením služby (Lostag), odevzdáváním desátků a úroků vrchnosti a zrovna tak s nadcházející zimou („Kommt Martin auf dem Schimmel geritten, braucht man im Winter um Schnee nicht zu bitten.” / obdoba české pranostiky „Přijede-li Martin na bílém koni...”), zachovaly se na rakouském území také pastevecké svatomartinské koledy, jejichž počátek sahá až k pohanským rituálům (stejně jako v Bavorsku „Wolfablassen”). Pastýři, jejichž služba končila na sv. Martina, zažehnávali hospodáři dobytek březovou (vrbovou, dubovou nebo jalovcovou) opentlenou metličkou či prutem „Martinsrute” (také „Martinigerte”) a přitom pronášeli „Martinisegen” / martinské žehnání (například „In Gottes Namen tritte ich herein, Gott behüete euch eure Rinder und Schwein, Gott behüet euch eure Haus und eure Hof, Gott behüet euch eure Treu und Ehr, Gott behüet euch eure Leib und Seel,...” atd.)
Pastevecké svatomartinské koledy vymizely ve velké míře již na přelomu 19. a 20. století a na konci 20. století byly živé na vymezeném území (viz citace výše) jen izolovaně. Například v Burgenlandu na sv. Martina šlehá pastýř (Viehhüter) metličkou či prutem hospodáře („Martinisegen“), aby mu tak symbolicky požehnal a v nastávajícím hospodářském roce zajistil dostatek úrody a dobytka.Obdobně je na sv. Martina v regionuPinzgau(meziKrimmlemaBrambergemstále udržovaná obdobná pastevecká koleda „Alpererfahren” („Kasmandlfahren” /Lungau, „Martinslied” /Severní Tyrolsko), kdy chlapci od 8 do 14 let (die Alperer) táhnou dům od domu za hluku alpských kravích zvonů (Kuhglocken, Kuhschellen, Tuschhåfen, Speisglocken). V každém domě řádně na zvony zazvoní a zvolají „Gras aus!”, čím definitivně ukončí dobu pastvy a „zaženou zlé duchy”.
Ve vinařských oblastech je ochutnáváno a křtěno mladé víno („Martiniloben”).
Svátek sv. Martina, který ve Švýcarsku zároveň znamená počátek karnevalového období, je vyhlášen dnem volna pouze: v částech kantonuJura, např. oblast Ajoie (okres Porrentruy), vkantonu Luzernv obcíchAltershofen,Ebersecken,EntlebuchaHochdorf, vkantonu Solothurnv obcíchBüren,Mümliswil-Ramiswila vkantonu Schwyzv obciSchwyz. V Ajoie je dnem volna také „Lundi de St-Martin”, pondělí následující po nedělním svátku sv. Martina / St. Martinssonntag. Slavnost svatého Martina (Fête la Saint Martin) nabývá každoročně na popularitě, mimo martinských trhů a místní zábavy je tento svátek spojen s „Metzgete” (zabíjačkovými hody) a s kulinářskými vepřovými lahůdkami z krve, vnitřností, špeku, bůčku či hlavy. Mezi tradiční jídla patřítlačenka(Schwartenmagen), pečená kolena (Gnagi nebo Wädli),Adrios(zakulacené klobásy ve vepřové síťce) ajelita.
V městečkuSurseeje v den svátku před radnicí vystavěno pódium se zavěšenou mrtvou husou, kterou se pak snaží za sledování publika mladíci, oblečení v purpurových sutanách a ve zlaté masce slunce, se zavázanýma očima na jeden pokus utnout tupoušavlí. První zmínka o tomto zvyku pochází z roku 1821. Dětské hry, které jsou v tento den taktéž pořádány (například lezení na jedli pro zavěšené dárky), jsou uváděny v pramenech z roku 1880.Valemanskýchoblastech Švýcarska, Německa a Rakouska (Bádensko-Württembersko,Švábsko, Schramberg,Vorarlbersko,Horní Lužice,Durynsko,Sársko,Štýrsko) se zachovaly průvody s lucernami z vydlabaných krmných řep (v alemanském dialektu „Räbe”). Průvody s řepovými lucernami („Räbenlichter”) jsou ve švýcarském městěRichterswildoloženy od roku 1860.
VHolandskuhraje během svátku sv. Martina („Sint-Maartensdag”) jednu z hlavních rolí oheň. Na mnoha místech je udržována tradice martinských koled s lampiony, kdy děti dostávají nejen sladkosti, ovoce a ořechy, ale také palivo pro martinské ohně, zapalované v podvečer 11. listopadu. Lampiony nahradily ještě na začátku 19. století udržovanou tradici pochodní a svítilen z vydlabané cukrové řepy. Ve 20. století, kdy hrozilo postupné vymírání martinských tradic, zavedl stát v některých oblastech výbory pro ochranu folklóru, které převzaly dohled nad organizováním průvodů.
MěstoCoevorden(Kuhfurt), ležící na německo-holandské hranici, pořádá už od roku 1490 každoročně v polovině listopadu husí trh (Gänsemarkt), na kterém je volena královna husopasek.VUtrechtu, jehož je sv. Martin patronem a s nímž je město doslova na každém kroku spojeno, probíhá každoročně „Sint Maartenfeest”. Město se stává na začátku listopadu kulisou pro nesčetné aktivity, vrcholící 11. listopadu lampionovým průvodem, nazývaným „Sint Maarten-Parade”.
Vzhledem k tomu, že veSkandináviinebyla většina populaceřímskokatolického náboženského vyznání, nedošlo zde k rozšíření svatomartinských tradic v takové míře jako je tomu například v Německu. VDánskuje významným dnem 10. listopad („Mortensaften”), večer před sv. Martinem (Sankt Morten, Mortensdag). Dánové dávají před pečenou husou přednost pečené kachně (menší a levnější).Husa nebo kachna bývá plněna švestkami a jablky, jako příloha dominuje červené zelí.
VNorskuse den 11. listopadu nazývá „Mortensdag” (popřípadě „Mortensmesse”). Traduje se zde, že ve svátek sv. Martina se „medvěd ukládá k zimnímu spánku” a pokud je v tento den jasné počasí, nastane tuhá zima („Hvis dagen er klar, så blir vinteren hard.”) I přestože byla ve svátek sv. Martina na norském runovém kalendáři (také „Kalenderstab” nebo „Primstav”) vyobrazena husa a roh k pití vína (Trinkhorn), tradice martinské husy se neudržela a tradičně se pojídá vepřové maso.
Svatomartinské a lampionové průvody nejsou rozšířeny také veŠvédsku. Martinská husa se pojídá v předvečer svátku 10. listopadu („Martinsafton”). Převážně se tento zvyk udržel v krajiSkåne, kde slavnostní chod začíná nejprve černou polévkou z husí krve („Svartsoppa”), ovocným kompotem nebopyré, pak následuje hlavní chod – pečená husa plněná jablky a sušenými švestkami, brambory a červené zelí, vnitřnosti a klobása z husích jater (Gänseleberwurst). Chod bývá zakončen jablkovým koláčem s vanilkovou omáčkou. Dříve se jako předkrm podával „Lutfiskt” ze sušených ryb a jako desert rýžová kaše „Risgrynsgröt“. Švédové chodí na martinskou husu převážně do restaurace, neslaví totiž ani tak svátek sv. Martina jako spíše tradici pojídání husy.
VeFranciise všeobecné povědomí o sv. Martinu vytrácelo už od 16. století, v zemi se šířilo reformní náboženstvíHugenotůa posléze probíhalynáboženské války. Obrovská středověká bazilika sv. Martina v Tours chátrala a pofrancouzské revolucibyla téměř zbořena. Se stoupajícím francouzským sekularismem 80. letech 19. století tak bohaté martinské tradice ustupovaly do pozadí (až na pár oblastí jakoToulouse,Angers,AlsaskoaLotrinsko). Doslova medvědí službu prokázal ve Francii sv. Martinu nevědomky maršálFerdinand Foch(1851–1929), který den 11. listopadu vybral pro uzavření příměří, čímž byl tento den nadále ve Francii slaven jako státní svátek „Armistice 1918” (Příměří z Compiègne) a svatomartinské tradice upadly v zapomnění. Antoine Selosse, iniciátorka Evropského kulturního centra „Saint Martin de Tours” aEvropské kulturní stezky sv. Martina(Via Sancti Martini zSzombathelydo Tours) se v roce 2016 vyslovila, „že by bylo pěkné, kdyby se také plodem francouzsko-německého přátelství stal návrat martinských tradic z Porýní.” Návštěvníci města Tours mohou v den svátku sv. Martina využít martinské cyklistické prohlídky, zúčastnit se slavnostního lampionového průvodu nebo se podílet na společné charitativní martinské hostině.
Šedesátá léta 20. století přinesla renezanci alsaské paštiky z husích jater (pâté de foie gras), lahůdky francouzského kulinářského umění. „Foie gras“, tučná játra z cíleně překrmovaná drůbeže (od roku 2006 hrdá součást francouzského kulturního a gastronomického dědictví), se na stránkách kuchařské knihy objevila poprvé za vládyLudvíka XIV.V 18. století proslavil tuto lahůdku šéfkuchař Jean-Pierre Clause, který připravil pro guvernéraLouise-Georga-Erasma de Contadeszapečené laloky z husích přetučnělých jater s mletým vepřovým masem a telecím sádlem (pâté de foie gras à la Contades), tzv. Contadeskou paštiku, později označovanou za „jídlo králů”. Po otevření vlastní živnosti veŠtrasburkuse stala Clausova lahůdka lidovější. Souputník Nicolas-François Doyen se proslavil štrasburskou paštikou z husích jater s lanýži z oblastiPérigord.V den svatého Martina se současné Alsasko pyšní specialitami jako jsou plněný husí krk, paštika z husích jater neborillettesz husího masa, uzená husí prsíčka, pečená husa se zapečenými jablky, bramborovým knedlíkem, zelím (po alsasku Sürkrüt) ajedlými kaštanyv karamelu.
V německy hovořící částiBelgie(Německojazyčné společenství Belgie) probíhá den sv. Martina obdobně jako v Německu. V obci Tourinnes-la-Grosse (Beauvechain), kde se v kostele nachází freska ze života sv. Martina od keramika Maxe van der Linden, se každoročně slaví festival ve znamení světce („L'Église Saint-Martin de Tourinnes-la-Grosse”).Ve východní Belgii sílí tradice (Valonsko) masopustních karnevalů zPorýní.Jinak je den 11. listopadu státním svátkem, kdy Belgičané slaví (tak jako ve Francii) ukončení první světové války s květemvlčího mákuna klopě (Den příměří, Wapenstilstand).
VeŠpanělskuse na den sv. Martina (San Martiño) konaly tradičně nejenzabijačky, což dokládá tradované přísloví, že na každého vepře dojde o sv. Martinu (španělsky „A cada cerdo le llega su San Martín.” či „A cada puerco su San Martín.”), ochutnávalo se mladé víno a zrovna tak dozrávaly jedlé kaštany. VGalicii(například ve městěOurense) se odDušičekdo sv. Martina slavífesta do Magosto(též Magostos, odvozeno od rozžhaveného uhlí), při které se praží (pečou) kaštany a pojídáChorizo. Večer se oslavuje nejen v hospůdkách, ale také za zpěvu a tance v ulicích města. Obdobně se oslavuje po celém severozápaděpoloostrova:Asturie(magüestu),Kantábrie(Magosta),Baskicko(Gaztainerre nebo gaztañarre),León,ZamoračiKatalánsko(Castanyada).
VPortugalskuse svátek nazývá „Magusto” či „Magusto de São Martinho” a slaví se 11. listopadu. Na severu Portugalska se tradičně na sv. Martina (São Martinho) ochutnává „vinho verde”, ostatně jak praví přísloví: „No dia de S. Martinho vai à adega e prova o teu vinho” (Na sv. Martina běž do vinného sklípku a ochutnej své víno) či „No dia de S. Martinho, lume, castanhas e vinho” (Na sv. Martina oheň, kaštany a víno). Ke pečeným kaštanům na rozžhavených dřevěných uhlících patří neodlučně portugalské likérové vínoGeropiga(také Geropica, Jeropiga), vyrobené ze sladkých hroznů, jejichž kvašení je po krátkém čase zastaveno přidáním Aguardente (brandy), portugalské klobásy typuChorizo, ale také suché fíky a různé ořechy.
Oslavy sv. Martina „Festa di San Martino” či „Estate di San Martino” (Léto svatého Martina), které probíhají po celéItálii, jsou spojeny s obdobím babího léta, které v Itálii nese jméno oslavovaného světce. Tradičně je v těchto dnech ochutnáváno nové víno (vino novello), obvykle v kombinaci s prvními jedlými kaštany („a San Martino ogni mosto diventa vino!”), jak ostatně ve své básni „San Martino” opěvuje také básníkGiosuè Carducci.
VBenátkáchse koná na sv. Martina tradiční dětská koleda za hlomozu plechového nádobí.V tento den jsou výlohy cukráren plné martinského pečiva „dolce di San Martino”. Jedná se o sladký piškot politý čokoládou či cukrovou glazurou a dekorovaný cukrovým sypáním,pralinkamiabonbónyve tvaru sv. Martina na koni svírající v jedné ruce meč, který na den 11. listopadu dostávají děti od svých rodičů a prarodičů.
V regionuTridentsko-Horní Adiže/ Trentino-Südtirol, obzvláště v údolíValle Isarco/ Eisacktal, je udržována vinařská tradice „Törggelen”, kdy se od sv. Martina do sv. Kateřiny (11. – 25. listopadu) ochutnává mladé víno, sušený špek a pečené kaštany. Ve vinařské obciGirlan/ Cornaiano, kde je tento den také svátkem patrona kostela, se koná martinské posvícení („Kirchtig”) a martinský trh, v obciSt. Leonhard, v údolí řeky Passer (Passeiertal), lampionový průvod, v městečkuLanamartinské dostihy (Martini Trabrennen), ve svazku obcíEppanmartinská střelecká slavnost „Martini Fest- und Freischießen” a v městečku Tirol se v zámecké restauraci (Schloss Thurnstein) podává martinská husa.
VPalermuse ve svátek světce konzumuje pečivo ve tvaru větrníku „biscotto di San Martino”, ochucené anýzem a fenyklovými semínky, které se máčí do sladkého likérového vína „Moscato di Pantelleria” (inzuppati nel vino moscato). Pečivo se připravuje také rozpůlené a plněné krémem zricotty(con ricotta) nebo bohatě rokokově nazdobené polevou a bonbóny. V městečkuPalazzo Adrianose ve svátek sv. Martina zachovala starodávná tradice, ve které se snoubí dvě etnické kultury (latinská a řecko-albánská). V tento den dostávají manželské páry oddané za poslední rok od příbuzných a blízkých přátel dary, které jim děti ráno přinášejí v koších. V v žádném nesmí chybět kruhový chléb sv. Martina, bohatě zdobený symboly („panuzzi di San Martino”).
Církevníprocesí, jako součást festivalů patrona sv. Martina, zakončovaná lampionovými průvody a ohňostroji, provází sochy světce (většinou na koni), živý kostýmovaný jezdec a hrané výjevy.VAscoli Picenose 11. listopadu pojídají vepřové nebo telecí kotlety s kaštany, vCastiglione(regionLazio) probíhá gastronomický festival „San Martino Olio, Funghi e Vino”, vClusone(regionLombardie) aMarcianise(regionKampánie) proslulá slavnost „l'Estate di San Martino”, vLeffe(regionLombardie) v kostele di San Martino slavnostní mše a procesí, vQuinto Vicentino(regionBenátsko) slavnost „Fiera di San Martino”, vSan Martino in Rio(regionEmilia-Romagna) prochází městem kostýmovaný průvod se sv. Martinem na koni.
Obdobné slavnosti se konají vAlzano Lombardo, regionLombardie(Basilica di San Martino, Museo d'arte sacra San Martino),Bovisio Masciago, regionLombardie(starobylá kaple / Antica chiesetta di San Martino Vescovo, farní kostel / La chiesa parrocchiale di San Martino, Festa di S.Martino di Tours),Cerveno, regionLombardie(farní kostel San Martino ze 13. století, procesí patrona San Martino),Follo, regionLigurie(farní kostel biskupa sv. Martina / Chiesa parrocchiale di San Martino Vescovo),Fornacev regionuTridentsko-Horní Adiže(Parrocchiale di San Martino),Martina Francav regionuApulie(Parrocchiale di San Martino),Mondavio, regionMarche(l'Estate di San Martino),Peschiera del Garda, regionBenátsko(La chiesa di San Martino, Festa di San Martino),Povegliano Veronese, regionBenátsko(Chiesa di San Martino Vescovo, amatérský závod Caminada de San Martin), Ronchi dei Legionari v regionuFurlansko-Julské Benátsko,Sanluri, regionSardinie(l'estate di San Martino),Soncinov regionuLombardie,Sorrivoli, regionEmilia-Romagna(festa di San Martino),Conselice, regionEmilia-Romagna(Chiesa di San Martino),Taviano, regionApulie(Chiesa di Santa Marina), Tribano v regionuBenátsko.
V listopadu se slaví vEstonskudva důležité svátky: 10. listopadu Estonci vzpomínají sv. Martina („Mardipäev”) a 25. listopadu svátek sv. Kateřiny („Kadripäev”). Den před sv. Martinem obchází děti v tmavém oblečení po martinské koledě (mardilaul, Marts Lied), o sv. Kateřině nastane obchůzka ve světlém oblečení (kadrilaul, Kadris Lied). Dříve na sv. Martina vodil děti po vsi tzv. „Mardi-Vater” (otec Martin), oblečený v tmavých šatech. Průvod měl za stálého rámusení na různé nástroje a hrnce do každého domu přinášet dobrou sklizeň a pečená martinská husa, jejíž konzumace je součástí venkovských veselic, zase štěstí.
Den svatého Martina / „dzień świętego Marcina“ je v Polsku obligátním svátkem v oblastech:Poznaň,Jarocin,KrzeszowiceaBydgoszcz,Jawor(kostel sv. Martina, poutní mše) čiOpatów,pravoslavíjej slaví 12. října. V Polsku nastala po první světové válce obdobná situace jako ve Francii, kdy byl 11. listopad v roce 1918 vyhlášen státním svátkem obnovení Polska a po druhé světové válce dnem vítězství nad fašismem.
V Poznani, velkopolské metropoli, se nachází mimo kostela sv. Martina také hlavní městská tepna „Święty Marcin”, která se od poloviny 90. let 20. století stává pravidelně dějištěm martinského průvodu a lidové veselice. Po odeznění průvodu přebírá postava převlečená za svatého Martina klíče od městských bran. Svátek končí koncerty a ohňostrojem.S Poznaní souvisí též tradice poznaňského svatomartinského rohlíku („Rogale świętomarcińskie”) s chráněnou recepturou, podle které je ve Velkopolsku v roce 2016 vyrábělo 106 cukráren.
V rámci česko-polské přeshraniční spolupráce se v obciŻelaznoslaví „Festival sv. Martina”, který začíná mší v kostele sv. Martina a po ní následuje regionálníkladskýfolklórní koncert.Od roku 2013 slavíPomořanskoaKujavsko-pomořskonávrat martinské husy. V pomořanskémSwolowuse od tohoto roku pravidelně koná největší jarmark produktů z husího masa („Na św. Marcina najlepsza pomorska gęsina”.)
Sv. Martin je vChorvatsku, zejména v oblastech severního Chorvatska aIstrie, velmi populární světec a jeho svátek, kterému se říká „Martinje” se zde světí s velkou slávou. Na severu Chorvatska (zejména vChorvatském Záhořía veSlavonii:Sveti Ivan Zelina,Dugo Selo,Jastrebarsko,Sveti Martin na Muri,Velika Gorica,Kutjev,Daruvar) se na sv. Martina peče husa s těstovinami „mlinci” (martinjska guska s mlincima), podávají se škvarky, vinařský guláš a různé sladké dobroty. Základ oslav tvoří křest mladého vína a lidová zábava doprovázená „tamburaši”. Zrovna tak bujará zábava doprovází oslavy křtu mladého vína na Istrii. K vínu se podávají místní speciality jako brudety, klobásy, skopové masou s kapustou, ryby, pršut a sýry, všude voní pečené kaštany. Chorvati slaví dlouho do noci, někdy i několik dní. V městečkuMomjanu, na severozápadě poloostrova, je proslulýmvínemmuškát. V době svatomartinských oslav se v Momjanu koná mezinárodní vinařská přehlídka a soutěž za účasti pěstitelů této odrůdy z Istrie,SlovinskaaItálie. Zavítat se vyplatí doVrsaru,Taru,Ližnjanu,Beramu,Buzety,Svetvinčenatu.V Záhřebu probíhá od 6. do 11. listopadu oslava po patronací sv. Martina „Martin je v Zagrebu”.TakéSlovincislaví sv. Martina (Martinovo) převážně jako svátek mladého vína a to od Istrie až poZámuří. Tradičním pokrmem jsou v tento den těstoviny „fuži” s kohoutím nebo slepičím gulášem „žgvacet”, pečená husa či krocan, kyselé zelí (kapuz), smažený chléb s červeným vínem „Refošk” (Refosco).
Odkaz sv. Martina je stále patrný i v oblastibývalých Uher. Na území dnešníhoSlovenskase jméno sv. Martina objevuje jako druhé nejčastější mezi názvy měst odvozených od jmen svatých. I bratislavská katedrála byla původně zasvěcena sv. Martinovi a Nejsv. Salvátorovi. Sv. Martin patřil v Uhersku k nejuctívanějším světcům. V bratislavské arcidiecézi spojuje svatomartinská cesta farnosti zasvěcené tomuto světci, každoročně se zde koná také charitativní svatomartinská sbírka.
Ani soudobéMaďarskosi bezsvatomartinských tradic(lampionové průvody, ochutnávka prvního vína, martinská husa, martinské ohně, koledy a pečivo) nelze představit. V roce 2005 prohlásilaRada Evropytrasu mezi maďarským městemSzombathely(tenkrát Savaria, rodiště sv. Martina / maďarsky „Szent Márton”) a francouzskýmToursza evropskou kulturní stezku a to s cílem představit na vybraných trasách významné památky spojené s životem a kultem nejoblíbenějšího evropského světce, svatého Martina (více než 3000 evropských míst a kostelů nesou jeho jméno). Velká část stezky prochází asi 50 maďarskými obcemi (jako např.Kőszeg,Sopronhorpács,Mihály,Bogyoszló,Bágyogszovát,Pannonhalma,Lébény,Kimle,HalászičiRajka).
V roce 2016 oslavilo městoSzombathely1700 let od světcova narození, celé Maďarsko pak slavnou událost vzpomínalo „Rokem sv. Martina”. VSzombathelyjsou se svátkem spojeny kulturní, turistické, gastronomické a církevní akce. Nejvýznamnějšími z nich jsou „Týden Svatého Martina” a „Jarmark” na sv. Martina. Skanzen nabízí lidové tradice a zábavné hry, související s martinskými tradicemi. Začátkem listopadu si přijdou na své také gurmáni, jelikož se v tomto období v celém městě podává svatomartinská husa a nové víno. „Kdo si na Martina husu dá, celý rok jídlem nepohrdá”. Na mnoha místech západního zadunají se
oslavuje „Den Svatého Martina” průvodem s pochodněmi a zpěvem.
Německá menšina vrumunskémměstěSatu Mare/ Sathmar pořádá na den sv. Martina lampionový průvod se sv. Martinem na koni, kterého se účastní mateřská škola (Kindergarten „Ham Janos“) a základní škola (deutsche Schule „Johann Ettinger“). Oslava světce začíná odpoledne v kostele (Kalvarienkirche). Svatomartinský průvod doprovází dechové kapely z obcíFoieni/ Fienen,Ciumești/ Schamagosch aUrziceni(Satu Mare) / Schinal.V českých vesnicích na jihu rumunskéhoBanátuse dochovaly zbytky tradiční české materiální a zvláště duchovní kultury. VRovenskuse koná 11. listopadu svatomartinské posvícení. Připadne-li svátek světce na pondělí, úterý nebo středu, pak se slaví posvícení v neděli a v pondělí tuto středu předcházející, připadne-li na čtvrtek nebo pátek, slaví se v neděli a v pondělí následující.
Také v České republice docházelo po roce 1989 k postupnému navazování na zapomenuté či komunistickou stranou potlačované tradice. Svátek svatého Martina každoročně přináší řadu kulturních akcí. Ve vinařských oblastech koštují a žehnajíSvatomartinská vína, například vMikulově,Čejkovicích,Mutěnicích,Dubňanech,Svatobořicích, Mistříně,Hovoranech,Šardicích,Uherském Hradišti, jinde se návštěvníci měst setkají s festivaly či degustacemi Svatomartinských vín (Český Krumlov,Olomouc, Brno, Praha), pojídají se svatomartinské husy i rohlíčky, do ulic vyráží svatomartinské průvody, někde spojené s lampionovým průvodem (vHorní Plané,Kutné Hoře,Nejdku,Královském Poříčí,Trutnově,Litomyšli,Svitavách,Jihlavě,Třebíči,Brně). Součástí oslav jsou také „Svatomartinské hody” aposvícení(napříkladPraha,zámek Loučeň,zámek Berchtold) a svatomartinskéjarmarky.
Tradice svatomartinských rohlíčků souvisí s tím, že na den svatého Martina čeledínům končila služba. Když jim hospodář neprodloužil smlouvu, dávala jim hospodářka na odchodnou právě svatomartinské rohlíčky. Z tohoto důvodu se jim někdy přezdívalo též vandovnice. Tradičně byly z kynutého těsta s ořechovou či makovou náplní.
Na základních školách probíhají v rámci vzdělávacího programu projekty, seznamující s postavou svatého Martina a udržovanými tradicemi, např. v roce 2009 „Projekt Svatý Martin”, jehož cílem bylo „seznámit žáky se způsobem života v minulosti, odhalit „zákulisí" některých tradic, zvyklostí, pomocí pranostik ozřejmit dřívější užší spjatost člověka s přírodou a připomenout významnou osobnost evropských dějin.”Časté jsou charitativní akce a ve farnostech s kostely zasvěcenými svatému Martinu slavnostnímše svaté. Součástí Evropské kulturní stezky svatého Martina je úsek „Via Moravia” (Szombathely –Starý Poddvorov,Násedlovice,Dambořice,Luleč,Blansko,Dolní Loučky,Rosice u Brna,Zbýšov,Třebíč,Žerotice,Šatov,Znojmo,Biskupice,Kralice nad Oslavou) a „Via Bohemia” (Kralice nad Oslavou,Jámy,Bory,Jezdovice,Třešť,Čáslavice,Budkov,Střížov,Český Krumlov,Nicov).
Například v Blansku, které se od roku 2008 nachází na severní větvi Evropské kulturní svatomartinské stezky, resp. té její části, která nese jméno Via Moravia, se nalézá kostel sv. Martina, jenž je spolu střebíčským farním kostelemnejvýznamnější sakrální památkou, která je na našem území do projektu stezky zapojena.Blanenský kostel sv. Martinaje poprvé písemně zmíněn roku 1136 a jeho zasvěcení pravděpodobně souvisí s vazbami biskupaJindřicha Zdíkana tehdejší Francii a tamní silný martinský kult. Farnost se pravidelně spoluúčastní blanenského „Vítání svatého Martina” (též vydává farní časopis „Plášť sv. Martina”), oblastní Charita Blansko (Centrum pro matku a dítě) pořádá „Pochod světýlek ke sv. Martinovi” a Katolický dům „martinské hody”, součástí je i mnoho kulturních nabídek přímo v kostele, které v neděli završuje mše svatá za doprovodu martinských písní.