Jura

Jurajegeologická periodapatřící do érymezozoika. Její začátek je datován přibližně před 200 miliony let, konec před 145 miliony let. Název je odvozen od pohoříJura(Švýcarsko, Francie, autorAlexander von Humboldt,1795). Jako samostatný útvar byl definován roku1829A. Boném. Fosilie jurského stáří objevovali četní sběratelé a vědci již na počátku 18. století, mezi nimi například i britská sběratelka a amatérská paleontoložkaMary Anningová.Juru charakterizuje druhá největšítransgresemoře, které pokrývalo až 80 % dnešní známé souše. Moře pokrývalo západní část severníAmeriky, značnou částAsie, částiEvropy,Afriky,Indie, západní částAustrálie.
Jura se obecně dělí na spodní (200–175 mil. let), střední (175–160 mil. let) a svrchní (160–145 mil. let).
Německý geologLeopold von Buchv roce 1839 zavedl dle převládající barvyhornintermíny „černá“, „hnědá“ a „bílá jura“.Albert Oppelpak jednotlivá oddělení nazvallias,doggeramalm. Tyto názvy byly odvozeny od označení hornin používaných dělníky vlomechvAnglii. Detailní členění jury s uvedením odpovídajících regionálních jednotek uvádí následující tabulka:
Fauna jurské periody byla zpočátku značně ovlivněna hromadným vymíráním, které ukončilo předchozí triasovou periodu v době před 201 miliony let.Teprve po tomto vymírání se stali dominantní skupinou suchozemských obratlovců populárnídinosauři.Hojní byliprvoci(vůdčíCalpionella alpinave svrchní juře),houby,koráli, vytvářející v teplých mořích rozsáhléútesy,mechovky,měkkýši(Trigonia,Posidonia). Na vrcholu byl rozvojhlavonožců, zejména charakteristickýchamonitů(vůdčí fosilie) a jejich příbuzných ze skupinybelemnitů.
Objevují se také zástupci moderních skupin hmyzu, jako jsou blechy (rodPseudopulex)a snad i klíšťata a vši. Úspěšnou skupinou členovců jsoupavouci, známí z fosilního záznamu z tohoto období.
Častější jsou kostnatéryby(Teleostei), známy jsou již pravéžáby. Největší rybou vůbec mohl být rodLeedsichthys, žijící ve střední juře. Existovali již také savci, z nichž někteří byli potravní oportunisté (a živili se také masem dinosauřích zdechlin).Poprvé se objevují také pravíkrokodýli, obývající nejen sladké, ale i mořské vody. Známé jsou nálezy primitivníchželvs tělem již částečně pokrytým krunýřem, pokračuje vývoj drobnýchsavců, kteří se již pomalu začínají rozrůzňovat a specializovat. Teplá moře obývajížralociarejnocive formách velmi podobných těm současným. Tomuto období však stále dominují zejménaplazi. Vody obývají různé druhyichtyosaurů(ryboještěři, např. lokalitaHolzmadenv SRN) a dravých dlouhokrkýchplesiosaurů. Na konci jury už se vyskytují i obří formy pliosauridů, jako je druhPliosaurusfunkeizeŠpicberků, dosahující délky kolem 13 metrů a hmotnosti přes 15 tun.
Objevují se také první formy savcům podobných plazů a následně i pravých savců, jako byl rodMegazostrodonz jižní Afriky. V mořích žily obří kostnaté ryby (jako byl rodLeedsichthys), velcí dravípliosauřia další predátoři, jednalo se tedy o značně nebezpečné ekosystémy.Významnými mořskými predátory byli krokodýlovití plazi ze skupinyThalattosuchia, objevení také na území České republiky.
V období rané jury obývali velcí mořští plazi také paleo-polární oblasti na území dnešní východníSibiře.Na přelomu rané a střední jury (asi před 175 až 170 miliony let) dochází k postupné druhové výměně mořské plazímegafauny(zejména v rámci kladůPlesiosauriaaIchthyosauria). Trvání této obměny činí zhruba jen 4 miliony let.
Na souši již bezkonkurenčně dominují různé skupiny dravých i býložravých neptačíchdinosaurů(včetně obříchsauropodů, z nichž největší byl možná rodAmphicoelias) a ve vzduchuptakoještěři(Pterosauria – např.Pterodactylus,Dimorphodonad.). Jsou známy také nálezy prvních „praptáků“ (rodArchaeopteryx, objevený uSolnhofenuv Bavorsku).VČíněžil ještě o 10 milionů let dříve opeřenýtroodontidroduAnchiornis(asi před 160 miliony let). Dinosauří megafauna byla v tomto období diverzifikovaná, druhově bohatá a rozšířená po pevninách celého světa, a to prakticky na území všech dnešních kontinentů.Také na území současnéČeské republikyžili v období jurské periody dinosauři, jak ukazuje objev tzv.Moravské tetanury, představované jediným fosilním zubem, identifikovaným roku2014(ale objeveným již mnohem dříve) v lokalitě Švédské šance uBrna.
Mezi nejproslulejší naleziště pravěkého života z období svrchní jury patří severoamerické geologickésouvrství Morrison, ze kterého jsou známé již desítky druhů dinosaurů. Mezi nimi jsou obří sauropodi, stegosauři, ornitopodi nebo také velcí teropodi (jako byl rodAllosaurus).
Výzkumy lokalit s mikrofosiliemi (včetně dinosauřích zubů) odhalují, že druhová rozmanitost ptakopánvých dinosaurů byla v období střední jury mnohem větší, než se dříve na základě kosterních nálezů předpokládalo. Dokládá to například výzkum na území Velké Británie na lokalitách se sedimenty z geologického věku/stupně bath.
Jura je vrcholným obdobím rostlinmezofytika. Lze rozlišit dvěprovincie,indoevropskou, charakteristickou tropickým a subtropickým vlhkým klimatem asibiřskou, odpovídající dnešnímumírnému pásmu(s uhelnými pánvemi známými z Aljašky a Grónska). Převládajícykasovitérostliny (Zamites,Nilssonia),benetitové(Bennettitales), různé druhyginkgovitýchajehličnanů. Objevují se prvníkrytosemennérostliny.
Klima bylo v tomto období velmi teplé, například v časovém rozmezí před asi 185 až 180 miliony let dosahovaly teploty v tropickém pásmu v průměru asi 22 až 32 °C.V průběhu střední jury (stupně bajok, bath a kelloway) patrně dochází ke změnám ve složení vegetace i v ekosystémech obecně vlivem zvýšené vulkanické činnosti.
Na přelomu triasu a jury dochází k tektonicky nevýraznémuvrásněnístarokimerské fáze. Během jury začíná rozpadGondwanyna jednotlivé světadíly, podéloceánického hřbetuse rozevíráAtlantský oceán, vznikáIndický oceán, odděluje seMadagaskarod Afriky. Významným tektonickým prvkem je vrásnění mladokimerské fáze na konci jury. Dochází kregresimoře, vrásnění předznamenává vznik pásma pacifických pohoří. V sev. Americe, kde je označováno jakonevadské vrásnění, je spojeno se vznikem obrovských granitovýchbatolitů(svrchní jura-spodní křída), četnývulkanismusprodukujelávové příkrovymocné až 6 km (USA, Kanada). Výlevy láv jsou známy i z formace Karroo v jižní Africe, v Antarktidě a na Kavkazu. V první zmíněné měly podobu periodických magmatických výlevnývch událostí, odehrávajících se v období rané (spodní) jury, zhruba před 190 až 178 miliony let.
Na rozmezí pliensbachu a toarku dochází k náhlému poklesu produktivity uhlíkového cyklu a následnému vymírání druhů menšího rozsahu. Příčinou tohoto menšího vymírání v době před asi 183 miliony let byly nejspíš pohyby deskové tektoniky a výsledná enormně zesílená sopečná činnost, například na území současnéJižní Afriky.Tento tzv. Jenkynsův event je poměrně významnou událostí, která změnila dosavadní podobu raně jurských ekosystémů a mohla vyvolat i menší vlnu vymírání mezi dinosaury a dalšími tehdejšími živočichy.
Vydělují se tři oblasti:
Denudanční zbytky stáříkelloway-kimeridžs bazálními klastiky (písky) a dolomitickými vápenci o mocnosti 50–80 m jsou známy podéllužického zlomu(Krásná Lípa). VMoravském krasu(Olomučany, Rudice, Babice) a okolíBrna(Hády, Stránská skála, Švédské šance) jsou horniny stáří kelloway-oxfordzastoupeny bazálními slepenci, písky a jíly v nadloží s vápenci (největší mocnost 134 známa z vrtu Slatina 1). Největší rozsah má jura v podloží neogénu čelní hlubiny a flyšového pásma.Lias-doggerjsou zastoupenydiváckými vrstvami(lokálně s uhelnou sedimentací), s transgresí moře v kelloway-oxfordu, která trvala dotithónu, jsou spojeny vápence hrušovanské, novosedelské, pasohlávské, dálenikolčické vrstvy,mušovské souvrství,kurdějovské vápenceakobylské vápences dolomity.
Významná jsou především ložiskačerného uhlí. V Severní Americe v kontinentálnímolasepodél Skalnatých hor, v Asii čeljabinská, irkutská, turgajská pánev, ložiska v Číně, v Rakousku ložisko Gresten, pánev Mecsek v Maďarsku. Na sedimenty plošinyColoradojsou vázána ložiskauranu. V Mexickém zálivu jsou významná ložiskaevaporitůa důležité jsou solné pně, které tvoří struktury vhodné pro ložiskaropy. Tzv. „lotrinská mineta“ ve Francii je zdrojem oolitických rudželeza. V Maďarsku na ložisku Urkút se těží rudymanganu. Méně významná jsou ložiskabauxituv Uzbekistánu a Řecku.