Demokratická strana (Slovensko)

Demokratická strana(zkratkaDS)byla politická strana působící naSlovensku. Působila ve dvou obdobích: před nástupemkomunismuv letech1944–1948a po pádu komunismu v letech1989–2006. Roku 2006 se sloučila seSDKÚ, která se přejmenovala naSlovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana. Oficiálně Demokratická strana zanikla13. února2006, kdy byla vymazána z Registru politických stran Ministerstva vnitra.
Část základny Demokratické strany, která se neztotožnila s fúzí s SDKÚ, založila 10. srpna 2006stejnojmennou stranu.
Demokratická strana (DS) vznikla v září1944v doběslovenského národního povstání. Mezi její zakladatele patřiliJán Ursíny,Jozef Lettrich,Martin Kvetko, Ján Bendík,Fedor HodžaaJán Lichner. Pod její značkou se před volbami v roce1946sjednotily demokratické síly. Ve volbách Demokratická strana na Slovensku zvítězila se ziskem 62 % hlasů. Nástup komunistů v roce 1948 znamenal její konec. Většina předních funkcionářů DS emigrovala do zahraničí. Byli mezi nimi i Jozef Lettrich, Martin Kvetko a Fedor Hodža. Ti, kteří zůstali vČeskoslovensku, byli komunisty vězněni a pronásledováni. Ze zbytků strany byla vytvořenaStrana slovenské obrody, která tvořila součást komunisty kontrolovanéNárodní fronty. Komunisté tak vytvářeli zdání demokracie.
Po pádu komunismu posametové revolucibyla DS obnovena v prosinci1989. Zexiluse vrátil jeden z jejích zakladatelů Martin Kvetko, který se stal prvním předsedou obnovené DS.30. září1990byl předsedou strany zvolenJán Holčíka Martin Kvetko byl zvolen čestným předsedou.
V prvních svobodných volbách doSlovenské národní radypo pádu komunismu získala v roku 1990 DS 4,4 % hlasů a 7 poslaneckých mandátů.Ivan Brndiarse stal členem Předsednictva SNR, předsedou výboru SNR pro národnosti, etnické skupiny a pro lidská práva a předsedou poslaneckého klubu DS. Dalšími poslanci zvolenými za DS byli:Michal Géci,Božena Badálová,Oľga Keltošová,Ján Majer,Hana ZelinováaPeter Brňák. DS se stala součástí vládní koalice. Ve slovenské vládě pod vedením předsedyVladimíra Mečiaraměla DS 3 zástupce: Ján Holčík se stal ministrem průmyslu,Stanislav Novákministrem práce a sociálních věcí aJozef Dubníčekministrem výstavby a stavebnictví. Vládní krize v roce1991, která vyvrcholila odvoláním Vladimíra Mečiara z funkce předsedy vlády a následným rozštěpenímVPNnaODÚ-VPNaHZDS, zasáhla i DS. Poslanci Oľga Keltošová a Peter Brňák opustili stranu a přidali se k HZDS Vladimíra Mečiara. Ve zrekonstruované vládě pod vedením předsedyJána Čarnogurskéhoměla DS i nadále svoje zastoupení. Ján Holčík si podržel svoje ministerstvo.Vladimír Pavlese stal ministrem dopravy a spojů.
V následujících parlamentních volbách v roce1992získala DS 3,3 % hlasů a vzhledem k tomu, že hranice potřebná na vstup do parlamentu byla zvýšena na 5 %, se do parlamentu nedostala. Těmito volbami také skončila krátká historie DS jako parlamentní strany. Předsedou strany se stal ve stejném rocePeter Mattoša roku1993Anton Ďuriš.
V březnu1994se do DS integrovalo vícero středopravých politických stran: ODÚ-VPN,Občianska demokratická strana Slovenska,Strana konzervatívnych demokratov,Demokrati 92,Zelená ligaaHnutie česko-slovenského porozumenia. Předsedou strany se stalPavel Hagyaria místopředsedouIvan Mikloš. Ani integrace však nepomohla DS dostat se do parlamentu. Před volbami nabídloKDHmísta na kandidátce představitelům menších pravicových stran. Nabídku přijalaStála konferencia občianskeho inštitútu(SKOI), jejíž kandidátJán Langošse tak dostal do parlamentu. DS nabídku odmítla. Kandidovala spolu seStranou podnikateľov a živnostníkov, ale neuspěla. Koalice získala jen 3,42 % hlasů, což opět nestačilo na postup do parlamentu. Straně s velkou tradicí hrozil zánik. Na kongresu DS v prosinci 1994 byl za předsedu strany zvolen Peter Osuský. Pod jeho vedením pokračovala integrace pravicových občanských sil a v květnu 1995 DS podepsala dohodu se SKOI, čímž DS získala zastoupení v parlamentu prostřednictvím Jána Langoše. Koncem roku kongres DS zvolil Jána Langoše do funkce předsedy a Petra Osuského I. místopředsedy, oba pak zastávali tyto funkce až do roku 2001.
Roku1997vytvořily pravicové opoziční strany DS, KDH aDÚModrou koalíciis cílem kandidovat společně ve volbách roku1998a vytvořit silnou protiváhu vládnímu HZDS. Brzy se k Modré koalici přidaly iSociálnodemokratická strana SlovenskaaStrana zelených na Slovenskua koalice změnila název naSlovenská demokratická koalícia(SDK). Po přijetí nedemokratické novely volebního zákona, která prakticky znemožňovala koalicím kandidovat ve volbách, byla SDK přetransformována na volební stranu. Parlamentní kandidáti SDK formálně vystoupili ze svých mateřských stran a stali se členy SDK. Hlavním cílem SDK bylo porazit HZDS ve volbách.
SDK získala ve volbách roku 1998 26,33 % hlasů. HZDS sice získala o 0,67 % hlasů víc, ale nepodařilo se jí sestavit vládu. Naopak podařilo se to SDK společně sStranou maďarské koalície,Stranou demokratickej ľaviceaStranou občianskeho porozumenia. DS získala prostřednictvím kandidátky SDK šest poslaneckých mandátů. Poslanci se stali kandidáti DSJozef Kužma, Ján Langoš,Peter Tatár,Peter Zajac,František ŠebejaPeter Osuský. V roce2001se Peter Zajac vzdal poslaneckého mandátu a nahradil hoAlexander Slafkovský. DS získala i zastoupení ve vládě prostřednictvím svého kandidáta Ivana Mikloše, který se stal místopředsedou vlády pro ekonomiku.
Velmi brzo po vítězných volbách se ukázalo, že formální vystoupení parlamentních kandidátů SDK ze svých mateřských stran nebude ve většině případů jen formální. Mikuláš Dzurinda byl mezi těmi, kteří se snažili o faktické sloučení pěti zakládajících stran SDK do jedné. Když se mu to nepodařilo, založil v lednu2000novou politickou stranu,SDKÚ. Do této strany vstoupila většina členů SDK a Mikuláš Dzurinda se stal jejím předsedou. Mateřské strany tento krok značně oslabil a jejich volební preference dlouhodobě značně poklesly. Faktický rozpad SDK znamenal také pohyby v samotné DS. Ze strany odešli nejpopulárnější politik DSIvan Mikloša také tvůrce reformy veřejné správyViktor Nižňanský.
Začátkem roku2001se konaly volby předsedy DS. Ján Langoš se už o funkci neucházel. Předsedou se stalFrantišek Šebeja místopředsedouĽudovít Kaník. František Šebej se však krátce po zvolení vzdal funkce předsedy, protože nebyl ochotný spolupracovat s Ľudovítom Kaníkom. Následně se stal předsedou strany Ľudovít Kaník. Jako reakce na tuto volbu František Šebej, Peter Zajac, Peter Tatár a Peter Osuský vystoupili ze strany a založili novou stranu pod názvemObčianska konzervatívna strana.
Před volbami roku2002DS rozběhla volební kampaň, z které, po rozhodnutí předsednictva, krátce před volbami odstoupila, i když už uzavřela koalici s DÚJána Budaja. Vedení strany doporučilo příznivcům DS, aby dali svůj hlas SDKÚ. Tímto krokem se Ľudovít Kaník stal ministrem práce, sociálních věcí a rodiny. Na toto místo ho po volbách nominovala právě SDKÚ.
Ľudovít Kaník byl do čela DS zvolen i na posledním řádném kongrese Demokratické strany18. června2005. Na kongrese otevřeně prosazoval úzkou spolupráci až splynutí strany s SDKÚ. Ve volbách zvítězil nadBranislavem Hochelem, zásadním odpůrcem sloučení s SDKÚ. Po tomto kongrese nabraly události velmi rychlý spád. Už o půl roku později,17. prosince2005, odsouhlasil mimořádný kongres DS třípětinovou většinou sloučení strany seSDKÚ. O sloučení stran rozhodl definitivně kongres SDKÚ dne21. ledna2006. Nová politická strana působí pod názvemSlovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana. V době sloučení s SDKÚ měla DS asi 1700 evidovaných členů.
Ta část základny Demokratické strany, která nebyla ztotožněná s fúzí s SDKÚ, se rozhodla založitnový politický subjekt.