Broskev

Broskevje druhovoceze skupinypeckovice, který roste nastromubroskvoň obecná. Jedná se o měkký plod tvořený peckou, která je uprostřed. Okolo ní se nachází sladkádužninapřibližně žluté barvy obsahující vysoký podílvody. Ohraničena je jedlou slupkou, která má oranžovou až načervenalou barvu, pokud je plod zralý. Často jeslupkachráněna drobným chmýřím, které se odstraňuje omytím ovoce před konzumací.
Plod je obvykle ve tvaru nepravidelné koule, která je rozdělena viditelnou rýhou na dvě nestejné části. Samotný plod obsahuje až 88 % vody, 9 % cukrů a je bohatým zdrojem celé řady minerálů a vitamínů jako napříkladdraslíku,vápníku,sodíku,železa,zinkučihořčíku, které pozitivně působí naduševnípohodučlověka. Z vitamínů pak napříkladprovitamin A,vitamin Cavitamin B3.Jejich konzumace není náročná na trávicí soustavu, jelikož obsahujíšťávy, které mají blahodárný vliv navylučovánís až lehceprojímavýmúčinkem díky obsahu látek, jako je napříkladkyselina listová.
Slovo broskev včeštiněvzniklo spojením původníholatinskéhonázvupersicačimalum persicum(perské jablko) se slovembrassica(brukev). Vestaročeštiněse pak o broskvi hovořilo jako obřeskvi,břetkvi, také jako omadlenkách,májovém květu,nektarinkáchi operských jablkácha otvrdkách.Postupným vývojem jazyka vznikl současný název broskev. V jiných jazycích je většinou název odvozen od latinského názvu anebo od řeckéhopersikon mélon, znamenajícího rovněžperské jablko.
Broskve se původně začaly pěstovat v Číně přibližně před 4 tisíci lety,především v provinciíchChe-pejaS’-čchuan, odkud se šířily do celého světa pohedvábné stezcepostupně přesPersii, kde brzy zdomácněly jako kulturní ovocné dřeviny. Persie byla dlouho považována za vlast broskví, v Římě se nazývaly perská jablka(mala persica). Tak také vzniklo pozdější pojmenování rodu,Persica.Broskve se v Římě rychle rozšířily, Římané je rozšířili doGalie– důkazem toho jsou broskvové pecky v archeologických nálezech.V10. stoletíse broskve dostaly doAnglie. V17. stoletíse broskve díky vystěhovalcům dostaly doAmeriky, kde vTexasua vKaliforniinašly výhodné klimatické podmínky a přičinlivé pěstitele.
V současnosti je největší produkce broskví ve Středomoří (ItálieaŠpanělsko). Mezi přední producenty poslední dobou pronikají takéSpojené státy americké, kde jsou broskve pěstovány převážně ve dvou státechKalifornieaGeorgie.
Broskev je ovocnýdruh, který se vyznačuje vysokými nároky na teplo a světlo. Na pěstování broskví jsou nejvhodnější oblasti s průměrnou roční teplotou 7 až 10 °C, s průměrnými červnovýmiteplotaminad 18 °C a ročními srážkami do 600 mm.
V podmínkách České republiky jsou nejvhodnější polohy pro pěstování broskví v nadmořské výšce okolo 200 metrů. Pro pěstování broskví nejsou vhodná stanoviště, kde se vyskytují pozdní ranní mrazíky. Nejvhodnějšímstanovištěmjsou mírné svahovité polohy s jižní, případně jihozápadní či jihovýchodní, expozicí.
Broskev vyžaduje výživné, teplé a přiměřené vlhké půdy.
Nesnášíjílovité, těžké a kyselépůdy. Vyhovují půdy spH6–7, obsah vápna v půdě má být 3 až 5 procent CaCO3.
Broskve se dělí na dvě velké skupiny:
Rozdíl mezi těmito skupinami není jenom v barvě dužniny, ale také v chuti. Konzumenti tvrdí, že broskve ze skupiny bělomasých jsou chuťově bohatší, obsahují více šťávy oproti žlutomasým. Na druhou stranu je jejich pěstování náročnější, jelikož mají vyšší nároky nateplotnístabilitu, škůdce. Barva dužniny a slupky je zapříčiněna obsahem přírodního barvivakarotenu, který ochraňuje plod před sluncem, jelikož zabraňuje vzniku volnýchradikálů.
Jedná se o skupinu odrůd, u které nejsou vyvinuty chlupy na pokožce, jde geneticky ochiméru. Povrch je jasně rozeznatelný od jiných odrůd při pohledu i doteku.
Broskve se konzumují jak ve stavu, ve kterém rostou na stromu, kdy se buď rozkrojí a vyndá se z nich pecka anebo okusováním dužniny přímo z pecky, tak i zavařené. V závislosti na stupni zralosti se pohybuje tvrdost plodu; méně zralé plody jsou tvrdší, kdežto zralejší jsou měkčí asladší. Nezralé plody se nechávají dozrát za pokojové teploty. Zralé plody by se měly skladovat maximálně po dobu 3 až 5 dnů v chladném prostředí.U některých odrůd občas dochází k tomu, že v době zralosti praskají pecky broskví, což zapříčiňujesuchoa mnohoslunce. Plody jsou často využívány i přivařenípro jejich typickou nasládlou chuť. Často se servírují sdrůbežím masem, kdy jsou plátky broskví umístěny namase.
Další využití je při výroběkompotů, kdy se nakrájené broskve spolu se sladkým nálevem dávají doplechovkyanebozavařovací sklenice. Takto konzervované broskve mají dlouhou dobutrvanlivostia snadno se paktransportujído cílových oblastí z míst, která by byla příliš vzdálená pro přímou dopravu.
Broskve se také využívají jako významnáaromatickásložka vpotravinářském průmyslupro svoji příjemnouchuť, která je poměrně oblíbená. Využívají se například u sladkých šťáv pro ředění vodou, jako příchutě uminerálekčilimonád, užvýkaček,čajůatd. Využívají se i pro výrobuparfémů.
V některých případech jsou využívány i vkosmeticea to nejen pro aromatickou vůni, ale i pro omlazující účinek v podoběpleťových masek, kdy se využívá rozmačkaná dužnina. Z jader broskví se lisuje aromatickýolej.
Broskev se také používá na výrobudestilátů, jako např. Persiko (obsahuje i tlučená jádra broskví) nebo Praskova, bulharský likér zlatavě žluté barvy, sladké chuti.
Tabulka udává dlouhodobě průměrný obsah živin, prvků, vitamínů a dalších nutričních parametrů zjištěných v broskvích.
Broskve obsahují kolem 5,6 g sacharózy, 1,2 g glukózy a 1,3 g volné fruktózy na 100 g.
Broskve jsou ve velkém množstvíkulturspojovány se symbolem ženy, který vychází nejspíše z jejich tvaru, kdy jsou dvě části od sebe odděleny menší rýhou připomínajícíhýždě.
Japonský pohádkový hrdinaMomotarose údajně narodil z velké broskve.
Broskev (amygdalus persica, čínsky 桃,pchin-jin: táo, čes. transkripce: tchao), poeticky zvaná „ovoce nesmrtelných“ (znak: 仙果, čes. transkripce: sien-kuo,pinyin: xiānguǒ)je strom a plod, kterému je v Číně připisováno mnoho symbolických významů. Největší slávu si získala jakosymboldlouhověkosti a nesmrtelnosti. Dřevo broskvoní a barva plodů zažehnávaly démony, okvětní lístky mohly očarovat člověka a také jej učinit nesmrtelným.
Dle pověstí dozrávaly kouzelné broskve nesmrtelnosti jednou za tři, devět či dokonce deset tisíc let, prameny se v udání času různí. Tento podivuhodný strom prý rostl v zahradách Královny Matky Západu Si-wang-mu, na bájné hořeKchun-kun. V ten vzácný den, kdy plody dozrály, bohyně pozvala všechny nesmrtelné na velkou slavnost. V románuZápisky o cestě na západse píše o opičákuSunovi, který vnikl do palácových zahrad krátce předtím, než zázračné plody dozrály, zatřásl stromem a ke zděšení hostů plody snědl. Poté se Sun stal nesmrtelným, proto občas bývá v čínském umění opice zobrazována s broskví v tlapkách.
Kouzelné schopnosti má každá část broskvového stromu, ale plod je nejdůležitější. Byl pokládán za hlavní součást elixíru života taoistických alchymistů, protože podle jejich představ bůh dlouhověkosti vystoupil právě z broskve. Šťáva z broskví byla vchanskédobě významným prostředkem rituálních očištění před obřady. Téma nesmrtelnosti a dlouhověkosti je spojováno i s proslavenou utopickou poemouPramen broskvových květůodTchao Jüan-minga. Vypráví o kouzelné zemi, kde všichni žili šťastně, bez jakýchkoliv trápení. Broskve a obrázky broskví, jsou proto vhodnými dárky k narozeninám starých lidí. Motiv nesmrtelnost zaznívá i u přírodních lyriků dobydynastie Tchang, jako byl napříkladLi-Po„broskvové květy odnáší proud do dáli / existují jiná nebe a jiné země, než jsou ty ve světě smrtelných“.
Dřevo broskvoní i barva plodů prý odhánějí démony, proto se ještě v nedávné minulosti na Nový rok broskvoňové větve věšely nad vchody domů, aby zahnaly zlé duchy. Z broskvoňového dřeva se též dělaly luky a šípy na sestřelování démonů. Všudypřítomné ochranné sochy božstev, hlídající dveře domovů, byly nejdříve vyřezávány z broskvoňového dřeva, teprve později tento materiál nahradil papír. Dodnes však v mnoha oblastech lidé věší před příchodem Nového roku nad dveře talisman z broskvového dřeva a malé pecky broskvoní vyřezávané do tvaru zámečků, dávají jako amulet čínské matky na hrdla svých dětí. Věří totiž, že tak zamknou jejich život na tomto světě a ochrání je před předčasnou smrtí.
Broskvový květ je přirovnáván k jemnému odstínu dívčích tváří a jeho okvětní lístky prý mohou očarovat každého muže. Poukazuje však také na lehkovážnou ženu, která se nechá snadno svést.„Zelené broskvové květy”označují tajné místo mileneckých schůzek.„Oči jako broskvové věty”jsou vlhké, jako přitažlivé oči herců, kteří ztělesňují ženy. V lidových básních opisuje výraz„kapka broskvového květu zabavuje azurovou sukni”panenskou krev.„Pomatenost broskvových květů”je výraz pro pubertální zmatky.„Jeskyně broskvových květů”může znamenat příležitostně také rakev. V románu„Příběh o Třech říších”se proslavila zahrada broskví, kde si přísahají bratrství tři hlavní hrdinové,Liou Pej,Čang FejaKuan Jü. Broskev je symbolem jara a zastupuje třetí lunární měsíc. Je také symbolem manželství, jelikož Číňané pokládají za nejvhodnější dobu pro sňatky právě počátek roku, kdy kvetou broskvoně. Rozkvetlé větvičky, ať už skutečné, namalované, či vystřižené jsou proto vítaným dárkem novomanželům.