Korsika

Korsika(francouzskyCorse,italskyakorsickyCorsica) je ostrov veStředozemním mořia jeden z18 regionůFrancie. Ječtvrtým největším ostrovemve Středozemí, leží jihovýchodně od francouzské pevniny, na jihumetropolitní Francie, západně odApeninského poloostrovaabezprostředně severněod italského ostrovaSardinie, nejbližší pevniny. Je vzdálena 80 km od pobřeží italskéhoToskánskaa 180 km od Nice, nejbližšího města v pevninské Francii. Dvě třetiny ostrova tvoří souvislé pohoří, nejvyšším bodem jeMonte Cintos nadmořskou výškou 2 706 metrů. Na ploše 8 722 km² žije asi 356 tisíc obyvatel. Hlavní a největší město jeAjaccio, druhým největším městem jeBastia. Úředním a nejrozšířenějším jazykem jefrancouzština, přičemžkorsičtina, která je domorodým jazykem z rodiny italsko-dalmatinský jazyků, je rovněž uznávána jako jeden z regionálních jazyků Francie.
Korsika byla ve starověku předmětem sporu mezi třemi hlavními centry vlivu:ligurským pobřežím(Etruskovéa potéJanované), francouzským pobřežím Středozemního moře (městoMassiliaa potéFranská říše) a severní Afrikou (Kartágo, královstvíVandalůa potéMaurové). Samotní obyvatelé, chudí a málo početní, se těmto vlivům bránili nebo se jim přizpůsobovali.Římanépovažovali ostrov za chudý a divoký a vybudovali pouze několik malých měst v mírnějších částech pobřeží. Když seříše rozpadla, procházel ostrov obdobím nestability, žádná trvalá moc se zde neprosadila.
Korsika byla pod nadvládouJanovské republikyskoro čtyři století, od roku 1284 do roku 1755, kdy se odtrhla a stala se samozvanouitalskojazyčnourepublikou. Její součástí bylaKorsická ústava, první demokratická ústava v novodobých dějinách, která mj. uznávalavolební právo žen. V roce 1768 ji Janov oficiálně postoupil francouzskému králiLudvíku XV.jako součást zástavy za dluhy vzniklé po získání francouzské vojenské pomoci při potlačení korsického povstání; v důsledku tohoFrancieostrov v roce 1769anektovala. Budoucí francouzský císařNapoleon Bonapartebyl rodilýKorsičan, který se narodil téhož roku vAjacciu.
Od roku 2018 je Korsika územním samosprávným celkem se zvláštním statusem, známého jako „collectivité de Corse“, skládající se zdepartementních celkůCorse-du-SudaHaute-Corse. Korsika je domovem nedotčené přírody s chráněnými přírodními parky a jedinečnou faunou, jako jsou korsičtímufloniaorlovci říční.Regionální přírodní park Korsika, který pokrývá asi polovinu ostrova, zahrnuje známé pohoří s nejvyšším vrcholem Korsiky Monte Cinto. Klíčovou aktivitou je zde pěšíturistika, zejména naGR 20, jedné z nejnáročnějších dálkovýchturistických trasv Evropě. Velmi oblíbené jsou také korsické pláže, například Palombaggia a Saleccia, s čistou vodou a bílým pískem. Korsické kulturní dědictví je směsicí italských, francouzských a místních vlivů.Korsičtina, ačkoli je dnes menšinovým jazykem, zůstává klíčovou součástí místní identity a v zájmu zachování této kultury se vyučuje v některých školách.
Původ jména Korsika je obtížné určit. Předpokládá se, že pochází zřeckéhoKurnos([Kyrnos]) sfénickýmkořenemKurneboKyr, což znamená bod, mys nebo předzvěst. Féničané ostrov nazývali takéKorsai, což znamená „místo porostlé lesy“. Z fénického slovaKorsaise vřímské doběstalalatinskáCorsica. Mnozí starověcí autoři, včetněDiodóra Sicilského,SallustaaVergilia, vysvětlují původ slova Korsika v souvislosti s legendami. Vergilius například napsal: „Tento ostrov se jmenuje Cyrne podle Cyrna, synaHérakla“. Jako první tuto hypotézu vyslovilHérodotos.
Podle jedné z legend byla první, kdo ostrov objevil,ligurskážena jménem Corsa. Jiná tvrdí, že slovoCorsicapochází z latinských kořenůcor, což znamená hruď, asica, což znamená dýka. Jiný předpokládá, že slovo pochází odCorsus, synovceAineiáse, a Sica, neteřeDídony, které byla Korsika darována. Tato legenda není doložena v žádném známém textu.
Korsika byla osídlena již vmezolitu. Trvalá přítomnost člověka na Korsice je doložena vneolituod 6. tisíciletí př. n. l.Po krátké okupaciKartaginci, kolonizacistarými Řekya jen o něco delší okupaciEtruskybyla na konciprvní punské válkypřipojena kŘímské republicea spolu se Sardinií se v roce 238 př. n. l. stala provinciíSardinie a KorsikaŘímské republiky.Římané, kteří vAlériivybudovali kolonii, považovali Korsiku za jednu z nejzaostalejších oblastí římského světa. Ostrov produkoval ovce, med,pryskyřicia vosk a vyvážel mnoho otroků, na které se pro jejich divokou a vzpurnou povahu nehledělo dobře,navíc byl známý levným vínem, které se vyváželo do Říma, a sloužil jako místovyhnanství, jedním z nejznámějších byl římský filozofSeneca.
Do římské Itálie byla Korsika začleněna císařemDiokleciánem(r. 284-305). Administrativně byl ostrov rozdělen napagi, z nichž se ve středověku stalypievi, základní správní jednotky ostrova až do roku 1768.
V pátém století se západní polovina Římské říše zhroutila a ostrov byl napadenVandalyaOstrogóty.Byzantská říšejej nakrátko získala zpět a brzy se stal součástíLangobardského království. Tím se stala závislým územímToskánského markrabství, které ji využívalo jako opěrný bod protiSaracénům.Pipin III. Krátký, králFrankůa otecKarla Velikého, vyhnal Lombarďany a Korsiku nominálně daroval papežiŠtěpánu II.V první čtvrtině 11. stoletíPisaa Janov společně osvobodily ostrov od hrozby arabské invaze.Poté se ostrov dostal pod vlivPisánské republiky.Z tohoto období pochází mnohopolychromovanýchkostelů, které zdobí ostrov. Korsika také zažila masivnípřistěhovalectvízToskánska, které dalo ostrovu jeho dnešnítoponymiia způsobilo, že jazyk, kterým se mluví v severních dvou třetinách ostrova, je velmi blízkýtoskánštině.To vedlo k tradičnímu rozdělení Korsiky na dvě části podél hlavního řetězce hor, který se táhne zhruba odCalvikPorto-Vecchio: východníBanda di dentroneboliCismonte, více osídlená, rozvinutá a otevřená obchodu s Itálií, a západníBanda di fuorineboliPomonte, téměř pustá, divoká a odlehlá.
Zdrcující porážka, kterou Pisa utrpěla v roce 1284 v bitvě u Melorie protiJanovské republice, měla mimo jiné za následek konec pisánské vlády a počátek janovského vlivu na Korsice:tomu zpočátku odporovalaragonský král, který v roce 1296 získal od papeže investituru nadSardiniía Korsikou.Proti tomu se postavila lidová revoluce a feudálové v čele se Sambucucciem d'Alando získali pomoc Janova. Poté byloCismontepo italských zkušenostech spravováno jako liga comuni a církví.Následujících 150 let bylo obdobím konfliktů, kdy janovskou vládu zpochybňovali Aragonci, místní páni, comuni a papež: nakonec v roce 1450 Janov postoupil správu ostrova své hlavní bance, Bance svatého Jiří, což přineslo mír.
V 16. století se ostrov zapojil do boje meziŠpanělskema Francií o nadvládu v Itálii.V roce 1553 obsadila Korsiku francouzsko-osmanská flotila, ale reakce Španělska a Janova v čele sAndreou Doriemobnovila janovskou nadvládu na ostrově, která byla potvrzena mírem z Cateau-Cambrésis.Nešťastným protagonistou této epizody byl Sampiero di Bastelica, který byl později považován za hrdinu ostrova. Janovští, kteří obnovili svou moc, nedovolili korsické šlechtě podílet se na správě ostrova a utlačovali obyvatele velkým daňovým břemenem. Na druhou stranu zavedli ve velkém měřítku pěstováníkaštanů, čímž zlepšili stravu obyvatelstva, a podél pobřeží vybudovali řetěz věží na obranu Korsiky před útoky barbarských pirátů zeseverní Afriky.Období míru trvalo až do roku 1729, kdy odmítnutí platit daně jistým rolníkem vyvolalo všeobecné povstání ostrova proti Janovu.
Ostrov se stal známým díky velkému počtužoldnéřskýchvojáků a důstojníků, které produkoval. V roce 1743 sloužilo jako vojáci v různých armádách (převážně janovské, benátské a španělské) více než 4 600Korsičanů, což představovalo 4 % všech obyvatel ostrova, a ostrov se tak stal jednou z nejvíce militarizovaných společností v Evropě.
V roce 1729 začala korsická revoluce za nezávislost na Janově, kterou nejprve vedli Luiggi Giafferi a Giacinto Paoli a později Paoliho synPascal Paoli. Po 26 letech boje protiJanovské republice, včetně efemérního pokusu o vyhlášení nezávislého Korsického království v roce 1736 pod vedením německého dobrodruhaTheodora I. Korsický, byla v roce 1755 pod vedením Pascala Paoliho vyhlášena nezávisláKorsická republika, která zůstala suverénní až do roku 1769, kdy byl ostrov dobytFrancií.
Po vypuknutíFrancouzské revolucev roce 1789 se z britského exilu mohl na Korsiku vrátit Pascal Paoli. V roce 1794 vyzval britská vojska pod vedenímSamuela Hooda, aby zasáhla a osvobodila Korsiku od francouzské nadvlády. Anglo-korsické síly vyhnaly Francouze z ostrova a založily Anglo-korsické království.Po vstupu Španělska do války se Britové v roce 1796 rozhodli z Korsiky stáhnout.
Přestože byl ostrov rodištěm císařeNapoleona Bonaparteho, sama Napoleonova vláda jej poněkud zanedbávala.V roce 1814, ke koncinapoleonských válek, byla Korsika nakrátko znovu obsazena britskými vojsky. Smlouva z Bastie udělila britské koruně nad ostrovem svrchovanost, ale později jilord Castlereaghodmítl a trval na tom, aby byl ostrov vrácenobnovené francouzské monarchii.
Po obnovení francouzského státu byl ostrov dále zanedbáván. Navzdory přítomnosti střední třídy v Bastii a Ajacciu zůstala Korsika jinak primitivním místem, jehož hospodářství spočívalo především v samozásobitelském zemědělství a jehož obyvatelstvo tvořilo pasteveckou společnost, ovládanouklanya pravidly vendety (krevní msty). Zákoník vendety vyžadoval, aby seKorsičanémstili smrtí za provinění proti rodinné cti. V letech 1821–⁠⁠⁠⁠⁠⁠1852 bylo na Korsice spácháno nejméně 4 300 vražd.V první polovině století byli obyvatelé Korsiky stále ještě zapojeni do italského kulturního světa: buržoazie posílala děti na studia doPisy, úřední akty byly přijímány vitalštiněa většina knih se tiskla v italštině.Mnozí obyvatelé ostrova navíc sympatizovali snárodnostním bojem, který v těch letech probíhal v nedaleké Itálii: několik politických uprchlíků z poloostrova, jako napříkladNiccolò Tommaseo, strávilo na ostrově několik let, zatímco někteří Korsičané, jako například hrabě Leonetto Cipriani, se aktivně účastnili bojů za nezávislost Itálie.
Přesto v těchto letech začali Korsičané pociťovat stále silnější náklonnost k Francii. Důvody jsou různé: Francouzský jazyk, který díky povinné základní škole začal pronikat mezi místní mládež, vysoká prestiž francouzské kultury, vědomí příslušnosti k velkému a mocnému státu, možnost dobře placeného zaměstnání jako státní zaměstnanci, a to jak na ostrově, tak na pevnině a v koloniích, vyhlídka na službu ve francouzské armádě během válek za dobytí koloniální říše, zavedeníparníků, které drasticky zkrátily dobu cestování mezi pevninskou Francií a ostrovem, a v neposlední řadě sám Napoleon, jehož existence sama o sobě představovala neoddělitelné spojení mezi Francií a Korsikou. Díky všem těmto faktorům se Korsika kolem roku 1870 dostala do francouzského kulturního světa.
Od 19. století do poloviny 20. století se Korsičané sbližovali s francouzským národem také díky účasti naFrancouzské koloniální říši. Ve srovnání s většinoumetropolitní Francievšak Korsika zůstávala chudá, a proto mnoho Korsičanůemigrovalo. V mnoha částech říše byli Korsičané silně zastoupeni, například vSaigonu, kde v roce 1926 pocházelo 12 % Evropanů z Korsiky.Po celé Francouzské říši si mnoho Korsičanů udržovalo smysl pro komunitu tím, že zakládali organizace, v nichž se pravidelně scházeli, vzájemně se informovali o vývoji na Korsice a v případě potřeby si přicházeli na pomoc.
Popádu Franciedo rukou německéhowehrmachtuv roce 1940 přešla Korsika pod vláduvichistického francouzského režimu, který kolaboroval snacistickým Německem.V listopadu 1942 byl ostrov poanglo-americkém vylodění v severní Africeobsazen italskými a německými vojsky. Po uzavření italského příměří v září 1943 vytlačily italské a svobodné francouzské síly Němce z ostrova, čímž se Korsika stala prvním osvobozeným francouzským departementem.
Během květnové krize v roce 1958 se francouzské vojenské velení v Alžírsku vzbouřilo protiČtvrté Francouzské republicea 24. května obsadilo ostrov v rámci akce nazvané Opération Corse, která vedla k pádu vlády; druhá fáze pokusu o převrat, obsazení Paříže, byla zrušena po ustavení přechodné vlády pod vedenímCharlese de Gaulla.
Od konce 50. do 70. let 20. století zvyšovaly napětí mezi místními obyvateli a francouzskou vládou návrhy na provádění podzemních jaderných zkoušek v dolech Argentella, přistěhování 18 000 bývalých osadníků z Alžírska („Černé nohy“) do východních rovin a pokračující chemické znečištění (Fanghi Rossi) od pevninské Itálie. Napětí se stupňovalo, až došlo 23. srpna 1975 k ozbrojenému policejnímu útoku na vinný sklípek „Pieds-noirs“ v Alerii, který obsadili korsičtí nacionalisté. Tím byl zahájen korsický konflikt, ozbrojený nacionalistický boj proti francouzské vládě. Od té doby jekorsický nacionalismuscharakteristickým rysem politiky ostrova, který požaduje větší autonomii a ochranu korsické kultury akorsičtiny, nebo dokonce úplnou nezávislost. Některé skupiny podporující nezávislost, jako napříkladFronta pro národní osvobození Korsiky, vedly násilnou kampaň, která zahrnovala bombové útoky a atentáty na budovy a úředníky francouzské vlády. Pravidelné nájezdy a vraždy vyvrcholily v roce 1998 vraždou prefekta Clauda Érignaca. V poslední době se snaha o nezávislost projevuje spíše ve volbách, kdy Korsičané v několika posledních volbách drtivou většinou zvolili proautonomní nebo nezávislost podporující strany.
V roce 2018 měla Korsika nejvyšší počet vražd ve Francii,v březnu 2022 došlo na Korsice k rozsáhlým protestům a nepokojům poté, co byl ve vězení zavražděn Yvan Colonna, vrah Clauda Érignaca.V srpnu 2022 se přes ostrov přehnalo korsickéderecho, které zabilo šest lidí, desítky dalších zranilo a způsobilo značné škody.
Korsika leží v západní částiStředozemního moře, vzdálená maximálně několik set kilometrů od některých velkých středomořských ostrovů nebo měst: 12 km odSardinie(oddělenáBonifáckým průlivem), 82 km od pobřežíToskánska(oddělenáTyrhénským mořem), 120 km odLivorna, 180 km odNice/Francouzské Riviéry, 183 km odJanova(oddělenáLigurským mořem) či 603 km odTunisu.Od severu k jihu měří 183 km a v nejširším místě 83,5 km.Protíná ji 9. poledník na východě a 42. rovnoběžka na severu. Rozkládá se na ploše 8 722 km, což jsou necelá 2 % území Francie.Průměrná nadmořská výška ostrova je 568 m,je soustředěn kolem rozsáhlého horstva orientovaného ve směru severozápad/jihovýchod, s nejvyšší horouMonte Cintos nadmořskou výškou 2 706 m a přibližně 120 dalšími vrcholy vyšší než 2000 m.
V pohoří jsou vydatné srážky a protíná ho řada průsmyků, které jsou v zimě často zasněžené, zejména průsmykVizzavonav nadmořské výšce 1 161 m, kterým prochází hlavní silnice a železnice spojujícíAjacciosBastií.Ostrov se dělí na dvě jasně odlišené a někdy si konkurující oblasti: Deçà des Monts na severu, která dnes odpovídáHaute-Corse, soustředěné kolem Bastie; Delà des Monts na jihu, která dnes odpovídáCorse-du-Sud, soustředěné kolem Ajaccia.Deçà je do značné míry otevřená italskému poloostrovu, zatímco Delà je mnohem autonomnější.Německý geografFriedrich Ratzelji popsal jako „horskou zemi v moři “.
Korsika je součástíitalského zeměpisného regionua spolu se Sardinií leží na kontinentální mikrodesce. Její postavení v rámci francouzského geografického prostoru je nejednoznačné, jak vysvětluje sociolog Jean-Louis Fabiani:
Součástí Korsiky je mnoho ostrůvků, útesů a ostrovů, často neobydlených. Mezi největší patří ostrov Lavezzi (0,65 km²) a ostrov Cavallo (1,12 km²).
Ostrov nabízí širokou škálutopografickýchformací a přírodních scenérií. Voligo-miocénu, tedy v poloviněkenozoika, přibližně před 22 až 25 miliony let, se od iberského bloku postupně oddělil korsicko-sardinský blok a kontinentální pásmo, čímž se za nimi otevřela Provensálská pánev,Alboránské moře, Alžírská pánev aTyrhénské moře. Topografie ostrova je přesto velmi členitá.
Reliéf Korsiky je velmi strmý, takže téměř 70 % území leží ve výšce nad 200 m a třetina nad 500 m. V centrálních částech ostrova se často vyskytují skalnatéžulovékrajiny. Na západních dvou třetinách ostrova se nacházejí starésouvrstvípocházející zhercynského vrásnění. Podloží je zdekrystalickéa podpírá hlavní vrcholy ostrova. Táhne se od severovýchodu k jihovýchodu. Hercynská Korsika“ je tvořena plutonickými horninami (žula,diorit,gabro) a ryolitovými vulkanickými komplexy, zejména v masivu Monte Cinto. Severovýchodní čtvrtina ostrova, odCap Corsepo Castagniccia, je tvořenametamorfovanými horninamizalpinskéhoa pyrenejsko-provensálského vrásnění. Severovýchodní čtvrtina ostrova, od Cap Corse po Castagniccia, je tvořena metamorfovanými horninami z alpské a pyrenejsko-provensálské orogeneze.„Alpská Korsika“, která vznikla vtřetihorách, je tvořena různými metamorfovanými horninami. Východnírovinaje jedinou nížinnou oblastí ostrova, táhne se podél Tyrhénského moře od Bastie po Solenzaru. Za svou existenci vděčínaplaveninám, které přinášejí vodní toky ve východní a střední části ostrova.
Hydrografická síťKorsiky je organizována především kolem dvou řek,Golona severu aLiamonena jihu. Řeky jsou krátké a většinou prudké.Pouze Golo aTavignanopřesahují délkou 80 km.Od 80. let 20. století poklesly průtoky v hlavních řekách o 20-30 %.Dopravní spojení je vzhledem k hornatému charakteru ostrova poměrně obtížné. Spojení je především meziAjacciemaBastií. Pobřeží je převážně skalnaté (71 % z 1 000 kmpobřeží).
Nejvyšším vrcholem ostrova jeMonte Cinto(2706 m), vzdálené od moře pouhých 28 km; na jeho vrcholu se nacházejí sněhová pole. I další vrcholy dosahují vysokých nadmořských výšek: Monte Rotondo (2622 m),Paglia Orba(2525 m), Monte Renoso (2352 m) či Monte Incudine (2134 m), celkem120 vrcholů vyšších než 2000 metrů. Hornatý je i sever ostrova, mys Còrso je také velmi hornaté, s vrcholy přesahujícími 1300 metrů.
PodleKöppenovy klasifikace podnebíse pobřežní oblasti vyznačujíhorkým letním středozemním klimatem(Csa). Dále ve vnitrozemí je běžnějšíteplé letní středozemní klima(Csb). V nejvyšších polohách se vyskytují malé oblasti sesubarktickým klimatem(Dsc, Dfc).
Podnebí na Korsice je obecněstředomořské, s horkými a suchými léty a mírnými a deštivými zimami na pobřeží a v závislosti na nadmořské výšce s chladnějšími a sněhovými zimami v horách ve vnitrozemí.Středomořské podnebí se vyznačuje trvalým suchem, intenzivním horkem v létě a prudkými bouřemi, které se mohou vyskytovat ve vnitrozemí; zimy jsou mnohem mírnější a vlhčí. V létě se teploty pohybují mezi 25 a 30 °C na pobřeží a někdy jsou vyšší ve vnitrozemí, zatímco v zimě jsou teploty mírnější, obvykle mezi 10 a 15 °C přes den. Ve vyšších nadmořských výškách jsou srážky vydatnější než vnížinách.
Údaj o průměrné roční teplotě (12 °C) není příliš vypovídající, protože na ostrově se vyskytují četnámikroklimata, která jsou dána jeho členitou orografickou strukturou: vždy však převládá typický středomořský jas (světlo) a sluneční svit. Průměrná roční teplota na pobřeží je 16,6 °C, přičemž zimní průměr činí 7/8 °C a letní průměr 25 °C.
Co se týče slunečního svitu, jeAjaccioměstem s třetím nejdelším slunečním svitem ve Francii, v letech 1991-2010 zde bylo průměrně 2 756 hodin slunečního svitu ročně, zatímco Bastia je s 2 579 hodinami slunečního svitu ročně na šestém místě.StaniceSari-Solenzarazaznamenává nejvyšší celoroční teploty vmetropolitní Franciis ročním průměrem 16,4 °C za období 1981-2010. Průměrné množství ročního slunečního svitu činilo v období 2008-2016 na této stanici 2 715 hodin.
Vítr je podmíněn reliéfem, může být poměrně prudký, zejména na cap Corse (Korsický mys). Na západním pobřeží převládá severozápadní vítrmistrál, na východním pobřeží převládá západní nebo jihozápadnílebiča na úplném jihu ostrova, uBonifáckého průlivu, převládájugood jihovýchodu.
Ostrov se dělí na čtyři hlavní ekologické zóny podle nadmořské výšky: Pod 600 m n. m. je mírnéstředomořské podnebípobřežní zóny, s horkými a suchými léty a chladnými a deštivými zimami. Přirozenou vegetací této oblasti jsou řídké středomořské lesy, křoviny a keře. Pobřežní nížiny jsou součástí Tyrhénsko-jadranskéhoekoregionusklerotických a smíšených lesů,v němž převládají lesy a lesní porostystálezelenýchsklerofylníchdubů, zejménadubu cesmínového(Quercus ilex) adubu korkového(Quercus suber). Velká část pobřežních nížin byla vykácena pro zemědělství, pastvu a těžbu dřeva; tyto činnosti značně snížily rozlohu lesů.
Mezi 600 a 1800 m n. m. se nachází mírné horské pásmo. V horách je chladněji a vlhčeji a nachází se zde korsický ekoregion horských listnatých a smíšených lesů. V této oblasti rostou rozmanitédubové,borovéalistnaté lesys vegetací typickou spíše pro severní Evropu. Obyvatelstvo žije převážně v nadmořské výšce pod 900 m, od 900 m žijí pastevci a turisté.
Subalpínská zóna, která se nachází mezi 1 750 a 2 100 m n. m., je charakteristická přítomností malých stromů a keřů, zejménakapraďorostů, avřesovišť(mateřídouška, bobovité ).
Nadmořská výška nad 1 800 až 2 700 m n. m. je vysokohorskáalpínská tundra, je charakteristická dlouhou délkou sněhové pokrývky, tuhostí zimy a vysokým teplotním rozpětím.Vegetace je řídká, fouká silný vítr a často je zataženo. Tato zóna je neobydlená.
Makchie, zvaná korsická Makchie, je stálezelený křovinatý les, který pokrývá přibližně polovinu ostrova. Tento typ vegetace je typický pro středomořské podnebí se zimními srážkami a pro ostrov je obzvláště charakteristický. Rostliny mají často kožovité listy a zespodu jsou chlupaté, aby se minimalizoval výpar. Pro makchii jsou také typické olejnaté a silně vonící rostliny.
S blížící se zimou kvete makchie pestrými barvami a z ostrova se line intenzivní vůně, která je cítit i z moře.Napoleon Bonaparteprý prohlásil, že jen podle ní pozná svůj rodný ostrov. K významným rostlinám makchie patřílevandule,kručinka,skalník,myrta,vřesajahodník. V horkých letních měsících vegetace na mnoha místech vysychá a krajina tak působí stepním dojmem.
Každý rok uprostřed léta dochází k lesním požárům, většinou v důsledku úmyslného zapálení nebo nedbalosti. Pastýři úmyslně zakládají požáry, aby „bezcennou“ makchii proměnili v pastviny. V minulosti žhářství využívali také stavební spekulanti, aby znehodnotili makchii jako přírodu a mohli pak snáze získat stavební povolení. Malý počet těchto požárů je také způsoben samovznícením vyschlé vegetace (požár způsobený environmentálním faktorem). K hašení větších lesních požárů se používají speciální hasicí letouny, které v pobřežních oblastech nabírají mořskou vodu z moře a shazují ji přímo nad zdrojem požáru ve vnitrozemí. To může místy vést k zasolení svrchní vrstvy půdy a ztížit obnovu vegetace.
Na rozdíl od makchie jegarriguenižší, obvykle dosahuje výšky pouze do jednoho metru; také se zde vyskytují i jiné rostliny. Na zvláště řídkých půdách roste cistus, vlčí bob, různékručinky, rozmarýn, tymián, levandule pravá, šalvěj a geofyty, jako jsou orchideje, afodil a merendera.
Hlavními produkčními lesními dřevinami na Korsice jsouborovice černáspp. laricio (31 %),dub cesmínovitý(21 %),borovice přímořská(29 %),buk(15 %),korkový dub(4 %) ajedle bělokorá(1 %).
Korsická borovice černá (Pinus nigra ssp. laricio), dosahuje výšky až 50 metrů a stáří téměř tisíc let. Strom je na Korsice rozšířen ve vyšších horských oblastech ve výšce přibližně 800 až 1800 metrů. Korsická borovice černá je velmi nenáročná. Na neúrodných kamenitých půdách vyšších poloh roste přirozeně velmi pomalu a bez problémů přežívá dlouhá období mrazů.
Kaštanovník setý, známý také jako jedlý kaštan, pokrývá jen v oblasti Castagniccia plochu asi 15 000 hektarů, přičemž na celém ostrově je celkem 40 000 ha kaštanových plantáží. Výsadbu kaštanových hájů v blízkosti osad na celém ostrově ve velké míře podporovaliJanované, aby zmírnili v té době časté hladomory. Za tímto účelem byly vykáceny četné čerstvé duby cesmíny a duby pýřité a přeměněny na dodnes charakteristickou středomořskou kaštanovou krajinu. Vedle chovu dobytka (ovce, kozy) byly kaštany proKorsičanyhlavním zdrojem potravy – odtud název „chlebovník“.
Korkový dubje rozšířen na jihu ostrova v okolíPorto-Vecchioa obceFigari. Menší naleziště se nacházejí také na severu, například u Saint Florent. Strom lze loupat každých 10 až 20 let a získat tak přírodníkorek.
Blahovičník, který rychle roste a odpařuje velké množství vody, se často vysazuje v bažinatých oblastech odvodněných kvůli boji s malárií. Blahovičník dorůstá výšky až 40 m a má stříbřitě šedou kůru, jejíž odumřelé části obvykle visí z kmene dolů ve svislých úlomcích a pásech. Listy jsou dlouhé a srpovité a stejně jako plody stromu vyzařují kořeněnou vůni. Plantáž stromů, z nichž některé dosahují majestátní velikosti, se nachází v zálivu Porto na západním pobřeží; v tamním háji se mimo jiné nachází místní kemp.
Pokud to půdní podmínky dovolí, daří se až do nadmořské výšky kolem 400 metrů i dalším rostlinám, které se vyskytují v celém Středomoří, jako jsoucypřiše,olivovníky,oleandry,platany,citlivkyadatlové palmy. Mezi důležité zemědělské plodiny v této nadmořské výšce patřícitrusy(citrony,pomeranče,klementinky,limetky),fíky,mandloně,broskvoněavinná réva.
Na Korsice žije velké množství ptáků. Známým příkladem jeorlosup bradatý(Gypaetus barbatus), který spolu s ikonickýmsupem bělohlavýmslouží jako "uklízeč" životního prostředí, protože odstraňuje zbytky uhynulých zvířat, a tím omezuje šíření infekčních mikrobů a nemocí. Mezi další ptačí druhy, které lze pozorovat, patřísova pálená,skalník modrý,jeřáb popelavý,brhlík korsický,orel skalní,plameňák růžový,orel mořský,sokol stěhovavý,luňák červený,rybák malýabukač velký. V některých případech je Korsika izolovanou částí rozšíření druhu, v jiných případech je nejvzdálenějším bodem areálu druhu. Například poddruhvrány šedé(Corvus cornix cornix) se vyskytuje na Korsice, ale nikde jižněji.
Na Korsice žije velké množství plazů a obojživelníků, jedním z chráněných druhů je citliváželva zelenavá, která se vyskytuje v regionálním přírodním parku A Cupulatta u Vero a Moltifao. Častí jsou také korsičtí mlociEuproctus montanusaSalamandra corsica, plaz gekon evropský (Euleptes europaea),gekon tureckýa žlutá a zelenáužovka obojková.Želvu bahennílze spatřit zejména ve vodách ústí řeky Fango, na jihuArrondissementu Calvi, v laguně Biguglia a Pietracorbara.
Pobřežní vodyjsou bohaté naryby, vyskytuje se zde přibližně 300 druhů mořských a slaných ryb. V tekoucích vodách se vyskytujípstruziaúhoři, z nichž někteří jsou zarybňováni. To způsobuje problémy zejména původnímu středomořskémupstruhu potočnímu, který se častěji vyskytuje jen v několika málo vodních tocích na ostrově. Další specialitou korsických sladkých vod jsou sladkovodníkrevety, které se často vyskytují v dolních tocích menších řek.
Volně žijící savci nejsou vzhledem k poloze ostrova, hornatému reliéfu a intenzivnímu lovu příliš rozmanití. Dominantním savcem Korsiky je dnesprase divoké.Muflonse stal vzácný, protože byl v celé Evropě vyhuben intenzivním lovem a přežívá pouze na Korsice a Sardinii. Na Korsice přežily pouze dvě populace, a to v masivu Monte Cinto severně od Calacuccia a v oblasti kolem Col de Bavella mezi Zonzou a Solenzarem. Poblíž Venaca v masivu Monte Rotondo byli mufloni reintrodukováni, aby postupně znovu osídlili celý hlavní hřeben korsických velehor.
Korsický trpasličí jelen byl na Korsice vyhuben a jako poddruh mohl přežít pouze na Sardinii. Mezitím byla sardinská zvířata reintrodukována na sousední ostrov na severu. V makchii a garrigue žije mimořádně vzácný korsický zajíc,lasice kolčava,liška obecnáa korsickákočka divoká, jejíž druh nebyl dosud identifikován. U mysu Corse a vBonifáckém průlivuse při přesunech z jedné prolákliny Středozemního moře do druhé vyskytují zejménavorvania různídelfíni.
V 50. letech 20. století byli volení zástupci z centra ostrova a lovecké a rybářské spolky znepokojeni úbytkem loveckých a rybářských zdrojů. Proto bylo v roce 1963 založeno Sdružení na ochranu korsické přírody.Od roku 1968 se Generální rada snažila organizovat a rozšiřovat chráněná území. Mise byla svěřena biologům, mezi nimiž byl i François Bourlière, předsedaMezinárodního svazu ochrany přírody. Výsledná zpráva potvrdila, že Korsika má pestrouflóruifaunua doporučila vytvoření regionálního přírodního parku, který by zahrnoval především horské oblasti, a vytvoření „chráněných rozvojových zón“, které by regulovaly územní plánování a hospodářskou činnost. V roce 1970 zpráva Meziresortní delegace územního plánování a regionální atraktivity zdůraznila „ohromující krásu ostrova “.
V roce 1972 byl vytvořenRegionální přírodní park Korsika(Parc Naturel Régional de Corse), který chrání vzácné druhy zvířat a rostlin. Cílem při založení parku byla ochrana přírody a památek a podpora hospodářského a sociálního rozvoje prostřednictvím cestovního ruchu a „obnovy venkovského života “.Po rozšíření se rozkládá na ploše 4 402 kmna území 178 obcí, což představuje 8 % obyvatelstva ostrova a 51 % jeho území.Zahrnuje i záliv Golfe de Porto, i přírodní rezervaci Scandola (zapsanou na seznamu světového dědictví UNESCO) a nejvyšší hory ostrova. V parku žijí dva ohrožené poddruhy kopytníků,muflon evropský(Ovis aries musimon) a jelen korsický (Cervus elaphus corsicanus). Korsický jelen byl znovu vysazen poté, co byl vyhuben v důsledku nadměrného lovu. Tento korsický poddruh je stejný jako ten, který přežil na Sardinii.
Povědomí o životním prostředí se na Korsice objevilo velmi brzy, na konci 50. let 20. století. V 60. letech francouzská vládaMichela Debréhorozhodla bez konzultace s volenými zástupci o vytvoření jaderného experimentálního centra v nepoužívaných dolech Argentella jižně odCalvi.Mobilizace proti vládnímu záměru vedla k tomu, že místo bylo přeneseno doPolynésie. V roce 1963 byli korsičtí volení zástupci mobilizováni projektem elektrického vedení spojujícíhoSardiniisToskánskem. To vedlo k prvním protestům proti plastifikaci na konci šedesátých let.
V roce 1973 zasáhla ostrov velká ekologická událost. Jednalo se o aféru sčerveným kalem, do níž byla zapojen italský chemický podnikMontedison, který u pobřeží cap Corse vylilaoxid titaničitý, což způsobilo velké znečištění moře červeným kalem.V Ajacciu a Bastii byly uspořádány demonstrace. Vláda sama ani společně s Itálií nezasáhla, aby únik zastavila32. Následujícího roku byli manažeři společnosti odsouzeni u soudu vLivornua jedna z lodí společnosti byla zničena.
Korsický nacionalismus si jako jeden z hlavních cílů zvolilochranu životního prostředí. V 80. letech 20. století vyvolala silný odpor výstavba tepelné elektrárny Vazzio. Od tohoto období byly na seznam zařazeny četné přírodní lokality: přírodní rezervace Scandola, poušť Agriates a Bonifacký průliv.V 90. letech 20. století se hnutí snažilo bránit průjezdu ropných tankerů přesBonifacký průliv.V roce 1991 byly na korsické shromáždění delegovány pravomoci v oblasti ochrany životního prostředí27. V posledních zhruba dvaceti letech vedlo znečištěníStředozemníhoaTyrhénského mořeke vzniku „ostrovů“ v důsledku hromadění plastového odpadu.V roce 2016 byl místní samosprávě přidělen víceletý energetický program oddělený od programu přijatého na národní úrovni, čímž získala další nástroj pro ekologický a energetický přechod.
Z politického hlediska je Korsika začleněna do francouzského státu jako samostatný region "Collectivité territoriale" zvanýCollectivité territoriale de Corse(CTC), který se skládá ze dvoudepartementů:Corse-du-Suds hlavním městemAjaccioaHaute-Corses hlavním městemBastia.Tyto departementy se dělí do celkem pětiarrondissementů, ty tvoří celkem 52 místních kantonů, do nichž patří všech 360 obcí ostrova, z nichž mnohé mají méně než 100 obyvatel. Hlavním městem regionu je Ajaccio, kde sídlí výkonná rada (místní vláda) a korsické shromáždění.
Před rokem 1975 byla Korsika departementemfrancouzského regionuProvence-Alpes-Côte d'Azur. V roce 1975 byly rozdělením dosud jednotného departementu Korsika vytvořeny dva nové departementy, Haute-Corse a Corse-du-Sud.
V březnu 1982 byl přijat zákon, který Korsice přiznal status územního celku (collectivité territoriale) a zrušil Korsickou regionální radu. Na rozdíl od regionálních rad má korsické shromáždění výkonnou moc nad ostrovem.
V roce 1992 byly v územním celku Korsika vytvořeny tři instituce:
Místní referendum konané v roce 2003, jehož cílem bylo zrušení dvoudepartementůa vytvoření územního celku s rozšířenými pravomocemi, bylo těsně zamítnuto. Otázkakorsické autonomiea větších pravomocí korsického shromáždění však nadále ovlivňuje korsickou politiku.
Současné správní uspořádání ostrova vzniklo na základě řady postupných reforem, z nichž poslední, jejímž cílem bylo sjednotit oba departementy a dát územnímu celku větší pravomoci, byla po schvalovacím referendu konaném v roce 2003 těsně zamítnuta. Proti reformě se postavili jak zaujatější zastánci silného centralismu francouzského státu, kteří se obávali, že by udělení příliš širokých autonomií mohlo být nebezpečným precedentem, tak korsičtíseparatisti, kteří v reformě viděli záminku pro to, aby centrální stát mohl jednou provždy uzavřít korsickou kapitolu tím, že jí udělí správní uspořádání, které v každém případě stanoví autonomie a pravomoci, jež jsou obecně méně rozsáhlé než ty, které mají například italské a španělské regiony se zvláštním statutem nebo německéspolkové země.
Různá regionalistická politická hnutí (nacionalisté) tuto situaci zpochybňují a požadují mimo jiné mnohem rozsáhlejší daňové úlevy a výhody, než má ostrov v současné době, větší autonomii místních samospráv, oficiální uznáníkorsičtinya v případě radikálnějších politických skupin i úplnou nezávislost na Francii. Četné průzkumy veřejného mínění v tomto ohledu opakovaně ukázaly, že zatímco většina korsického obyvatelstva je v zásadě pro režim autonomie v rámci Francie (vzorem je pro ně zvláštní statut sousední Sardinie), pouze menšina (v současnosti 10-15 %) se hlásí k nezávislosti.
Centrální stát nechce ani diskutovat o přímé nezávislosti (mimo jiné se obává, že korsická otázka by mohla být nebezpečným precedentem a příkladem pro další jeho regiony – především zámořské departementy, ale také baskické provincie – a vést k částečnému rozdělení samotné Francie) a vzhledem ke své ústavě, která předpokládá silně centralizovaný stát, nemá ani velký manévrovací prostor pro udělení skutečně rozsáhlé místní a regionální autonomie.
Na druhé straně má Korsika od své anexe v roce 1769 pro Francii klíčové strategické a vojenské postavení, stejně jako Sardinie pro Itálii (přítomnost důležitých letek stíhacích bombardérů na letecké základně Solenzara): také v koordinaci s Itálií aNATOjsou velké části korsického a sardinského území spolu s přilehlými moři zatíženy poměrně rozsáhlýmivojenskými prostorya mezinárodními střelnicemi.
Na Korsice již nejsoudepartementymístními orgány, ale pouze územními jednotkami. Ostrov je rozdělen na dva departementy:Corse-du-Suds hlavním městemAjaccioaHaute-Corses hlavním městemBastia.
Korsické departementy se následně dělí na pětarrondissementů:
Od poloviny 19. století až do začátku 21. století Korsiku politicky ovládalo jen několik rodin. Korsiku dlouhou dobu charakterizovalklientelismus, což částečně vysvětluje dlouhověkost některých poslanců. Nicméně jeho kořeny sahají hlouběji než jen k prosté výměně přízně výměnou za podporu ve volbách a sahají až do středověku ke klanovým strukturám.
Až do koncedruhé světové válkybyla dominantní stranouRadikální strana, v jejímž čele stál poslanec z Calvi Adolphe Landry, který byl několikrát i ministrem, stejně jako François Pietri, který patřil k Demokratické alianci. V konkurenci sgaullistickýmhnutím aFrancouzskou komunistickou stranousi Radikální strana dokázala udržet hegemonii na severu ostrova, ačkoli starosta Bastie Jacques Faggianelli se přidal ke gaullistům. Na jihu se hlavní politickou silou stali gaullisté, zejména díky získání starostenských postů vAjacciuaPorto-Vecchiu.
Od územních voleb v roce 2010 získaly autonomistické a nacionalistické strany náskok před tradičními stranami. V komunálních volbách v roce 2014 zvítězil Gilles Simeoni jako starosta Bastie a v roce 2020 ho následoval Jean-Christophe Angelini, který získal post starosty Porto-Vecchio.V územních volbách v roce 2021 si autonomistické a nacionalistické síly udržely většinu, kterou mají od roku 2015.
Korsika již dlouho trpíorganizovaným zločinemmafiánskéhotypu. Korsická mafie je napojena jak na francouzské podsvětí, tak na italské skupiny organizovaného zločinu, ale i na zeměseverní AfrikyaLatinské Ameriky.Zrodila se na Korsice na začátku 20. století, rozšířila hlavně vMarseille, v 60. letech řídila celosvětově známouFrancouzskou spojku, síť výroby a pašování heroinu. Působila v dalších nelegálních aktivitách (přepadení, vymáhání výpalného, kasina, nelegální hrací automaty, obchod s dalšími drogami a prostituce). Od 80. let se částečně přeorientovala na svůj rodný ostrov a od té doby její vliv nadále rostl. V té době se zrodil gangBrise de Mer, který se později stal jednou z největších zločineckých skupin na Korsice a ve Francii.
Od konce prvního desetiletí 21. století trápily korsickou mafii násilné vnitřní konflikty, které měly (do roku 2013) na Korsice za následek přibližně 102 vražd. Dnes se korsická mafie skládá z mnoha rodin, spojenců i rivalů, podle zprávy z roku 2022 ji tvoří 25 zločineckých skupin. Známými skupinami korsické mafie jsou gangVenzolasca(přezdívka podle vesnice Venzolasca na severu Korsiky, odkud pocházejí klíčoví členové gangu), považovaný za nástupceBrise de Mer.Aktivní je takéPetit Bar Gangz Ajaccia. Policejní vyšetřování bylo ztíženo politickým vlivem. Teprve když se vyšetřování ujala nová speciální jednotka v Marseille, byla skupina v roce 2020 rozbita.
Korsika má podobnou tradici banditismu a kriminality jako na jihu Itálie s množstvím zločineckých skupin, které se skládajícího z několika až několika desítek členů. Důležité jsou jejich vazby na politické a ekonomické kruhy, stejně jako jejich vliv na území prostřední vymáhánímvýpalného. Na rozdíl od italských mafiánských klanů, jejichž struktura přetrvává po generace, různé skupiny se smrtí svých zakladatelů zanikají. Jejich dědicové se rozptylují do dílčích skupin, uzavírají spojenectví se starými konkurenčními skupinami nebo čelí vzniku nových gangů.
Násilí je na ostrově časté, Korsika je regionem Evropy, a tedy i Francie, s nejvyšším počtemvraždza rok na obyvatele.Např. v roce 2010 bylo ve Francii spácháno 682 úmyslných vražd, z toho 28 na Korsice.Míra vražd je tedy na ostrově jedna na 10 800 obyvatel, zatímco na pevnině jedna na 95 000 obyvatel.
S 371 zavražděnými za téměř třicet let k dubnu 2014 byla míra vražd na obyvatele na Korsice vyšší než naSicílii(přestože je rodištěmmafie) a nejvyšší v Evropě. Je to také region ve Francii, kde bylo zavražděno nejvíce veřejných činitelů (starostů, prefektů atd.), celkem 11.
Hrubý domácí produkt(HDP) Korsiky činil za rok 2022 10,3 mld euro.Ve srovnání s hrubým domácím produktemEvropské unievyjádřeným ve standardukupní sílydosáhla Korsika v roce 2022 indexu 79 (za rok 2011 to bylo 87), když EU má index 100.V roce 2023 činila míra nezaměstnanosti 6,9 % (celá Francie 7,3  %).Korsika je z ekonomického hlediska jedním z nejchudších a nejvíce znevýhodněných francouzských regionů, a to i přes výrazný rozvoj cestovního ruchu v poválečném období.
Celkem 80 % ekonomicky aktivního obyvatelstva je zaměstnáno vsektoru služeb,na Korsice není žádný významný průmysl. Zpracovatelský průmysl se v podstatě omezuje na zemědělské produkty a stavebnictví. Většina výrobků vyráběných na ostrově, jako například tradiční místní kapesní nože, se prodává na místě turistům. Hlavními vývozními artikly Korsiky jsou žula a mramor,třísloviny,korek, sýry, víno, citrusové plody, olivový olej a cigarety.
Korsická mafie má značný vliv na místní ekonomiku a od 80. let 20. století začala být na svém domovském ostrově stále aktivnější. Působí zejména v oblasti stavebnictví a nakládání s odpady a vydělává také na pohostinství (viz sekce Mafie vyše).
Navzdory nedostatkurovinbylo na Korsice vždy převažující činnostízemědělství.Tvoří pouze 1,5 % hrubého domácího produktu regionu a 3,5 % pracovních míst, pokud vezmeme v úvahu celý zemědělsko-potravinářský sektor. Deset procent zemědělských podniků vytváří 40 % celkových příjmů ze zemědělské činnosti. Užitnázemědělská plochačiní pouze 37 %, což vysvětluje nízký podíl zemědělství na regionálním HDP. Korsické zemědělství je založeno na dvou pilířích:vinařstvíaovocnářství– zejména produkcicitrusových plodů– zatímco živočišná výroba klesá.Chráněné označení původu (Appellations d'origine contrôlée) umožnila některým z těchto produktů, jako jsou sýry Brocciu a vína Patrimonio, získat uznání i za hranicemi ostrova.
Důvodů poklesu zemědělské produkce je několik, mimo jiné demografický vývoj, problémy s modernizací a specifická struktura půdy na ostrově.Od roku 2010 však počet zemědělských podniků opět roste, přičemž Korsika je jediným regionem, který se v této situaci nachází. Podle posledního zemědělského sčítání se na ostrově nachází 2 943 zemědělských podniků. Dvě třetiny z nich se nacházejí v departementu Haute-Corse. V reakci na tyto výzvy zavedl ostrov politiky na podporu krátkých dodavatelských řetězců potravin,ekologického zemědělstvía zachování tradičního know-how.
Rybolov zůstává významnou hospodářskou činností, i když v porovnání s ostatními odvětvími okrajovou. Okolní vody jsou bohaté na zdroje a nabízejí kvalitní produkty, ale jeho rozvoj brzdínadměrný rybolova přísné předpisy EU.
Od roku 2016 má Korsika vlastní víceletý energetický program, který je nezávislý na programu přijatém na národní úrovni. Tento region je jedním z nejpokročilejších, pokud jde oobnovitelné zdroje energie. Zůstává vysoce závislá na spotřebě energie, která se z 87 % dováží (včetně pohonných hmot).
Ostrov má dvětepelné elektrárny, jednu v průmyslové zóně Vazzio u Ajaccia – v provozu od roku 1983 – a druhou u Lucciany. Celková kapacita obou elektráren je 191 MW.Nová elektrárna má nahradit elektrárnu v Vazzio, která je považována za zastaralou. Obě elektrárny již nesplňují evropské ekologické normy, jelikož jsou poháněny topným olejem, což má významný dopad nauhlíkovou stopuKorsiky, která činí přibližně 481 gramů CO₂/kWh. Kromě tepelných elektráren je ostrov vybaven sedmivodními elektrárnami, které jsou napájeny ze čtyř přehrad. S globálním oteplováním se výroba elektřiny z těchto elektráren neustále snižuje.Ostrov má také čtyři plynové turbíny.Na ostrově se nacházejí dva parkyvětrných elektráren, jedna na mysu Corse na území obcí Ersa a Rogliano a druhá poblížCalenzany.
Řemeslajsou ústřední součástí kulturního dědictví Korsiky. Řemeslníci na ostrově udržují techniky předávané z generace na generaci. Výroba korsických nožů,curnicciolu, je živou tradicí, přičemž každý kus je jedinečný a ručně vyrobený.Hrnčířství,košíkářstvíakožedělnávýroba jsou dalšími příklady řemeslné výroby, která stále obohacuje místní kulturu. Řemeslníci jsou často strážci starých technik, které se snaží zachovat a zároveň inovovat tak, aby vyhovovaly současným požadavkům.
Industrializacena ostrově byla vždy slabá. Průmyslový sektor na Korsice je poměrně skromný a zaměřuje se především na potravinářský průmysl, stavební materiály a řemesla. Hnací silou tohoto odvětví jsou potravinářské podniky, zejména ty, které se zabývají zpracováním místních produktů (sýry, uzeniny, džemy atd.). Hlavní průmyslové areály se nacházejí v Bastii a jejím okolí. Největší podnik na ostrově se však nachází poblíž Ajaccia. Průmysl se na zaměstnanosti v regionu podílí pouze 7 %,což je podobná situace jako v 60. letech minulého století.Počet podanýchpatentůse pohybuje kolem 4 na 100 000 obyvatel, zatímco ve zbytkumetropolitní Franciepřipadá 144 patentů na 100 000 obyvatel. Kromě toho malá velikost podniků a nedostatek moderní infrastruktury omezují schopnost ostrova rozvíjet konkurenceschopnější průmyslové odvětví.
Cestovní ruch tvoří 31 %hrubého domácího produktuostrova.Ostrov dlouho neměl pověst turistické destinace285 . Bylo to až v polovině 19. století, zejména díky archeologovi Prosperu Mériméeovi, který Korsiku označil za „domov člověka“. Po dlouhou dobu se cestovní ruch soustředil na několik málo míst:Ajaccio, které se stalo hlavním přímořským letoviskem ostrova, Porto a Piana v Portském zálivu aVizzavona, kam jezdili angličtí turisté na pěší túry a kde se nachází „Cascade des Anglais“ (Anglické vodopády), dnes na dálkové pěší traseGR 20. První angličtí turisté přijeli na Korsiku v roce 1860.
Od roku 1949 byl cestovní ruch považován za způsob, jak podpořit a oživit ekonomiku ostrova.V roce 1957 otevřel Club Méditerranée středisko vPorto-Vecchio.Dnes je region nejvíce specializovaný na toto odvětví, které představuje 11 % regionální zaměstnanosti.Na ostrově se ročně uskuteční v průměru 9,5 milionu přenocování, z toho 60 % v létě. Výdaje turistů se v roce 2011 odhadovaly na 2,5 miliardy eur. Z toho na dopravu připadá 24 %.Přístav Bastia přivítá ročně 2 mil. cestujících na lodích, Ajaccio 850 tisíc (za rok 2023).Třemi hlavními turistickými centry jsou záliv Ajaccio, záliv Porto-Vecchio a Balagne.
Ekoturistikase na ostrově silně rozvinula v 70. letech 20. století, kdy byla vytvořena vysokohorská dálková pěší trasaGR 20a vytvořenkorsický regionální přírodní park. Hlavními navštěvovanými přírodními lokalitami jsou bizarníAiguilles de Bavella, ostrovy Sanguinaires, Calanches de Piana – a tím i záliv Porto – a záliv Sagone.Velmi oblíbený je také mys Corse. Více než 90 % hotelů, kempů a prázdninových vesnic se nachází v pobřežních oblastech.Balagne je v současnosti oblastí nejvíce závislou na cestovním ruchu, který v letním období zajišťuje 40 % místních pracovních míst.Od roku 1976 se mnoho turistických infrastruktur stalo terčem bombových útoků nebo útoků.
Korsika má tři lyžařská střediska: Asco-Stagnu, Val d'Ese a Ghisoni-Capanelle. Na konci 80. let 20. století existovaly plány na vybudování čtvrtého střediska,které však nikdy nebylo vybudováno.
Korsika je velmi izolovaný a roztříštěný region, což má doposud významný vliv na kvalitu spojení. Celková délka silniční sítě ostrova je necelých 8 500 km.Silnice se značně liší šířkou a kvalitou. Mezi většími městy jsou dobře rozvinuté hlavní silnice, které jsou označeny jakoroutes territoriales(regionální silnice). Naopak ve skalnatých oblastech západního pobřeží a v horách se nacházejí úzké silnice ve špatném stavu, které lze používat pouze jako jednosměrné. Na rovinatém východním pobřeží je dopravní situace o něco lepší. V současné době je 62 % obcí vzdáleno od Ajaccia nebo Bastie více než hodinu jízdy autem.Doba jízdy mezi Ajacciem a Bastií je 2 hodiny 30 minut.
Většina silnic byla budována od 19. století. Dlouhou dobu byly jednotlivé kraje a kantony izolovány od ostatních, protože doprava byla velmi obtížná.Dopravní podmínky mohou být velmi obtížné, zejména v zimě. Některé průsmyky, zejména průsmykVizzavovau Bocognana, průsmyk Sorba u Ghisoni a průsmykBavellau Zonzy, mohou být uzavřeny, což blokuje hlavní dopravní trasy. Míra automobilizace, tedy počet osobních automobilů na 1000 obyvatel, je 775 (za rok 2022).
Současnou korsickouželezniční síťtvoří dvě tratě smetrovým rozchodemo celkové délce 232 km.Od roku 1984 ji vlastnilaSNCFa v roce 2002 byla předána Collectivité de Corse. Hlavní trať vede z Ajaccia do Bastie přes Corte a průsmyk Vizzavona, zatímco druhá trať se odklání v Ponte-Leccia a vede doCalvipřes Ile Rousse. Přepravní výkon na železnici za rok 2023 dosáhl 45 milionů osobokilometrů (pro porovnání v České republice 38 000 mil. oskm, tedy skoro 850× více).V letním provozu v roce 2024 jezdily mezi Ajacciem a Bastií 4 spoje v každém směru, přičemž jízdní doba činila necelé 4 hodiny. Mezi Bastií a Calvi (přes Ponte-Leccia) 4 přímé spoje v každém směru za 3 hodiny a 3 další s přestupem v Ponte-Leccia. Třetí linka spojující Bastii (přes odbočku v Casamozze) sPorto-Vecchiobyla zrušena v roce 1945 po druhé světové válce.Plánuje se znovuotevření úseku Casamozza–Folelli. Trať mezi Ajacciem a Sartène byla plánována, ale nikdy nebyla postavena.V 60. letech 20. století se uvažovalo o zrušení celé železnice na ostrově, ale vzhledem k protestům obyvatelstva vláda své rozhodnutí zrušila.
Až do roku 1830 se námořní plavba uskutečňovala výhradně plachetnicemi. Plavba mezi Marseille a L'Île-Rousse mohla trvat až osm dní. První parníky zakotvily v Ajacciu a Bastii v roce 1830.Korsika je dobře spojena s evropskou pevninou (Itálií a Francií) různýmitrajektovýmilinkami. Nejrušnějším námořním přístavem ostrova je Bastia, kterou v roce 2023 prošlo 2 miliony cestujících.Druhým nejrušnějším přístavem je Ajaccio (850 tisíc cestujích), následujíL'Île-RousseaBonifacio.Menší trajektové přístavy mají také Propriano aPorto-Vecchiona jihu, kam jezdí sezónní trajekty z Francie (Marseille), zatímco do přístavuBonifaciojezdí pouze menší automobilové trajekty ze sousedního ostrovaSardinie.
Korsiku obsluhují tyto trajektové společnosti: Corsica Ferries/Sardinia Ferries (zeSavony,LivornaaPiombinav Itálii; zToulonuaNiceve Francii), Corsica Linea (zMarseilleve Francii), Méridionale (z Marseille, Toulonu a Livorna), Moby Lines (z Livorna aJanovav Itálii).
Podle odhadu z ledna 2024 má Korsika 355 528 obyvatel.Od 3. století př. n. l. až do 18. století byla Korsikavystěhovaleckýmúzemím. Na počátku 18. století zde žilo pouze 150 000 obyvatel ve srovnání s 250 000 obyvateliSardinie(její plocha je 2,8× větší). Poté, co se Korsika v roce 1769 stala součástí Francie, počet obyvatel ostrova klesl na úroveň obyvatelstva venkovského regionu jižní Francie (le Midi), zatímco počet obyvatel Sardinie výrazně vzrostl. V roce 1801 žilo na ostrově přibližně 160 000 obyvatel. O sto let později měl 295 000 obyvatel a v předvečerprvní světové válkyvíce než 300 000 obyvatel. Korsiku následně postihl demografický pokles, který trval až do 50. let 20. století.Mnoho lidí v té době odešlo z ostrova za prací – mnohoKorsičanůse stalo úředníky koloniální správy vIndočíněnebo valžírskýchdepartementech – nebo za studiem, zejména do Paříže,MarseilleneboNice.Demografický růst se opět nastolil v 60. letech, kdy došlo k pozitivnímupřirozenému přírůstku, ke zvýšeníimigracea k návratům tzv.Černých nohze severní Afriky.V současné době žije mimo ostrov přibližně 700 000 Korsičanů.
Hustota zalidněníje pouhých 40 obyvatel/km, což je mnohem méně než na jinýchstředomořských ostrovech, jako jeSicílieneboBaleáry, ale blíží se sousední Sardinii.Od 70. let 20. století však nacionalisté poukazují na riziko "balearizace ostrova ".V Ajacciu a Bastii dnes žije více než 60 % obyvatel ostrova.Korsika se vyznačuje přítomností "prázdných míst", zejména ve vnitrozemí.Hustota zalidnění ve vnitrozemí je tak velmi nízká (10 obyvatel/km).
V roce 2013 činila celkováplodnost1,55 dítěte na jednu ženu.Míra porodnostive výši 9,4 % zůstává pod průměrem kontinentální Francie.Podle prognóz francouzského národního institutu pro statistikuINSEEby Korsika v roce 2050 měla mít 385 000 obyvatel.Korsika je druhým regionem z hlediska čisté migrace poNové Akvitánii.
Kromě toho se od počátku 21. století měnívěková pyramida. Podíl staršího obyvatelstva se stále zvyšuje, a to jak v důsledku prodlužování střední délky života, tak i příchodu důchodců zkontinentální Francie.
Většina z významnějších sídel se nachází na pobřeží, zejména Porto-Vecchio, Propriano, Calvi a L'Île-Rousse, zatímco jen několik je ve vnitrozemí, předevšímCorteaSartène. V Corte sídlí Korsická univerzita Pascala Paoliho, zatímco Calvi, L'Île-Rousse, Porto-Vecchio a Propriano jsou přímořská letoviska a přístavní města. Vzniká duopol měst Ajaccio/Bastia, jelikož na tato dvě města připadá 60 % obyvatel, 65 % pracovních míst a 66 % příjmů. Kamenitý charakter půdy, zejména v Nebbio, Alta-Rocca a v blízkosti pouště Agriates, částečně vysvětluje nízkou úroveň urbanizace ostrova v důsledku čehož žije 75 % obyvatel na pobřeží.
Níže následuje seznam deset největších obcí podle počtu obyvatel.
Francouzštinaje úředním a nejrozšířenějším jazykem na ostrově. Až do roku 1859 byla úředním jazykemitalština,kdy byla nahrazena právě francouzštinou.Korsičtina(corsu), menšinový jazyk úzce příbuzný středověkétoskánštině(toscano), má lepší vyhlídky na přežití než většina ostatních francouzských regionálních jazyků: Korsičtina je zde po francouzštině druhým nejrozšířenějším jazykem. Od anexe ostrova Francií v 18. století je však korsičtina pod silným tlakem francouzštiny a dnes se odhaduje, že pouze 10 % obyvatel Korsiky používá tento jazyk jako rodný a pouze 50 % jej ovládá na nějaké úrovni.
Rozdělení mateřského jazyka na Korsice:
Korsičtina se dělí na dvě hlavní nářečí: cismuntanu a ultramuntanu, kterými se mluví severovýchodně a jihozápadně od linie Girolata-Porto Vecchio. Toto rozdělení bylo způsobeno masivním přistěhovalectvím zToskánska, ke kterému došlo na Korsice v obdobíraného středověku: v důsledku toho se cismuntanu velmi přiblížilo toskánským dialektům a stalo se součástí italsko-dalmatské jazykové skupiny, zatímco ultramuntanu si zachovalo své původní rysy, díky kterým se mnohem více podobá jihorománským jazykům, jako jesardinština(sardu).Kvůli rozdílům mezi hlavními nářečními varietami proto mnozílingvistéřadí korsičtinu k italsko-dalmatským jazykům,zatímco jiní ji považují za jihorománský jazyk.
Stále méně lidí mluvíligurským dialektem, známým jakobunifazzinu,na dlouholetém jazykovém ostrově Bonifacio, a v Ajacciu dialektemaghjaccinu. V Cargèse, vesnici založené řeckými přistěhovalci v 17. století, je tradičním jazykemřečtina.
Z cizích jazyků se podle oficiálního průzkumu regionální vlády nejvíce používáangličtina(39 %) aitalština(34 %).
V 70. letech 20. století byla Korsika regionem, který procentuálně přijímal nejvíce cizinců, předÎle-de-France(region Paříže).Podlesčítání liduv roce 2019 se 55,7 % obyvatel Korsiky narodilo na ostrově, 29,9 % pocházelo zkontinentální Francie, 0,3 % zezámořské Franciea 14,1 % se narodilo v cizině.
Většina zahraničníchpřistěhovalcůna Korsice pochází zMaghrebu(zejménaMaročané, kteří při sčítání v roce 2019 tvořili 29,0 % všech přistěhovalců na Korsice) a z jižní Evropy (zejménaPortugalciaItalové, 23,9 %, resp. 12,5 % přistěhovalců na ostrově).
Naprostá většina přistěhovalců na Korsiku přichází za prací. Většina z nich pracuje v zemědělství, jako dělníci nebo jako úředníci. Jsou soustředěni především vSartenais, Balagne a ve Východní nížině. Více než 50 % přistěhovalců usazených na Korsice uvádí, že nemá žádnou kvalifikaci.
Na Korsice vždy převládalo katolické náboženství a katolická církev.Hlásí se k ní 92 %Korsičanů.Diecéze ajaccijskápokrývá celý ostrov. Ke Sjednocené protestantské církvi Francie patří na Korsice pouze 250 rodin.
Jediná univerzita na ostrově je Korsická univerzita Pascala Paoliho (Università di Corsica Pasquale Paoli), která sídlí v Corte. založil jí v roce 1765Pasquale Paoli, znovu funguje od roku 1981. Na 3 fakultách a 5 ústavech studuje 5 000 studentů.Na Korsice funguje 36 středních škol a dalších 33 institucí dalšíhosekundárního vzdělávání(collège).
Z Korsiky pochází řada známých umělců a umělkyň:
Korsika byla osídlena již v prehistorických dobách, což dokládají megalitická naleziště, jako je například soustava menhirů ve Filitose. Tyto záhadné památky, z doby kole 1200 př. n. l., jsou jednou z nejstarších stop lidské přítomnosti na ostrově.Na ostrově se nacházejí i další významná prehistorická archeologická naleziště, zejména v Cucuruzzu a Capula u Levie. V průběhu staletí se na ostrově vystřídalo několik civilizací, z nichž každá zanechala svou stopu, odEtruskůpřesŘímany,Janovanyaž poPisány.Alériaje významnou archeologickou lokalitou, kde bylo objeveno a zachováno mnoho pozůstatků starověkého římského města, včetněfóra, termálních lázní a chrámů. Tyto vlivy se odrážejí v románské a barokní architektuře mnoha kostelů a kaplí rozmístěných po celém ostrově, například v kostele svatého Michala v Muratu, který je mistrovským dílem pisánskéhorománského umění. Na Korsice se nachází velké množství malých románských kaplí, zejména na jihu ostrova, s freskami, sochami a jedinečnou architekturou, často zasazených do přírody. Dlouho nebylo možné sestavit soupis ostrovního kulturního dědictví, jak vysvětlil archeolog a spisovatelProsper Mérimée: „Chudí, nikterak nadšení pro zbožnost, vykořisťovaní chamtivými guvernéry, Korsičané nikdy nebyli schopni pěstovat umění “.
Dalším aspektem korsického dědictví, který si zaslouží zvláštní pozornost, je korsická architektura. Obce na vrcholcích kopců, jako jsou Pigna aCorte, jsou symbolem korsického odporu proti invazi a cizí nadvládě. Domy z nasucho kladených kamenů s břidlicovými střechami svědčí o know-how předků přizpůsobeném klimatickým podmínkám ostrova. Janovské věže rozeseté podél pobřeží jsou tichými strážci této bouřlivé historie a připomínají dobu, kdy se ostrov musel chránit před piráty. Některá města mají jedinečné dědictví, jako napříkladBonifacio, které se tyčí na vápencových útesech a je místem, kde se nacházícitadelado ní vedoucí schodiště aragonského krále, vytesané do útesů a umožňující přístup do města od moře. Vesnice Sant'Antonino v Haute-Corse je středověká vesnice, která je zařazena mezinejkrásnější vesnice Francie.Nachází se na kopci, nabízí panoramatický výhled na oblast Balagne a je známá svými kamennými uličkami a autentickým půvabem.
Korsická hudba, zejména symbolická korsickápolyfonnípíseň, je součástí korsické identity a kultury, známé po celé Francii a Evropě. Na Korsice existují i další hudební formy a styly (jednohlasé,sborovéatd.), které souvisejí zejména s náboženským repertoárem (např.kancionály) nebo se soukromým či občanským životem (např. od ukolébavek po Lamenti/Vocceri). Spolu se Sardinií je Korsika jediným ostrovem ve Středozemním moři, kde se praktikuje polyfonní zpěv. Obě hudby jsou velmi ceněné místními obyvateli i návštěvníky.
Paghjella jepolyfonnímužský tříhlasí zpěv tradiční korsickélidové hudby, kdy každý zpívá nezávislou melodii. Střední hlas nese hlavnímelodii, druhý, nižší hlas doprovází a třetí, nejvyšší hlas zpívákoloraturu. K této tradici patří skupinyI MuvriniaA Filetta. V roce 2009 byla Paghiella zapsána na seznam nehmotného dědictví UNESCO.
Hudební nástroje (cetera, pivana, cialamella, riberbula, pirula, cassella...) jsou také nedílnou součástí tohoto hudebního dědictví, ale jejich role se zdá být menší ve srovnání se zpěvem, který se praktikoval při mnoha příležitostech již od starověku (náboženské oslavy, ale i hostiny, slavnosti, smuteční hostiny...). V moderní době se často jako podpora zpěvu při místních nebo rodinných oslavách používajíhousle.
Mezi známé hudebníky narozené na Korsice patříTino RossiaAlizée.
Na Korsice hrajímédiavýznamnou politickou roli. Často jsou v centru debat o autonomii, zachováníkorsičtinya dalších důležitých společenských otázkách ostrova. Média slouží jako platforma pro různé politické proudy, od korsických nacionalistů až po tradiční politické strany, a ovlivňují tak veřejné mínění a místní volby.
Redakční nezávislost korsických médií je někdy zpochybňována, zejména kvůli malé velikosti mediálního trhu na ostrově a z toho vyplývajícím ekonomickým a politickým tlakům. Korsická média nicméně zůstávají klíčovým prostorem pro vyjádření různých názorů a obhajobu místních zájmů.
Korsickýfilmje odrazem ostrovní společnosti, jejích radostí i napětí. Opakovaně se objevují témata jako vazba na zemi, rodina a konflikty identity. Korsičtífilmařise neváhají zabývat citlivými tématy, jako je násilí a nacionalismus, a zároveň oslavují krásu a rozmanitost své kultury. Již ve 20. letech 20. století se o ostrov začali zajímat francouzští filmaři, které fascinovala jeho divoká krajina a tradice předků. Tyto rané produkce, využívaly Korsiku pouze jako exotickou kulisu. V 50. a 60. letech však korsická kinematografie získala nový rozměr, když se objevili místní režiséři, kteří se snažili zachytit skutečnou podstatu ostrova. Tento vývoj ilustrují filmy jakoL'Enquête Corse(2004), v nichž se humor mísí s jemnou kritikou ostrovní společnosti. Ústřední roli v korsické filmové tvorbě hrají také dokumenty, které nabízejí autentický a často dojemný pohled na život na ostrově.
Tiskje zastoupen několika tituly, z nichž některé pokrývají celý region. Hlavními tituly regionálního denního tisku jsou:Corse-Matin(deník),Journal de la Corse(nejstarší deník na ostrově, založený v roce 1817),Stampa Paese, U Ribombu(v korsičtině),Arriti(korsicky),Corse Net Infos(pouze online),Corsica Infurmazione(pouze online),Alta Frequenza(pouze online),Kyrn(týdeník založený v roce 1969).
Televizena Korsice se vyznačuje přítomností místních kanálů, jako jeFrance 3 Corse ViaStella. Tento veřejnoprávní kanál hraje klíčovou roli při představování korsické reality, neboť přináší pořady, které se zabývají kulturou, historií a současnými problémy ostrova. France 3 Corse ViaStella rovněž vysílá obsah v korsičtině, čímž podporuje úsilí o oživení tohoto jazyka.
Korsickérozhlasové stanice, jako jeFrance Bleu RCFM, jsou rovněž důležitým prostředkem kulturního a jazykového šíření. Zabývají se místními tématy a zároveň vysílají pořady v korsičtině, čímž přispívají k životaschopnosti ostrovní kultury.
Od roku 2016 je funguje internetovádoména nejvyššího řádu.corsicavyhrazená pro jednotlivce, instituce nebo společnosti, které chtějí prokázat své spojení s Korsikou. Doménu spravuje Collectivité Territoriale de Corse, korsický územní orgán.
Korsická kuchynězaložena především na produktech ostrova a z historických a geografických důvodů má mnoho společného sitalskou kuchynía okrajově s kuchyní v okolíNice(Azurové pobřeží) aprovensálskou kuchyní.Jde o velmi bohatou a většinou i výživnoustředomořskou kuchyni. Mezi tradiční suroviny patříjedlé kaštany,těstoviny,noky,sýry,maso,ryby,vínoaolivový olej.
Oblíbená jezvěřina, napříkladdivoké prase(Cingale,Singhjari). Nechybí ani mořské plody a říční ryby, například pstruzi. Z korsického vepřového masa (porcu nustrale) se připravují lahůdky, jako jefigatellu(nazývané také ficateddu), z jater, coppa, šunka (prizuttu), lonzu. Charakteristický je sýrbrocciu(podobný ricottě), který se používá jako čerstvá přísada do mnoha pokrmů, od předkrmů (sturzapreti) až po zákusky (fiadone). Další sýry, jakocasgiu merzu(„zkažený sýr“, korsická obdoba sardinskéhocasu martzu) acasgiu veghju, se vyrábějí z kozího nebo ovčího mléka.Kaštanyjsou hlavní složkou při výrobě kaštanového chleba(pulenta castagnina), koláčů (falculelle), podobně se z nich vyrábí kaštanové pivo (značky Pietra, Furiani). Pulenta je korsický chléb z kaštanové mouky, vody a soli, která má podobu měkké hnědé koule nebo placky posypané kaštanovou moukou.
Těstovinové pokrmy a těstoviny jako příloha k masitým pokrmům jsou běžnější než ve většině ostatních francouzských provincií. Existuje mnoho druhů ovčích a kozích sýrů, například Brocciu, syrovátkový sýr z ovčího nebo kozího mléka.
Na Korsice se vyrábí široká škálavín: červená vína, růžová vína, bílá vína, tichá i šumivá, suchá i sladká. Za tuto rozmanitost je zodpovědný reliéf a různé půdy.Vinná révase pěstuje až do nadmořské výšky kolem 300 metrů. Tradičně se pěstují odrůdy Cinsault, Carignan,Grenache, Ugni Blanc aSyrah. Nově se k nim přidávajíCabernet Sauvignon,Chardonnay, Viognier,MerlotaRulandské modré. OdrůdyNiellucciu, Sciaccarellu a Vermentinu mají regionální význam.
Nechybí ani další druhy alkoholů, odaquavity(brandy), ovocnábrandyEau de vie, whisky,pastisDamiaž po slavný aperitiv „Cap Corse“.
Většina korsických fotbalových klubů je v současnosti rozeseta po pěti nejvyšších patrech francouzského fotbalu. AC Ajaccio a SC Bastia hrají v sezóně 2024–⁠⁠⁠⁠⁠⁠25 v Ligue 2, ačkoli oba kluby hrály v posledním desetiletí i v Ligue 1. FC Bastia-Borgo v současné době působí v Championnat National a Gazélec Ajaccio v Championnat National 3. ÉF Bastia dříve soutěžil v Regional 1, ale v roce 2021 se spojil s dalším korsickým týmem Association de la Jeunesse de Biguglia a vznikl Football Jeunesse Étoile Biguglia.
Tour de Corse jerallyepořádaná od roku 1956, která byla v letech 1973–⁠⁠⁠⁠⁠⁠2008 podnikemmistrovství světa v rallyea pozdějiIntercontinental Rally Challengeamistrovství Evropy v rallye. Tour de Corse se vrátila jako podnik mistrovství světa v rallye v roce 2015.
Korsika je obzvláště oblíbená mezi cyklisty a motorkáři, a to i díky kombinaci horských silnic a výhledů na moře. Závodní cyklisté oceňují tréninkový efekt náročných horských průsmyků na ostrově.
V roce 2013 poprvé zavítal na Korsiku cyklistický závodTour de France, a to v rámci svého 100. ročníku. V rámci takzvaného Grand Départ (Velkého odjezdu) začal na Korsice třemi etapami: z Porto-Vecchio do Bastie další den z Bastie do Ajaccia a třetí den z Ajaccia do Calvi.
Rozsáhlá dálková turistická trasaGR 20s četnými horolezeckými úseky láká mnoho pěších turistů. Horolezectví nabývá na významu od počátku 21. století. Četné bizarní skalní útvary, známé také jako „tafoni“, jsou mimořádně přilnavé. Nejznámějšími lezeckými centry jsou údolí Restonica a průsmyk Bavella.
Navzdory jižní poloze je na některých místech možné v zimě lyžovat. NaCol de Vergiomezi městy Porto a Calacuccia, pod horou Monte Renoso poblíž Ghisoni (Capannelle) a na náhorní plošině Plateau d'Ese severovýchodně od Bastelica se nacházejí tři menší lyžařské areály, každý se třemi až šesti vleky[32]. Další malý lyžařský areál se nachází poblíž Haut-Asco severně odMonte Cinto. Běžecké lyžování je možné na náhorní plošině Plateau de Coscione mezi Zicavu a Monte Incudine a nad Évisou.
V roce 2013 poprvé zavítal na Korsiku cyklistický závodTour de Francev rámci svého 100. ročníku. V rámci takzvanéhoGrand Départ(Velkého odjezdu) začal na Korsice třemi etapami: z Porto-Vecchio do Bastie další den z Bastie do Ajaccia a třetí den z Ajaccia do Calvi.
Celý ostrov je díky svému klimatu a převládajícím větrům oblíbenou oblastí proplachtěníawindsurfing, a to nejen pro Francouze. Jako výchozí body pro tyto sporty slouží řada dobře vybavených přístavů a marin.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůCorsena francouzské Wikipedii,Corsicana anglické Wikipedii,Corsicana italské Wikipedii aKorsikana německé Wikipedii.