Lucembursko

Lucembursko, plným názvemLucemburské velkovévodství(lucemburskyGroussherzogtum Lëtzebuerg,německyGroßherzogtum Luxemburg,francouzskyGrand-Duché de Luxembourg), je malýzápadoevropskývnitrozemskýstát. Sousedící na západě a severu sBelgií, na východě sNěmeckema na jihu sFrancií. S rozlohou 2 586 kmje sedmým nejmenším suverénním státem v Evropě,žije v něm  661 000 obyvatel,což z něj činí jednu z nejméně zalidněných zemí v Evropě,i když s nejvyšším přírůstkem obyvatelstva;cizinci tvoří téměř polovinu obyvatelstva.Lucemburská kultura, lidé a jazyky je úzce propojena se svými francouzskými a německými sousedy. Úředními jazyky jsoulucemburština,němčinaafrancouzština.Lucembursko jezastupitelská demokracieakonstituční monarchie, v čele stojí velkovévoda. Jeho hlavní a nejlidnatější městoLucemburkje jedním ze čtyř institucionálních sídel Evropské unie (EU) a sídlem několika institucí EU, zejménaSoudního dvora Evropské unie.
Počátekdějin Lucemburskase obvykle klade k roku 963, kdy hraběSiegfriedzískal římské opevnění zvané Lucilinburhuc, a to odbenediktínskéhokláštera vTrevíru. Siegfriedovi potomci zvětšovali území sňatky, válkou avazalskýmivztahy. Na konci 13. století vládli již na značném území jakolucemburská hrabata. V roce 1308 se lucemburský hraběJindřich VII.stal římským králem a pozdějicísařem Svaté říše římské. Lucemburský rod běhemvrcholného středověkudokázal na císařský stolec prosadit čtyři panovníky. Jeden z nich,Karel IV., povýšil v roce 1354 hrabství navévodství. To bylo posléze inkorporováno doBurgundského kraje,Habsburského Nizozemí,Francouzského královstvía nakonec bylo ovládnutoNapoleonema začleněno doPrvní francouzské republikyacísařství. Současný stát vznikl naVídeňském kongresuv roce 1815. Roku 1839 byla čistě francouzsky mluvící část Lucemburska, takřka polovina území, postoupenaBelgii. Od té doby Lucembursko existuje ve stejných hranicích.
Lucembursko jerozvinutá zeměs vyspělou ekonomikou a jedním z nejvyšších světovýchhrubých domácích produktůdle parity kupní síly na obyvatele.Indexem lidského rozvojea rovnostíLGBT osobse řadí mezi nejvyšší v Evropě.Lucembursko je proslulé ochranou životního prostředí, podle indexuEnvironmental Performance Indexje šestou nejlepší zemí na světě.Země chce dosáhnout nulových emisískleníkových plynůdo roku 2050. Je zakládajícím členemOrganizace spojených národů,Severoatlantické aliance,Evropské unie,schengenského prostoru,eurozóny,Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvojaBeneluxu.
První lidé osídlili lucemburské území vpaleolitu, asi před 35 000 lety. Zhruba od roku 600 př. n. l. do roku 100 obývali území LucemburskaKeltové. Zdejší kmen byl znám jakoTreveři.Obýval oblast dolního toku řekyMoselyv jižních pásech rozlehléhoArdenského lesa(Arduenna Silva). Jejich hlavním centrem bylooppidumTitelberg. O Treverech vědí historikové relativně hodně díky tomu, že vstoupili do služebJulia Caesarapři jehogalském tažení. Byli s Římany nejvíce spolupracujícím galským kmenem a patrně se kulturně i dost romanizovali. Caesarovy komentáře v jehoZápiscích o válce galskéjsou nejstarším písemným dokladem o lidském osídlení území Lucemburska. Po Caesarově úspěšném tažení byli Treveři násilně začleněni doŘímské říše, s čímž se ale nesmířili. Po neúspěšných povstáních v letech 54–53 př. n. l. překročila většina treverských rodů řekuRýn, aby se usadila po boku germánských kmenů. Římané později území začlenily do své provincieGallia Belgica, část území spadala i do provincieGermania Inferior. Nejvýznamnějšími památkami nagalsko-římskouepochu jsou zbytky městaRicciacum(současnýDalheim) a římská mozaika zVichtenu, jejíž originál byl umístěn do Národního muzea dějin a umění v Lucemburku.
Lucemburské území pak bylo ve 3. století osídleno germánskýmiFrankya Římany opuštěno v roce 406. Germánský jazykfranština, jímž tito sálští Frankové mluvili, je považován za základ dnešnílucemburštiny.Franské území se stalo součástí menšíhomerovejskéhokrálovstvíAustrasie. To bylo po smrti posledního merovejského krále roku 751 začleněno doFranské říše, v době jejího vrcholu za vládyPipina III.aKarla Velikého.Verdunská smlouvaz roku 843 pak toto území přisoudilaStředofranské říši, v roce 855 pak přešlo podLotharingii. Roku 959 se stalo součástíLotrinského vévodství. Spolu s ním se stalo součástíSvaté říše římské.
ChristianizaceLucemburska spadá zhruba do 7. století. Klíčovou postavou v ní bylSvatý Willibrord,benediktinzNorthumbrie. Ten roku 698 založil klášter vEchternachu.Je připomínán každoročním tanečním procesím, posledním takovým v Evropě, jež je doloženo prvně z roku 1100.Od roku 2010 je zapsáno na listiněnehmotného světové kulturního dědictvíUNESCO.Echternach se díky Willibrordovi stal kulturním centremraně středověkéhoLucemburska, v klášteře vznikl napříkladZlatý kodex z Echternachu.
Za mezník určující faktický vznik Lucemburského hrabství pak Lucemburčané považují postavení Lucemburského hradu (Lucilinburhuc) roku 963.Byl vystavěn patrně na základech staré římské strážní věže. Jeho zakladatelem měl býtSiegfried I., který přišel zArden. Okolo hradu postupně vznikalo středověké město, jež se stalo střediskem nevelkého, leč svou polohou nikoliv nepodstatného panství. Hrabství všakde iurezůstávalo dlouho součástí Lotrinského vévodství. Za prvního opravdu nezávislého lucemburského panovníka je označován ažKonrád I., který se ujal vlády roku 1059. Odřízl zemi od lotrinské vlády, ponechal ji však v rámci Svaté říše římské. Bohaté hrabství připojovalo další a další území, jeho expanzi zastavili ažBrabantivbitvě u Worringenuroku 1288, v níž se bojovalo oLimburské hrabství, a v níž si připsal porážkuJindřich VI. Lucemburský.
Panování dynastie obecně známé jakoLucemburkovébylo ovšem zlatou dobou lucemburské historie. Podle spisuJana z Arrasuodvozovali Lucemburkové svůj původ od bájné vílyMeluzíny.Skutečnou zakladatelkou rodu však byla hraběnkaErmesinda(asi1186–1247), jediný potomek hraběteJindřicha IV. Slepého.Roku1308se rodu lucemburských hrabat dostalo velké cti:Jindřich VII. Lucemburskýbyl po smrtiAlbrechta Habsburskéhozvolen králem vřímskoněmecké říši.Tím se Lucemburkové i Lucembursko staly důležitým hráčem evropské politiky. V roce1310seLucemburkovédostali na český trůn, když seJan Lucemburskýoženil sEliškou Přemyslovnou.Jan byl považován za symbol středověkých rytířských ctností, v Lucembursku založil například tradici slavnostíSchueberfouer(1340) a je zde vnímán jako národní hrdina.
Na vévodství bylo hrabství povýšeno roku1354Janovým synemKarlem IV., jedním z nejvýznamnějších Lucemburků, který se stal iřímským císařemačeským králem. Prvním vévodou bylVáclav Lucemburský, který z lucemburského dvora učinil kulturní centrum své doby, proslul především jako dlouholetý mecenáš kronikáře a básníkaJeana Froissarta, autora tzv.Kroniky stoleté války, která zachycuje události okolo vleklého sporu Anglie s Francií a mimo jiné také podle očitého vyprávění vojáků popisuje průběhbitvy u Kresčaku, kde padl Jan Lucemburský. Sám Václav byl význačný básník.Jeho připojení hrabství Chiny roku 1364 přivedlo Lucembursko na historický vrchol územní expanze. Posledním Lucemburkem na lucemburském vévodském trůně bylaEliška Zhořelecká.
Bezdětná Eliška se chtěla na převzetí lucemburského panství po své smrti dohodnout sburgundským vévodouFilipem III. Dobrým. Ten však na její smrt nečekal a roku 1441 ji z Lucemburska vyhnal.Tím dle tradičního lucemburského výkladu začalo „400 let cizí nadvlády“.
Po krátkém období vlády burgundských vévodů připadlo Lucembursko v roce1477Habsburkům, kteří ho spojili s Nizozemskem.Španělská linie roduHabsburků vládla zemi v letech 1556–1684 a 1697–1700.V letech 1684–1697 bylo Lucembursko podfrancouzskouvládou.Rakouská větev rodu Habsburkůzde vládla v letech 1714–1795.V letech 1795–1814 bylo Lucembursko opět pod francouzskou nadvládou jakoDépartement des Forêts.Napoleonnicméně dobýval lucemburskou pevnost sedm měsíců, což vedloLazara Carnotake známému výroku, že Lucemburk je „nejlepší pevností na světě poGibraltaru“, což dalo vzniknout přezdívce města „Gibraltar severu“.Francouzská vláda katolické Lucemburčany popuzovala a v roce 1798 proti ni povstali, nicméně mnoho republikánských myšlenek mělo na Lucembursko trvalý účinek: jedním z mnoha příkladů je napoleonský občanský zákoník (Code civil), který byl přijat v roce 1804 a jen s drobnými úpravami platí dodnes.
V roce1815byla země díkyVídeňském kongresupovýšena navelkovévodství, stala se nezávislou a byla spojena vpersonální uniisNizozemskem, se kterým měla tedy společného panovníka, za jehož soukromé vlastnictví bylo Lucembursko považováno. Zároveň bylo zařazeno doNěmeckého spolkua v zemi působila rozhodnutím Vídeňského kongresu rovněžpruskávojenská posádka, která měla odstrašovat Francouze od snahy znovu zemi získat.
V důsledku vyhlášení nezávislostiBelgiepřišlo Lucembursko mezi lety1830–1839přibližně o polovinu svého, většinou frankofonního území, jež se stalobelgickou provincií Lucemburk(viz téžPrvní londýnská smlouva). V roce 1866 spor Francie a Německa o Lucembursko hrozil válkou, kterou odvrátila Druhá londýnská smlouva roku 1867, jež uchovala Lucembursku nezávislost za cenu přísnéneutrality.Pruští vojáci po podepsání smlouvy opustili Lucemburk, jeho mohutné opevnění bylo strženo.Lucemburská ústava byla přijata roku 1868.
Personální unie s Nizozemskem byla rozbita poté, co v roce 1890 Lucemburčané odmítli uznat nástupnictví královnyVilemíny(neboť lucemburská ústava nepřipouštěla vládu ženy, pokud žili další mužství členové vévodského rodu) a vynutili si nástup bývalého nasavského vévodyAdolfana trůn. Tím se Lucembursko stalo zcela nezávislým státem.
Na počátku 20. století se Lucembursko stalo výrazným výrobcemželeza. Železárny a ocelárny byly koncentrovány především na jihu a jihozápadě země, v oblasti zvané Červená země (lucembursky:Minettsgéigend).Sláva lucemburského ocelářství pohasla až v 70. letech 20. století.
Lucembursko se po zrušení personální unie s Nizozemskem dostalo do německé sféry vlivu, byť nadále hlásalo neutralitu. Ta však nezabránila tomu, že 2. srpna 1914 bylo Lucembursko obsazeno Německem.11. listopadu 1918 jej osvobodiladohodovávojska.Marie-Adéla Lucemburskábyla obviňována z kolaborace s Němci a po válce raději abdikovala.I tak se monarchistický systém otřásl v základech: V listopadu 1918 byl ve sněmovně poražen návrh na zrušení monarchie jen velmi těsně: 21 hlasy proti 19. V roce 1919 však odmítla republiku jasná většina 77,8 % lucemburského obyvatelstva v referendu.Během této doby Belgie usilovala o anexi Lucemburska, všechny tyto nároky však byly nakonec napařížské mírové konferencizamítnuty.
Lucembursko znovu obsadila německá armáda 10. května 1940.Velkovévodská rodina odešla doexiluv USA, nejprve v kanadském Montrealu, poté vLondýnězasedla exilová vláda v čele vPierrem Dupongem, klíčovou osobností moderních lucemburských dějin a zakladatelem vlivné Křesťanskosociální lidové strany (Chrëschtlech Sozial Vollekspartei).Německé okupační úřady prohlásily Lucemburčany za německé občany a asi 13 000 jich povolaly do německé armády. 2 848 lucemburských vojáků pak ve válce padlo. V reakci na nucené odvody proběhla po celé zemi od 1. do 3. září 1942 generální stávka.Dupong podporoval sílySpojencůa malý kontingent lucemburských vojáků se podílel i navylodění v Normandii. Spojenecká vojska zemi osvobodila koncem roku 1944. Válka dolehla na Lucemburčany těžce hlavně běhembitvy v Ardenách.2,45 % lucemburské populace bylo ve válce zabito a třetina všech budov v zemi byla zničena nebo těžce poškozena. Přibližně 1 000-2 500 lucemburských Židů bylo zavražděno běhemholokaustu.
Podruhé světové válcestálo Lucemburské velkovévodství u zroduOrganizace spojených národů(1945) aSeveroatlantické aliance(1949). Neutrality se formálně zřeklo roku 1948. Lucemburští politici se začali výrazně angažovat rovněž vevropském integračním procesu. LucemburčanRobert Schumanpatří k otcům myšlenkyEvropské unie.Lucembursko také patřilo v roce 1951 k šesti zakládajícím členůmEvropského společenství uhlí a oceli, jádra budoucíhoEvropského hospodářského společenstvía posléze i Evropské unie.Těchto šest zakládajících členů dodnes vytváří neformální skupinu zvanou někdyVnitřní šestka, která je považována za motor integračních procesů.Lucemburčané se také často stávají předsedyEvropské komise, byli jimiJacques Santer,Gaston ThornaJean-Claude Juncker. Lucemburský politikPierre Wernerje někdy nazýván "otcemeura".14. června 1985 byla u lucemburské obceSchengenpodepsána tzv.Schengenská smlouvao postupném rušení kontrol na společných hranicích.Dosud ji podepsalo 26 evropských států a zóna volného pohybu lidí se dodnes nazýváschengenský prostor.
Lucembursko se ve 2. polovině 20. století rovněž stalo jednou z nejbohatších zemí na světě, hlavně díky silnému bankovnímu sektoru, politické stabilitě, nízkým daním (mnozí ho označují dokonce zadaňový ráj) a evropské integraci, jejímž prostřednictvím lucemburští politici systematicky zesilují svůj vliv, nad úroveň, která odpovídá velikosti či lidnatosti této země.
V roce 1999 přijalo Lucembursko měnu euro. V roce 2008 se Lucembursko stalo třetí zemí na světě, kde byla povolenaeutanázie.V roce 2015 přijal parlament zákon povolujícístejnopohlavní manželství.Vzápětí si lucemburský premiérXavier Bettelvzal za manžela muže.Stal se tak druhým předsedou vlády, který během svého mandátu uzavřel homosexuální sňatek (prvním byla islandská premiérkaJóhanna Sigurardóttirová) a prvním, který uzavřel svazekgayů.
Lucemburská vlajka je tvořena listem o poměru stran 3:5 se třemi vodorovnými pruhy – červeným, bílým a světle modrým.
Lucemburský státní znak má tři verze – znak malý, střední a velký.Malýznak je tvořen devětkrát, stříbrně a modře, děleným štítem, v něm červený, dvouocasý, zlatě korunovaný lev se zlatou zbrojí. Štít převýšen (nepodšitou) velkovévodskou korunou.Středníznak je oproti malému doplněnštítonoši– dvěma zpět hledícími, zlatými, dvouocasými, korunovanými lvy s červenou zbrojí.Velkýznak je oproti střednímu doplněn o klenotŘádu Dubové koruny, který je zavěšen na stuze pod štítem. Vše položeno nahermelínempodšitý, červený plášť, vrcholící velkovévodskou korunou.
Lucemburská hymna je píseňOns Heemecht(českyNaše vlast). Hudbu složil Jean Antoine Zinnen, slova napsal básníkMichel Lentz.
Kromě národní má Lucembursko ještě velkovévodskou hymnu zvanouWilhelmus, ktera se hraje během oficiálních státních ceremonií, je-li přítomna velkovévodská rodina.
Lucembursko je jednou z nejmenších zemí v Evropě. Je 167. nejmenší nezávislou zemí světa ze 194. Země má rozlohu asi 2 586 kilometrů čtverečních. Měří 82 km na délku (zhruba vzdálenostPraha-Pardubice) a 57 km na šířku (zhruba vzdálenost Praha-Příbram)
Lucembursko se dělí na dvě značně odlišné části:
V Lucembursku je bohatá říční síť a až na říčkuKornnáleží všechny do povodí největší lucemburské řeky Mosely, která svým tokem vytvářípřírodní hranicimezi Lucemburskem aNěmeckem. Mosela má sice největšíprůtok, ale nejdelší je se 160kmřekaSauer(nebo také Sûre). Národní řekou jeAlzette. Spolu s Moselou vytváří východní hranici státu řeky Sauer aOur.
Východní část Oeslingu, kde se nachází turisticky atraktivníMalé lucemburské Švýcarsko, je součástípřírodního parkuzasahujícího i do Německa.
Hlavní město Lucemburk je zároveň největším městem v zemi. Mezi další důležitásídlapatříEsch-sur-Alzette, Echternach,Diekirch,Differdange,DudelangeaSanem. Zajímavý je i Vianden s rozsáhlým románsko-gotickým hradem a domem spisovateleViktora Huga. Lucemburk byl společnostíMercervyhodnocen jako šesté nejlepší město k životu ze 64 světových metropolí.
Přes třetinu země zaujímají lesy, které se vyskytují především v oblasti Oesling, zatímco Gutland na jihu je využíván spíšezemědělsky. Lesy jsou zejménalistnaté,jehličnatéstromy, které dnes tvoří asi 30 % lucemburských dřevin, byly vysázeny na začátku19. století.Mezi nejčastější dřeviny v severních lesích patří buk, dub, javor a smrk. Velkou část lesní plochy zabírá dubové mlází. Pro nezalesněné oblasti jsou charakteristické kolonievřesovce čtyřřadéhoacesmíny.
Ösling ohromuje početnými populacemijelena evropskéhoadivokých prasat, z ptáků pakčápa černéhonebojeřábka lesního. Jiné druhy ale zaznamenaly rapidní pokles. Příkladem může býtpuštík obecný. Ještě v 60. letech 20. století žilo v Lucembursku 3400 až 4200 hnízdících párů tohoto druhu. V roce 2006 se populace snížila na 15 až 20 hnízdících párů. Patrně moderní formy zemědělství dovedly v Lucembursku (a ovšem i jinde v Evropě) na pokraj vyhynutí takésýčka obecného.Naopak jistým překvapením pro biology se stalo rozšířeníještěrky zední, jejíž tradiční domovinou bývaloStředomoří. Další fauna je typicky středoevropská:lišky,kuny,bažanti. Většina zvěře je chráněna. V Lucembursku je ohroženo 54,8 % druhů savců, 41,5 % druhů ptáků, 33 % druhů plazů, 71,4 % obojživelníků a 62 % druhů ryb.
PodleEnvironmental Performance Indexu(edice 2020), který se sestavujeYaleova univerzita, má Lucembursko druhou nejlepšíochranu životního prostředína světě.
Podnebí země ovlivňujeAtlantský oceán, ale ikontinentální klima. Lucembursko patří do západoevropského kontinentálního klimatického regionu a tudíž zde nejsou žádné extrémníteploty. Průměrnálednováteplota přibližně 0°C, v červenci se pohybuje okolo 17 stupňů. Celková průměrná teplota je 9 °C. Úhrn ročních srážek činí 700 – 1000mm, i když někde dosahuje až k 1200 mm. Klima Oeslingu je vlhčí a chladnější než klima Gutlandu. Nejtepleji je v údolí řeky Mosely, kde se pěstujevinná réva.
Lucembursko je podleústavyz roku1868dědičnoukonstituční monarchií.Hlavou státujevelkovévoda; země je jedinýmvelkovévodstvímna světě. Panovnickou dynastií jsounasavští. Pravomocemi velkovévody je svolávat a rozpouštětparlament, podle výsledkůvolebjmenovatvládua doživotní členyStátní rady. Svého práva na rozpuštění sněmovny velkovévoda nikdy v historii nevyužil. Bez souhlasu lucemburské vlády mu není dovoleno zveřejňovat svá vlastní prohlášení. Do roku 2008 měl velkovévoda právo vetovat zákon. V tom roce však velkovévoda odmítl podepsat zákon oeutanazii, načež byl novelou ústavy obratem práva zákony schvalovat zbaven - od té doby je jen „vyhlašuje“.Různé právní názory se v této věci mírně rozcházejí, nicméně převažuje pohled, že velkovévoda má v této chvíli možnost zabránit tomu, aby zákon vstoupil v platnost, pouze se souhlasem vlády. Někdy je velkovévodský dvůr kritizován za netransparentní hospodaření.
Zákonodárnýmorgánem Lucemburska jejednokomorový parlament, který má 60poslancůvolených na pět let.Sněmovnataké schvaluje složení vlády. Vláda je složena zministerského předsedy(tradičně je nazýván státní ministr) a dvanáctiministrů. Dalším důležitým orgánem je Státní rada s 21 členy jmenovanými velkovévodou na doživotí. Nesouhlas státní rady s návrhy zákonů má odkladný účinek, ovšem jen na tři měsíce. Nejvyššísoudníinstancí třístupňového soudnictví je Vrchní soudní dvůr.
Občanéstarší osmnácti a mladší 75 let majípovinnost účastnit se volebdo parlamentu. Voliči mají určitý počet hlasů a mohou všechny své hlasy dát buď kandidátce jedné strany, nebo je rozdělit osobnostem na různých stranických kandidátkách. Jednomu kandidátovi mohou dát maximálně dva hlasy. Dne 7. června 2015 se konalo ústavní referendum k otázce, zda mohou cizí občané za určitých podmínek volit ve volbách do národního parlamentu, zda snížit volební věk na 16 let a zda omezit funkční období ministrů na 10 let. Všechny tři návrhy občané zamítli jasnou většinou: 81 % bylo proti snížení volebního věku, 79 % proti volebnímu právu cizinců a 70 % proti omezení funkčního období ministrů.
Nejdůležitějšími politickými stranami jsouKřesťanskosociální lidová strana(CSV) aLucemburská socialistická dělnická strana(LSAP). Politologové shledávají v lucemburském politickém systému jistékorporativistickérysy (koordinaci politik stran s odbory a zaměstnavateli) či minimálně rysy konsensualistické.
PodleIndexu demokracie, který sestavuje tým expertů britského týdeníkuThe Economist,má Lucembursko čtrnáctou nejkvalitnější demokracii na světě (k roku 2021). Patří k 21 zemím na světě, jejíž demokracie je v indexu hodnocena jako "plná" (této výsady se nedostalo v roce 2021 napříkladFrancii,Belgii,Spojeným státůmčiČesku).
V Lucembursku sídlíSoudní dvůr Evropské unie,Evropský účetní dvůr,Eurostatnebo sekretariátEvropského parlamentu.
Země je rozdělena do 12 kantonů, které jsou dále rozděleny do celkem 105 komunit.
V roce1921byla založenaBelgicko-lucemburská ekonomická unie(do účinnosti přišla v roce 1922). Spolupráce mezi těmito státy se projevovala např. vytvořenímměnové unie, kdy bylo možno používat až do zavedení euralucemburský frankna belgickém území a naopak.
Lucembursko má nejvyššíHDPna hlavu v celém světě (přepočteno dle parity kupní síly činil v roce200470 000 $). Příčinou této vysoce nadprůměrné hodnoty je, že asi třetinu pracovních sil (cca 100 000) tvoří příslušníci okolních států, kteří do Lucemburska dojíždějí a nejsou tudíž do obyvatelstva započítáni. Zemědělství je zastoupeno pouze 0,5 procenty v celkovém HDP.Služby naopak tvoří přes 80 %: v Lucembursku sídlí přes 200 bank. Důležitá je též průmyslová výroba, hlavně průmysl slévárenský, který je ale v celkovém úpadku.
EUje jednoznačně největším obchodním partnerem Lucemburska; obchod s ní tvoří téměř 86 % celkové zahraniční obchodní výměny země. V hlavním městě má sídlo několik mezinárodních institucí, včetně institucí EU (Evropský statistický úřadEurostat,Soudní dvůr Evropské unie, generální sekretariátEvropského parlamentu,Evropská investiční bankaaj.).
1. listopadu 2007 otevřelo Lucembursko pracovní trh též pro občany Česka bez jakéhokoliv omezení.
Lucembursko mělo k roku 2021 třetí nejnižší státní dluh v Evropské unii (poEstonskuaBulharsku), vyjádříme-li zadlužení jako procento HDP.
Investiční fondyjsou v Lucembursku osvobozeny oddaně z příjmu právnických osob, obchodní daně idaně z majetku. Především to někdy bývá označováno za znakdaňového ráje, proti čemuž Lucembursko argumentuje, že jeho sazbadaně z příjmu fyzických osobve výši 42 % naopak patří v Evropě k vyšším a sazba daně z příjmu neinvestičních právnických osob ve výši 17 % je průměrná.Roku 2006 Lucembursko pro fyzické osoby zrušilo majetkovou daň.
V listopadu 2014 vypukl finanční skandál nazvanýLuxembourg Leaks. Lucembursko pomáhalo mezinárodním firmámplatit nižší daně, přičemž tehdejší lucemburský premiérJean-Claude Junckerměl cíleně bránit daňové reformě EU. Tajné dohody mezi Lucemburskem a nadnárodními firmami se týkaly okolo 340 společností.Jenom Německo přišlo na daních kvůli politice Lucemburska o téměř 200 milionů dolarů.
Jediné mezinárodní letiště v Lucembursku jeletiště Lucemburk, kterým v roce 2019 cestovaly 4,4 miliony cestujících.Vlajková letecká společnost Lucemburska nese názevLuxair, další významná letecká společnost je nákladníCargolux.
SPařížíspojuje Lucemburkvysokorychlostní traťTGV, od roku 2007. Díky tomu se lze z Lucemburku do Paříže dostat za dvě hodiny, doŠtrasburkuza hodinu a půl. Vlaky TGV končí naNádraží Lucemburkv centru hlavního města, jež bylo otevřeno roku 1859 a pyšní se novobarokní budovou. V roce 2008 byl otevřen nový vlakový terminál pro cestující na letišti v Lucemburku.
Silniční síť disponuje 165 kilometry dálnic, které spojující hlavní město s přilehlými zeměmi. Počet aut na 1 000 osob byl k roku 2021 v Lucembursku 681 – více než v ostatních státech Evropy, s výjimkouLichtenštejnska(781). V Česku je to 554.
Dne 29. února 2020 se Lucembursko stalo první zemí světa, která zavedla bezplatnouveřejnou dopravuna celém svém území; bude téměř zcela financována z veřejných zdrojů.Město Lucemburk v prosinci 2017 znovu zavedlo tramvaje (zrušeny byly roku 1965).
Počet obyvatel je 626 108 (k lednu 2020), což znamená průměrnou hustotu 230 obyvatel na km. Z nich kolem 45% jsou cizí státní příslušníci (tzv. expati). Imigraci do země vlády podporují a snaží se jí posílit váhu Lucemburska jakožto státu.Kromě toho dojíždí do země za prací cca 185 000 lidí.V roce 1961 byl podíl přeshraničních dojíždějících 3 procenta, v roce 2010 to bylo již 44 procent. Přibližně polovina přeshraničních dojíždějících pochází z Francie.
Průměrný věk je 38,51 let (k roku 2010). To značí, že lucemburská populace je o něco mladší než v jiných evropských státech. Střední délka života v Lucembursku  je 82,3 roku - 79,8 let u mužů a 84,9 let u žen (k roku 2016).
V roce2008žilo 82% obyvatel ve městech a každý rok se míra urbanizace zvyšuje o procento.
Složení obyvatelstva je velmi pestré, což je dáno vysokou životní úrovní, nízkou nezaměstnaností, a dalšími faktory.Lucemburčanétvoří nejpočetnější etnikum (52,5%).
Hlavně slévárenský průmysl do země v minulosti přilákal mnohoPortugalců(14,9 %) aItalů(3,7 %), kteří dnes tvoří významnou menšinu v zemi. Dalšími menšinami jsouFrancouzi(7,6 %), Belgičané (3,1 %) aNěmci(2 %). Další menšiny pocházejí ze státůEvropské unie(cca 7%) a ze zbytkusvěta(přes 5%).
V Lucembursku žije přibližně 2 500Jenišů. Nejznámějším místem jejich soustředění je čtvrť Weimerskirch v Lucemburku.
Úředními jazykyv Lucembursku jsoufrancouzština,němčinaa od roku 1984 ilucemburština, která vznikla z pofrancouzštěléhodialektumoselské němčiny. Francouzština se užívá v politických kruzích, státních institucích,literatuřea vyšším druhuškolství. Němčina je považována za jazyk obchodníků, je vyučována především nazákladních školácha je v převážné míře používána vmédiích, v němčině například vychází největší deníkLuxemburger Wort(založen 1848). Existují však i časopisy a noviny, které tisknou vedle sebe články ve všech třech jazycích, aniž by se překládaly. Lucemburština byla až do 20. století považována za dialekt němčiny, specifický ovšem tím, že přijala mnohem více francouzských slov, než kterýkoli jiný dialekt němčiny. Hovoří se jí hlavně doma, ale v poslední době v ní vychází itisk, objevuje se vrozhlasei vtelevizia v lucemburštině vychází už i prvníknihy. U vjezdů doměstavesnicje pod běžně užívaným názvem na ceduli zobrazena i jeho podoba v lucemburštině. Vláda na popularizaci a šíření lucemburštiny cíleně pracuje.Posilováním lucemburštiny chce vláda posílit kulturní identitu Lucemburčanů. V této souvislosti se rovněž objevují pokusy o integraci cizojazyčných přistěhovalců do společnosti země prostřednictvím kurzů lucemburštiny. V průzkumuEurobarometruz roku 2005 se ukázalo, že 73 procent populace považuje lucemburštinu za svůj mateřský jazyk.Výzkumy, které chtěly zjistit, jakým jazykem se obyvatelstvo nejčastěji reálně dorozumívá, ovšem ukázaly mimořádnou jazykovou flexibilitu Lucemburčanů: za svůj první jazyk určilo 99 % respondentů francouzštinu, 82 % lucemburštinu, 81 % němčinu a 72 % dokonce angličtinu.
Podle zákona z 24. února 1984 je národním jazykem lucemburština, texty zákonů a jejich prováděcích předpisů se píší ve francouzštině (toto pravidlo se stalo striktním zvláště po konci druhé světové války, kdy se němčina stala na čas nepopulární), většina rozprav v parlamentu se koná v lucemburštině. Ve správním a právním styku lze používat francouzštinu, němčinu nebo lucemburštinu. Občané mohou psát ve styku s úřady lucembursky, francouzsky nebo německy, odpověď musí, jak dalece možné, následovat v témž jazyce. Jelikož už němčina není národním jazykem (ačkoliv je jazykem úředním), nemohlo se Lucembursko například zúčastnit diskuzí o poslední reformě jejího pravopisu. Velkovévodství vysílá do Německé pravopisné rady pouze jednoho nehlasujícího pozorovatele. Kromě toho se lucemburský velkovévoda od roku 2014 účastní každoročních setkání německy mluvících zemí.
Zcela zvláštní jazyková situace vládne ve školství. Když přicházejí děti do základní školy, umějí většinou jen lucembursky. Od druhé třídy jsou učeny německy a všechny učebnice jsou psány v němčině. Na středních školách se však vyučuje francouzsky. Podobné je to u soudů: v zájmu obecné srozumitelnosti se používá převážně lucemburština, zápis z jednání je vyhotoven v němčině a právní texty jsou citovány ve francouzštině.
Portugalští přistěhovalci a jejich potomci mezi sebou tradičně mluvíportugalsky, podle některých průzkumů tak portugalsky mluví až 20 procent lucemburské populace.
Podle zákona o ochraně osobních údajů je v Lucembursku zakázán sběr dat o náboženském nebo filozofickém přesvědčení jednotlivců. Neexistují tudíž žádné oficiální statistiky o počtu stoupenců různých náboženských společenství. Uvádí se, že většinové jeřímskokatolickévyznání, podle matričních dat je katolíků 87 %, podle studie zveřejněné v roce 2011 je to 68,7 %.Bez vyznání je podle této studie 24,9 % Lucemburčanů. Zbytek připadá naprotestanty,židy,muslimya jiné víry.
Patronkou Lucemburska jeKunhuta Lucemburská. V roce 1988 byla katolická diecéze Lucemburska povýšena na arcibiskupství papežemJanem Pavlem II.
Ne zcela plná odluka katolické církve od státu je patrná ve školství, kde si je možno vybrat mezi výukou náboženství organizovanou katolickou církví, nebo výukou etiky, již organizuje stát. Jiné církve se na výuce podílet nemohou. V Lucembursku se vede rozsáhlá debata, zda tento systém pluralizovat, tedy umožnit příslušníkům jiných církví a náboženství podílet se na výuce předmětu náboženství, nebo naopak církve ze škol zcela eliminovat a školství plněsekularizovat. Stát činí určité přípravné kroky spíše k první variantě, v průzkumu TNS Ilres z roku 2012 však podpořilo 67 procent populace plnou odluku církve od státu.
Nejvýznamnějším lucemburským malířem bylJoseph Kutter, představitel moderního malířství, jenž přešel odimpresionismukexpresionismu.MalířJean Jacobyje držitelem dvou zlatých olympijských medailí v uměleckých kategoriích, je historicky nejúspěšnějším účastníkem těchto olympijských uměleckých soutěží. Ve svém díle se ostatně zaměřoval na sportovní tematiku.
Fotografie v Lucemburskuje často spojována se dvěma významnými muži, kteří se v Lucembursku narodili, ale odešli ještě když byli velmi mladí. Tím jedním bylEdward Steichen(1879–1973), který dělal vynikajícímódníaválečné fotografiev první polovině 20. století a stal se ředitelem oddělení fotografie vMuzeu moderního uměnívNew Yorku. Proslul výstavouLidská rodina, která procestovala celý svět a v současnosti je k vidění na lucemburském zámku Clerf (Château de Clervaux).Lucemburským rodákem je takéGabriel Lippmann(1845–1921), který získalNobelovu cenu za fyzikuza své úspěchy vbarevné fotografii.Existuje však celá řada dalších Lucemburčanů, kteří dokumentovali rozvoj městaLucemburkua země jako celku od 50. let 19. století až do současnosti. Jako v mnoha zemích byl vývoj techniky, řemesla a umění fotografie v Lucembursku mimo jiné důsledkem změn technologie, zlepšování ekonomických podmínek a míry uznánífotografiejako svéprávné formyuměníLucemburska.
Ke známým lucemburským architektům patříLéon Krier, představitelnového urbanismu.
Nejvýznamnějšími výstavními institucemi v Lucembursku jsou Národní muzeum dějin a umění a Muzeum moderního umění velkovévody Jana zvané především pod zkratkouMUDAM, a které těsně přiléhá ke starobylépevnosti Thüngen. Jeho architektem byl držitelPritzkerovy cenyI. M. Pei. Otevřeno bylo roku 2006. I v samotné pevnosti je od roku 2012 muzeum (Musée Dräi Eechelen).
Celé město Lucemburk bylo v roce 1994 zapsáno na seznamSvětového dědictví UNESCO, především díky nejstarším čtvrtím a svému historickému opevnění.K dalším architektonickým památkám patřírománsko-gotickýHrad Vianden, který nechal lucemburský stát opravit v 70. a 80. letech 20. století a z úplné ruiny se stala jedna z nejvzácnějších národních památek.Historický význam má takéklášter Echternach, který měl již v 7. století založitSvatý Willibrord, patron Lucemburska.
Ze sakrálních staveb je to pozdně gotickáKatedrála Notre-Damez roku 1613.V kryptě katedrály se nacházejí hroby členů velkovévodské rodiny –Jana Lucemburského,Marie-Adléty Lucemburské,Marie Anny Portugalské,Šarloty Lucemburské, jejího manželaFelixe Bourbonsko-Parmskéhoa jejich snachyJosefíny Šarloty Belgické. Je tam pochován takéBřetislav Olomoucký,Přemyslovecolomouckého údělu. Druhý nejvýznamnějším kostelem v hlavním městě jekostel svatého Michala, jehož kořeny sahají až do roku 987 a je nejstarším kostelem v Lucemburku. Renesanční památkou jeVelkovévodský palácv Lucemburku, který byl nejprve městskou radnicí (1572-1795) a dnes je sídlem panovníka.
Z moderní architektury budí obdiv koncertní halaPhilharmonie Luxembourgz dílnyChristiana de Portzamparca, postavená roku 2005.Pozoruhodný modernismus je vtělen do budovyGrand Théâtre de Luxembourg, postavené roku 1964. Typické postmoderní prvky nese nová budovaNárodní knihovnyotevřená v roce 2019.
Hugo Gernsbackbyl významným vynálezcem, ale více nakonec proslul jako jeden z otcůsci-filiteratury, kterýžto titul mu náleží zejména proto, že roku 1926 založil proslulý časopisAmazing Stories, označovaný za první sci-fi časopis světa. Zejména díky tomu se po Gernsbackovi jmenuje i nejvýznamnější sci-fi cenaHugo.BásníkMichel Lentzje autoremlucemburské hymny. Status národního básníka majíEdmond de la FontaineaMichel Rodange.
K nejznámějším lucemburským skladatelům patříGeorges Lentz. Od počátků soutěžeEurovision Song Contestpatřilo Lucembursko k pravidelným účastníkům a jeho zástupci soutěž dokonce pětkrát vyhráli. Nikdy ale nešlo o Lucemburčany – v roce 1961 to byl FrancouzJean-Claude Pascal, roku 1965 FrancouzkaFrance Gallová, v roce 1972 ŘekyněVicky Leandros, o rok později FrancouzkaAnne-Marie Davidováa v roce 1983 další FrancouzkaCorinne Hermèsová. Dvakrát Lucembursko reprezentoval na této soutěžiCamillo Felgen, jeden z nejpopulárnějších zpěváků v zemi všech dob.
Lucemburský krátký filmMr Hublotzískal v roce 2014Oscarav kategoriianimovanýchkrátkých filmů(Best Animated Short Film).Ve Francii tvoří lucemburská rodačka, režisérkaAnne Fontaineová. Ke známým režisérům patří iPol Cruchten. Lucemburské filmové společnosti se často podílejí na mezinárodních koprodukcích, například americký snímekDívka s perlouz roku 2003 byl točen s lucemburským podílem. Vláda se nicméně snaží podpořit i rozvoj místního filmu, například v roce 2010 podpořilo státní filmový fond (Fonds national de soutien à la production audiovisuelle) výrobu celkem 23 filmů částkou 4,68 milionu eur.
Ke známým lucemburských herečkám patříVicky Kriepsová. Jejím nejoceňovanějším výkonem je ztvárnění hlavní rolecísařovny Sisiv životopisném snímkuKorzet(2022). Získala za niEvropskou filmovou cenupro nejlepší herečkua cenuUn certain regardnafestivalu v Cannes.Známá je iDésirée Nosbuschová, která se rovněž prosadila jako moderátorka a zpěvačka - nazpívala například duetKann es Liebe sein?s rakouským zpěvákemFalcema proslavila se rozhovorem s hercemKlausem Kinskim, během nějž ji kontroverzní herec sexuálně obtěžoval, zamkl ve své rezidenci a jí se podařilo uniknout přes balkón.
Velkým hráčem na trhu evropských soukromých televizí je společnostRTL Group, která má lucemburské kořeny (zkratka RTL znamenáRadio Télévision Luxembourg). V současnosti firmu vlastní německá korporaceBertelsmann, ale sídlo zůstalo v Lucemburku. Velkou kulturní roli, zejména při šířenírokenrolovéhudby v 50. letech a 60. letech, sehrálo Radio Luxembourg, a to i v socialistickém Československu, kde bylo lidově zváno "Laxík".Ač mělo rovněž lucemburské kořeny, v současnosti funguje jen ve Francii (pod značkou RTL, vlastněné touto korporací).
Místní specialitou je šunkaéislekerpřipravovaná na hornatém severu země. Maso je marinované několik týdnů a pak se několik dní udí. Obvykle se podává nakrájené na tenké plátky s chlebem. Národním jídlem jejudd mat gaardebounen, uzený vepřový límec se širokýmifazolemi.Maso se přes noc marinuje a pak vaří se zeleninou a kořením. Podává se nakrájené na plátky s fazolemi a vařenými bramborami. Další specialitou jehuesenziwwi(fr.:civet de lièvre), neboli zajíc vařený a podávaný v kameninové nádobě během lovecké sezóny. Také rybí jídla jsou velmi oblíbená:f'rell am rèisleck(pstruhv omáčce riesling),hiecht mat kraiderzooss(štikav zelené omáčce) akriibsen(rakv ryzlinkové omáčce). Lucemburskousýrovouspecialitou je měkká sýrová pomazánkakachkéis(cancoillotte). Nejoblíbenější polévkou jebouneschlupp, připravovaná zbrambor, zelených fazolí a kyselésmetany. Přidávají se do ní také opečené kouskypárkůneboklobásy. Podobně jako ve Francii se hodně jí takécibulačka, v Lucembursku nazývanáöennenzop. Lucemburské klobásy se nazývajíthüringer. K pochoutkám patří i černé jelito (träipen), které bývá podáváno sjablečnouomáčkou. Využívají se i dršťky (kuddelfleck), ovšem na rozdíl od střední Evropy se podávají s pikantní rajčatovou omáčkou. Oblíbené jsou i různé druhybramborových placekabramboráků(gromperekichelcher,tierteg). K nejoblíbenějšímdezertůmpatří koláčquetschentaart, podobnýbublanině. Podle údajůSvětové zdravotnické organizacevypijíLucemburčanénejvícevínana osobu za rok.
V Lucembursku se narodil fyzikGabriel Lippmann, nositelNobelovy cenyza rok 1908. Lucemburské kořeny měli i další NobelistéPaul LauterburaJules A. Hoffmann. Významným botanikem a porodníkem bylHeinrich Johann Nepomuk von Crantz, jenž byl průkopníkemhygienyv porodnické praxi.William Justin Krollvynalezl v roce 1940 tzv.Krollův proces, tedymetalurgickýprůmyslový proces výroby kovutitanuza pomocichloridu titaničitého.
Lucembursko se angažuje rovněž v kosmickém výzkumu.SES S.A.je lucemburská společnost provozující geostacionárnídružice. Je jedním z předních světových vlastníků a provozovatelů satelitů s více než 70 satelity na dvou různých drahách,geostacionární oběžné drázea střední oběžné dráze Země. Patří mezi ně i známé evropské satelity Astra. Společnost sídlí v lucemburskémBetzdorfu, založena byla v roce 1985. SES je soukromá společnost, ale svůj kosmický program má i lucemburský stát, který patří k osmi zemím, jež se mají podílet na znovudobytí Měsíce v roce 2024 v rámciprojektu Artemis, vedeného Spojenými státy.
Dlouho byli Lucemburčané v otázce vyššího vzdělávání odkázáni na studium v zahraničí. To se změnilo roku 2003, kdy byla založenaLucemburská univerzita(Université du Luxembourg, Universität Luxemburg, Universitéit Lëtzebuerg). Má tři fakulty, tři vědecká centra a tři kampusy. Třemi fakultami jsou: Přírodovědecká, technologická a lékařská fakulta (FSTM), Právnická, ekonomická a finanční fakulta (FDEF) a Fakulta humanitních, pedagogických a sociálních věd (FHSE). V roce 2021 měla univerzita 6714 studentů. Vyučuje se zde anglicky, francouzsky a německy. Pokud student neovládá všechny tři jazyky, je pro něj studium dosti problematické, takže většina studentů jsou rodilí Lucemburčané, kteří jsou vedeni k německo-francouzskébilingvnostiod dětství. Navíc univerzita bazíruje na tom, že každý student bakalářského cyklu musí absolvovat jeden semestr v zahraničí. Dalším limitujícím faktorem je školné, asi 400 euro za semestr, pro řadu zahraničních studentů poměrně vysoké. Nicméně důraz klade univerzita stejně hlavně na postgraduální studium a vědecký výzkum.Šanghajský žebříčekuniverzitu k roku 2021 řadil na 601-700. místo na stupnici kvality všech světových univerzit.
Od pěti let je v zemi povinnápředškolní docházka.Školní docházkumusí děti plnit od šesti do patnácti let a vyučování probíhá vícejazyčně.
Lucemburčané mají slavnou cyklistickou školu. Z ní vzešla jména jakoFrançois Faber(vítěz Tour de France 1909),Nicolas Frantz(vítěz Tour de France 1927 a 1928),Charly Gaul(vítěz Tour de France 1958),Andy Schleck(vítězTour de France 2010),Fränk Schleck,Kim KirchenneboBob Jungels.
Olympijské zlato si připsali vHelsinkách 1952běžec na patnáctistovkuJosy Barthela vPaříži roku 1900maratonecMichel Théato.Toho však tehdy zapsalmezinárodní olympijský výborjako reprezentanta Francie. Lucembursko oficiálně požádalo v roce 2004 o změnu v historických statistikách, leč MOV mu nevyhověl, proto bývá povětšinou Josy Barthel nadále označován za jediného lucemburského olympijského vítěze.SjezdařMarc Girardellimá dvě olympijská stříbra, krom toho je čtyřnásobnýmmistrem světaa pětinásobným celkovým vítězemSvětového poháru.Stříbro přivezl zolympiády v Antverpách v roce 1920rovněž vzpěračJoseph Alzin.
Stolní tenistkaNi Sia-lien, reprezentující Lucembursko od roku 1991, pro něj vybojovala dva individuální titulymistryně Evropy. BěžecDavid Fiegenmá stříbro zmistrovství Evropy v atletice roku 2006, z trati na 800 metrů.KaratistkaTessy Scholtesovástříbro z mistrovství světa v roce 2002,Elizabeth Mayovástříbro z mistrovství Evropy vtriatlonuz roku 2009.
Nejslavnějším lucemburským fotbalistou bylLouis Pilot, který se stal seStandardem Lutychčtyřikrátmistrem Belgie. Je historicky nejlepším Lucemburčanem v novinářské anketě oZlatý míč: v roce 1967 získal jeden hlas a dělené 27. místo, v roce 1968 jeden hlas a dělené 24. místo, v roce 1969 dva hlasy a dělil se o 18. místo (mj. sAndrejem Kvašňákem).Lucemburská fotbalová federaceho roku 2004 vybrala jako nejlepšího hráče země v druhé polovině 20. století na seznamUEFA Jubilee 52 Golden Players.Vněmeckéafrancouzské lizese prosadil napříkladJeff Strasser. Nejúspěšnějším fotbalovým klubem jeJeunesse Esch. Jako jediný lucemburský klub se probojoval do druhého kolaPoháru mistrů evropských zemí, a to dvakrát: v sezonách1959/60a1963/64. V posledních letech je úspěšnější klubF91 Dudelange, který při svém tažení předkolyLigy mistrů 2012/13vyřadil rakouskýRed Bull Salzburga již dvakrát hrál základní skupinuEvropské ligy(2018/19,2019/20).Lucemburská fotbalová reprezentacehrávala své zápasy naStade Josy Barthel, avšak ten byl zbourán a roku 2021 byl otevřen nový stadionStade de Luxembourg.Má kapacitu 9386 diváků pro fotbalová a ragbyová utkání, při koncertech pojme 15 000 diváků.
Dalším významným sportovním stánkem v zemi je halad'Coque(Centre National Sportif et Culturel d'Coque), kde se mj. konaloMistrovství Evropy ve volejbale žen 2007, které pořádalo Lucembursko spolu s Belgií.
Bertrand Gachotbyl pilotemFormule 1, jeho největším úspěchem však bylo vítězství v závodě24 hodin Le Mansv roce 1991.Do Formule 1 zasáhl i obchodníkGérard Lopez, majitel stájeLotus.
Nejúspěšnějším lucemburskýmtenistoubylGilles Müller, který vyhrál šestchallengerů ATPa čtyři tzv.futuresturnaje, z žen pakMandy Minellaová, která na okruhu ITF získala do července 2016 deset titulů ve dvouhře a sedm ve čtyřhře.