Jordánsko

Jordánsko,oficiálněJordánské hášimovské království,je stát naBlízkém východěvjihozápadní Asii, který na severu sousedí seSýrií, na východě sIrákem, na jihu seSaúdskou Arábiía na západě sIzraelemaokupovanýmipalestinskými územími, na jihozápadě má krátký přístup kRudému moři. Podél západní hranice země protéká řekaJordán, která se vlévá doMrtvého moře. Jordánsko je polopouštní země o rozloze 89 000 kms 11,5 milionu obyvatel, což z něj činí jedenáctou nejlidnatější arabskou zemi. Hlavním a největším městem (a nejlidnatějším městemLevanty) jeAmmán,dalšími významnými městyjsouZarkáaIrbid. Úředním jazykem jearabština, 95 % obyvatel země jsousunnitští muslimové, zbytek tvoří převážně arabštíkřesťané.
Dnešní Jordánsko je obýváno lidmi již odpaleolitu. Na koncidoby bronzovévznikla v Transjordánsku tři království:Ammón,MoábaEdóm. Ve třetím století př. n. l. založiliarabštíNabatejcisvé království s centrem vPetře. Mezi pozdější vládce transjordánské oblasti patříAsyrská,Babylonská,Římská,Byzantská,Rášidská,Umajjovská,AbbásovskáaOsmanskáříše. PoArabském povstáníproti Osmanům v roce 1916 běhemprvní světové válkydošlo k rozdělení většího syrského regionu, což vedlo k vytvořeníEmirátu Transjordánskov roce 1921, který se stal britskýmprotektorátem. V roce 1946 země získala nezávislost a stala se oficiálně známou jako Jordánské hášimovské království. Běhemarabsko-izraelské válkyv roce 1948 země obsadila a anektovalaZápadní břeh Jordánu, dokud jej v roce 1967 neobsadil Izrael. Jordánsko se v roce 1988 vzdalo nároku na toto území ve prospěchPalestincůa v roce 1994 podepsalomírovou smlouvu s Izraelem.
Jordánsko zůstalo většinou nedotčeno násilnostmi, které zachvátily region poarabském jaruv roce 2010. Již od roku 1948 Jordánsko přijímalo uprchlíky z mnoha sousedních zemí, které se ocitly v konfliktu. Odhaduje se, že k roku 2015 v Jordánsku pobývalo 2,1 milionu palestinských uprchlíků, z nichž většina má jordánské občanství, a také 1,4 milionu syrských uprchlíků.Království je také útočištěm pro tisícekřesťanských Iráčanů, kteří prchají před pronásledováním.Přestože Jordánsko nadále přijímá uprchlíky, velký příliv syrských uprchlíků během roku 2010 značně zatížil národní zdroje a infrastrukturu.
Svrchovaný stát je sicekonstituční monarchií, alekrálmá rozsáhlé výkonné a zákonodárné pravomoci. Jordánsko patří mezirozvojové země, vindexu lidského rozvojese umístilo na 99. místě, podle definiceSvětové bankyje zemí s nižšími středními příjmy. Ekonomika, která je jednou z nejmenších ekonomik v regionu, je pro zahraniční investory atraktivní díky kvalifikované pracovní síle.Země je významnou turistickou destinací a díky rozvinutému zdravotnictví přitahuje také zdravotní turistiku.Hospodářský růst nicméně brzdí nedostatek přírodních zdrojů, velký příliv uprchlíků a regionální nepokoje.Jordánsko je zakládajícím členemLigy arabských státůaOrganizace islámské spolupráce, je členemOrganizace spojených národů,Hnutí nezúčastněných zemí,Světové banky,Světové obchodní organizace, partneremOBSEa je součástí Evropské politiky sousedství.
Jordánsko je pojmenováno podle řekyJordán, která tvoří většinu severozápadní hranice země.O původu názvu řeky existuje několik teorií, ale nejpravděpodobnější je, že pochází zhebrejskéhoslovajarad(ירד), „klesající“, což odráží spád řeky.  Velká část území, které tvoří dnešní Jordánsko, se historicky nazývalaTransjordánsko, což znamená „za Jordánem“; tento termín se používá pro označení území na východ od řeky.Hebrejská biblepro toto území používá termín עבר הירדןEver ha'Jarden(doslova „druhá strana Jordánu“).
Rané arabské kroniky nazývají řekuAl-Urdunn(termín příbuzný s hebrejskýmJarden). Jund Al-Urdunnbyl vojenský okrsek kolem řeky v raném islámském období.Později, běhemkřížových výpravna počátku druhého tisíciletí, bylo v oblasti zřízeno knížectvíZajordánsko.
Nejstarší známé doklady o osídlení dnešního Jordánskahominidypocházejí z doby před nejméně 200 000 lety.Jordánsko je bohatým zdrojem ostatkůpaleolitickýchlidí (starých až 20 000 let) díky své poloze vLevantě, kde se sbíhaly různé migrace z Afriky,a vlhčímu klimatu vpozdním pleistocénu, což přispělo k vytvoření četných mokřadů, uchovávající ostatky.Dřívější jezerní prostředí přitahovalo různé skupiny hominidů a bylo zde nalezeno několik pozůstatků nástrojů z pozdního pleistocénu.Vědci nalezli nejstarší známé doklady výroby chleba na světě na 14 500 let starém nálezu z obdobínatúfienské kulturyv severovýchodní poušti Jordánska.
V obdobíneolitu(10 000–⁠⁠⁠⁠⁠⁠4 500 př. n. l.) zde došlo k přechodu odkultury lovců a sběračůke kultuře se založenými početnými zemědělskými vesnicemi.'Ain Ghazal, jedna z takových vesnic, která se nachází ve východní části dnešníhoAmmánu, je jednou z největších známých prehistorických osad naBlízkém východě.Byly zde objeveny desítky sádrových soch lidské postavy, datovaných do roku 7250 př. n. ⁠⁠⁠l. nebo dříve; jde o jedno z nejstarších velkoplošných vyobrazení člověka, které kdy bylo nalezeno.V obdobíchalkolitu(4500–⁠⁠⁠⁠⁠⁠3600 př. n. l.) vyrostlo v Transjordánsku několik osad včetně Tulaylet Ghassul vJordánském údolí;řada kruhových kamenných ohrad ve východní čedičové poušti ze stejného období dlouho mátla archeology.
Na počátkudoby bronzové(3600–⁠⁠⁠⁠⁠⁠1200 př. n. l.) se v jižní Levantě poprvé objevila opevněná města a městská centra.Oblast Wádí Fejnán se stala regionálním centrem těžbymědi: kov se ve velkém měřítku využíval k výrobě bronzu.Na Blízkém východě vrcholil obchod a pohyb lidí, šířily se kulturní inovace a rozšiřovaly se celé civilizace. Osady v Transjordánsku se rychle rozšiřovaly v oblastech se spolehlivými vodními zdroji a ornou půdou.Staroegyptskéobyvatelstvo expandovalo směrem do Levanty a začalo ovládat oba břehyJordánu.
Vdobě železné(1200–⁠⁠⁠⁠⁠⁠332 př. n. ⁠⁠l.), po odchodu Egypťanů, se v Transjordánsku nacházela královstvíAmmón,EdómaMoáb. Tito lidé mluvilisemitskými jazykyze skupinykanaánských jazyků; archeologové dospěli k závěru, že jejichpolisbyly spíše kmenovými královstvími než státy. Ammón se rozkládal na Ammánské náhorní plošině, Moáb na náhorní plošině východně od Mrtvého moře a Edóm v oblasti kolemVádí al-Arabana jihu.Severozápadní oblast Transjordánska, tehdy známá jakoGileád, byla osídlenaIzraelity.Tato tři království se neustále střetávala se sousedními hebrejskými královstvímiIzraeleaJudy, jejichž středisko se nacházelo západně od řeky Jordán.Jedním z dokladů jeMešova stéla, kterou nechal postavitmoábskýkrál Méši v roce 840 př. n. l.; na nápisu na ní se chválí za stavební projekty, které v Moábu zahájil, a připomíná svou slávu a vítězství nad Izraelity.Stéla představuje jednu z nejvýznamnějších archeologických paralel ke zprávám zaznamenaným vBibli.Ve stejné době Izrael a Aramejsko-damašské království soupeřily o kontrolu nad Gileádem.
Kolem let 740–⁠⁠⁠⁠⁠⁠720 př. n. l. byly Izrael a Aram-Damašek dobytynovoasyrskou říší. Království Ammón, Edóm a Moáb byla podrobena, ale bylo jim umožněno zachovat si určitou míru nezávislosti. V roce 627 př. n. l. pak po rozpadu asyrské říše převzali kontrolu nad oblastíBabyloňané. Přestože království podporovala Babyloňany proti Judsku při vyplenění Jeruzaléma v roce 597 př. n. l., o deset let později se proti Babylónu vzbouřila. Království se stalavazaly, což si udržela i vperskéahelénskéříši.Na počátku římské nadvlády kolem roku 63 př. n. l. ztratila království Ammón, Edóm a Moáb svou svébytnost a byla asimilována do římské kultury.Někteří Edómci přežili déle –⁠⁠⁠⁠⁠⁠ vyhnáni Nabatejci se přestěhovali do jižníhoJudee, které se stalo známým jakoIdumea; později jeHasmoneovciobrátili najudaismus.
DobytíPerské říšeAlexandrem Velikýmv roce 332 př. n. l. přineslo na Blízký východhelénistickou kulturu. Po Alexandrově smrti v roce 323 př. n. l. se říše rozdělila mezi jeho generály a nakonec se o velkou část Transjordánska přeliPtolemaiovcisídlící v Egyptě aSeleukovcisídlící v Sýrii.Nabatejcům, kočovnýmArabůmžijcím jižně od Edómu, se podařilo v roce 169 př. n. l. založit nezávislé království tím, že využili bojů mezi dvěma řeckými mocnostmi.Nabatejské královstvíkontrolovalo velkou část obchodních cest v regionu a rozkládalo se na jihu podél pobřežíRudého mořeaž do pouště Hidžas, na severu až k Damašku, který krátce ovládalo (85–⁠⁠⁠⁠⁠⁠71 př. n. l.).Nabatejci díky kontrole obchodních cest zbohatli a často vzbuzovali závist svých sousedů.Petra, hlavní město Nabatejců, vzkvétala v 1. století n. l. díky rozsáhlým vodním zavlažovacím systémům a zemědělství.Nabatejci byli talentovaní kamenosochaři a v 1. století n. l. postavili svou nejpropracovanější stavbu Al-Khazneh, která je považována za mauzoleum arabského nabatejského krále Aretase IV.
V roce 63 př. n. l. dobyly římské legie pod vedenímPompeiavelkou část Levanty a zahájily tak obdobířímské nadvlády, které trvalo čtyři století.V roce 106 n. l. císařTrajánbez odporu anektoval Nabatejsko a přestavělKrálovskou cestu, která se stala známou jako silnice Via Traiana Nova.Římané poskytli řeckým městům v Transjordánsku - Filadelfii (Ammán), Gerase (Džaraš), Gedaře (Umm Kvajs), Pelle (Tabakat Fahl) a Arbilu (Irbid) - a dalším helénistickým městům v Palestině a jižní Sýrii určitou úroveň autonomie tím, že vytvořiliDekapolis, ligu deseti měst.Džeraš je jedním z nejlépe zachovaných římských měst na Východě; navštívil jej dokonce císařHadriánběhem své cesty doPalestiny.
V roce 324 n. l. se Římská říše rozdělila a Východořímská říše, později známá jakoByzantská říše, nadále kontrolovala nebo ovlivňovala tento region až do roku 636.Křesťanstvíse v říši stalo legálním v roce 313 poté, co spolucísařiKonstantinaLiciniuspodepsali toleranční edikt.V roce 380 se soluňským ediktem stalo křesťanství oficiálním státním náboženstvím. Transjordánsko během byzantské éry vzkvétalo a v celém regionu byly postaveny křesťanské kostely:V této době byl postaven Akabský kostel v Ajle; je považován za první účelově postavený křesťanský kostel na světě.V Umm ar-Rasas v jižním Ammánu se nachází nejméně 16 byzantských kostelů.Význam Petry mezitím klesal s tím, jak se objevily námořní obchodní cesty, a pozemětřesení v roce 363, které zničilo mnoho staveb, dále upadala a nakonec byla opuštěna.Sasánovská říšena východě se stala soupeřem Byzance a časté střety někdy vedly k tomu, že Sasánovci ovládli některé části regionu, včetně Transjordánska.
V roce 629 v bitvě u Mu'tahu v dnešním gubernátu Kerak odvrátili Byzantinci a jejich arabští křesťanští mandantiGhássánovciútok muslimskýchRašídů, kteří táhli z Hidžázu na sever směrem k Levantě.Byzantinci však byli muslimy poraženi v roce 636 v rozhodujícíbitvě u Jarmúkuseverně od Transjordánska.Transjordánsko bylo zásadním místem pro dobytíDamašku. Po chalífátu Rašídunů následoval chalífátUmajjovců(661–750).
ZaUmajjovského chalífátubylo v Transjordánsku postaveno několik pouštních hradů, mimo jiné Qasr Al-Mshatta a Qasr Al-Hallabat.TaženíAbbásovského chalífátuza ovládnutí Umajjovců začalo v Transjordánsku v místě známém jako Humajma. Předpokládá se, že silné zemětřesení v roce 749 přispělo kporážce Umajjovců Abbásovci, kteří přesunuli hlavní město chalífátu z Damašku doBagdádu.Během vlády Abbásovců (750–969) se několik arabských kmenů přesunulo na sever a usadilo se v Levantě.Stejně jako v římské éře růst námořního obchodu oslabil centrální postavení Transjordánska a oblast stále více chudla.Po úpadku Abbásovců vládl TransjordánskuFátimovský chalífát(969–1070), potékřižáckéJeruzalémské království(1115–1187).
Křižáci postavili na územíOultrejordainuněkolik hradů, včetněMontréalua Karaku.Vbitvě u Hattínu(1187) poblížGalilejského jezeraseverně od Transjordánska křižáci prohráli seSaladinem, zakladatelem dynastieAjjúbovců(1187–1260). Ajjúbovci postaviliAdžlúnský hrada přestavěli starší hrady, aby je mohli použít jako vojenské základny proti křižákům.Osady v Transjordánsku se za vlády Ajjúbovců staly důležitými zastávkami pro muslimské poutníky směřující do Mekky, kteří putovali po trase spojující Sýrii s Hidžázem.Několik ajjúbovských hradů využili a rozšířilimamlúci(1260–1516), kteří si Transjordánsko rozdělili mezi provincie Karak a Damašek.Během následujícího století Transjordánsko zažilo útokyMongolů, ale ti byli nakonec mamlúky odraženi vbitvě u Ajn Džálútu(1260).
V roce 1516 dobylamamlúckéúzemí vojskaosmanské říše.Zemědělské vesnice v Transjordánsku zažily v 16. století období relativní prosperity, ale později byly opuštěny.Transjordánsko mělo pro osmanské úřady okrajový význam.V důsledku toho se osmanská přítomnost prakticky neprojevila a omezila se na každoroční návštěvy za účelem výběru daní.
Během prvních tří století osmanské nadvlády se do Transjordánska ze Sýrie a Hádžázu přistěhovalo několik arabskýchbeduínskýchkmenů, včetně Adwánů, Bani Sachrů a Howeitatů.Tyto kmeny si činily nároky na různé části regionu, a protože neexistovala významná osmanská autorita, Transjordánsko se dostalo do stavu anarchie, který trval až do 19. století.To vedlo ke krátkodobé okupaciwahhábistickýmisilami (1803–1812), ultraortodoxním islámským hnutím, které vzniklo v Nadždu (v dnešní Saúdské Arábii).Ibráhím paša, synguvernéraEgyptského ejáletu, na žádost osmanského sultána do roku 1818 wahhábisty vykořenil.
V roce 1833 se paša obrátil proti Osmanům a nastolil svou vládu nad Levantou. Jeho politika vedla k neúspěšnému rolnickému povstání v Palestině v roce 1834. Transjordánská městaSaltaKerakbyla zničena pašovými vojsky za to, že ukrývala vůdce rolnického povstání. Egyptská nadvláda byla násilně ukončena v roce 1841 a byla obnovena osmanská vláda.Teprve po pašově tažení se Osmanská říše pokusila upevnit svou přítomnost v Syrském vilájetu, jehož součástí Transjordánsko bylo.
Série daňových a pozemkových reforem (tanzimat) v roce 1864 přinesla do zemědělství a opuštěných vesnic opět určitou prosperitu; konec faktické autonomie vedl k odporu v jiných oblastech Transjordánska.Do Levanty se uchýlili muslimštíČerkesovéaČečenci, kteří z Kavkazu prchali předruským pronásledováním. V Transjordánsku se s osmanskou podporou Čerkesové usadili nejprve v roce 1867 v dlouho opuštěném okolí Ammánu a později v okolních vesnicích.Zavedení správy, branné povinnosti a tvrdá daňová politika osmanských úřadů vedly v oblastech, které kontrolovaly, k povstáním.Zejména transjordánské kmeny se vzbouřily během povstání v Šúbaku (1905) a Keraku (1910), které byly brutálně potlačeny. VýstavbaHidžázské dráhyv roce 1908 - táhnoucí se po celé délce Transjordánska a spojujícíDamašeksMedínou– pomohla obyvatelstvu ekonomicky, protože Transjordánsko se stalo zastávkou pro poutníky.
Rostoucí politika turkizace a centralizace, kterou Osmanská říše přijala pomladoturecké revoluciv roce 1908, Araby v Levantě rozčarovala, což přispělo k rozvoji arabského nacionalistického hnutí. Tyto změny vedly k vypuknutíarabského povstánív roce 1916 běhemprvní světové války, které ukončilo čtyři století stagnace pod osmanskou nadvládou.Povstání vedlŠaríf Husajnz Mekky, potomekhášimovskéhorodu z Hádžázu, a jeho synovéAbdalláh,FajsalaAlí. Na místní úrovni získalo povstání podporu transjordánských kmenů, včetně beduínů, Čerkesů a křesťanů.Podporu nabídli ispojenci z první světové války, včetně Velké Británie a Francie, jejichž imperiální zájmy se s arabskou věcí sbíhaly.Povstání začalo 5. června 1916 z Medíny a postupovalo na sever, dokud boje 6. července 1917 nedosáhly Transjordánska v bitvě u Akaby.Povstání vyvrcholilo, když Fajsal v říjnu 1918 vstoupil do Damašku a zřídil arabskou vojenskou správu na východě OETA, později vyhlášenou jakoSyrské arabské království, jehož součástí bylo i Transjordánsko.V tomto období si na nejjižnější oblast země, včetně Ma'anu aAkaby, činilo nárok i sousedníkrálovství Hidžáz.
Vznikající Hášimovské království v oblasti Sýrie bylo nuceno kapitulovat před francouzskými vojsky 24. července 1920 během bitvy u Majsalúnu;Francouzi obsadili pouze severní část Sýrie a ponechali Transjordánsko v období interregna. Arabským aspiracím se nepodařilo získat mezinárodní uznání, a to především kvůli tajnéSykes-Picotově dohoděz roku 1916, která rozdělila region na francouzskou a britskou sféru vlivu, aBalfourově deklaraciz roku 1917, v níž Velká Británie oznámila svou podporu vytvoření „národního domova“ pro Židy v Palestině.Hášimovci a Arabové to považovali za zradu svých předchozích dohod s Brity,včetně McMahon-Husejnovy korespondence z roku 1915, v níž Britové vyjádřili ochotu uznat nezávislost jednotného arabského státu sahajícího od Aleppa po Aden pod vládou Hášimovců.
Britský vysoký komisařHerbert Samuelpřijel v srpnu 1920 do Transjordánska, aby se setkal s obyvateli Saltu. Před 600 transjordánskými prominenty prohlásil, že britská vláda bude napomáhat vytvoření místních vlád v Transjordánsku, které mají být odděleny od palestinské. Druhé setkání se konalo v září v Umm Kaisu, kde britský zástupce majorFitzroy Somersetobdržel petici, která požadovala: vytvoření nezávislé arabské vlády v Transjordánsku, v jejímž čele by stál arabský princ (emír); zastavení prodeje půdy v TransjordánskuŽidůma zamezení židovského přistěhovalectví; zřízení a financování národní armády Velkou Británií a zachování volného obchodu mezi Transjordánskem a zbytkem regionu.
Abdalláh, druhý syn Šarífa Husajna, přijel 21. listopadu 1920 vlakem z Hádžázu do Maánu v jižním Transjordánsku, aby znovu získal Velké syrské království, o které jeho bratr přišel.Transjordánsko se tehdy nacházelo v chaosu a bylo všeobecně považováno za neovladatelné s nefunkčními místními samosprávami.Abdulláh si získal důvěru transjordánských kmenových vůdců, než se je snažil přesvědčit o výhodách organizované vlády.Abdulláhovy úspěchy vzbudily závist Britů, i když to bylo v jejich zájmu.Britové neochotně přijali Abdulláha za vládce Transjordánska poté, co mu poskytli šestiměsíční zkušební lhůtu.V březnu 1921 se Britové rozhodli připojit Transjordánsko ke svémuBritskému mandátu Palestina, v němž by realizovali svou politiku „šarifského řešení“, aniž by uplatňovali ustanovení mandátu týkající se židovského osídlení. Dne 11. dubna 1921 byl založenemirát Transjordánskos Abdulláhem jako emírem.
V září 1922 uznala RadaSpolečnosti národůTransjordánsko jako stát podle podmínek Transjordánského memoranda.Transjordánsko zůstalo britským mandátem až do roku 1946, ale byla mu přiznána větší míra autonomie než regionu na západ od řeky Jordán.Po převzetí moci v regionu hášimovským vedením se objevily četné problémy.V Transjordánsku potlačily Abdulláhovy síly s pomocí Britů malé místní vzpoury v Kuře v letech 1921 a 1923,wahhábisté z Nadždu však znovu posílili a opakovaně podnikali nájezdy na jižní části jeho území, čímž vážně ohrožovali emírovu pozici.Emír nebyl schopen tyto nájezdy odrazit bez pomoci místních beduínských kmenů a Britů, kteří si poblíž Ammánu udržovali vojenskou základnu s malým oddílemkrálovského letectva.
Londýnská smlouva, podepsaná britskou vládou a emírem Transjordánska v březnu 1946, uznala nezávislost státu.Dne 25. května 1946, v den ratifikace smlouvy transjordánským parlamentem, bylo Transjordánsko povýšeno na království pod arabským názvemJordánské hášimovské království, jehož prvním králem se stal Abdalláh;Tento den se nyní slaví jako státní svátek, Den nezávislosti země.V prosinci 1955 se Jordánsko stalo členem Organizace spojených národů.
Dne 15. května 1948 v rámciarabsko-izraelské válkyv roce 1948 Jordánsko spolu s mnoha dalšími arabskými státy zasáhlo do dění vPalestině,po válce Jordánsko kontrolovaloZápadní břeh Jordánua 24. dubna 1950 po konferenci v Jerichu tato území formálně anektovalo.V reakci na to některé arabské země požadovaly vyloučení Jordánska zLigy arabských států.Dne 12. června 1950 Liga arabských států prohlásila, že anexe byla dočasným praktickým opatřením a že Jordánsko drží území jako „správce“ do doby, než dojde k budoucímu urovnání.
Král Abdalláh byl v roce 1951 zavražděn vmešitě Al-Aksápalestinským ozbrojencem, protože se proslýchalo, že hodlá podepsat mírovou smlouvu s Izraelem.Po Abdalláhovi nastoupil jeho synTalál I., který v roce 1952 vyhlásil moderní ústavu.Nemoc způsobila, že Talál abdikoval ve prospěch svého nejstaršího synaHusajna,který nastoupil na trůn v roce 1953 ve věku 17 let.Jordánsko bylo v následujícím období svědkem velké politické nejistoty. Padesátá léta byla obdobím politických otřesů, kdy arabský svět zachvátil násirovismus apanarabismus.1. března 1956 král Husajn arabizoval velení armády propuštěním řady vysokých britských důstojníků, což byl akt učiněný s cílem odstranit zbývající zahraniční vliv v zemi.V roce 1958 Jordánsko a sousedníhášimovský IrákvytvořilyArabskou federacijako reakci na vznik konkurenčníSjednocené arabské republikymezi Násirovým Egyptem a Sýrii. Svaz vydržel pouhých šest měsíců a byl rozpuštěn poté, co byl irácký králFajsal II.(Husajnův bratranec) v červenci 1958 sesazen krvavým vojenským převratem.
Jordánsko podepsalo vojenský pakt s Egyptem těsně předtím, než Izrael zahájil preventivní úder na Egypt a zahájil takšestidenní válkuv červnu 1967, do níž se zapojilo Jordánsko a Sýrie. Arabské státy byly poraženy a Jordánsko ztratilo kontrolu nad Západním břehem Jordánu ve prospěch Izraele. Následovalaopotřebovací válkas Izraelem, jejíž součástí byla ibitva o Karamév roce 1968, kdy spojené síly jordánských ozbrojených sil aOrganizace pro osvobození Palestiny(OOP) odrazily izraelský útok na tábor Karamé na jordánské hranici se Západním břehem Jordánu.V důsledku toho došlo k nárůstu podpory palestinských polovojenských složek (fedajínů) v Jordánsku ze strany ostatních arabských zemí. Činnost fedajínů se brzy stala hrozbou pro jordánský právní stát. V září 1970 se jordánská armáda zaměřila na fedajíny a následné boje vedly k vyhnání palestinských bojovníků z různých skupin Organizace pro osvobození Palestiny do Libanonu v konfliktu, který se stal známým jakoČerné září.
V roce 1973 vedly Egypt a SýrieJomkipurskou válkuproti Izraeli a boje probíhaly podél linie příměří na řece Jordán z roku 1967, Jordánsko vyslalo do Sýrie brigádu, aby zaútočila na izraelské jednotky na syrském území, ale nezasáhla proti izraelským jednotkám z jordánského území. Na konferenci na nejvyšší úrovni v Rabatu v roce 1974, která následovala po jomkipurské válce, se Jordánsko a ostatní členové Ligy arabských států dohodli, že Organizace pro osvobození Palestiny je „jediným legitimním představitelem palestinského lidu“. Následně se Jordánsko v roce 1988 vzdalo svých nároků na Západní břeh Jordánu.
Namadridské konferenciv roce 1991 Jordánsko souhlasilo s jednáním o mírové smlouvě pod záštitouUSAaSovětského svazu. V říjnu 1994 byla podepsánaizraelsko-jordánská mírová smlouva. V roce 1997 izraelští agenti v odvetě za bombový útok vstoupili do Jordánska na kanadské pasy a otráviliChálida Maš'ala, vysokého představiteleHamásužijícího v Jordánsku. Izrael se podřídil silnému mezinárodnímu tlaku a poté, co král Husajn pohrozil zrušením mírové smlouvy, propustil desítky politických vězňů včetně šejkaAhmeda Jásina.
V únoru 1999 nastoupil na trůn po smrti svého otce Husajna, který vládl téměř 50 let,Abdalláh II.Po svém nástupu na trůn zahájil ekonomickou liberalizaci a jeho reformy vedly k hospodářskému rozmachu, který trval až do roku 2008. Abdulláh II. se zasloužil o zvýšení zahraničních investic, zlepšení partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem, o zónu volného obchodu vAkaběa rozkvět jordánského odvětvíinformačních a komunikačních technologií. Zřídil také pět dalších zvláštních ekonomických zón.V následujících letech však jordánská ekonomika zažívala potíže, protože se potýkala s důsledkyvelké recesea přeléváním následkůarabského jara.
Al-Káidapod vedenímAbú Musab az-Zarkávíhoprovedla 9. listopadu 2005 koordinované výbuchy ve třech hotelových halách v Ammánu, které si vyžádaly 60 mrtvých a 115 zraněných. Bombové útoky, jejichž terčem byli civilisté, vyvolaly mezi Jordánci všeobecné pobouření. Útok je v zemi považován za ojedinělou událost a vnitřní bezpečnost Jordánska se poté výrazně zlepšila. Útok byl v zemi považován za ojedinělou událost a vnitřní bezpečnost Jordánska se po něm výrazně zlepšila.Od té doby nedošlo k žádnému většímu teroristickému útoku. Islámští extremisté pohlížejí na Abdulláha a Jordánsko s opovržením kvůli mírové smlouvě s Izraelem, vztahům se Západem a převážně nenáboženským zákonům.
Arabské jaro byly rozsáhlé protesty, které vypukly v arabském světě v roce 2011 a požadovaly ekonomické a politické reformy, mnohé z těchto protestů svrhly režimy v některých arabských zemích, což vedlo k nestabilitě, která skončila násilnými občanskými válkami, v reakci na domácí nepokoje Abdulláh vyměnil premiéra a zavedl reformy včetně reformy ústavy a zákonů upravujících veřejné svobody a volby.Ve všeobecných volbách v roce 2016 bylo do jordánského parlamentu znovu zavedeno poměrné zastoupení, což podle jeho slov nakonec povede k vytvoření parlamentních vlád. Jordánsko zůstalo násilnostmi, které zachvátily region, do značné míry nepoškozeno, a to i přes příliv 1,4 milionu syrských uprchlíků do země s nedostatkem přírodních zdrojů a vznikIslámského státu v Iráku a Levantě.
Dne 4. dubna 2021 bylo zatčeno 19 osob, včetně prince Hamzeha, bývalého jordánského korunního prince, který byl umístěn do domácího vězení poté, co byl obviněn z práce na „destabilizaci“ království.
Jordánská vlajka je tvořena listem o poměru stran 1:2 se třemi vodorovnými pruhy – černým, bílým a zeleným, u žerdě červený klín, sahajíci do poloviny délky vlajky, s bílou sedmicípou hvězdou.
Jordánský státní znak tvoří:
Jordánská hymna je píseňAs-Salām al-Malakī al-ʾUrdunī. Obvykle se hraje zkrácená verze, zatímco plná verze se hraje při zvláštních příležitostech. Slova napsal ʿAbdel Munʿim al-Rifāʿī, hudbu složil ʿAbdul al-Qādir al-Tanīr.
Jordánsko leží na strategickém místě na křižovatce kontinentůAsie,AfrikyaEvropy,naBlízkém východě, v oblastiLevanty, vÚrodném půlměsíci, kolébce civilizace.Jeho rozloha je 89 341 km², což je asi o 13 % více než rozlohaČeské republiky, a délka mezi nejsevernějším a nejjižnějším bodem: Umm Qais aAkabouje 400 km..Království leží mezi 29° a 34° s. š. a 34° a 40° v. d. Na jihu a východě sousedí seSaúdskou Arábií, na severovýchodě sIrákem, na severu seSýriía na západě sIzraelemaPalestinou(Západní břeh Jordánu).
Na východě se rozkládá vyprahlá náhorní plošina zavlažovanáoázamia sezónními potoky.Velká města se v drtivé většině nacházejí v severozápadní části království s úrodnou půdou a relativně hojnými srážkami.Patří k nimIrbid,DžarašaZarkána severozápadě, hlavní městoAmmánaSaltna středozápadě aMadaba,KerakaAkabana jihozápadě.Mezi nejvýznamnější města na východě patří oázová města Azrak a Ruwaished.
Na západě se náhorní oblast s ornou půdou a středomořskými stálezelenými lesy prudce svažuje do Jordánské příkopové propadliny.V této propadlině se nachází řekaJordánaMrtvé moře, které odděluje Jordánsko od Izraele.Jordánsko má 26 km mořského pobřežíAkabského zálivuvRudém moři, jiný přístup k moři nemá.ŘekaJarmuk, východní přítok Jordánu, tvoří část hranice mezi Jordánskem a Sýrií (včetně Izraelem okupovaných Golanských výšin) na severu.Ostatní hranice jsou tvořeny několika mezinárodními a místními dohodami a nesledují přesně vymezené přírodní prvky.Nejvyšším bodem jeDžabal Umm ad-Dámís nadmořskou výškou 1854 m, nejníže položeným bodem je Mrtvé moře −430 m, což jenejnižší pevninský bod na Zemi.
Jordánsko má díky své rozmanité krajině a prostředí různorodá přírodní stanoviště,ekosystémyabiotu.V roce 1966 byla založena Královská společnost pro ochranu přírody, která chrání a spravuje jordánské přírodní zdroje.Mezi přírodní rezervace v Jordánsku patříbiosférická rezervace Dana, mokřadní rezervace Azrak, přírodní rezervace Šaumari a přírodní rezervaceVádí Mudžíb.
Podnebí se značně liší; obecně platí, že čím dále do vnitrozemí od Středozemního moře, tím jsou zde větší teplotní kontrasty a méně srážek.Průměrná nadmořská výška je 812 m n. m.Ve vrchovinách nad Jordánským údolím, v horách Mrtvého moře avádí al-Arabaa až poRas Al-Naqabna jihu převládástředozemní podnebí, zatímco ve východních a severovýchodních oblastech země panuje suchépouštní podnebí.Přestože na pouštích dosahují teploty vysokých hodnot, horko je obvykle mírněno nízkou vlhkostí a denním vánkem, zatímco noci jsou chladné.
Léto, které trvá od května do září, je horké a suché, s průměrnými teplotami kolem 32 °C, které v červenci a srpnu někdy přesahují 40 °C.Zima, která trvá od listopadu do března, je poměrně chladná, s průměrnými teplotami kolem 11 °C.V zimě se také vyskytují časté přeháňky a v některých západních vyvýšených oblastech občas sněží.
V Jordánsku je evidováno více než 2 000 druhů rostlin,mnohé z kvetoucích rostlin vykvétají na jaře po zimních deštích a typ vegetace do značné míry závisí na množství srážek. Horské oblasti na severozápadě jsou pokryty lesy, zatímco jižněji a východněji se vegetace stává křovinatější a přechází k vegetaci stepního typu.Lesy pokrývají 1,5 milionudunamů(1 500 km² ), tedy méně než 2 % rozlohy Jordánska, čímž se Jordánsko řadí mezi nejméně zalesněné země světa, přičemž celosvětový průměr činí 15 %.
Roste zdeborovice aleppská,astivid, šalvějSalvia dominica,kosatec černý,tamaryšek,anabasie,pelyněk,akácie,cypřiš stálezelenýajalovec fénický.Horské oblasti na severozápadě jsou pokryty přirozenými lesyborovic,opadavých dřevin, stálezelenýchdubů cesmínovitých,pistáciía divokýcholivovníků.Vyskytují se tuježek ušatý,kozorožec núbijský,prase divoké,daněk,vlk arabský,varan pustinný,medojed kapský,  slepýšiAnguinae,karakal,šakal obecnýasrnec obecnýa z ptákůvrána šedá,sojka obecná, sup ušatý (královský),sokol šahin,dudek,výr velký,kukačka obecná,špaček Tristramův,strdimil palestinský,hýl sinajský,poštolka obecná,vrána domácíabulbul arabský.
V Jordánsku jsou zastoupeny čtyři suchozemské ekoregiony: Syrské xerické pastviny a křoviny, Východostředomořské jehličnaté-sklerofilní-širokolisté lesy, Mezopotámská křovinatá poušť a Rudomořská núbijsko-sindická tropická poušť a polopoušť.
Jordánsko jeunitární státvkonstituční monarchii. Jehoústava, přijatá v roce 1952 a od té doby několikrát novelizovaná, je právním rámcem, podle něhož se řídípanovník(král), vláda, dvoukomorový zákonodárný parlament a justice.Král si ponechává široké výkonné a zákonodárné pravomoci vůči vládě a parlamentu.Král vykonává své pravomoci prostřednictvím vlády, kterou jmenuje na čtyřleté období a která je odpovědná před parlamentem, jenž se skládá ze dvou komor:Senátua Sněmovny. Soudní moc je podle ústavy nezávislá, ale v praxi často nezávislost postrádá.
Král jehlavou státuavrchním velitelemozbrojených sil. Může vyhlašovat válku a mír, ratifikovat zákony a smlouvy, svolávat a ukončovat zasedání zákonodárných sborů, vypisovat a odkládat volby, odvolávat vládu a rozpouštět parlament.Jmenovaná vláda může být odvolána také většinovýmvyslovením nedůvěryve zvolené Sněmovně. Poté, co vláda navrhne zákon, musí jej schválit Sněmovna, poté Senát a zákonem se stává po ratifikaci králem. Královské veto zákona může být přehlasovánodvoutřetinovou většinouna společném zasedání obou komor. Parlament má rovněž právointerpelace.
Celkem 65 členů horní komorySenátujmenuje přímo král, ústava nařizuje, aby to byli zkušení politici, soudci a generálové, kteří dříve působili ve vládě nebo ve Sněmovně reprezentantů.Celkem 130 členů Sněmovny je voleno na základě stranického poměrného zastoupení ve 23 volebních obvodech na čtyřleté období.Ve Sněmovně existují minimální kvóty pro ženy (18 křesel pro rok 2024), křesťany (9 křesel) aČerkesyaČečence(po 3 křeslech).
Soudy jsou rozděleny do tří kategorií: občanské, náboženské a zvláštní.Občanské soudy se zabývají občanskými a trestními věcmi, včetně žalob vedených proti vládě.Mezi občanské soudy patří obecní soudy, soudy prvního stupně, odvolací soudy,vyšší správní soudy, které projednávají věci týkající se správních záležitostí,[140] aústavní soud, který byl zřízen v roce 2012 za účelem projednávání případů týkajících se ústavnosti zákonů.Ačkoli jeislámstátním náboženstvím, ústava zachovávánáboženskéaosobnísvobody.Náboženské právose vztahuje pouze na záležitosti osobního stavu, jako je rozvod a dědictví u náboženských soudů, a částečně vychází z islámského právašaría.Zvláštní soud se zabývá případy postoupenými občanskými soudy.
PanovníkAbdulláh II.nastoupil na trůn v únoru 1999 po smrti svého otce, králeHusajna I. Abdulláh znovu potvrdil závazek Jordánska dodržovatmírovou smlouvu s Izraelema udržovat vztahy seSpojenými státy americkými. Během prvního roku svého působení zaměřil vládní program na ekonomické reformy. Nejstarší syn krále Abdulláha, princHusajn, je jordánským korunním princem. Předsedou vlády je Jafar Hassan, který byl jmenován v září 2024. Abdulláh oznámil svůj záměr přejít v Jordánsku naparlamentní systém, kdy největší blok v parlamentu sestavuje vládu. Nedostatečný rozvoj politických stran v zemi, kde je stále silná kmenová identita, však tuto snahu brzdí. V Jordánsku působí přibližně 50 politických stran reprezentujících nacionalistické, levicové, islamistické a liberální ideologie. Politické strany se ve volbách v roce 2016 ucházely o pětinu křesel , zbytek patřil nezávislým politikům.
Freedom House zařadil Jordánsko ve zprávě za rok 2023 jako „nesvobodné“.Jordánsko se v roce 2023 umístilo na 108. místě (ze 165) na světě vindexu lidské svobodyCato institutua v roce 2023 se umístilo na 63. místě vindexu vnímání korupcevydávaném organizacíTransparency International.Vindexu svobody tiskuReportérů bez hranicza rok 2024 se Jordánsko umístilo na 132. místě ze 180 zemí. Celkové skóre pro Jordánsko bylo 44 na základě stupnice od 0 (nejméně svobodné) do 100 (nejsvobodnější).Zpráva z roku 2015 uvádí, že „arabské jaro a syrský konflikt vedly úřady k tomu, aby navzdory protestům občanské společnosti zpřísnily kontrolu nad médii a zejména internetem.“Jordánská média se skládají z veřejnoprávních a soukromých institucí. Mezi oblíbené jordánské noviny patří Al Ghad a Jordan Times. Mezi jordánské televizní kanály patří Al-Mamlaka, Roya TV a Jordan TV.Rozšíření internetu v Jordánsku dosáhlo v roce 2024 91 %.
Jordánsko je rozděleno na 12guvernorátů(muháfaza), které jsou neformálně seskupeny do tří oblastí: severní, střední a jižní. Guvernoráty se dělí naliwyneboli okresy, které se často dále dělí nakazaneboli podokresy. Řízení každé správní jednotky je v „hlavním městě“ (správním středisku) známém jakonahia.
Království sledovalo prozápadní zahraniční politiku a udržovalo úzké vztahy seSpojenými státyaSpojeným královstvím. Během prvníválky v Zálivu(1990) byly tyto vztahy poškozeny jordánskou neutralitou a udržováním vztahů sIrákem. Později Jordánsko obnovilo své vztahy se západními zeměmi svou účastí na vymáhání sankcíOSNvůči Iráku a na mírovém procesu vjihozápadní Asii. Po smrti králeHusajnav roce1999se vztahy mezi Jordánskem a zeměmiPerského zálivuvýrazně zlepšily.
Jordánsko je klíčovým spojencemUSAaSpojeného královstvía je spolu sEgyptemaSpojenými arabskými emirátyjedním z pouhých tří arabských národů, které podepsaly mírové smlouvy sIzraelem.Jordánsko považuje nezávislýPalestinský státs hranicemi z roku1967za součást řešení dvou států a nejvyššího národního zájmu.Vládnoucí hášimovská dynastie má svatá místa vJeruzaléměod roku1924, což je pozice znovu upevněná vizraelsko-jordánské mírové smlouvě. Rozruch vmešitě Al-Aksáv Jeruzalémě meziIzraelciaPalestincivytvořil napětí mezi Jordánskem a Izraelem ohledně bývalé ochranymuslimskýchakřesťanskýchmíst v Jeruzalémě.
Jordánsko je zakládajícím členemOrganizace islámské spolupráceaArabské ligy.Má „pokročilý status“ sEvropskou uniía je součástíEvropské politiky sousedství, jejímž cílem je posílit propojení mezi EU a jejími sousedy.Jordánsko aMarokose v roce2011pokusily připojit kRadě pro spolupráci arabských států v Zálivu, ale země v Zálivu místo toho nabídly pětiletý program rozvojové pomoci.
První organizovaná armáda v Jordánsku byla založena 22. října 1920 pod názvemArabská legie. Její počet vzrostl ze 150 mužů v roce 1920 na 8 000 v roce 1946.Obsazení Západního břehu Jordánskem běhemarabsko-izraelské válkyv roce 1948 ukázalo, že Arabská legie, dnes známá jako Jordánské ozbrojené síly, byla nejefektivnější z arabských jednotek zapojených do války. Jordánská královská armáda, která čítá přibližně 110 000 příslušníků, je považována za jednu z nejprofesionálnějších v regionu a je obzvláště dobře vycvičená a organizovaná. Jordánská armáda se těší silné podpoře a pomoci ze strany Spojených států, Spojeného království a Francie. Důvodem je kritická pozice Jordánska na Blízkém východě.Zvláště významný byl rozvoj sil pro speciální operace, který zvýšil schopnost armády rychle reagovat na hrozby pro vnitřní bezpečnost, a také výcvik speciálních jednotek z regionu i mimo něj.Jordánsko poskytuje rozsáhlý výcvik bezpečnostním silám několika arabských zemí.
V mírových misích OSN po celém světě působí přibližně 50 000 jordánských vojáků. Jordánsko se řadí na třetí místo v mezinárodním měřítku v účasti na mírových misích OSN,s jedním z nejvyšších příspěvků mírových jednotek ze všech členských států OSN.Jordánsko vyslalo několik polních nemocnic do konfliktních zón a oblastí postižených přírodními katastrofami v celém regionu.
V roce 2014 se Jordánsko připojilo k leteckému bombardování ze strany mezinárodní koalice vedené Spojenými státy protiIslámskému státuv rámci intervence vsyrské občanské válce.V roce 2015 se Jordánsko zapojilo dovojenské intervence v JemenuprotiHúthúma silám věrným bývalému prezidentoviAlímu Abdulláhu Sálihovi, který byl svržen během povstání v roce 2011.
Vymáhání práva spadá pod Ředitelství veřejné bezpečnosti (které zahrnuje přibližně 50 000 osob) a Generální ředitelství četnictva, které jsou podřízeny ministerstvu vnitra. První policejní sbor byl organizován po pádu Osmanské říše 11. dubna 1921 a do roku 1956 plnily policejní úkoly Arabská legie a Transjordánské pohraniční síly. Po tomto roku bylo zřízeno Ředitelství veřejné bezpečnosti,přičemž se zvyšuje počet policistek. V 70. letech 20. století bylo Jordánsko první arabskou zemí, která zařadila ženy do svých policejních složek.Podle Světového indexu vnitřní bezpečnosti a policie za rok 2023 se jordánské orgány činné v trestním řízení umístily na 49. místě na světě (ze 125 hodnocených zemí) a na 2. místě na Blízkém východě, pokud jde o výkonnost policejních služeb.
Jordánsko má významnou tradici svobody tisku a svobody projevu v rámci regionu, ačkoli existují omezení a regulace. Ústava Jordánska garantuje svobodu projevu, ale určité zákony mohou omezit tuto svobodu. Například existují zákony týkající se urážky panovníka a šíření falešných informací. Občané mají základní právo shromažďovat se a sdružovat se, avšak existují omezení týkající se politických stran a organizací. Jordánsko usiluje o posílení práv žen a jejich rovnoprávnosti. Například bylo zavedeno kvóty pro ženy ve volebních orgánech, aby se zvýšila jejich účast v politickém životě.
Země má programy sociální ochrany, které poskytují finanční podporu potřebným obyvatelům, zdravotní péče je většinou poskytována zdarma nebo za symbolický poplatek. Tato země je signatářem různých mezinárodních dohod a úmluv o lidských právech, včetněÚmluvy o právech dítětea Úmluvy o právech osob se zdravotním postižením.
Jordánsko čelí výzvám spojeným s ochranou lidských práv a politické svobody, včetně omezení svobody tisku a svobody projevu. Vláda se snaží balancovat mezi potřebou udržet stabilitu a ochranou lidských práv a politické svobody. Reformy v oblasti právního systému a lidských práv jsou stále na pořadu dne.
Jordánsko jeSvětovou bankouklasifikováno jako země s nižšími středními příjmy.Přibližně 16 % obyvatelstva žije pod národní hranicíchudoby(stav k roku 2018),přičemž téměř třetina obyvatelstva se pod tuto hranici dostává v určitém období roku, tzv. přechodná chudoba.Ekonomika, jejížhrubý domácí produkt(HDP) činí 53 mld dolarů (odhad pro rok 2024), rostla v letech 2003-2024 průměrným tempem 8 % ročně a přibližně 5 % ročně od roku 2010.HDP na obyvatele se v 70. letech zvýšilo o 351 %, v 80. letech kleslo o 30 % a v 90. letech vzrostlo o 36 % - v současnosti (za rok 2023) činí 12 800USDna obyvatele podleparity kupní síly.Jordánská ekonomika je jednou z nejmenších ekonomik v regionu a obyvatelstvo země trpí poměrně vysokou mírou nezaměstnanosti a chudoby,na začátku roku 2024 činila nezaměstnanost 21 %.
Ekonomika je poměrně dobře diverzifikovaná. Téměř třetinu HDP tvoří obchod a finance dohromady, pětinu doprava a komunikace, veřejné služby a stavebnictví a téměř pětinu těžba a zpracovatelský průmysl.Čistá oficiálnírozvojová pomocJordánsku za rok 2022 činila 2 mld USD (v roce 2019 2,8 mld USD);podle vlády byly přibližně dvě třetiny této částky přiděleny ve formě grantů, z nichž polovinu tvořila přímá rozpočtová podpora.
Oficiální měnou jejordánský dinár, který je od roku 1995pevně navázánna americký dolar.  Kurzu je přibližně 1 Kč ≡ 0,030 dináru, tedy přibližně 1 dinár ≡ 33 Kč.V roce 2000 Jordánsko vstoupilo doSvětové obchodní organizacea podepsalo dohodu o volném obchodu mezi Jordánskem a Spojenými státy, čímž se stalo první arabskou zemí, která uzavřela dohodu o volném obchodu se Spojenými státy. V rámci EU má Jordánsko status vyspělého státu, což mu usnadnilo lepší přístup k vývozu na evropské trhy.Kvůli pomalému domácímu růstu, vysokým dotacím na energie a potraviny a přebujelému veřejnému sektoru vykazuje Jordánsko obvykle každoročnírozpočtové deficity.
Velká recese a nepokoje způsobenéarabským jaremsnížily růst HDP a poškodily obchod, průmysl, stavebnictví a cestovní ruch.Od roku 2011 prudce poklesl počet příjezdů turistů.Od roku 2011 bylArabský plynovodzásobující Jordánsko z Egypta 32krát napaden oddílyIslámského státu. Jordánsko utrpělo miliardové ztráty, protože muselo při výrobě elektřiny používat dražší těžké topné oleje.V roce 2012 vláda snížila dotace na pohonné hmoty, čímž zvýšila jejich cenu.Toto rozhodnutí, které bylo později odvoláno, vyvolalo rozsáhlé protesty po celé zemi.
Zahraniční dluhv roce 2011 činil 19 miliard amerických dolarů, což představovalo 60 % HDP. V roce 2016 dosáhl dluh 35,1 miliardy dolarů, což představovalo 93 % jeho HDP.Tento výrazný nárůst je přičítán dopadům regionální nestability, která způsobila pokles turistické aktivity, snížení zahraničních investic, zvýšení vojenských výdajů, útoky na egyptské plynovody, zhroucení obchodu s Irákem a Sýrií, výdajům za přijetí syrských uprchlíků a nahromaděným úrokům z půjček.Podle Světové banky stáli syrští uprchlíci Jordánsko více než 2,5 miliardy dolarů ročně, což představuje 6 % HDP a 25 % ročních příjmů vlády.Zahraniční pomoc pokrývá jen malou část těchto nákladů, 63 % celkových nákladů hradí Jordánsko.V roce 2024 činil tento zahraniční dluh 42 mld dolarů, což představovalo 78 % HDP.
Podíl vzdělaných a kvalifikovaných pracovníků v odvětvích, jako jsou informační a komunikační technologie a průmysl, je díky relativně modernímu vzdělávacímu systému jeden z nejvyšších v regionu. To přilákalo velké zahraniční investice a umožnilo zemi exportovat pracovní sílu do zemíPerského zálivu.Tokyremitencírychle rostly, zejména na konci 70. a v 80. letech 20. století, a zůstávají důležitým zdrojem zahraničních finančních prostředků.V roce 2023 činily remitence 4,5 mld amerických dolarů (9 % HDP), což je výrazný nárůst ve srovnání s rokem 2014, kdy remitence dosáhly 3,7 miliardy dolarů. Jordánsko je v absolutních číslech čtvrtým největším příjemcem v regionu a třetím dle procenta HDP.
Podle Indexu ekonomické konkurenceschopnosti Světového ekonomického fóra z roku 2010 má Jordánsko 35. nejlepší infrastrukturu na světě, což je jedno z nejvyšších umístění v rozvojovém světě. Tato vysoká rozvinutost infrastruktury je nutná v souvislosti s jeho rolí tranzitní země pro zboží a služby především do Palestiny a Iráku.
Podle údajů Ministerstva dopravy z roku 2022 se silniční síť skládá z 7 377 km silnic, z toho2 764 km hlavních; 1 948 km vedlejších a 2 665 km silnic nižšího řádu.Hidžázská dráha, vybudovaná v době Osmanské říše, která se táhla z Damašku do Mekky, by měla sloužit jako základna pro budoucí plány na rozšíření železnice. V současné době je na železnici jen malá osobní doprava; slouží především k přepravě nákladu. Zpracovávají se studie a hledají se zdroje financování projektu celostátní železnice.Ammán má síť autobusů veřejné dopravy včetně rychlých spojení a je spojen s nedalekým městemZarkáprostřednictvím rychlé autobusové dopravy.
Jordánsko má tři komerční letiště, která přijímají a odbavují mezinárodní lety. Dvě se nacházejí v Ammánu a třetí v Akabě, na mezinárodním letišti krále Husajna. Ammánské civilní letiště obsluhuje několik regionálních linek a charterových letů, zatímcomezinárodní letiště královny Alieje hlavním mezinárodním letištěm v Jordánsku a je centrem společnostiRoyal Jordanian Airlines, státního dopravce. V roce 2013 bylo dokončeno rozšíření Mezinárodního letiště královny Alie o nové terminály za 700 milionů dolarů, které ročně odbaví přes 16 milionů cestujících.Letiště je považováno za nejmodernější a bylo oceněno jako „nejlepší letiště Blízkého východu“ za rok 2023 v rámci průzkumu kvality letištních služeb, což je přední světový srovnávací program spokojenosti cestujících na letištích.
Přístav Akaba je jediným přístavem v Jordánsku a slouží i pro ostatní sousední země, jelikož leží mezi čtyřmi zeměmi a třemi kontinenty. Je exkluzivní bránou pro místní trh a byl nedávno vylepšen.
Cestovní ruch je považován za základní kámen ekonomiky a je velkým zdrojem zaměstnanosti, tvrdé měny a hospodářského růstu.  Většina turistů pochází z evropských a arabských zemí.V roce 2023 navštívilo Jordánsko 6,4 mil. návštěvníků, což bylo o 26 % více než v předchozím roce.Cestovní ruch je velmi ovlivněn regionálními turbulencemi,jako jeobčanská válka v Sýriičiarabské jaro. Například v roce 2010 navštívilo Jordánsko 8 milionů návštěvníků, ale v letech 2010-2016 byl zaznamenán 70% pokles počtu turistů; počet turistů začal znovu stoupat v roce 2017.
Podle ministerstva cestovního ruchu a starožitností se v Jordánsku nachází přibližně 100 000 archeologických a turistických památek,mezi velmi zachovalá historická města patříPetraaDžeraš, přičemž první z nich je nejoblíbenější turistickou atrakcí a ikonou království.Jako součást Svaté země se zde nachází řada biblických míst, mj.Al-Maghtas(tradiční místo Ježíšova křtu), hora Nebo, Umm ar-Rasas,MadabaaMachaerus.K islámským památkám patří svatyně společníků prorokaMohameda, jako byli Abdalláh ibn Ráváh, Zajd ibn Harita a Muadh ibn Džabal.Oblíbenou turistickou atrakcí je takéAdžlúnský hrad, postavený muslimskýmajjúbovskýmvůdcemSaladinemve 12. století během jeho válek s křižáky.
Turisty láká také moderní zábava, rekreace a tržiště v městských oblastech, především v Ammánu. V poslední době se v Ammánu, Akabě a Irbídu začíná rozvíjet noční život a roste počet barů, diskoték a nočních klubů.Alkohol je běžně dostupný v turistických restauracích, obchodech s alkoholem a dokonce i v některých supermarketech.Údolí včetněVádí Mudžíbaturistické trasyv různých částech země lákají dobrodruhy. Pěší turistika si získává oblibu mezi turisty i místními obyvateli. Místa jakobiosférická rezervace Danaa Petra nabízejí četné značené turistické trasy. V roce 2015 byla zřízena Jordánská stezka, 650 km dlouhá turistická trasa táhnoucí se celou zemí od severu k jihu a protínající několik zajímavých míst, jejímž cílem je oživit cestovní ruch. Kromě toho se na pobřeží Akaby a Mrtvého moře nachází přímořská rekreace prostřednictvím několika mezinárodních letovisek.
Jordánsko je na Blízkém východě destinací zdravotní turistiky již od 70. let 20. století. Studie provedenáJordan's Private Hospitals Associationzjistila, že v roce 2010 se v Jordánsku léčilo 250 000 pacientů ze 102 zemí, zatímco v roce 2007 jich bylo 190 000, což přineslo příjmy přesahující 1 miliardu dolarů. Podle hodnocení Světové banky je Jordánsko nejlepší destinací lékařské turistiky v regionu a celkově pátou na světě.Většina pacientů pochází z Jemenu, Libye a Sýrie kvůli probíhajícím občanským válkám v těchto zemích. Lékaři a zdravotnický personál získali zkušenosti s válečnými pacienty díky dlouholetému přijímání těchto případů z různých konfliktních oblastí v regionu.
Přírodní léčebné procedury se nacházejí jak v horkých pramenech Ma'in, tak v Mrtvém moři. Mrtvé moře je často označováno jako „přírodní lázně“. Obsahuje desetkrát více soli než průměrný oceán, díky čemuž se v něm nelze potopit. VysokáslanostMrtvého moře se osvědčila při léčbě mnoha kožních onemocnění.Jedinečnost tohoto jezera přitahuje řadu jordánských i zahraničních rekreantů, což podpořilo investice do hotelového sektoru v této oblasti.
Jordánsko patří k zemím s největším nedostatkem vody na světě. S 97 metry krychlovými vody na osobu a rok se podle Falkenmarkovy klasifikace potýká s "absolutním nedostatkem vody".Nedostatek zdrojů se ještě zhoršil v důsledku masivního přílivu syrských uprchlíků, z nichž mnozí čelí problémům s přístupem k čisté vodě v neoficiálních osadách (viz níže „Uprchlíci a přistěhovalci“).Jordánsko sdílí oba své hlavní povrchové vodní zdroje, řeky Jordán a Jarmuk, se sousedními zeměmi, což komplikuje rozhodování o přidělování vody.Velkou roli v zásobování sladkou vodou historicky hrála voda z vodonosné vrstvy Disi a deset velkých přehrad.Přehrada Jawa v severovýchodním Jordánsku, jejíž vznik se datuje do čtvrtého tisíciletí před naším letopočtem, je nejstarší přehradou na světě.
V roce 1987 byl objeven zemní plyn; odhadovaná velikost objevených zásob však činila asi 6,5 mld m(6,5 km), což je ve srovnání s ropou bohatými sousedy zanedbatelné množství. Naleziště Risha ve východní poušti u iráckých hranic produkuje téměř 35 milionů krychlových stop plynu denně, který je posílán do nedaleké elektrárny k výrobě malého množství elektřiny, kterou Jordánsko potřebuje,což vedlo k závislosti na dovozu ropy pro výrobu téměř veškeré elektřiny. Jordánsko v roce 2012 vybudovalo terminál prozkapalněný zemní plynv Akabě, aby dočasně nahradilo dodávky, a zároveň formulovalo strategii racionalizace spotřeby energie a diverzifikace energetických zdrojů.
Jordánsko má 330 slunečných dní v roce a rychlost větru v horských oblastech dosahuje více než 7 m/s, takže obnovitelné zdroje energie se ukázaly jako perspektivní odvětví.Král Abdulláh v roce 2010 slavnostně zahájil rozsáhlé projekty obnovitelných zdrojů energie, včetně větrné farmy Tafila o výkonu 117 MW, solární elektrárny Shams Ma'an o výkonu 53 MW a solární elektrárny Quweira o výkonu 103 MW, přičemž se plánuje několik dalších projektů. Na začátku roku 2019 bylo oznámeno, že bylo dokončeno více než 1090 MW projektů obnovitelných zdrojů energie, které přispívají k 8 % jordánské elektřiny oproti 3 % v roce 2011, zatímco 92 % se vyrábí z plynu.V roce 2018 vláda oznámila, že se bude snažit o zvýšení podílu obnovitelné energie na celkové výrobě elektřiny.
Jordánsko má páté největší zásobyropných břidlicna světě, které by mohly být komerčně využívány v centrálních a severozápadních oblastech.Oficiální údaje odhadují zásoby na více než 70 miliard tun. Elektrárna Attarat, jeho první elektrárna na břidlicovou ropu, byla uvedena do provozu v roce 2023 a má výkon 470 MW.Jordánsko se rovněž snaží využít svých velkých zásob uranu prostřednictvím využití jaderné energie. Původní plán počítal s výstavbou dvou reaktorů o výkonu 1 000 MW, ale kvůli finančním omezením byl zrušen.V současné době Komise pro atomovou energii místo toho zvažuje výstavbumalých modulárních reaktorů, jejichž výkon se pohybuje pod 500 MW a které mohou poskytovat zdroje elektřiny pro odsolování vody.Fosfátovédoly na jihu země učinily z Jordánska jednoho z největších producentů a vývozců tohoto nerostu na světě.
Průmyslový sektor, který zahrnuje těžbu, výrobu, stavebnictví a energetiku, se v roce 2023 podílel na HDP přibližně 24 %(z toho výroba 16 %, stavebnictví 5 % a těžba 3 %).
V roce 2002 bylo v průmyslu zaměstnáno více než 21 % pracovní síly. V roce 2014 se průmysl podílel 6 % na HDP.Hlavními průmyslovými produkty jsoupotaš,fosfáty,cement, oděvy ahnojiva. Nejperspektivnějším segmentem tohoto odvětví je stavebnictví. Společnost Petra Engineering Industries Company, která je považována za jeden z hlavních pilířů jordánského průmyslu, získala mezinárodní uznání díky svým klimatizačním jednotkám, které se dostaly až doNASA.Jordánsko je nyní považováno za předního výrobce léčiv v regionuMENAv čele s firmou Hikma.
Vojenský průmysl vzkvétal poté, co král Abdalláh II. v roce 1999 založil obrannou společnost Jordan Design and Development Bureau, která měla zajistit domácí kapacity pro dodávky vědeckých a technických služeb jordánským ozbrojeným silám a stát se světovým centrem v oblasti bezpečnostního výzkumu a vývoje. Vyrábí všechny typy vojenských produktů, z nichž mnohé jsou prezentovány na mezinárodní vojenské výstavě SOFEX, která se koná každé dva roky. V roce 2015 společnost vyvezla průmyslové výrobky v hodnotě 72 milionů dolarů do více než 42 zemí.
Východní Jordánsko je převážně tvořenopouštěmi, jižnípolopouštěmi. Pouze 4 % území jsou vhodná k obdělávání půdy a 8 % se používá jakopastviny. Navzdory nárůstu produkce se podíl zemědělství na ekonomice postupně snižoval a v roce 2004 činil pouze 2,4 % hrubého domácího produktu. V roce 2002 pracovalo v zemědělství přibližně 4 % jordánské pracovní síly. Hlavními produkty jsou ovoce a zelenina (rajčata,olivy,tabák,citrusya banány) pěstované v Jordánském údolí. Zbývající část rostlinné výroby, zejména produkce obilovin, zůstává nestabilní kvůli nedostatku trvalých srážek.V zemi je více než milionovcí, 450 000koz, 33 000 kusůdobytkaa 14 000velbloudů. Některá z těchto zvířat jsou ještě stále chována kočovnýmibeduíny. Vážným problémem jeerozepůdy. Některé oblasti jsou umělezavlažovány. V oblasti jižní pouště byla zřízena hospodářství využívající vodu čerpanou z hlubokých podzemních zásobníků vody.Rybařenív řece Jordánu aJarmúkuslouží jako potravinový zdroj.
Věda a technika jsou nejrychleji se rozvíjejícím hospodářským odvětvím. Tento růst probíhá v několika sektorech, včetněinformačních a komunikačních technologií(IKT) a jaderných technologií. Jordánsko se podílí na 75 % arabského obsahu na internetu.V roce 2014 představovalo odvětví IKT více než 84 000 pracovních míst a podílelo se 12 % na HDP. V oblasti telekomunikací, informačních technologií a vývoje videoher působí více než 400 společností. V oblasti aktivních technologií působí 600 společností a 300 start-upů.V roce 2024 se Jordánsko umístilo na 73. místěglobálního inovačního indexu.
Rozvíjí se také jaderná věda a technologie. Jordánský výzkumný a školicí reaktor, který byl uveden do provozu v roce 2016, je školicí reaktor o výkonu 5 MW umístěný na Jordánské univerzitě vědy a technologie vRamse. Toto zařízení je prvním jaderným reaktorem v zemi a poskytne Jordánsku radioaktivní izotopy pro lékařské využití a zajistí školení studentů s cílem připravit kvalifikovanou pracovní sílu pro plánované komerční jaderné reaktory v zemi.
V Jordánsku se také nachází zařízení SESAME (Synchrotron-Light for Experimental Science and Applications in the Middle East), které je jediným urychlovačem částic na Blízkém východě a jedním z pouhých 60 zdrojůsynchrotronovéhozáření na světě. SESAME, podporovanéUNESCOaCERN, bylo otevřeno v roce 2017 a umožňuje spolupráci vědců z různých konkurenčních zemí Blízkého východu.
Podlesčítání liduz roku 2015 žilo v Jordánsku 9 531 712 obyvatel (47 % žen, 53 % mužů). Přibližně 2,9 milionu (30 %) tvořili osoby bez trvalého pobytu, což zahrnuje uprchlíky a nelegální přistěhovalce.V roce 2015 bylo v Ammánu 1 977 534 domácností s průměrným počtem 4,8 osoby na domácnost (oproti 6,7 osob na domácnost při sčítání v roce 1979).Ammán je jedním z nejstarších nepřetržitě obydlených měst na světě a jedním z nejmodernějších v arabském světě.V roce 1946 měl Ammán 66 000 obyvatel, ale v roce 2015 již přesáhl 4 miliony.
Arabovétvoří přibližně 98 % obyvatelstva. Zbývající 2 % tvoří převážně národy zKavkazu, včetněČerkesů,ArménůaČečenců, spolu s menšími menšinovými skupinami. Asi 84 % obyvatel žije ve městech.
Ammánje nejvýznamnějším průmyslovým centrem a je v něm soustředěno přes 50 % veškerého průmyslu v zemi. Je to významné místní centrum a stalo se i bankovním střediskem.Zarká(736 000 obyvatel v roce 2021) je druhým největším městem aIrbid(582 000 obyvatel) je třetím největším.Všechna města leží na severu, jediným jižním význačnějším městem jeAkaba, jediný jordánskýpřístavležící na břehuRudého moře.
V Jordánsku žilo k prosinci 2016 celkem 2 175 491 palestinských uprchlíků; většina z nich získala jordánské občanství. První vlna palestinských uprchlíků přišla během arabsko-izraelské války v roce 1948 a vrcholila během šestidenní války v roce 1967 a války v Perském zálivu v roce 1990. V minulosti Jordánsko udělilo mnoha palestinským uprchlíkům občanství, ale v poslední době je občanství udělováno jen ve výjimečných případech. V uprchlických táborechUNRWAžije 370 000 těchto Palestinců.Po obsazení Západního břehu Jordánu Izraelem v roce 1967 Jordánsko zrušilo občanství tisícům Palestinců, aby zmařilo jakýkoli pokus o trvalé přesídlení ze Západního břehu Jordánu do Jordánska. Palestincům ze Západního břehu Jordánu, kteří měli rodinu v Jordánsku nebo jordánské občanství, byly vydány žluté karty, které jim zaručovaly všechna práva vyplývající z občanství, pokud o ně požádají.
Po válce v Iráku v roce 2003 se do Jordánska přestěhovalo až 1 000 000 Iráčanů,z nichž se většina vrátila zpět; v roce 2015 jejich počet činil 131 000 osob. Mnoho iráckých křesťanů (z nichž naprostou většinu tvoří etničtíAsyřané) se však v Jordánsku usadilo dočasně nebo natrvalo.Mezi přistěhovalce patří také 15 000Libanonců, kteří přišli poválce v Libanonu v roce 2006.Od roku 2010 uprchlo do Jordánska před násilím v Sýrii více než 1,4 milionu syrských uprchlíků,z nichž největší počet se nachází v uprchlickém tábořeZátarí. Království i nadále projevuje pohostinnost, a to i přes značnou zátěž, kterou příliv syrských uprchlíků představuje pro jordánské komunity, neboť naprostá většina syrských uprchlíků nežije v táborech. Dopady uprchlické krize zahrnují konkurenci o pracovní příležitosti, vodní zdroje a další státem poskytované služby spolu se zatížením národní infrastruktury.
V roce 2007 zde žilo až 150 000asyrskýchkřesťanů; většina z nich jsou východoaramejsky mluvící uprchlíci z Iráku.Kurdůje přibližně 30 000 a stejně jako Asyřané jsou mnozí z nich uprchlíci z Iráku,ÍránuaTurecka.PotomciArménů, kteří hledali útočiště v Levantě běhemgenocidy Arménů v roce 1915, čítají přibližně 5 000 osob, převážně žijících v Ammánu.V Jordánsku žije také malý počet etnickýchMandejců, opět převážně uprchlíků z Iráku.Přibližně 12 000iráckých křesťanůhledalo útočiště v Jordánsku poté, co Islámský stát v roce 2014 dobyl městoMosul.O azyl požádalo také několik tisíc Libyjců, Jemenců a Súdánců, aby unikli nestabilitě a násilí ve svých zemích.Sčítání liduz roku 2015 zaznamenalo, že v zemi pobývá 1 265 000 Syřanů, 636 270 Egypťanů, 634 182 Palestinců, 130 911 Iráčanů, 31 163 Jemenců, 22 700 Libyjců a 197 385 příslušníků jiných národností..
V království žije přibližně 1,2 milionu nelegálních a 500 000 legálních pracovníchmigrantůaexpatriantů.Tisíce cizinek, většinou z Blízkého východu a východní Evropy, pracují v nočních klubech, hotelech a barech po celém království.V hlavním městě se soustřeďují americké a evropské komunity expatriantů, neboť zde sídlí mnoho mezinárodních organizací a diplomatických misí.
Dominantním náboženstvím jesunnitský islám.Muslimovétvoří asi 95 % obyvatel; 93 % z nich se pak samo označuje za sunnity.Žije tu také malý počet muslimů, stoupenců hnutíahmadíjaa páršíitů. Mnoho šíitů jsou iráčtí a libanonští uprchlíci.Muslimové, kteří konvertují k jinému náboženství, stejně jako misionáři jiných náboženství čelí společenské a právní diskriminaci.
V Jordánsku se nacházejí jedny z nejstarších křesťanských komunit na světě, které vznikly již v 1. století n. l. poukřižování Ježíše.Křesťané dnes tvoří asi 4 % obyvatelstva,což je méně než 20 % v roce 1930, i když jejich absolutní počet vzrostl.Je to způsobeno vysokou mírou imigrace muslimů do Jordánska, vyšší mírou emigrace křesťanů naZápada vyšší porodností muslimů.Podle odhadu pravoslavné církve z roku 2014 je křesťanů přibližně 250 000, přičemž všichni mluví arabsky, ačkoli studie nezahrnula menšinové křesťanské skupiny a tisíce západních, iráckých a syrských křesťanů žijících v Jordánsku.Křesťané jsou dobře integrováni do společnosti a těší se vysoké míře svobody.Křesťané mají také vliv v médiích.
Mezi menší náboženské menšiny patřídrúzové,bahá'istéamandejci. Většina drúzů žije v Azraku, v některých vesnicích na syrské hranici a v Zarká, zatímco většina jordánských bahá'istů žije v Adassiyeh na hranici Jordánského údolí.Odhaduje se, že v Ammánu žije 1 400 mandejců, kteří přišli z Iráku poinvazi v roce 2003a utíkali před pronásledováním.
Úředním jazykem je moderní standardníarabština, literární jazyk, který se vyučuje ve školách.Většina Jordánců mluví jedním z nestandardních arabských dialektů, známým jako jordánská arabština. Jordánský znakový jazyk je jazykem komunity neslyšících. Angličtina, ačkoli nemá oficiální status, je rozšířená po celé zemi a je de facto jazykem obchodu a bankovnictví, stejně jako má spoluoficiální status ve školství; téměř všechny univerzitní předměty se vyučují v angličtině a téměř všechny veřejné školy vyučují angličtinu spolu se standardní arabštinou.Čečenština,čerkesština,arménština,tagalogštinaaruštinajsou mezi svými komunitami populární.Francouzštinaje nabízena jako volitelný předmět na mnoha školách, především v soukromém sektoru.Němčinaje stále populárnější; ve větším měřítku byla zavedena po založení Německé jordánské univerzity v roce 2005..
Naděje dožití(střední délka života) se v roce 2022 pohybovala kolem 74 let.Hlavními příčinami úmrtí jsoukardiovaskulární onemocnění, následovanárakovinami.Míra proočkovanosti dětí se neustále zvyšuje; v roce 2022 seočkovánídostalo k více než 95 % dětí mladších pěti let.V roce 1950 mělo vodu a kanalizaci k dispozici pouze 10 % obyvatel, v roce 2015 již  98 % Jordánců.
Zdravotnické služby patří k těm nejlepším v regionu,k úspěchu tohoto odvětví přispěli kvalifikovaní zdravotníci, příznivé investiční klima a ekonomická stabilita.Zdravotnický systém je rozdělen mezi státní a soukromé instituce. Jordánská nemocnice (jako největší soukromá nemocnice) získala 1. června 2007 jako první všeobecná specializovaná nemocnice mezinárodní akreditaci JCAHO.Celkem 66 % Jordánců má zdravotní pojištění.
Vzdělávací systém zahrnuje 2 roky předškolního vzdělávání, 10 let povinného základního vzdělávání a 2 roky středoškolského akademického nebo odborného vzdělávání, po jehož ukončení studenti skládají zkoušky General Certificate of Secondary Education Exam (Tawjihi).Základní vzdělání je bezplatné.Studenti mohou navštěvovat soukromé nebo státní školy. Podle Světové banky činila v roce 2023 míra gramotnosti 99 % a je považována za nejvyšší na Blízkém východě a v arabském světě a za jednu z nejvyšších na světě.UNESCOzařadilo jordánský vzdělávací systém na 18. místo z 94 zemí, pokud jde o zajištění rovnosti žen a mužů ve vzdělávání.Jordánsko má nejvyšší počet výzkumných pracovníků ve výzkumu a vývoji na milion obyvatel ze všech 57 zemí, které jsou členyOrganizace islámské spolupráce. Na milion obyvatel zde připadá 8 060 výzkumných pracovníků, zatímco světový průměr je 2 500 na milion obyvatel.
Jordánsko má 10 veřejných univerzit, 19 soukromých univerzit a 54 komunitních vysokých škol, z nichž 14 je veřejných, 24 soukromých a další jsou přidruženy k jordánským ozbrojeným silám, ministerstvu civilní obrany, ministerstvu zdravotnictví aÚřadu OSN pro palestinské uprchlíky na Blízkém východě.Na univerzitách studuje ročně přes 200 000 studentů. Dalších 20 000 pokračuje ve studiu na vysokých školách v zahraničí, především ve Spojených státech amerických a v Evropě.Podle žebříčku Webometrics World Universities Ranking jsou nejlépe hodnocenými univerzitami v zemi Jordánská univerzita (UJ) (1 220. místo na světě), Jordánská univerzita vědy a technologie (JUST) (1 729. místo) a Hašemitská univerzita (2 176. místo).UJ a JUST obsadily 8. a 10. místo mezi arabskými univerzitami.
Cílem mnoha institucí je zvyšovat kulturní povědomí o jordánském umění a reprezentovat umělecké směry v oblastech, jako je malířství, sochařství,graffitia fotografie.Umělecká scéna se v posledních letech rozvíjía Jordánsko je útočištěm pro umělce z okolních zemí.V roce 2016 byl jordánský filmTheebvůbec poprvé nominován naOscaraza nejlepší cizojazyčný film.
Největším muzeem jeJordánské národní muzeum. Obsahuje velkou část z cenných archeologických nálezů v zemi, včetně některýchsvitků od Mrtvého moře, neolitických vápencových soch z 'Ain Ghazal a kopieMéšovy stély.Většina muzeí se nachází v Ammánu, včetně Jordánského dětského muzea, Památníku a muzea mučedníků a Královského automobilového muzea. Mezi muzea mimo Ammán patří Archeologické muzeum v Akabě.Jordánská národní galerie výtvarného uměníje významné muzeum současného umění, které se nachází v Ammánu.
Jordánsko dalo vzniknout velkému počtu nových kapel a umělců, kteří jsou populární na Blízkém východě. Umělci jako Omar Al-Abdallat, Toni Qattan, Diana Karazon a Hani Mitwasi zvýšili popularitu jordánské hudby.Festival v Jerashi je každoroční hudební událost, na které vystupují populární arabští zpěváci.Pianista a skladatel Zade Dirani získal širokou mezinárodní popularitu.Stále více se také rozvíjí alternativní arabské rockové skupiny, které dominují scéně v arabském světě, jako například El Morabba3, Autostrad, JadaL, Akher Zapheer a Aziz Maraka.
Jordánsko odhalilo své první podmořské vojenské muzeum u pobřeží Akaby. V muzeu se nachází několik vojenských vozidel, včetně tanků, vojenských transportérů a vrtulníku.
Jordánsko je osmým největším producentemolivna světě, a proto se zde při vaření používá předevšímolivový olej.Častým předkrmem jehummus, což je pyré zcizrnysmíchané stahini, citronem a česnekem. Dalším známým předkrmem je ful medames. Typické dělnické jídlo se od té doby dostalo i na stoly vyšších vrstev. Typickémezečasto obsahuje koubba maqliya, labaneh (řecký jogurt), lilkovýbaba ganuš,tabouleh, olivy anakládané okurky.K meze se obvykle podává levantský alkoholický nápojarak, který se vyrábí z hroznů a anýzu a je podobnýouzu,rakijiapastisu. Někdy se používá také jordánské víno a pivo. Stejné pokrmy, podávané bez alkoholických nápojů, lze v arabštině označit také jako „muqabbilat“ (předkrm).
Nejcharakterističtějším pokrmem jemansaf, jordánské národní jídlo. Tento pokrm je symbolem pohostinnosti a je ovlivněn beduínskou kulturou. Mansaf se jí při různých příležitostech, jako jsou pohřby, svatby a náboženské svátky. Skládá se z talíře rýže s masem, které bylo uvařeno v hustém jogurtu, posypanépiniovými oříškya někdy i bylinkami. Podle staré tradice se pokrm jí rukama, ale ne vždy se tato tradice dodržuje.Ke konci jídla se často podává samotné čerstvé ovoce, ale také zákusky, jako jsoubaklava, hareeseh,kanafeh,halvaa katajef, pokrm připravovaný speciálně proramadán. Samozřejmostí je pití kávy a čaje s příchutímátynebošalvěje lékařské.
Ačkoli se zde hojně provozují jak kolektivní, tak individuální sporty, největších mezinárodních úspěchů dosáhlo království vtaekwondu. Vrchol přišel naolympijských hrách v Riu v roce 2016, kdyAhmad Abughaušzískal na hrách vůbec první jordánskou medailijakékoliv hodnoty, když získal zlato ve váze do 67 kg.Od té doby v tomto sportu i nadále přibývají medaile na světové i asijské úrovni, čímž se taekwondo vedlefotbaluabasketbalustalo oblíbeným sportem království.
Nejoblíbenějším sportem je fotbal,národní fotbalový týmse v roce 2014 dostal domezikontinentální barážemistrovství světa ve fotbale v Brazílii,ale z baráže hrané na dva zápasy nepostoupil po vyřazeníUruguayí,předtím se v letech 2004 a 2011 dostal do čtvrtfináleMistrovství Asie ve fotbalea v roce 2023 prohrál ve finále sKatarem.
Jordánsko razí politiku inkluzivního sportu a výrazně investuje do podpory účasti dívek a žen ve všech sportech. Ženský fotbalový tým získává na renomé,v březnu 2016 byl na 58. místě na světě.V roce 2016 Jordánsko hostilo Mistrovství světa ve fotbale žen do 17 let, kterého se zúčastnilo 16 týmů reprezentujících šest kontinentů. Turnaj se konal na čtyřech stadionech ve třech jordánských městech Ammán, Zarqa a Irbid. Jednalo se o první ženský sportovní turnaj na Blízkém východě.
Dalším sportem, v němž Jordánsko trvale vyniká, je basketbal, který se kvalifikoval namistrovství světa v basketbalu mužů 2010a dostal se i namistrovství světa 2019v Číně.Jordánsku chyběl bod k účasti naolympijských hrách v roce 2012, když ve finále Asijského poháru 2010 prohrálo s Čínou 70:69 a místo toho se spokojilo se stříbrem. Národní basketbalový tým se účastní různých mezinárodních a blízkovýchodních turnajů. Mezi místní basketbalové týmy patří např: Al-Orthodoxi Club, Al-Riyadi, Zain, Al-Hussein a Al-Jazeera.
Populární je takébox,karate,kickbox,thajský boxaju-jitsu. Na popularitě získávají i méně běžné sporty.Ragbyje stále populárnější, jordánský olympijský výbor uznává ragbyovou unii, která dohlíží na tři národní týmy.Ačkolicyklistikanení příliš rozšířená, tento sport se rozvíjí jako životní styl a nový způsob cestování, zejména mezi mládeží.V roce 2014 se podařilo v centru Ammánu vybudovat prvnískateparkv zemi.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJordanna anglické Wikipedii.