Ludvík Lazar Zamenhof

Ludvík Lazar Zamenhof(pol.Ludwik Łazarz Zamenhof)(15. prosince1859Bělostok–14. dubna1917Varšava) byloční lékař,filologa tvůrceesperanta,umělého jazykaurčeného pro mezinárodní komunikaci.
Narodil se 15. prosince 1859 vpolskémměstěBělostoku(tehdy součástRuského impéria). Jeho původní křestní jméno bylo Eliezer (v jidiš Lejzer, v ruštině Lazar).Byl nejstarším synem 22letého učitele jazyků Mordechaje (Marka) Zamenhofa a jeho o tři roky mladší manželky Liby Rochly (Rozálie), kterým se postupně narodilo dalších 10 dětí (z nichž 2 záhy zemřely). Za svůj rodný jazyk považovalruštinu, kterou mluvil jeho otec(případněběloruštinu, která tehdy nebyla považována za odlišnou od ruštiny a která možná měla silný vliv nafonologii esperanta). Odmalička mluvil ale takéjidiš, který se naučil od matky.Jak vyrůstal, mluvil častějipolskya v tomto jazyce později vychovával své děti. Jeho otec byl učitelemněmčinya Zamenhof hovořil plynně také německy, ačkoliv ne tak přirozeně jako jidiš. Později se naučil takéfrancouzsky,latinsky,řecky,hebrejskyaanglickya zajímal se oitalštinu,španělštinualitevštinu.
Studoval na gymnáziu, poté se zapsal na lékařskou fakultu Moskevské univerzity.
Koncem roku 1885 po ukončení studií zahájil praxi očního lékaře vPłocku. Již rok nato ale odjel do Vídně, kde měl zdokonalit své odborné znalosti. Poté se navrací do Varšavy, kde zahajuje lékařskou praxi a poznává pozdější manželku Kláru Zilbernikovou. Její otec byl synem rabína a ačkoli měl náboženské vzdělání, provozoval továrnu na mýdlo.Manželům Zamenhofovým se narodili postupně čtyři synové a pět dcer.
Zamenhof sám se považoval za ruského Žida, ve skutečnosti patřil kaškenázskéskupinělitváků.Od dětství byl formován i setkáváním s antisemitismem.V Bělostoku žily kromě jidiš hovořícížidovskévětšiny ještě další tři jazykové skupiny:Poláci,NěmciaBělorusové. Trápilo jej, když musel pozorovat jejich časté vzájemné neshody. Došel k názoru, že hlavní příčinou nedůvěry a nepřátelství mezi národy jsou jazykové bariéry. Domníval se, že tento problém je možné odstranit zavedením nového společnéhojazyka, který by hrál úlohu neutrálního komunikačního prostředku mezi lidmi z různého etnického a jazykového prostředí.Angažoval se rovněž v sionistickém hnutí, je připomínán jako hybatel sionismu ještě před vystoupenímTheodora Herzla;nejprve byl skeptický k emigraci do Palestiny (tvrdil, že zřízení židovského státu nedovolí Turci, vládci Osmanské říše) a podporoval spíše novou vlast zřídit v Jižní Americe, později se přiklonil k většinovému názoru.Byl členem hnutíChibat Ciona později založil hnutí tzv. hilelistů.Toto hnutíhilelismuvychází z jeho spisuHilelismus: Plán prořešení židovské otázky, sepsaného v ruštině. Zamenhof předpokládal všelidské bratrství všech Židů na základě mezinárodního jazyka i univerzálního monoteismu.Zamenhof uvedl:Cítíme a uznáváme existenci Nejvyšší síly vládnoucí světu a tuto sílu nazýváme Bůh. – Bůh vložil své zákony do srdce každého člověka v podobě svědomí. Vždy poslouchej hlas svého svědomí, neboť je to nikdy neutichající hlas Boží. – Základ všech zákonů, daných nám Bohem, je možno vyjádřit následujícímpravidlem: Miluj svého bližního a čiň druhým to, co chceš, aby činili oni tobě a nikdy veřejně ani vskrytu nečiň nic, o čem Ti tvůj vnitřní hlas říká, že by to
nebylo Bohu milé. Všechny ostatní příkazy, které můžeš slyšet od svých učitelů a vůdců a které se neslučují s těmito třemi body náboženství, jsou jen lidskými komentáři, jež mohou být jak pravdivé, tak mylné.
O vytvoření umělého jazyka se poprvé pokusil již na gymnáziu, kdy vytvořil první koncepci tohoto jazyka, který nazval"Lingwe Uniwersala"(1878). Mezi svými přáteli získal příznivce svého projektu, ale dospělí reagovali na jeho dílo vesměs s posměšky, či ho považovali přímo za blázna. Otec si na něm vynutil slib, že dokud neukončí svá studia, nebude se svému projektu věnovat.
Ačkoliv Ludvík měl primární zájem o jazyky, poslechl otcovo přání zajistit si existenci a odjel doMoskvyna fakultumedicíny, neboť to byl jediný obor, kterýŽidétehdy v carské říši směli studovat. Snažil se pilně vzdělávat a přivydělávat si na živobytí, přesto zde často trpěl zimou i hladem.
V březnu 1881 byl při atentátu zabit carAlexandr II.a politická situace a nacionalistické nálady se značně přiostřily. Když se záhy poté Ludvík vrátil na prázdniny domů, zjistil, že navzdory dohodě mezitím otec projekt jeho jazyka spálil. Patrně se obával, že materiál by mohl být považován za součást židovského proticarského spiknutí.
Ani tato těžká ztráta však Ludvíka od jeho snu neodradila. Během následného studia medicíny ve Varšavě tajně po paměti svůj jazyk znovu zrekonstruoval a dále jej zdokonaloval a prověřoval na překladech.
V srpnu 1886 se seznámil veVaršavěs o 4 roky mladší Kejlou (Klarou) Silbernik, dcerou obchodníka zlitevskéhoKaunasu, která zde pobývala u své sestry. Záhy se spřátelili a když se jí svěřil se svým jazykem, setkal se kupodivu s její podporou a nadšením. Dne 30. března oznámili své zasnoubení.
Pro první učebnici svého mezinárodního jazyka Ludvík obtížně hledal vydavatele, na několika místech byl odmítnut. 2. června získal pro ruské vydání souhlas cenzora – naštěstí to byl známý jeho otce, který považoval dílko za neškodnou fantazii. Knihu se mu nakonec podařilo vydat26. července1887ve Varšavě v nakladatelství Kelter podpseudonymemDr. Esperanto(Dr. Doufající). Název učebnice zněl"Unua libro"(První kniha) a samotný jazykový projekt byl označen jednoduše jako "mezinárodní jazyk". Název "esperanto" přešel z pseudonymu na jazyk až později. Ještě před vydáním této učebnice udělal Zamenhof několik překladů světové beletrie, aby zjistil, zda je možno jazyk plnohodnotně využívat.
Kniha mohla vyjít především díky podpoře jeho tchána a snoubenky Kláry. Dva týdny před svatbou na vydání padla velká část jejího věna. Po první verzi v ruštině ještě téhož roku vyšla učebnice i ve verzi polské, německé a francouzské a následně v dalších jazycích.
Již v této první knize se Zamenhof zřekl veškerých autorských práv. Prohlásil, že nechce být považován za tvůrce, ale pouze za iniciátora jazyka. Vyzval čtenáře, aby mu během roku posílali své kritiky a návrhy na případné změny v jazyce a na jejich základě navrhne konečnou podobu základů jazyka.
V době po náhlém rozpadu slibně se rozvíjejícího hnutí kolem jazykaVolapüknebylo celkové klima pro přijetí nového jazyka příznivé. Proto Ludvík očekával opravdu s velkým napětím první reakce. A ty přišly záhy a v překvapivě hojném počtu a byly vesměs pozitivní. Povzbuzen, vydal již v r. 1888 své odpovědi na došlé dopisy ve formě publikace„Dua Libro“(„Druhá kniha“).
Zamenhof vytvořením esperanta navázal na práce filozofů17. stoletíjako byliRené Descartes,Gottfried Wilhelm LeibnizčiJan Amos Komenský, který mezinárodnímu jazyku věnoval spisPanglottia. Málo známá je skutečnost, že Jméno Ludvík si vybral až v 17 letech jako své tzv. gójské jméno na počest anglického myslitele a lingvistyFrancise Lodwicka(1619-1694), o němž se dočetl právě v dílech Komenského, a který byl mj. autorem univerzální abecedy a plánového jazyka.
Celou svojí tvorbou se věnovalesperantu, vydal několikučebnic, cvičebnic a jiných knih, nutných pro učení se novému jazyku. Za důležité považoval, aby jazyk byl spjat s vlastní tvorbou, proto v něm psal básně. Literární hodnota těchto básní není velká a jejich význam je spíše popularizační.
Zamenhof působil také jakoredaktorprvníhoesperantskéhočasopisuLa Esperantistoa přispíval do časopisuLa Revuo. Všechny Zamenhofovy články, pojednání, předmluvy k různým dílům, dopisy aj. vyšly v rozsáhlé sbírceOriginala Verkaro(Původní dílo).
Kromě vyjmenovaných děl je Zamenhof autorem či spoluautorem několikaslovníků.
Za nejdůležitější část jeho díla lze považovat jeho překlady do esperanta, protože právě díky překladům se mu podařilo jazyk rozvinout, rozšířit jeho pružnost, začal tvořit první obraty,metaforyatp.
Přeložil řadu děl světovéliteratury, za nejvýznamnější lze považovat překladStarého zákona(Malnova Testamento). K dalším jím přeloženým významným dílům patříHamlet(Hamleto) odW. Shakespeara,DickensůvBoj o život (La Batalo de l'Vivo). Zněmeckéklasiky pak přeložilGoethovodílo Ifigenie v Tauridě (Ifigenio En Taurido) aSchillerovyLoupežníky (La Rabistoj). Dále přeložil Revizora (La Revizoro) odN. V. Gogola, čtyři díly pohádek (Fabeloj) odH. Ch. Andersena. Mezi jeho méně známé překlady patří překlady dělMartaodE. Orzeszkowe,Georgo DandinodJ. B. MolièraaLa Rabeno de BaharahodH. Heineho.
Velká část jeho překladů byla založena na originále, ale některá díla překládal i na základě již existujících překladů do jiných jazyků (jestliže jazyk originálu sám nedostatečně ovládal), či takovéto překlady používal jako pomůcku při překladu z originálu. Zamenhof hovořil plynněrusky,německyapolsky, pasivně dobře ovládallatinu,hebrejštinuafrancouzštinu, menší znalosti měl také vřečtině,angličtiněaitalštině.