Kurt Heinrich Meyer

Kurt Heinrich MeyerneboKurt Otto Hans Meyer(29. září 1883,Tartu- 14. dubna 1952,Menton) bylněmeckýchemik. Věnoval se především chemii vysokomolekulárníchpolymerůa je spoluautorem první podrobné učebnice chemie polymerů. Přehledně popsal přirozeně se vyskytujících organické polymery (celulóza,škrob,bílkoviny,kaučuk) a přiklonil se ke konceptumakromolekul, která byla v té době široce diskutována.
Meyer studoval u mnoha významných chemiků té doby, se kterými pak i spolupracoval. Byli to například nositeléNobelovy cenyErnest Rutherford,Adolf von BaeyerneboRichard Willstätter.
Meyer byl vynikající pedagog a mezi jeho četné studenty patřilEdmond Henri Fischer, který v roce 1992 obdržel Nobelovu cenu za medicínu. Meyer vedl Fischerovu doktorskou práci, která se zaměřila na izolaci a purifikacialfa-amylázy.Tato práce potvrdila, že se nejedná opolysacharid, ale oprotein. O alfa-amyláze bylo následně publikováno šestnáct vědeckých článků.
Meyer se narodil 29. září 1883 vestonskémTartu a byl synemfarmakologaHanse Horsta Meyera. Jeho otec také vyučoval na německy mluvící univerzitě vDorpatu.Celá rodina se brzy přestěhovala doNěmeckaa Meyer pak v letech 1892 až 1901 navštěvovalgymnáziumPhilippinum vMarburgu.
Po absolvování gymnázia nejprve studovalmedicínua potéchemiiv Marburgu,Lipsku,Freiburgu,LondýněaMnichově. V Lipsku získal Meyer doktorát v roce 1907 s disertační pracíUntersuchungen über Halochromiepod vedením Arthura Hantzsche.  Po získání doktorátu odcestoval na rok doAmeriky, naRutherfordovukatedru fyziky vManchesterua naRamsayhokatedru chemie vLondýně.
Po návratu v roce 1911 sehabilitovaluAdolfa von Baeyerav Mnichově za práci Stanovení rovnováhy keto-enolové tautomerie esterů octových esterů a stanovení obsahu enolu v keto-enol-tautomerních rovnováhách bromtitrací(On Keto-Enol tautomerism). Studie keto-enolovétautomeriea stanovení množstvíenoluve vzorcíchethylacetoacetátuprostoutitrací, mu přinesly reputaci mezi chemiky. Objevil také nové kopulační reakcediazoniových solía pracoval na možné průmyslové syntézeformamiduzoxidu uhelnatéhoaamoniaku. SFriedrichem Bergiusempracoval nahydrolýzechlorbenzenunafenol. Je po něm například pojmenován Meyer-Schusterův přesmyk a Meyerova metoda reverznítitrace.
Od roku 1914 zaprvní světové válkysloužil Meyer jakodělostřeleckýdůstojník. V roce 1917 byl přijat do Institutu císaře Viléma vBerlíně, kde prováděl výzkumné práce sFritzem Haberem.
Po skončení války působil na univerzitě v Mnichově pod vedenímRicharda Willstättera. Zde například izoloval čistou enolovou formuethylacetoacetátuaseptickou destilací, přičemž se vyhnul přítomnosti jakýchkoli nečistot, které by mohly katalyzovat konverzi na keto formu.
V roce 1921 Meyer opustil akademickou sféru. Přestoupil do agrochemické společnostiBASF AGvLudwigshafenu am Rhein, kde byl jmenován ředitelem výzkumných laboratoří. Vedl výzkumnou skupinu, která se věnovala především chemiibarviv. Sám se soustředil na chemii přírodních polymerů s vysokým obsahem polymerů. Velmi mu pomáhal mladý fyzikální chemik Herman Francis Mark. Své výsledky publikovali v roce 1930 a ty se staly základním kamenem budoucí chemie polymerů. Přehledně popsali přirozeně se vyskytujících organické polymery (celulóza,škrob,bílkoviny,kaučuk) a přiklonili se ke konceptu makromolekul. Tento koncept byl velmi podporovánHermannem Staudingerem.
Politická situace v Německu se zhoršovala, a proto v roce 1932 Německo opustil a nastoupil jako profesororganickéaanorganické chemiena univerzitu vŽenevě. Zpočátku mu dělalo problém přednášet ve francouzštině, ale i tady se stal úspěšným učitelem a znovu vybudoval výzkumnou školu. Spolupracoval zde především s Antoine Jean Alexandre van der Wykem (1902-1976), nizozemsko-švýcarským chemickým inženýrem, fyzikem a profesorem chemie na Ženevské univerzitě. Oba se věnovali studiucelulózy, propustnosti syntetickýchmembránatermodynamikouvelkýchmolekulvroztoku. Popsali teoriisvalové kontrakceanalogicky ke kontrakcigumy. Zkoumali strukturuamylopektinu, složkyškrobus rozvětveným řetězcem. Poslední roky života věnoval Meyer práci na krystalizaci, charakterizaci a specifičnostienzymů.
Meyer zemřel nečekaně v roce 1952 na prázdninovém výletě doMentonuve Francii. Jeho syn Horst Meyer studoval na univerzitách vŽenevěaCurychua od roku 1959 byl profesorem fyziky na americkéDukeově univerzitě. V roce 2005 odešel do důchodu.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůKurt Heinrich Meyerna anglické Wikipedii aKurt Heinrich Meyerna německé Wikipedii.