Egypt

Egypt, plným názvemEgyptská arabská republika(arabskyجُمهورِيّةُ مِصرَ العَرَبيّةِ‎),jetranskontinentálnízemě překlenujícíseverovýchodní roh Afrikyajihozápadní roh Asiepozemním mostemtvořenýmSinajským poloostrovem. Egypt jestředomořská zeměohraničenápásmem Gazy(Palestina) aIzraelemna severovýchodě,Akabským zálivemaRudým mořemna východě,Súdánemna jihu aLibyína západě. Na druhé straně Akabského zálivu ležíJordánsko, přes Rudé moře ležíSaúdská Arábiea přes Středozemní moře ležíŘecko,TureckoaKypr, přestože ani jedna z těchto zemí s Egyptem přímo nehraničí.
Egypt patří k zemím s nejdelší historií, jeho dědictví můžeme sledovat podéldelty Niluzpět do 6.–4. tisíciletí př. n. l. Uznáván jakokolébka civilizace,starověký Egyptviděl jedny z nejranějších vývojových etap psaní, zemědělství, urbanizace, organizovaného náboženství a centralizované vlády. Ikonické památky jakoGízská nekropolea jejíVelká sfinga, stejně tak jako ruinyMennoferu,Vesetu,KarnakuaÚdolí králůodrážejí toto dědictví a zůstávají významným středem zájmu vědeckého i amatérského. Dlouhé a bohaté kulturní dědictví Egypta je nedílnou součástí národní identity, která odráží jeho unikátní transkontinentální umístění – je zároveňstředomořskou,středovýchodníiseveroafrickouzemí.Egypt byl raným a důležitýmcentrem křesťanství, ale byl z velké částiislamizovánv sedmém století a stále zůstává převážněmuslimskouzemí, i když s významnoukřesťanskou menšinou.
Egypt je jednou z nejlidnatějších zemí Afriky. Většina z přibližně 117 milionů obyvatel (117 571 756 k 24.1.2025žije poblíž břehů řeky Nil na ploše 40 000 čtverečních kilometrů, kde se nachází jedináorná půdav zemi. Většina nehostinné pouštěSaharyje pouze velmi řídce obydlena. Přibližně polovina obyvatel Egypta žije ve městech, většina z nich v hustě obydlených centrechKáhiry,Alexandriea dalších velkých městnilské delty.
Tato země je známá především díky starověké civilizaci a několika světově proslulým monumentům, jako jsou napříkladpyramidy v GízeaVelká sfinga. MěstoLuxor, které se nachází na jihu Egypta, skrývá početné starověké artefakty, jako například chrámový komplexKarnakaÚdolí králů. Egypťané jsou obecně považováni za kulturně a politicky důležitý národStředního východu.
Egypt měl svůj odlišný etymologický vývoj ve starověku.
Základ dnešního výrazu Egypt je třeba hledat v označeníPtahovachrámového komplexuv městěMennofer(řecky Memfis). Komplex byl nazýván „Palác PtahovaKa“, ve staréegyptštině„hat ka ptah“. Další vývoj výslovnosti vedl až podobě „hykupta“ (srovnej české půl dne → poledne).
StaříŘekovévýrazhykuptapřizpůsobili své výslovnosti a použili jej i pro svůj mýtus o založení Egypta králem jménemΑΙΓΥΠΤΟΣ(Aigyptos). S nástupem a rozšířením římské civilizace dostává název země novou podobuÆGYPTVS(Égyptus). Po připojení Egypta kŘímskému impériuzůstal termín Égyptus zachován v názvu nové římské provincie a přešel i do většiny jazyků jako Egypt.Staroegyptské názvy Egyptaprozrazují, že starověké obyvatelstvo svou zemi nazývalo odlišně a mnohotvárně. Podle archeologických nálezů a hieroglyfických nápisů byl starověký Egypt svými obyvateli nejčastěji nazýván „Kemet“ (Černá země).
Také současný oficiální název země je odlišný a zníDžumhúríjat Misr al-arabíja, což v arabském světě a v Egyptě samotném se nahrazuje hovorovýmMaṣrčiMiṣr.
Vestaré češtiněse Egypt nazýval buď Egypt, nebo Egyptus, Ejiptus či Ejipt.
Historie Egypta patří mezi nejdelší souvislé historie sjednoceného státu. Nilské údolí vytváří přirozenou zeměpisnou oblast ohraničenou na východě a západě pouštěmi, na severu mořem a na jihunilskými katarakty. Snaha ovlivnit nilské záplavy vedla v době 3 000 př. n. l. ke vzniku jednoho z prvních států na světě.
Skupinky člověka roduHomo erectusse při rozšiřování z Afriky do západní a jižní Asie pravděpodobně též usadily v údolíNilu. Ze středníhopaleolitupochází mnoho lokalit, kde bylo doloženo využívánírohovcevhodného pro výrobupazourků.
Postupně se skupinylovců a sběračůzačaly usazovat a zhruba od 10. tisíciletí př. n. l. začaly v Nilském údolí vznikat trvalejšízemědělskásídliště. Lidé využívali bohatství, které jim nabízelo údolí Nilu. Nilské bahno poskytovalo materiál na stavbu nízkých stěn chatrčí, na výrobukeramikya také každoroční nilské záplavy přinášely živiny pro rostlinstvo v okolí. Kolem 8000 př. n. l. začalo masivnější sestěhovávánípasteveckýchnárodů k Nilu, v důsledku vysychání širokých oblastí (zárodkySahary), na jehož příčině se odborníci zatím neshodli (možná je klimatická změna i nadměrné spásání v důsledku populační exploze).
Okolo roku 6000 př. n. l. vstoupil Egypt doneolitu. V této době vzniklo několik kultur, z nichž nejvýznamnější jsoubadárská kulturaanakádskákultura. Ty jsou považovány za bezprostřední předchůdce egyptské říše (tzv.předdynastická doba). V pozdní nakádské kultuře (archeologové hovoří většinou o kultuře Nakáda III) nacházíme nejstarší doklady o užitíhieroglyfickéhopísma, zhruba kolem roku 3200 př. n. l.Centralizačnímu procesu předcházelo vytváření kmenových svazů, vyvolané potřebou organizovat odvodňovací práce. VHorním Egyptěnabyl převahy kmen, který sídlil v okolí osadyNechen(pozdější Hierakonpolis), vDolním Egyptěto byl kmen sídlící v severozápadní deltě Nilu v okolí osadyBútó.
Roku 3150 př. n. l. sjednotilfaraonMeniHorníaDolní Egypt. Vznikl tak tzv. dynastický Egypt, spolu seSumeremprvní významná říšestarověku. Při uspořádávání staroegyptské historie se většinou využívá relativního datování podle vlády panovníků a egyptských dynastií, jež vychází převážně z díla řeckého historikaManehta. Podle této tradice se od3. dynastiehovoří o tzv.Staré říši(zhruba 2700–2200 př. n. l.). Panovníci této říše byli považováni za ztělesnění bohů (zpočátku zejména slunečního bohaRe) a měli neomezenou moc. Nazývali sefaraoni. Nechávali budovatpyramidy, jež jsou dodnes jedněmi z nejcennějších památek lidské historie.
Za vlády faraonaDžosera(kolem 2610–2590 př. n. l.) a panovníků4.a5. dynastiese hranice Egypta posunuly až kAsuánuna jihu. Džoser nechal postavit první pyramidu(stupňovitou), za 4. dynastie pak vznikly slavnépyramidy v Gíze.
Po rozpadu Staré říše a následném stopadesátiletém období zmatku se podařilo vládcům městaVesetu(Théby) v Horním Egyptě, konkrétněMentuhotepovi II., říši znovu sjednotit a pod vládou11. dynastievzniklaStřední říše(2040–1650 př. n. l.).Hospodářský a kulturní vrchol zažila za dlouhé vládyAmenemheta III.(1818–1773 př. n. l.).
Kolem roku 1650 př. n. l. se zmocnily vlády v Egyptěsemitskékmeny z Asie, jimž se později začalo říkatHyksósové. Ti Dolní Egypt načas ovládli. Přinesli s sebou inovace – nový typ luku, nové typybronzovýchzbraní, chov koní a užití válečných vozů, čímž se změnil způsob vedení válečných bojů. Hlavním městem učiniliHatueret. FaraonuAhmosi I.se nicméně kolem roku 1550 př. n. l. podařilo vládu Hyksósů zlomit. Založil tak18. dynastiia tzv.Novou říši(1550–1077 př. n. l.). Egyptská říše se v té době rozšířila až kNúbiia k údolíEufratu. Faraoni této éry již nestavěli mohutné pyramidy, pohřbíváni byli vÚdolí králůa o jejich architektonickém vkusu svědčí zejména stavby v chrámovém komplexuKarnaku Vesetu. Úroveň egyptského umění té doby dokládá například slavnáTutanchamonovazlatá maska (dnes vEgyptském muzeu v Káhiře).
Panovník Amenhotep IV. (1364–1347 př. n. l.), jehož manželkou bylaNefertiti, si změnil své jméno naAchnatona provedl významnou náboženskou reformu, kterou se pokusil zavéstmonoteismus. Za jeho vlády byl jediným uctívaným bohemAton, sluneční kotouč. Nový vládce Tutanchamon nicméně tento kult zrušil, vrátil se kpolyteismua jméno Achnatona bylo ze seznamu králů vymazáno.
Za vládyRamesse II.(1290–1224 př. n. l.) zažila Nová říše ještě jednou dobu rozkvětu. Po smrtiRamesse III.(1184–1153 př. n. l.) však došlo k rychlému úpadu Egypta a nepokojům. Zmar dovršil vpádLibyjcůamořských národů.I když se podařilo Libyjce vyhnat a mořské národy odrazit, faraoni již poté fakticky vládli jen v deltě Nilu a Egypt se rozdrobil.
V roce 525 př. n. l. se Egypta poprvé zmocnilaAchaimenovská říše. Na konci 5. století př. n. l. se naposled osamostatnil pod vládou domácích dynastií (XXVIII.–XXX.). Poté se Egypta znovu zmocnili Peršané. Přisvojili si sice titul faraona, zemi však vládli zeSús(dnes na územíÍránu).
V roce 333 př. n. l. porazilmakedonskývládceAlexandr Velikýperského králeDáreia III.a získal tak egyptské území. Po Alexandrově smrti (323 př. n. l.) jeden z jeho vojevůdců Ptolemaios provincii ovládl a v roce 305 př. n. l. přijal titul krále. Panoval jakoPtolemaios I. Sótér.Ptolemaiovská dynastie, již založil, pak vládla Egyptu až do roku 30 př. n. l. Hlavním městem bylaAlexandrie, nejvýznamnější vědecké střediskohelénskéhosvěta a sídlo prosluléAlexandrijské knihovny, největší knihovny starověku, jejíž bohatství (700 000papyrovýchsvitků) bylo však později plně zničeno, dle legendy snad při požáru způsobenémřímskýmvojevůdcemCaesarem.
Po smrtiKleopatry VII.v roce 30 př. n. l., poslední panovnice dynastie Ptolemaiovců, se stal Egyptřímskou provincií. V římské době proniklo do Egyptakřesťanství.Marek Evangelistapůsobil v Alexandrii.Ta byla v 1. století spolu sAntiochií,JeruzalémemaŘímemnejvýznamnějším křesťanským centrem. Velké ztráty utrpěli místní křesťané v roce 284, kdy za vlády císařeDiokleciána(284-305) nastalo jejich velké pronásledování. Při dělení římské říše roku 395 se Egypt dostal pod východořímskou (byzantskou) vládu. Ztratil dosavadní hospodářský význam a nábožensky to znamenalo vlivvýchodní církve. PoChalkedonském konciluv roce 451 se však egyptští křesťané skonstantinopolskýmduchovním centrem rozešli a založili si samostatnoukoptskou církev, jež existuje dodnes.
Mezi lety 639–646 přemohlimuslimštíArabovéveškerý odpor byzantských armád a původního obyvatelstva, jehož potomky je současná etnonáboženská skupinaKoptů(zhruba 10% obyvatel Egypta). Za vládychalífyMu'áviji I.(661–750) začala postupná arabizace aislamizaceEgypta. Koptové sice několikrát povstali, ovšem marně. Arabové založili nové hlavní město zvanéFustat, které bylo později vypáleno během křížových výprav.Káhirabyla založena v roce 986.Časem se z ní stalo centrum země.
Arabové vládli zemi zBagdádu, nicméně při oslabení mociAbbásovcůse vlády nad Egyptem chopilimamlúci, původně vojenští otrociturkickéhopůvodu. První mamlúcká dynastie nastoupila již roku 868, formálně ještě podrobena Abbásovcům. Mamlúci ztratili moc na úkor Arabů roku 909. Ti založilišíitskýFátimovský chalífát, jemuž časem vládli z Káhiry. Arabsko-šíitská moc skončila s nástupemkurdskéhovojevůdceSaladina, zakladatele dynastieAjjúbovců(1171–1249). Za jeho vlády seKáhiramj. stala centrem muslimského odporu protikřížovým tažením. Rozšířil sesunnitský islám, který se intenzivně mísil s místními tradicemi, v důsledku čehož se velmi rozšířila islámskámystika, tedysúfismus. Tento jev začal být velmi patrný od 12. století a je v náboženském systému Egypta přítomný doposud.Kolem roku 1250 povstala palácová garda amamlúciznovu uzmuli trůn. Tentokráte již vládli jako zcela suverénní panovnická dynastie.
V roce 1517 dobyl Egypt turecký sultánSelim I.Země se tak stala provinciíOsmanské říše. Správa Egypta byla nadále svěřenamamlúkům, nicméně osmanská nadvláda rozbila ekonomickou strukturu Egypta a krize vyvrcholilačernou smrtí, která v polovině 14. století zabila asi 40 % populace země. Poté Egypťané ztratili vládu nad námořním obchodem ve svém okolí, na úkorPortugalců. To ještě prohloubilo ekonomický úpadek. V letech 1687 až 1731 zažil Egypt šesthladomorů. Ten z roku 1784 ho připravil zhruba o šestinu populace.
TeprveNapoleonovo egyptské taženív roce1798ukončiloosmanskounadvládu nad Egyptem. Po neúspěšném tažení do Palestiny a z důvodu změny politické situace v EvropěNapoleon Bonapartepříštího roku zemi opustil. Zbytky francouzských expedičních sil poté v roce 1801 kapitulovaly před britsko-tureckou armádou. Od roku 1805 intrikami a násilím Egypt postupně ovládlalbánskýdůstojník tureckého vojska v EgyptěMuhammad Alí. Zamezilbritskýmpokusům o vměšování do egyptské vnitřní politiky a v roce 1811 svou moc plně stabilizoval vyvražděním tehdejší vojenské a politické elity –mamlúků. Stal se tak faktickým vládcem země, neboťOsmanská říšeneměla prostředky na znovudobytí Egypta.
Muhammad Alí anektoval severní Súdán (1820–1824), Sýrii (1833) a části Arábie aAnatolie, nicméně v roce 1841 evropské mocnosti, obávající se, že by mohl ovládnout i samotnou Osmanskou říši, přinutily Alího vrátit většinu svých územních zisků Osmanům. Alí zemi modernizoval. V roce 1820 bylo zavedeno pěstováníbavlny. Bylo natolik výnosné, že učinilo egyptské zemědělství téměř monokulturním. Alí budoval též průmysl, systém kanálů pro zavlažování i dopravu a reformoval státní službu. Učinil z Egypta silně vojenský stát, čtyři procenta populace byli vojáci (tato tradice má dosah až do současnosti). Vojáci se také stali nositeli nové ideologie, moderního egyptskéhonacionalismu.
V roce1848se Muhammad Alí vzdal trůnu ve prospěch svého syna Ibráhíma.Dynastie, kterou založil, pak vládla Egyptu – zprvu pod formální osmanskou správou (tzv.Egyptské chedivství, existující v letech 1867–1914). Stále více však rostl vliv Britů. Velkou roli v jeho posilování hrálSuezský průplav, dokončený v roce 1869. Jeho stavba podfrancouzskýmpatronátemzemi zadlužila. Již krátce po otevření průplavu, a to v roce1875, se stala největším akcionářem společnosti provozující tuto důležitou vodní cestu právěVelká Británie. Brzy již seděli britští kontroloři přímo v egyptské vládě. To vyvolávalo nacionalistický odpor, u politiků jako byl napříkladAhmed ʻUrabi. Nakonec to vedlo ke vzpouře, proti níž zasáhli Britové. Rozdrtili vzbouřence v bitvě u Tell El Kebiru a od roku 1882 Egypt oficiálně okupovali.V roce1888byla uzavřena tzv.Konstantinopolská konvence, kterou byl Suezský průplav prohlášen za neutrální území pod správou Velké Británie.
Po porážceMahdího povstánív Súdánu byla v roce 1899 podepsána anglo-egyptská dohoda okondominiu Anglo-egyptský Súdán: Dohoda stanovila, že Súdán bude společně řízen egyptským chedivem a Spojeným královstvím. Skutečná kontrola nad Súdánem byla však pouze v britských rukou.
Zpočátku vnímala řada Egypťanů britskou moc neutrálně, ale tzv. Dinšavský incident z roku 1906, kdy se britští důstojníci dostali do konfliktu s několika vesničany a popravili je, vyvolal bouři nevole a zesílil nacionalistický protibritský odpor v egyptské společnosti.
Aby Británie zabránilachedivoviAbbásovi II. Hilmímuvstoupit doprvní světové válkypo boku Osmanů, což zamýšlel, sesadila ho a nahradilaHusajnem Kámilem, který byl jmenován sultánem, čímž vznikl na šest let Egyptský sultanát, jenž byl ihned po jeho vyhlášení, 18. prosince 1914, prohlášen britskýmprotektorátem.Po smrti Husajna Kámila v roce 1917 se sultánem stalIsmáíla Ahmad Fu´ád. Britové poté zatížili egyptské obyvatelstvo nucenými pracemi pro budování komunikací a vodovodů s velkými ztrátami na lidských životech.Omezení dovozu zboží však podnítilo rozvoj egyptského lehkého průmyslu.
Po první světové válce získalSaad Zaghlula jeho nacionalistická stranaWafdvětšinu v místním zákonodárném sboru. Britové vyhnali Zaghlula a jeho společníky naMaltu, nicméně vzpoura přiměla vládu Spojeného království k vydání jednostranného vyhlášení nezávislosti Egypta dne 28. února 1922. O čtyři dni později pak vyhlásil Egypt pod vládouFuada I.Egyptské království. Britští vojáci však v zemi zůstali.
Ústava z roku 1923 zavedla parlamentní systém. Volby vyhrál Zaghlul a stal se premiérem. V roce 1936 byla uzavřena anglo-egyptská smlouva a britská vojska se stáhla z Egypta, kromě Suezského průplavu. Brzy se tam ale musela vrátit, neboť Egypt se zadruhé světové válkystal dějištěm urputných bitev britských vojsk pod velenímmaršálaBernarda Montgomeryhosněmeckouaitalskouarmádou pod velením německéhogenerálaErwina Rommela. Sama egyptská armáda nebojovala. I po skončení světové války zůstala britská vojska až do roku1946v zemi. Poté Britové zůstali jen v Suezu.
Po vyhlášení státuIzraelv roce1948egyptská armáda spolu s dalšími arabskými státy napadla Izrael s cílem židovský stát zničit a „vyhnat Židy do moře“ připrvní arabsko-izraelské válce. Výsledkem byla porážka arabské koalice, vítězství Izraele a zabránění vzniku palestinského státu. Egypt totiž vzápětí okupovalGazu, zatímco ZajordánskoZápadní břeh.
V roce1951Egypt vypověděl Konstantinopolskou konvenci, přičemž Velká Británie souhlasila, že se z oblasti Suezského průplavu do roku 1954 stáhne.
23. července 1952 byl v Egyptě převratem svržen králFarúk I.a byla vyhlášena Egyptská republika. Hlavou státu byl nejdříve generálMuhammad Nadžíb, později vůdce revoluce, plukovníkGamál Abd an-Násir(1954–1970).
Ten zavedlsocialistickýzpůsob vlády a začal spolupracovat svýchodním blokem(přestože patřil k oporámhnutí nezúčastněných zemí).ZestátněníSuezského průplavu v roce 1956 vedlo k vojenskému napadení Izraelem, které bylo součástí tajné dohody mezi Jeruzalémem,LondýnemaPaříží. Vzápětí vyslala Velká Británie a Francie své jednotky údajně pro udržení svobody mezinárodní plavby Suezským průplavem. Vypukla tzv.suezská krize. Poté, co USA daly ruce pryč od celé akce, o které nebylWashingtoninformován dopředu, aMoskvapohrozila bombardováním Paříže a Londýna, všechny tři útočící strany se stáhly. Výsledkem bylo posílení egyptské pozice a zvýšení vlivuSovětského svazunaBlízkém východě.
V roce 1958 se rozhořel vleklý diplomatický spor se Súdánem oHalaibský trojúhelníkaBír Tavíl. Zatímco Halaibský trojúhelník má velká naleziště zlata, Bír Tavíl je jen poušť. Obě země tedy stojí o první území, které Britové kdysi připojili k Súdánu, a Bír Tavíl naopak označují za území náležející druhému státu.
V roce1958vytvořil Egypt spolu seSýriíSjednocenou arabskou republikuvedenou Násirem. V té dominoval Egypt (roku1961Sýrie svazek opustila, avšak Egypt používal tento název až do roku1971). Založení státu vycházelo z ideologiípanarabismua arabského nacionalismu, které byly pro Násirův režim klíčové. Násir věřil, že Arabové jsou jeden národ a měli by vytvořit jediný stát, s centrální rolí Egypta.Podmínkou bylo upozadění náboženských rozdílů, proto Násir podporovalsekularismusa socialismus.
V roce1967vyslal Násir armádu na Sinajský poloostrov a donutil pozorovatelskou misiOSNse stáhnout, vzápětí uzavřelTiránskou úžinu, což Izrael předtím prohlásil zacasus belli. 5. června zahájilIzraelpreventivní letecký úder, zničilegyptské letectvoa běhemšestidenní válkyobsadil nejen Gazu, ale i celý Sinajský poloostrov.
Po Násirově smrti v roce 1970 se stal prezidentem jeho viceprezidentAnvar as-Sádát.
V roce1973Egypt a Sýrie znovuvyzbrojené moderními sovětskými zbraněmi zaútočily zajomkipurské válkyna Izrael. Po prvních dvou dnech, kdy se Egyptu podařilo překročit Suezský průplav a postupovat do hloubi Sinajského poloostrova, zatímco syrské obrněné jednotky dobyly zpět severní polovinuGolanských výšinztracených v roce 1967, zahájil Izrael protiofenzivu. V důsledku porazil útočící arabské armády a jednotkyAriela Šaronadokonce obsadilyPort Saidna africkém břehu Suezského průplavu.
Po jomkipurské blamáži se začal Egypt odvracet od Sovětského svazu, jemuž prohru připisoval (neúspěšný útok řídilo 10 000 sovětských „vojenských poradců“). Sádát se též začal sbližovat se Spojenými státy a svůj režim značněliberalizoval, pod heslem „politika otevřených dveří“ (infitah), čímž ale dráždil fundamentalisty a konzervativce.
V roce1977zahájil Anvar Sádát odvážná mírová jednání s Izraelem. To vedlo k podpisumírové smlouvyv roce1979a k odchodu izraelského vojska ze Sinajského poloostrova (viz téždohody z Camp Davidu). Smlouva s Izraelem však vyvolala odpor ostatních arabských států i místníchislamistůzMuslimského bratrstvaa jiných organizací. V roce 1981 byl Sádát nakonec islamisty z hnutí al-Džihádzavražděn.
Jeho nástupcem se stalMuhammad Husní Mubarak. Byl zvolen v referendu, v němž byl ovšem jediným kandidátem. Zakázal strany založené na náboženství, ale islamistický teror se mu dařilo držet na uzdě jen s obtížemi – například 17. listopadu 1997 bylo62 lidí, většinou zahraničních turistů, islamisty zmasakrovánopoblížLuxoru.Aby si získal konzervativce, Mubarak deliberalizoval režim v některých otázkách, například zakázal pitíalkoholu. Obnovil vztahy s ostatními arabskými zeměmi a zajistil Egyptu opětovné přijetí doLigy arabských států, z níž byl vyloučen po mírové smlouvě s Izraelci. Posílil také pozici Egypta vůči Súdánu – v roce 2000 se Egyptde factoujal správy nadHalaibským trojúhelníkem. Svůjautoritářskýrežim založil, podobně jako předchůdce, na armádě. Před arabským jarem čelil největším protestům v roce 1986, bylo během nich zabito 107 lidí.Krize Mubarak řešilvýjimečnými stavya represemi opozice. Úzce spolupracoval seSaúdskou Arábií, která mu za to umazala velkou část obřího státního dluhu, a se Spojenými státy. Podporoval jejich zásah vIrákuroku 1991, jejich pozdějšíválku proti terorui tažení protiÍránu.Hrál roli prostředníka v izraelsko-palestinských jednáních. K velkým sociálním problémům patřil překotný populační růst, z Káhiry se stala obří megapole, naplněná ovšem chudinskýmislumy.
Od konce roku 2010 probíhaly ve většině arabských států protesty, nepokoje, povstání a revoluce, které byly nazvány „arabské jaro“. Egypt byl jedním z epicenter, nepokoje zde začaly na začátku roku 2011.
Na konci ledna roku 2011 egyptský prezidentHusní Mubarakpoprvé po čtyřech dnech násilností v hlavním městě promluvil o událostech, které si v zemi vyžádaly nejméně 18 mrtvých a přes 1000 zraněných. Ve svém projevu oznámil občanům, že vyzval vládu k rezignaci, a slíbil demokratické reformy. Podle agentury AP Mubarak ujišťoval občany, že prosadí sociální, ekonomické a politické reformy. Protivládní demonstrace, které ochromily celou zem, pak označil za součást spiknutí k destabilizaci Egypta a zničení legitimity jeho režimu. Celá země byla také odpojena odinternetu. O několik dní později se situace vKáhiřea ostatních velkoměstech ještě více vyhrotila. Podle komisařkyOSNsi nepokoje vyžádaly až 300 životů. Odpůrci prezidenta Husního Mubaraka se 31. ledna 2011 rozhodli vyhlásit časově neomezenougenerální stávku. Následující den ji měl doprovodit „miliónový pochod“. Dne 11. února 2011 prezident Mubarak rezignoval, podle svých slov chtěl dožít v letoviskuŠarm aš-Šajch.Moc převzala armáda (vojenská junta) a faktickou hlavou státu se stal předseda Nejvyšší vojenské radyMuhammad Hosejn Tantaví.
V květnu2012se v Egyptě konaly demokratické prezidentské volby, které vyhrálislamistaMuhammad Mursí.V prosinci2012se konalo referendum o nové ústavě. Ta byla kritizována proto, že podle některých kritiků mohla umožnit vznik islamistického státu a nezaručovala stejná práva všem obyvatelům.Referendum se konalo ve dvou termínech, v každém volila polovina země. Podle oficiálních výsledků byla ústava přijata – pro hlasovalo 63,8 %. Volební účast ale byla velice nízká – 32,9 %.Mursí byl po roce vlády sesazenarmádním pučem. Egyptská armáda při potlačování protestů vůči puči zabila nejméně 817 stoupenců vlády prezidenta Mursího, podle některých údajů i přes 1 000.Muslimské bratrstvobylo postaveno mimo zákon a v následných zinscenovaných volbách zvítězil bývalý náčelník generálního štábu egyptské armádyAbd al-Fattáh as-Sísí. Od as-Sísího nástupu k moci čelí společnost ostrým represím a dochází k prohlubování krize lidských práv. Systematicky jsou omezovány svobody shromažďování a svobodného vyjádření protestu.Od vojenského převratu v roce 2013 bylo zatčeno a uvězněno více než 16 000 odpůrců režimu (dle některých odhadů až 40 000), stovky členů Muslimského bratrstva byly odsouzeny k smrti.16. května 2015 byl ktrestu smrtiodsouzen i Muhammad Mursí.Sísímu se však podařilo zemi stabilizovat, jak konstatovala a ocenila napříkladVisegrádská skupina.Sísí rovněž spustil mohutné investiční projekty, k největším patří výstavba zcelanového hlavního města, Nové Káhiry.Od roku 2015 roste na území o rozloze přes 700 kmmoderníchytré městopro téměř šest milionů obyvatel. Jeho výstavbu v ceně 45 miliard amerických dolarů financují čínští, indičtí a saúdští investoři.Sísí zlepšil vztahy jak se Spojenými státy, tak s Čínou a Ruskem.
Egyptská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se třemi vodorovnými pruhy, červeným, bílým a černým. Uprostřed je umístěn státní znak, žlutýSaladinův orelhledící směrem kžerdi. Orel má na hrudi štít, rozdělený na tři části (levý a pravý pruh má žlutou barvu). V drápech drží panel s textemAL-GUMHURÍJA MISR AL-ARABÍJA(Egyptská arabská republika). Znak na vlajce je pozměněný od státního znaku, liší se barvou.
Egyptský státní znak je tvořen zlatým tzv.Saladinovým orlem. Letky a ocasní pera jsou černá. Na hrudi je položen štít v egyptských národních barvách (červeno-bílo-černé svislé pruhy). Orel stojí na zelené (na obrázku zlaté)kartušise zlatým (na obrázku černým), arabským opisem názvu státu جمهوريّة مصر العربيّة‎ (českyEgyptská arabská republika).
Egyptská hymna je píseňBilady, Bilady, Bilady(arabskyبلادي بلادي بلادي‎ – „Má vlast, má vlast, má vlast“). Hudbu složil a slova napsal Sayed Darwish. Přestože má tři sloky, běžně se zpívá pouze první z nich.
Egypt je stát ležící na pomezíseverní Afrikyajihozápadní Asie. Jeho rozloha je 1 002 450 km², což z Egypta činí 30. největší zemí světa. Fyzicky tvoří Egypt východní částSahary. Je tvořen vysoko položenou tabulí, rozdělenou údolímNiluna západní část, tvořenouLibyjskou pouštía východní část, tvořenouArabskou pouští. Podložím tabule je většinourulaažula. V jižní části Libyjské pouště se nachází náhorní plošinaDžilf al-Kabír, která je se svojí průměrnou výškou 1000 m nejvyšším místem této pouště. V Libyjské poušti se rovněž nachází velké množství proláklin, přičemž v největší z nich,Kattarské proláklině, se v hloubce 137 metrů pod hladinou moře nachází nejnižší bod Egypta. Vítr na této poušti vytváří písečnéduny, které dosahují výšky více než 30 metrů. Východní část Egypta tvoří Arabská poušť, která se rozprostírá od nilského údolí až kRudému moři. Na rozdíl od Libyjské pouště je velmi hornatá. Pro tuto oblast jsou charakteristická suchá údolí, která se nazývajívádí. Pomyslný střed této oblasti tvoří řeka Nil, která protéká Egyptem od jižních hranic seSúdánemaž na sever, kde ústí doStředozemního moře. Právě tato řeka, která na území Egypta dosahuje přibližné délky 1 600 km, dala vzniknout egyptské civilizaci. I v současné době žije v jejím údolí a deltě 99 % obyvatelstva, které tak využívá pouze 5,5 % rozlohy své země. 98 % Egypťanů žije na 3 % území.
K Egyptu rovněž patříSinajský poloostrov, který je ohraničenSuezskýmaAkabskýmzálivem. Sinajský poloostrov patří geograficky již k Asii. Jeho jižní část je hornatá a nachází se zde nejvyšší hora Egypta,Hora sv. Kateřiny(Gebel Katherína), která dosahuje výšky 2 642 metrů nad mořem.
Egypt obecně patří k nejsušším a nejslunnějším zemím na světě. Klima se mění od severu k jihu, stejně tak, jako od východu na západ.
Severní pobřeží uStředozemního mořemá horká suchá léta a mírné zimy, kdy se objevují přiměřené deště. Průměrná teplota nejteplejšího července vAlexandriije 26 °C, resp. 13 °C v lednu. Na rozdíl od většiny území zde nejsou srážky neobvyklé.
Směrem k jihu se podnebí zesubtropickéhomění naaridní, které je vyznačováno obecně vyššími teplotními rozdíly, vyššími teplotami a menším či zanedbatelným úhrnem srážek.
Luxoruprostřed země má velmi horká léta, kdy teploty běžně překračují 40 °C a krátké slunné zimy, kdy v nejchladnější části mohou teploty klesnout k ránu pod 10 °C.
Asuánna jihu leží takřka naobratníku rakaa má klima nejteplejší z celého Egypta. Průměrná teplota letních měsíců přesahuje 34 °C, během dne mohou teploty vystoupit až na 47 °C, v noci neklesají pod 25 °C. Zimy jsou velmi krátké, slunné a teplé, s průměrnými teplotami 25 °C během dne, resp. 5–15 °C v noci. Asuán je jedním z nejsušších trvale obydlených míst na zemi, kdy se déšť nemusí objevit i několik let. Rovněž vlhkost vzduchu je velmi nízká, v extrému dosahuje pouhých 10 %. Kromě všeho patří mezi nejslunnější místa na planetě, s více než 3800 hodinami slunečního svitu za rok se pohybuje na teoretickém maximu a zaujímá místo hned za severoamerickouYumou, která má díky vyšší zeměpisné šířce a tím pádem delším dnům počet slunečních hodin 4000.
Pobřeží u Rudého moře má klima obecně mírnější, maximální teploty obvykle nestoupají tak vysoko, jako ve vnitrozemí, zato noci jsou tu teplejší, především v zimních měsících. Průměrná teplota nejteplejšího července v letoviscíchŠarm aš-Šajch,Hurghada,Marsá Alamje 34 °C, 34 °C, resp. 33 °C, zatímco nejchladnějšího ledna 18 °C, 17 °C, resp. 19 °C. Velmi zrádný je vítr zvanýchamsin, horký a suchý vítr, který vane v Egyptě na jaře nebo na začátku léta od jihu a jihozápadu, a s jehož příchodem bývají měřeny teplotní rekordy, teplota vzduchu může ojediněle vystoupit až k 47 °C.
Marsá AlamaŠarm aš-Šajchmají vůbec nejteplejší noci ze všech egyptských měst a obecně nejkonstantnější klima, s malými teplotními výkyvy. Nejpříhodnější období pro návštěvu jsou měsíce březen a duben, resp. říjen a listopad, které průměrnými teplotami v rozmezí 26 °C–29 °C připomínají léta veStředomoří.
Potenciální nárůst hladin moří v důsledkuglobálního oteplováníby podle některých odborníků mohl ohrozit hustě osídlené pobřežní pásmo Egypta a mít vážné důsledky pro ekonomiku země, zemědělství a průmysl. V kombinaci s rostoucími demografickými tlaky by mohl významný nárůst hladiny moří do konce 21. století udělat z milionů Egypťanůenvironmentální uprchlíky.
Do roku 2011 byl Egyptprezidentskou republikou. Vládu si od roku1978drželaNárodní demokratická strana. Do 454členného parlamentu se volilo jednou za 5 let. Významným opozičním hnutím byloMuslimské bratrstvo, jemuž bylo z náboženských důvodů zakázáno vytvořit politickou stranu. Tehdejší prezidentMuhammad Husní Mubarak, který byl v čele Egypta od roku1981, byl porevoluci z roku 2011donucen odstoupit, a to dne 11. února 2011. Prezidentovu rezignaci oznámil viceprezidentUmar Sulajmánv krátkém televizním prohlášení. Podle něj prezident odstoupil pro dobro republiky. Moc poté převzala armáda.
Nová demokratická ústava byla přijata vreferendu. Ta mimo jiné ustavilapoloprezidentskou republiku. V následných parlamentních i prezidentských volbách zvítěziliislamisté. IslamistickáStrana svobody a spravedlnosti, vytvořená Muslimským bratrstvem, získala 37,5 % hlasů ve volbách do dolní komory a 45 % hlasů ve volbách do horní komory Parlamentu. Druhou skončila také islamistickáStrana světla, která se hlásí ksalafismu(čiwahhábismu) se ziskem okolo 28 % hlasů.Liberálnístrany vstoupily do opozice, když celkem získaly okolo 20 % hlasů. Prezidentem byl v přímé volbě zvolenMuhammad Mursí(ze strany Svobody a spravedlnosti), když ve dvoukolové volbě získal 24,78 %, respektive 51,73 % hlasů. Noví vládci Egypta přijali novou ústavu, která otevírala cestu k islamistickému státu.
Po další vlně lidových demonstrací, protestujících proti Mursího vládě, se armáda na začátku července 2013, ve jménu nespokojeného lidu, chopila moci a svrhla Mursího i jeho vládu. Ústava byla suspendována, prozatímním prezidentem byl jmenován předseda Ústavního souduAdlí Mansúr, který poté rozpustil Parlament s plánem vytvořit úřednickou vládu, která navrhne novou ústavu a dovede zemi k novým volbám. Nové prezidentské volby proběhly v roce 2014 a jasně je kontrolovala armáda. V nich byl zvolen prezidentemas-Sísíse ziskem 96,9 % hlasů. Sísí od té doby Egyptu vládne. Sísího režim porušovallidská právaa prováděl represivní politiku vůči všem odpůrcům režimu.V roce 2020 bylo v Egyptě více než 60,000politických vězňů.
Stálé sídloLigy arabských státůse nachází v Káhiře a generální tajemníkem této organizace je tradičně Egypťan. Liga se v roce 1978 krátce přesunula z Egypta do Tunisu, na protest proti mírové smlouvě mezi Egyptem a Izraelem, ale později se v roce 1989 vrátila do Káhiry. Sísíovský Egypt má blízko kSaúdské Arábii, napjaté vztahy má naopak sÍránemaTureckem. Udržuje dobré vztahy s Ruskem, Čínou i Spojenými státy. Egypt se v roce 2015 zapojil dovojenské intervence v Jemenupod vedením Saúdské Arábie.Egypt se také angažoval vobčanské válce v Libyi.Kvůli stavběpřehradynaModrém Nilumá napjaté vztahy sEtiopií.V roce 2024 Egypt vstoupil do uskupeníBRICS.
Egypt má v současnosti (2010) největší a nejsilnějšíarmáduna africkém kontinentu. Jde současně o největší armádu varabském světě; celosvětově na 11. místě. V aktivní službě má Egypt asi 468 000 vojáků, počet vojáků záložních vojsk přesahuje 800 000. Ve výzbroji egyptské armády jsou ve velkém počtu zastoupeny nejmodernější zbraně. Platí to zejména oletectvua pozemním vojsku (armáda má k dispozici odhadem 3750 tanků, z toho nejméně 1000 špičkových těžkých tankůM1 Abrams).
Egyptská armáda, která byla založena ve třicátých letech 19. století, vedla během 20. století čtyři války se státemIzrael(v letech 1948, 1956, 1967 a 1973). V roce 1991 se egyptské vojsko účastnilooperace Pouštní bouřena straně vojsk koalice. Egypt je silným strategickým partneremNATO.Spojené státyposkytují Egyptu pravidelnou roční vojenskou pomoc v hodnotě 1,3 miliardy dolarů.
Armáda má vliv na politický a ekonomický život Egypta. Nejenže byla a je mocenskou základnou sádátovského, mubarakovského i sísíovského režimu, ale vlastní také desítky továren, které vyrábějí nejen zbraně, ale i spotřební zboží.
k 1. lednu 2012
Podle odhaduMezinárodního měnového fondubyla egyptská ekonomika v roce 2021 dvacátou největší ekonomikou světa (z hlediskaHDPvparitě kupní síly).
Ekonomika Egypta závisí především na zemědělství, mediální sféře, vývozu ropy a turistice; více než tři miliony Egypťanů však přitom pracuje v zahraničí, především vSaúdské Arábii, zemíchPerského zálivua Evropě. Dokončenípřehrady v Asuánuroku 1971 a výslednéNásirovo jezerozměnilo časem prověřenou úlohu řeky Nilu vzemědělstvía ekologii Egypta. Rychle rostoucí populace, omezené množství zemědělské půdy a závislost na Nilu však stále zdražují zdroje a stresují ekonomiku.
Vláda se snažila připravit ekonomiku na nové milénium pomocí reforem a rozsáhlých investic do dopravy a fyzické infrastruktury. Egypt přijímal zahraniční pomoc Spojených států od roku 1979 (průměrně 2,2 miliardy ročně) a je třetím největším cílem zahraničních fondů Spojených států, hned po válce v Iráku. Jeho hlavní příjmy jsou však z cestovního ruchu a také z lodní přepravy skrzeSuezský průplav.
Egypt má vyvinutý energetický trh založený nauhlí,ropě,zemním plynuavodní energetice. Značné zásoby uhlí se nalézají na severovýchoděSinajea těží se zde přibližně 600 000 tun ročně. Ropa a plyn se těží v pouštních oblastech na západě,Suezském zálivua v Nilské deltě. Egypt vlastní značné rezervy plynu, v 90. letech 20. století se odhadovalo kolem 1 100 000 m³, a vyváží jej také do mnoha zemí.
Egypt je také jednou z mála afrických zemí, které usilují o stavbu jaderné elektrárny v horizontu příštích deseti let. V roce 2011 měl být zahájen tendr na hlavního dodavatel a elektrárna měla být podle původního plánu spuštěna v roce 2020. Elektrárna bude pravděpodobně stát v blízkosti obce Ad Dabaá na pobřežíStředozemního moře.Vzhledem k nestabilní situaci po protestech, pádu vlády a prezidenta na začátku roku 2011 bylo ale zahájení tendru prozatímní vládou odloženo na neurčito.V roce 2012 vláda zahájila přípravné práce, avšak stavbu zablokovali místní beduíni, které elektrárna připravila o půdu, konflikt zatím nebyl vyřešen.
V zemi je asi 10% míranezaměstnanostia 11% mírainflace.HDPna obyvatele zde dosahovalo v roce20092355 USD. Měna jeEgyptská libra(LE) = 100 piastrů (1 USD = 5,70 LE).
Cestovní ruch je jedním z nejdůležitějších sektorů egyptské ekonomiky. Hlavními turistickými lákadly jsou tisíce let staré památky, kvůli nimž je Egypt světově proslulou destinací. Hlavními z nich jsoupyramidyaVelká sfinga v Gíze, chrámAbú Simbelležící jižně odAsuánu,Karnacký chrámový komplexaÚdolí králůnedalekoLuxoru. Hlavní městoKáhirase může pochlubitEgyptským muzeemčimešitou Muhammada Alího. Turisty rovněž láká pestrobarevný podvodní světRudého moře. Podmínky pro potápění a šnorchlování jsou zde jedny z nejlepších na světě. Přímořská letoviska jako napříkladHurghada,Šarm aš-Šajch,Marsá AlamčiTabanavštíví ročně několik milionů turistů.
V roce 2022 v Egyptě trávilo svou dovolenou 470,000 českých turistů.
Egypt je nejlidnatější zemíBlízkého východua třetí nejlidnatější zemí naafrickém kontinentu. Rychlý růst populace v letech 1970 až 2010 byl způsoben zlepšením lékařské péče a nárůstem produktivity zemědělství. Během Napoleonovy invaze od Egypta v roce 1798 byla místní populace odhadnuta na 3 000 000 lidí. V roce 1939 měl Egypt již 16 500 000 obyvatel. V roce 2020 Egypt překonal hranici sto milionů obyvatel.
Populace je koncentrovaná v okolí řekyNil, zejména pak vnilské deltěa také v okolíSuezského průplavu. 90 % obyvatel jsou muslimové a zbytek je tvořen převážněkoptskýmikřesťany. Kromě příslušnosti k náboženství se obyvatelé Egypta dělí na obyvatele měst afeláhy, venkovské zemědělce.
Největší etnickou skupinou v zemi jsou Egypťané. Etnickými minoritami jsouTurci,Řekové, kmeny arabskýchBeduínůžijících vArabské pouštia na Sinajském poloostrově a takéBerbeřižijící na západě země. Asi 2,7 milionu Egypťanů žije v zahraničí.
Oficiálním jazykem jemoderní standardní arabština. V hovorové formě se nejvíce využívají následující jazyky:egyptská arabština(68 %), saidi (29 %), bedáwí (1,6 %), súdánská arabština (0,6 %), domari (0,3 %), núbijský jazyk (0,3 %) a bedža (0,1 %). Navíc se v Egyptě vyskytujeřečtina,arménštinaaitalština, což jsou hlavní jazyky početné skupiny přistěhovalců. Mezi cizí jazyky, které se vyučují na školách, patříangličtina,francouzština,němčinaa v menším rozsahu i italština. Historickáegyptština, skládající se ze starověké egyptštiny akoptštiny, tvoří samostatnou větev mezi rodinamiafroasijských jazyků.
Hlavním náboženstvím v Egyptě jeislám, ke kterému se hlásí přibližně 90 % obyvatel. Drtivou většinu z nich tvořísunnité. Islám se do země dostal s příchodem Arabů v 7. století našeho letopočtu a následně se Egypt stal politickým a kulturním centrem muslimského světa. Za vlády prezidentaAnvara as-Sádátase islám stal oficiálnímstátním náboženstvíma islámské právošaríabylo v egyptské ústavě zakotveno jako hlavní zdroj egyptského zákonodárství.Zbylých 10 % obyvatelstva tvoříkřesťané. 90 % z nich se hlásí kekoptské pravoslavné církvia zbytek kekoptské katolické církviaegyptské evangelické církvi. Posledním ze tří náboženství, které jsou v Egyptě uznávané, jejudaismus, ke kterému se hlásí pouze několik stovek občanů. Mezi další minoritní náboženství patří napříkladBahá'í, avšak to není společně s dalšími státem uznané. Občanům, kteří chtěli mít takové náboženství napsané v jejich průkazu totožnosti, bylo vydání průkazu odepřeno. Egypťané tak byli postaveni do situace, kdy museli lhát o svém náboženství nebo nezískali průkaz totožnosti. Změna zákona v roce 2008 umožnila těmto lidem získat průkaz totožnosti a zanechat kolonku„Náboženství“prázdnou.
Přibližně 15 milionů Egypťanů patří k různýmsúfistických řádům, které radikální islamisté považují zakacířské.Přiteroristickém útokuvsúfistickémešitě al-Rawda na severu Sinaje 24. listopadu 2017 zemřelo přes 300 lidí.
HistorieEgypta je v oblastináboženstvínevídaně bohatá. Nejstarší dochované náboženské textystaroegyptského náboženstvívytesané do kamene pochází z přelomu 4. a 3. tis. př. n. l. Staroegyptské náboženství bylo velmi rozvinuté a kvalitně zaznamenané.Křesťanstvíproniklo do Egypta bezprostředně po svém vzniku na přelomu letopočtu a má v Egyptě nepřetržitou tradici.Islámse do země dostal rovněž nedlouho po svém vzniku v 7. století. Egypt má dnes největší muslimskoupopulacivarabském světěa šestou největší muslimskou populaci nasvětě; je domovem 5 % světové muslimské populace.Egypt má ovšem zároveň největšíkřesťanskoupopulaci naBlízkém východěa vseverní Africe.Většinamuslimůjsousunnité, asi 12 % jsou nekonfesní muslimové, menšina je rovněžšíitská(přibližně 2 miliony lidí).Početsalafistůje odhadován na 5–6 milionů lidí, zatímcoAhmadíjamá v Egyptě jen asi 50 tisíc stoupenců.Mimořádný význam pro světový islám mákáhirskáislámskáUniverzita al-Azharzaložená v roce 970. Největší křesťanská církev v Egyptě jeKoptská pravoslavná církev, která se oddělila od univerzální církve pokoncilu v Chalcedonu(451), jehož závěry nepřijala a označila se za nechalcedonskou, tzv.miafyzitskoucírkev.Podle teologa a afrikanistyO. Havelkyjsou v Egyptě dále přítomné:koptská katolická církev, egyptskéevangelické církve,řecko-katolická církev,řecká pravoslavná církeva další (v malých počtech věřících zastoupené) církve.Egypt oficiálně uznává pouze tři náboženství:islám,křesťanstvíajudaismus. Jiná náboženství nejsou státem uznávána a bývají vládou označována za hrozbu pro národní bezpečnost Egypta.
Egyptská kultura sahá do doby starší než šest tisíc let.Starověký Egyptpatřil mezi nejstarší civilizace a po celá tisíciletí si svoji kulturu, která ovlivnila mnohé kultury v zemích Evropy, Afriky a středního východu, udržel. Po éře faraonů se Egypt dostal pod vlivhelénistické,křesťanskéaislámskékultury. V dnešní době je mnoho aspektů staroegyptské kultury propojeno s novějšími prvky obsahujícími vliv západní kultury, která je již sama o sobě ovlivněna staroegyptskou kulturou.
Hlavní město Egypta,Káhira, je největším městemAfrikya po celá staletí bylo centrem vzdělání, kultury a obchodu. Egypt se rovněž pyšní nejvyšším počtem laureátůNobelovy cenyz celé Afriky a arabského světa. Někteří egyptští politici byli nebo jsou v čele významných mezinárodních organizací. Mezi ně například patříButrus Butrus-Ghálí, bývalýgenerální tajemník OSN, čiMuhammad Baradej, bývalý generální ředitelMezinárodní agentury pro atomovou energiia držitelNobelovy ceny míru.
Egypt má rovněž velký vliv v arabsky mluvících zemích. Moderní arabská kultura je silně ovlivněna egyptskou literaturou, hudbou a kinematografií.
Egypťané byli jednou z prvních civilizací, která začlenila designové prvky do umění a architektury. Egyptská civilizace je známá pro své kolosální pyramidy, chrámy a monumentální hrobky. Známými příklady jsouDžoserova stupňovitá pyramida, která byla navržena starověkým architektemImhotepem,Velká sfinga v Gíze, pyramidy v Gíze (architektem největší z nich měl býtHemiunu), chrámDžeser-Džeseru, dílo architektaSenenmuta, či chrám vAbú Simbelu. Nejznámějšími staroegyptskými sochařem byliAmenhotep, syn Hapuův, autorMemnonových kolosů, aThutmose, tvůrce známéBusty královny Nefertiti.Moderní egyptské umění je velmi různorodé. Významnými umělci byli například architektiHassan FathyaRamses Wissa Wassef, sochařMahmúd MochtarčiIzák Fanús, který se zabýval koptským uměním. V současnosti svými erotikou nabitými díly provokuje umělkyněGhada Amer.
Řadu staroegyptských památek lze spatřit vEgyptském muzeu v Káhiře. Bylo založeno roku1858FrancouzemAugustem Mariettema nachází se v klasicistní budově z roku1902v severní částináměstí Osvobození. Jeho konkurentem se pozvolna stává moderníVelké egyptské muzeum, které vyrostlo nedaleko pyramid v Gíze. Velkolepý projekt byl dokončen roku 2021.
Egyptské filmový průmysl vzkvétá od konce 19. století. Dnes je v Egyptě k dispozici přes třicet satelitních kanálů a přes sto natočených filmů ročně. Káhira je již dlouho známá jako „Hollywood středního východu“. Hostí každoročníKáhirský mezinárodní filmový festival, který je hodnocen jako jeden z jedenácti nejlepších filmových festivalů na světě.RežisérYoussef Chahinese stal klíčovým tvůrcem moderní egyptské kinematografie.Mezi nejznámější egyptské herce patříOmar Sharif,Fátin HamámaováneboShadia.
Egyptští spisovatelé a básníci byli mezi prvními v arabském světě, kteří experimentovali s moderním stylem. Jejich styl se následně rozšířil po celém středním východě. První egyptský moderní román vydal v roce 1913 spisovatelMohammed Hussein Heikal.Egyptský spisovatelNadžíb Mahfúzbyl prvním arabským spisovatelem, který roku 1988 získalNobelovu cenu za literaturu.K průkopníkům patřil též nevidomý spisovatelTaha Husajn, který se v roce 1929 proslavil románemDnya po druhé světové válce byl i egyptským ministrem školství.Mezi Egypťany je nejoblíbenějším literárním žánrem lidová poezie. K průkopníkům moderní poezie patříAhmed Shawqi, stejnou roli v dramatu sehrálTawfiq al-Hakim. Někteří autoři prosluli i svým aktivismem, v rámcifeminismuje uznávána spisovatelkaNawál as-Sadáví, velkou roli v arabském jaru zase sehrál spisovatel a novinářAlaa Al Aswany.
V Alexandrii se kdysi rozvinula řecká literární tradice, autor 2. stoletíAchilleus Tatiossepsal románPříhody Leukippy a Kleitofónta. Řecká kultura v Alexandrii držela dlouho, jedním z jejích posledních produktů byl spisovatelKonstantinos Kavafis.
Egyptská hudba je tvořena místními, středomořskými, africkými a západními prvky. Ve starověku Egypťané používali mnohé hudební nástroje. Nejvíce všakharfu,flétnua místních nástrojeneyaúd. Později se součástí hudebního projevu stal zpěv a bicí nástroje.
Současná egyptská hudba je ovlivněna lidovou hudbou, která se i nadále hrává na svatbách či jiných tradičních slavnostech. SkladatelMohamed Abdel Wahabproslul řadou vlasteneckých písní a tím, že se pokusil skloubit západní a arabskou hudební tradici.Egyptská populární hudba se začala rozvíjet v meziválečné éře, její základy tehdy položilSajid Darwíš. Boom zažívá od 50. let, díky jménům jakoAbd al-Halím HáfizaUmm Kulthum. V Egyptě se narodila i zpěvačkaDalida, která se nakonec prosadila ve Francii, začínala nicméně jako vítězka soutěže Miss Egypt. Mezi nejpopulárnější zpěváky současnosti patříAmr Dijáb, držitel několika World music awards.
V egyptském hlavním městě se rovněž nacházíKáhirská opera, která je centrem egyptského umění.
Velkou tradici má v Egyptěorientální tanec, který Egypťané nazývajíraqs sharqi.
Egyptská filozofie má hluboké kořeny, již ve starém Egyptě působilPtahhotep, autor jedné z nejproslulejšíchKnih moudrých rad do života, což byla jakási staroegyptská mravní naučení. V éře helénismu byl Egypt epicentrem vzdělanosti, k nejproslulejším autorům té doby patřilnovoplatonskýfilozofPlótínos,Filón Alexandrijský, jenž se pokusil skloubit židovskou a řeckou tradici, či historikManehto. Poté, co se v 1. století Alexandrie stala centrem křesťanství, vznikla zdeAlexandrijská katechumenická škola, první a nejstarší středisko komplexního teologického myšlení v dějinách křesťanství.Jejími nejdůležitějšími představiteli byliÓrigenés,DionýsiosčiDidymos, všichni alexandrijští rodáci. Z Athén do Alexandrie přišel iKléméns. V pozdější fázi navázal na tuto tradici navázalAtanáščiPantainos. K nejvýznamnějším autorů muslimské středověké vzdělanosti patřilDžalál ad-Dín as-Sujútí, historikAl-MaqrizineboRífáʿa Ráfiʿ at-Tahtáwí, jeden z prvních egyptských učenců, kteří psali o západních kulturách ve snaze dosáhnout smíření a porozumění mezi islámskou a křesťanskou civilizací. Zakladatelem islámského modernismu byl učenecMuhammad Abdo.Vyloženě sekulární modernistické myšlení do Egypta přineslQasim Amin, mj. průkopník arabskéhofeminismu.V rámcimarxismuse stal vlivným teoretik mezinárodních vztahůSamir Amin.Legendou egyptskéegyptologiese stalZahi Hawass, byť měl i řadu kritiků.Ve starém Egyptě se rozvíjelo zejména lékařství. K legendárním postavám patří například lékařkaMerit-Ptah, byť podle některých nových studií reálně neexistovala.EgypťanAhmesje nejstarším matematikem, jehož známe jménem.Helénismus byl zlatým věkem pro rodící se přírodní vědy. Vědci působili začasto vMúseiu v Alexandrii, po několik staletí nejvýznamnější starověká badatelská instituci.SpisyKlaudia Ptolemaiapředstavovaly shrnutí starověké astronomie, astrologie i geografie a platily za autoritativní zdroj až do novověku.Hérón Alexandrijskýpoložil základymechaniky. Diofantos byl prvním matematikem, který řešil ryzealgebraicképroblémy a zavedl pro ně promyšlený systém značek.Ktesibiosvynalezl tlakovou pumpu,vývěvu, dvojčinnou hasičskou stříkačku,zápachovou uzávěrku,vodní hodinya vodní varhany.Do alexandrijského múseionu se však sjížděli nejlepší vědci z celého řeckého světa, působili zde iEukleidésčiArchimédés. Na tuto tradici navázali učenci tzv.muslimského zlatého věku, egyptskými rodáky byli například matematiciIbn YunusaAbu Kamil. V Káhiře působil též legendárníAlhazenneboIbn an-Nafís. Ale ani moderní egyptská vědy není druhořadá. V roce 1999 získalNobelovu cenu za chemiiAhmed Zewail, a to za studium přechodových stavů chemických reakcí použitím femtosekundovéspektroskopie. Šlo o první egyptskou Nobelovu cenu za vědu.
Egyptská kuchyně v sobě spojuje prvky zarabské,středomořskéiafrické kuchyně. Používají seluštěniny,zeleninaaovocepěstované v oblasti údolí a deltyNilu. Zmasase používákráličí,holubí,kuřecí,kachní,skopovénebohovězí.Falafel, kuličky zcizrny(nebobobů), rozšířené po celémBlízkém východě, pocházejí právě z Egypta. Egyptská verze kebabu se nazývášavarma. Oblíbená je též směsrýže,těstovin,čočkyzvanákošarí, pasta zesezamutahinanebo pasta z cizrnyhummus. Jako příloha se často používápita chléb, v Egyptě nazývanýeish.
Egyptskédezertyasladkostičasto obsahujídatle,mednebomandle. Mezi nejvýznamnější egyptské dezerty patříbaklava, sladkost z vrstev tenkého listovéhotěsta, plněná sekanýmiořechya slazenásirupemnebomedem. Oblibě se těší též dezert zkrupicovéhotěstaslazenýpomerančovouvodou zvanýbasbousanebokanafeh. Rozšířeny jsou tradiční arabskénápojejako ječajnebokáva. Dále se pijí různébylinné čaje, z nichž nejznámější jeibiškovýnápojkarkade. Populární jsou také ovocné šťávy nebo šťáva zcukrové třtiny.Alkoholické nápojenejsou příliš rozšířeny,
Kuchyně starověkého Egypta byla ovšem jiná. Důležité bylo pro staré Egypťany pivo (dokonce se jednu dobu používalo i jako platidlo), které se ale od dnešního piva poměrně lišilo, připomínalo totiž spíšekaši.Bouzaje dědictvím staroegyptského piva a je možné se s ní setkat v Egyptě dodnes.
Nejpopulárnějším sportem v Egyptě jefotbal. Mezi nejpopulárnější týmy patří klubyAl Ahly,Zamalek,Ismaily,Al-Ittihad AlexandrieaAl Masry. Káhirské derby mezi týmem Al Ahly a Zamalkem patří mezi nejbouřlivější africká a světová derby.Egyptská fotbalová reprezentacepatří mezi nejúspěšnější africké celky. Své kvality dokazuje především na africkém kontinentu, kde již sedmkrát vyhrálaAfrický pohár národů, přičemž v letech 1957 a 1959 ho získala dvakrát v řadě a v letech 2006, 2008 a 2010 dokonce třikrát, čímž vytvořila nový světový rekord. Nejslavnějším egyptským fotbalistou se stalMohamed Salah, který sLiverpoolemvyhrálLigu mistrů UEFA, a který byl dvakrát, v letech 2017 a 2018, zvolenAfrickým fotbalistou roku.V této anketě nicméně v minulosti uspěl i jiný egyptský fotbalista,Mahmúd El-Chátibv roce 1983. V konkurenční anketě, kterou pořádáBBC, pak titul afrického fotbalisty roku získali iMohamed Barakat(2005)aMohamed Aboutrika(2008).Dále za zmínku stojíMuhammad Alnaní, defenzivní záložník a hráč týmuArsenal FC.
Dalšími velmi populárními sporty v Egyptě jsousquashatenis. Egyptský squashový tým je známý po celém světě. Nejlepším hráčem jeAmr Šabana, který mezi lety 2003 až 2009 vyhrál čtyřikrát světový šampionát ve squashi. Mezi africkýmibasketbalovýmitýmy je egyptský národní tým historicky nejúspěšnější, co se týče výkonů namistrovství světaaOlympijských hrách. Na basketbalovém mistrovství Afriky již získali rekordních šestnáct medailí včetně pěti zlatých. Úspěšná je iházenkářskáreprezentace, která z osmnácti afrických šampionátů získala šestnáct medailí včetně pěti zlatých.
Egypt se prvně zúčastnil olympijských her již v roce 1912, pravidelně se pak zúčastňuje od roku 1920. Do roku 2021 získal osm zlatých medailí, pět vevzpírání, dvě v zápase (Karam Gaber,Ibrahim Moustafa) a jednu vkarate. Tu na olympiádě v Tokiu roku 2021 získalaFeryal Abdelazízová, a stala se tak první egyptskou ženou, která získala olympijské zlato.
V roce 2007 seOmar Samrastal prvním Egypťanem a nejmladším Arabem, který vystoupil na nejvyšší horu světaMount Everest. Expedice, která byla vedena jižní cestou, začala 25. března 2007 a skončila o devět týdnů později.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůEgyptna anglické Wikipedii aÄgyptenna německé Wikipedii.