Portugalsko

Portugalsko(portugalskyPortugal), plným názvemPortugalská republika(portugalskyRepública Portuguesa), jestátležící naPyrenejském poloostrověvjihozápadní Evropě, jehož území zahrnuje takémakaronéská souostrovíAzoryaMadeira. Nachází se zdenejzápadnější bod kontinentální Evropya jeho iberská část hraničí na západě a jihu sAtlantským oceánema na severu a východě seŠpanělskem, které jako jediné má s Portugalskem pozemní hranici. Jeho souostroví tvoří dva autonomní regiony s vlastnímiregionálními vládami.  Portugalsko má rozlohu 92 230 kma má 10,5 milionů obyvatel. Jeunitárním státemaparlamentnídemokracií spoloprezidentskýmsystémem. Hlavním anejvětším městemjeLisabon, následujePorto,Vila Nova de GaiaaAmadora.
Je to jedna z nejstarších zemí Evropy, přičemž její území bylo nepřetržitě osídlováno, napadáno a bojováno o něj již od pravěku. Území obývalykeltskéa iberské národy, napříkladLusitánové,Galové,Keltové, Turdulové aKinetové. Tyto národy měly obchodní a kulturní kontakty  sFéničany,starými ŘekyaKartaginci. Později ho ovládliŘímané, následovaly invaze germánských národů (předevšímSvébůaVizigótů) spolu sAlanya později sMaury, kteří byli nakonec vyhnáni běhemreconquisty. Země byla založena nejprve jako hrabství v rámciLeónského královstvív roce 868, oficiální nezávislost jakoPortugalské královstvízískala smlouvou ze Zamory v roce 1143.
Portugalsko uskutečnilo četné objevy a námořní průzkumy za hraniciseverního Atlantikua v 15. a 16. století vytvořilojednu z nejdéle existujících námořních a obchodních říší, která se stala jednou z hlavních hospodářských a politických mocností té doby.Na konci 16. století Portugalsko bojovalo se Španělskem ve válce o nástupnictví portugalské koruny, což vedlo ke vzniku Pyrenejské unie. Po období značných portugalských ztrát byl v roce 1640 v důsledku Portugalské restaurační války za samostatnost (Guerra da Restauração) znovunastolen na trůn dynastieBraganzů.
Do počátku 19. století vedla kumulativní krize, události jakolisabonské zemětřesenív roce 1755, okupace země běhemnapoleonských váleka následnévyhlášení nezávislosti Brazíliev roce 1822 k výraznému úpadku dřívějšího portugalského bohatství,po němž následovalaobčanská válkameziliberálnímikonstitucionalisty a konzervativními absolutisty o královské nástupnictví, která probíhala v letech 1828–1834.Revoluce v roce 1910svrhla staletou portugalskou monarchii a nastolila demokratickou, ale nestabilníPrvní portugalskou republiku, kterou později vystřídal autoritářský režimEstado Novo(Nový stát).Demokraciebyla obnovena pokarafiátové revoluci(1974), která ukončilaportugalskou koloniální válkua nakonec vedla ke ztrátě i zbývajících koloniálních držav.
Portugalsko zanechalo na celém světě hluboký kulturní, architektonický a jazykový vliv a jeho dědictvím je přibližně 250 milionůportugalskymluvících lidí po celém světě. Je torozvinutá zeměs vyspělou ekonomikou, vindexu lidského rozvojese umístila na 38. místě.Portugalsko je členemOrganizace spojených národů,Evropské unie,schengenského prostoruaRady Evropy, je také jedním ze zakládajících členůSeveroatlantické aliance,eurozóny,Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvojaSpolečenství portugalsky mluvících zemí.
Název země vzešel z římského označeníPortus Cale.Calebylo označení původní osady v ústí řekyDouro. Toto území získali kolem roku 200 př. n. l.ŘímanéodKartágav průběhuDruhé punské války.Vizigótipak vestředověkuupravili název území naPortucale, které později dalo vzniknout jménuPortugalečili Portugalsko. V9. stoletípojem Portugalsko zahrnoval území cca mezi řekamiMinhoa Douro. Z názvuPortucale/Portugalebylo jeho zkrácením odvozeno taktéž dnešní jméno města nacházejícího se na místě přístavu původní osadyCale, tedyPorta.
Na území Portugalska se za posledních 3000 let vystřídalo mnoho civilizací. Féničané, Keltové,Řekové,Kartáginci,ŘímanéiArabovépozměnili a poznamenali vývoj této části Evropy. Ve 14. a 15. století to byli naopak Portugalci, kteří svými zámořskými objevy změnili tvář celého světa.
Oblast dnešního Portugalska byla osídlena lidmi přibližně před 400 000 lety, kdy do ní vstoupilhomo heidelbergensis. Nejstarší lidskou fosilií nalezenou v Portugalsku je 400 000 let stará lebka objevená v jeskyni Aroeira v roce 2014.Později se oblastí pohybovalo značné množstvíneandertálců, patrně sem z východu zatlačených expanzíhomo sapiens.Homo sapiensdorazil do Portugalska asi před 35 000–40 000 lety a rychle se rozšířil po celé oblasti.Nálezy z Lagar Velho (nedalekoLeirie) z roku 1998 dokazují, že se v Portugalsku mohlo vyvinout i soužití neandrtálců a lidí moderního typu, což nálezy odjinud ze světa příliš nenaznačují.
Prvním známým kmenem, který portugalské území obýval, byliKinetové, jak je nazvalHérodotos(Strabónpozději užíval názevConii, Římané je mylně ztotožňovali sTartessy). Žili v jižních částech země v pozdnídobě bronzové. Vytvořili písmo, které je známo jakojihozápadní paleohispánské písmo, nalezené na mnoha stélách. Jazyk (někdy zvaný tartesština), který je tímto písmem zaznamenán, je ale neznámý. Původ kmene byl možnáligurský,někdy jsou Kinetové označováni i za Kelty.Písmo vykazuje určité podobnosti sfénickým, takže se jeho vznik někdy připisuje vlivuFéničanů, kteří dorazili k břehům Portugalska kolem roku 1104 př. n. l.Raní řečtí mořeplavci přišli do styku i s kmeny na severu, nazvali jejich územíOphiussa(vřečtiněZemě hadů), neboť místní prý uctívali hady.
Po roce 1000 př. n. l. na území vpadli Keltové ze střední Evropy a postupně se smísili s původním obyvatelstvem.Keltové ovládli sever a střed země. Vytvořili osobitou kulturu, kterou archeologové nazývajíkultura Castro, to proto, že Římané obyvatele nazývalicastrae(oni sami sebedùnnebodùin).V roce 238 př. n. l. břehyPyrenejského poloostrovaobsadiliKartáginci. O pouhých devatenáct let později však na Pyrenejský poloostrov vstoupili téžŘímané, kteří zapunských válekKartágince z poloostrova vytlačili. Území se tak stalo součástí provincieHispánie, po další správní reformě Římské říše se většina pozdějšího Portugalska ocitla v provinciiLusitánie, nazvané podle kmene Lusitánů, menší část v provinciiBaetica. K nejvýznamnějším římským památkám v Portugalsku patří ruinyConímbrigy.
V roce 155 př. n. l. vypuklo na severu provincieprotiřímské povstáníLusitanů, v poslední fázi vedenéViriathem.Ten získal kontrolu nad celou západníIberií. Řím poslal do Lusitanie několiklegií, aby povstání potlačily, ale bezvýsledně. Římané situaci vyřešili tím, že podplatili Viriathovy spojence, kteří ho pak v roce 139 př. n. l. zavraždili. Následně se povstání rychle zhroutilo. V pozdním římském období, jižkřesťanském, se rozvíjela i vzdělanost, zBracara Augusty(dnešníBragy) pocházel významný historikOrosius, biskupem vAquæ Flaviæ(dnesChaves) bylHydatius.
V 5. století vstoupily na území Portugalskagermánskékmeny a na severozápadě vytvořilySvébskou říši. Jejím králem-zakladatelem bylHermerich(možná narozen naMoravě). Centrum říše bylo v Braze. Tam působil iMartin z Dumia, který sehrál klíčovou roli vchristianizaciSvébů.Díky tlaku Vizigótů se zhruba na jedno století prosadiloariánství(465–550). Svébskou říši posléze Vizigóti dobyli a vládli Portugalsku tři století.
Roku 711 území dobylimuslimštíArabové. Muslimové ovládali Portugalsko pět století. Nejprve území podléhaloUmajjovskému chalífátu(711–750), později vzniklCórdobský emirát(750–929), nahrazený časemCórdobským chalífátem(929–1031). Po jeho pádu se území rozpadlo na mnoho malých islámských státečků zvanýchTaifská království. Portugalské území nakonec ovládlisevillštíAbbádovci, po nich roku 1086Almorávidé, kteří přišli zMaroka, potéAlmohadovétaktéž z Maroka. Muslimské obyvatelstvo Portugalska se skládalo především z místníchkonvertitů(muladíů) aBerberů. Arabové tvořili jen nepočetnou vládnoucí šlechtu.
V 9. století vzniklo v průběhureconquistyPortugalské hrabství, jehož zakladatelem bylVímara Peres. Jedním z prvních měst, které Vímara Peres založil, bylo Vimaranes, dnes známé jakoGuimarães– proto je někdy nazýváno „místem narození portugalského národa“ nebo „město kolébka“. Po přelomových vítězstvích v bitváchna São Mamede(1128) au Ourique(1139) začal hraběAlfons I. Portugalskývystupovat jako prvníportugalský král(v roce 1179 byl uznán za krále i papežemAlexandrem III.). Alfons sehrál rozhodující roli i v reconquistě. Tzv. reconquista (v Portugalsku obvykle nazývanáReconquista Cristã) byla dlouhodobým vojenským, politickým a civilizačním procesem znovudobytí Pyrenejského poloostrova křesťany. Za pomocikřižákůz různých evropských zemí dobyl AlfonsLisabonv roce1147.Reconquista byla v Portugalsku dovršena roku1250, zatímco v sousedním Španělsku trvala až do roku1492. Poslednímuslimovébyli z Portugalska vypovězeni roku1497.
V roce 1373 uzavřelo Portugalsko spojenectví sAnglií. Velmi trvalé partnerství je někdy označováno za nejdéle trvající alianci na světě.Postupem času spojenectví přesáhlo pouhou vojenskou spolupráci a přineslo i silné obchodní a kulturní vazby. Zejména vPortuje dodnes viditelný anglický vliv.
Portugalsko se stalo v průběhu 15. století za působení princeJindřicha Mořeplavce, syna portugalského králeJana I., průkopníkemzámořské expanzea získávalo rozsáhlé koloniální državy.
Po obsazeníCeuty(1415) postupovali mořeplavci dále podle afrického pobřeží, až roku1488Bartolomeu DiasobeplulMys Dobré naděje.V roce 1498 přistálVasco da GamavIndii, kde vznikly další portugalské kolonie (od roku1505tzv.Portugalská Indie).V roce 1500 se portugalský cestovatelGaspar Corte-Realdostal na území dnešníKanady, dávno před Francouzi a Angličany.Afonso de Albuquerquedobyl indickouGou(1510), malajskouMalaku(1511) a perskýHormuz(1515), a Portugalci ovládli lukrativní obchod skořenímzMoluka navázali kontakty sČínouaJaponskem. Ve stejné době pronikli Portugalci, vedeníPedrem Álvaresem Cabralem, také doJižní Ameriky, kde vznikla jejich největší kolonie –Brazílie.Ačkoli se po dlouhou dobu věřilo, že prvními Evropany, kteří dorazili doAustrálie, byli Nizozemci, existují také určité důkazy, že Portugalci mohli objevit Austrálii už v roce 1521.Významným portugalským mořeplavcem byl iFernão de Magalhães, byť pracoval ve španělských službách.
Spory se stejně expandujícími Španěly o sféry vlivu vyřešila roku 1494Tordesillasská smlouva(aktualizována roku 1529Smlouvou ze Zaragozy).Portugalská koloniální říšeměla v celosvětovém měřítku nejdelší trvání: kupříkladuVýchodní Timor,AngolaneboMosambikse osvobodily až v roce1975,Macaobylo předáno Číně roku 1999.Kolonialismusučinil z Portugalska jednu z hlavních světových ekonomických, vojenských a politických mocností 15. století a 16. století. Dodnes je v mnoha jeho někdejších koloniích používána portugalština a vyznávánokatolictví.
Globální expanze však nakonec Portugalsko vyčerpala. Po vymření roduAvizůroku1580bylo přinuceno kpersonální uniiseŠpanělskem. Vznikla takIberská unie. Spojení dvou korun připravilo Portugalsko o nezávislou zahraniční politiku a vedlo k jeho zapojení doosmdesátileté válkymezi Španělskem a Nizozemskem. Válka vedla ke ztrátěHormuzu, strategické obchodní stanice umístěné meziÍránemaOmánem. Od roku 1595 do roku 1663 Nizozemci dobyli mnoho portugalských kolonií a převzali mnoho obchodních zájmů v Brazílii, Africe, Indii a naDálném východě, což vedlo ke ztrátě portugalského indického námořního obchodního monopolu. V roce 1640 stálJan IV. Portugalskýv čele povstání podporovaného nespokojenými šlechtici a byl prohlášen portugalským králem (Španělé nezávislost Portugalců uznali až po vzájemných bojích v roce1668). To byl začátek vlády roduBraganzů, který seděl na portugalském trůně až do roku 1910.
Nástup Braganzů se zdál být obratem krize koloniální velmoci.Ta se ale vrátila. O její příčině se vedou debaty, velkou roli v ní ale zajisté sehrál portugalský králJan V.Jeho bezbřehýabsolutismusa obrovské výdaje vyčerpaly daňové příjmy. Výsledkem jeho opulentních výdajů jepalác Mafraa rozsáhlé umělecké a literární sbírky. Jan si rovněž za státní peníze kupoval mezinárodní uznání, zejména na francouzském dvoře a v Římě.
Země v krátké době ztratila rovněž velké množství obyvatel – během brazilské zlaté horečky 18. století jich za moře odešlo asi 600 000.To představovalo jeden z největších přesunů evropské populace během celé koloniální éry. V roce1755navíc postihlo Lisabon velmi silnézemětřesení, které si vyžádalo na 60 000 obětí.To bylo spíše než příčinou krize jakousi definitivní tečkou za zlatou érou či symbolem tohoto konce.
Prvním, kdo si uvědomil, že Portugalsko zaspalo a potřebuje modernizaci, bylmarkýz de Pombal. Podařilo se mu znovu vystavět Lisabon, ale hlavně prosadilmerkantilistickéi různéosvícenskéreformy, především dle britského vzoru. Jeho přísný daňový systém dal do pořádku finance státu. Stal se tak otcemmoderníhoPortugalska.Zrušil rovněžotroctvív pevninském Portugalsku a na indických portugalských územích. Ukončil také právní diskriminaci nekatolických křesťanů. Jeho osvícenství však mělo své limity, posílil napříkladcenzurua potlačoval opozici.
Coby tradiční spojenecAngliebylo Portugalsko roku1808napadenoNapoleonem.Královský dvůr v té době přesídlil doRia de Janeiroa ovládal své državy (od roku 1815Spojené království Portugalska, Brazílie a Algarves) odtud až do návratu roku1820. V roce1822se však Brazílie osamostatnila. V letech1828–1830probíhaly tzv.liberální válkymezi absolutisty a konstitucionalisty. Výsledkem bylo zavedeníkonstituční monarchieroku 1834. V roce1890utrpělo spojenectví s Anglií poté, co se střetla s portugalskými koloniálními zájmy v Africe (tzv. britské ultimátum).V roce 1892 Portugalsko muselo vyhlásitstátní bankrota poté znovu roku 1902. To způsobilo sociální nepokoje a korozimonarchismu. Roku 1908 byli portugalský králKarel I.a jeho následník zavražděni v Lisabonu republikánskými aktivisty.Na trůn nastoupilManuel II. Portugalský, ale za dva roky byl svrženrevolucí, která zrušila monarchii a nastolila republikánskou formu vlády. Vznikla takprvní portugalská republika. Královská rodina uprchla do exilu v Londýně.
Portugalsko bylo vyhlášeno republikou5. října1910. Běhemprvní světové válkystálo Portugalsko na straněDohody. Válka však radikálně oslabila ekonomiku. V lednu a únoru 1919 proběhl pokus o obnovení monarchie, v severní části země byla vyhlášenaSeverní monarchie(Monarquia do Norte). Povstání bylo potlačeno 13. února 1919. První portugalská republika byla stále zmítána nepokoji a neměla tak dlouhého trvání – v roce1926došlo k prvnímu vojenskému puči a nástupu vojenské diktatury, od dva roky později pak ke vzniku tzv. národní diktatury (Ditadura Nacional).To následně vedlo k nastolení pravicové diktaturyEstado Novopod vedenímAntónio de Oliveira Salazara, od roku1928ministra financí. Roku1932se chopil moci a zavedl v zemi zmítané krizí diktaturu, založenou na autoritářskémkonzervatismu,nacionalismuaimperialismuve spojení s římskokatolickou církví.Salazarovský režim trval 41 let, do roku1974.
Zadruhé světové válkybylo Portugalsko neutrální.Roku1949se stalo zakládajícím členemNATO.
Portugalsku se nedařilo udržet svoje koloniální panství. Jeho rozklad započal rokem1961, kdyIndieanektovala četná území včetněGoy.Zároveň se stále častěji objevovala nespokojenost dalších, převážně afrických kolonií (Angola,Mosambik,Portugalská Guinea,Svatý Tomáš a Princův ostrov,Kapverdy). Nákladné a neúspěšnékoloniální válkypřispěly k pádu salazarovského režimu.Marcelo Caetano, nástupce déle než 40 let vládnoucího Salazara, byl svržen armádou během tzv.Karafiátové revoluce, která začala 25. dubna 1974, a Portugalsko pak nastoupilo cestu pluralitní demokracie.V prvních svobodných volbách vyhrálaSocialistická stranaa její předsedaMário Soaresse stal premiérem první ústavní vlády.
Do Portugalska se po roce 1975 z bývalých kolonií, především z Angoly a Mosambiku,vrátilo na 800 000 bílých Portugalců.Vazby na staré kolonie, zvláště africké, však přetrvaly. Ze zemí, kde byla portugalština úředním jazykem (zeměPALOP), tj. zGuineje-Bissau, Angoly, Mosambiku, Svatého Tomáše a Princova ostrova a z Kapverdských ostrovů, se počátkem devadesátých let 20. století rekrutovala většina zaměstnaných cizinců v Portugalsku, stejně jako velká část nelegálních pracovníků.
V roce1986země vstoupila společně se Španělskem doEvropského společenství. V roce1999vstoupila doeurozónyaČíněpředalaMacao. Portugalští politici se stali úspěšní v mezinárodní politice: V roce 2004 se do čelaEvropské komisedostal PortugalecJosé Manuel Barroso, jiný PortugalecAntónio Guterresse roku 2017 stalgenerální tajemníkOrganizace spojených národů.V roce2007, během třetího portugalského předsednictvíEU, byla formulována a podepsánaLisabonská smlouva.
Ač Portugalsko po vstupu do unie zažilo značný hospodářský rozvoj,globální krize roku 2008obnažila slabá místa jeho ekonomické struktury, související především s obrovským zadlužením, a v roce 2011 již musela být portugalská finanční krize řešena za pomociEvropského nástroje finanční stability. Vybřednutí z nejhorších potíží přišlo okolo roku 2015.
Portugalská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se dvěma svislými pruhy, zeleným a červeným, v poměru šířek 2:3. Střed znaku (bez ratolestí a stuhy) je umístěn na hranici obou barev.
Portugalský státní znak je tvořen stříbrnýmštítems červeným lemem, se sedmi zlatými hrady. Ve štítu je pět modrých štítků do kříže, na každém je pět stříbrných koulí doondřejského kříže. Vše položeno naarmilární sférumezi dvěma olivovými ratolestmi, vše zlaté, spojenými dole zelenou a červenou stuhou.
Portugalská hymna je píseňA Portuguesa(českyPortugalská píseň). Autorem slov je Henrique Lopes de Mendonça, hudbu složil portugalský skladatel a malířAlfredo Keil.
Se svou rozlohou 92 391 km² je Portugalsko 108. největší zemí na světě a je o 17 % větší než Česká republika. Z rozlohy Evropské unie zabírá 2,1 % a je její 13. největší zemí. Na východě a na severu má 1 214 km dlouhou hranici se Španělskem, na západě a jihu ji obklopujeAtlantský oceán.
Severní, střední avýchodníPortugalsko pokrývají horská pásmaSerra de Nogueira,Serra do Gerez,Serra de Marão,Serra da Estrela(dosahuje téměř 2000m n. m.),Serra de São Mamedea jižní pahorkatinaAlentejo. V jihozápadním cípu vystupujeSerra de Monchique. Západní a jižní část tvořínížinyse strmým skalnatým pobřežím. SouostrovíMadeiraaAzorské ostrovy, které leží v takzvanériftové zóněna styku dvoulitosférických desek, jsousopečnéhopůvodu a je zde také větší rizikozemětřesení. Podobnou seizmicky aktivní oblastí je i Lisabonský záliv.
NejvýznamnějšímiřekamijsouTajo,DouroaGuadiana, na nichž je vybudováno velké množství kaskádových přehrad.
Podnebíje na severu azápaděmírnéoceánské, na jihusubtropickéstředomořské (suché horkélétoa mírná vlhkázima). Průměrnáčervencováteplotase pohybuje od 20°Cdo 24 °C alednovámezi 9 °C až 12 °C. Průměrný roční úhrnsrážekklesá přibližně ve směru od severu kjihu, tedy od 1 200 mm až po 500 mm. Průměrná teplota na ostrovech je 18,5 °C a průměrné srážky 650 mm.
Podle oficiálního dělení na obce nemá Portugalsko město nad 500 000 obyvatel, neboť obce, které fakticky srostly s centryaglomerací, nadále zůstávají samostatné.
Lisabon(499 000 obyvatel v roce 2007) je centrem třímiliónové metropolitní oblastiRegião de Lisboaa od 12. století je hlavním městem Portugalska. Je kulturním, dopravním a především ekonomickým centrem země (je jedinou oblastí Portugalska sHDPnad průměremEU).
Střediskem metropolitní oblasti s 1,5 milióny obyvatel jePorto, které čítá 240 000 obyvatel a je důležitýmseveroportugalskýmpřístavem v ústí řekyDouro. Mezi další velká města v hustě zalidněném severozápadním Portugalsku patříBraga(sídloarcibiskupstvía náboženské středisko) aGuimarães. Vestředním PortugalskupakCoimbra(157 000 obyvatel, sídlo nejstarší portugalské univerzity), vAlentejuhistorickáÉvoraa na jižním pobřežíFaro.
Hlavním a největším městemMadeiryjeFunchal. Významná města naAzoráchjsouPonta Delgada(ostrovSão Miguel),Angra do Heroísmo(ostrovTerceira) aHorta(ostrovFaial).
Portugalský politický systém jepoloprezidentský.Prezidentje volen přímo na pětileté funkční období ve všeobecných volbách. Je vrchním velitelem ozbrojených sil, na základě výsledků parlamentních voleb jmenujepředsedu vládya jím navrženou vládu. Má rovněž pravomoc rozpustit parlament, odvolat vládu či vyhlásit válku. Tyto jsou však omezeny řadou podmínek, mezi něž patří kupříkladu povinnost konzultací se sedmnáctičlennou Státní radou. Ta slouží jako poradní sbor a skládá se z předsedy Republikového shromáždění, premiéra, předsedy Ústavního soudu, Ochránce spravedlnosti, z předsedů regionálních vlád, z pěti občanů vybraných prezidentem a z pěti občanů volených republikovým shromážděním. Hojně využívanou pravomocí prezidenta jevetovánízákonů. Současným prezidentem jeMarcelo Rebelo de Sousa.
Republikové shromáždění(Assembleia da República) je název portugalského jednokomorového parlamentu složeného z 230 poslanců. Je volen ve všeobecných volbách na dobu čtyř let na základě principupoměrného zastoupení. Předseda Republikového shromáždění zastupuje prezidenta v době jeho nepřítomnosti. Parlament sídlí vpaláci São Bentov Lisabonu.
Výkonnou moc má vláda v čele s předsedou vlády. Vláda musí parlamentu předložit svůj program. Pokud není zamítnut většinou poslanců, znamená to potvrzení vlády ve funkci. Současným premiérem jeLuís Montenegro.
Od obnovení demokracie v 70. letech se u vlády střídají dvě strany. LevostředováSocialistická strana(Partido Socialista) aSociálně demokratická strana(Partido Social Democrata), kterou, navzdory jejímu ve střední Evropě trochu matoucímu názvu, lze řadit k pravému středu. Levicovými premiéry byliMário Soares,António Guterres,José SócratesaAntónio Costa, pravicovýmiCarlos Mota Pinto,Francisco Sá Carneiro,Francisco Pinto Balsemão,Aníbal Cavaco Silva,José Manuel Barroso,Pedro Santana LopesaPedro Passos Coelho.
Portugalsko je členským státemOSNod roku 1955. Je také zakládajícím členemNATO(1949),OECD(1961) aEvropského sdružení volného obchodu(1960). Toto sdružení pak opustilo a přestoupilo do "konkurenčního"Evropského hospodářského společenstvív roce 1986. To se v roce 1993 staloEvropskou unií. Roku 1996 Portugalsko spoluzaložiloSpolečenství portugalsky mluvících zemí(CPLP). Portugalsko má smlouvu o dvojím občanství se svou bývalou kolonií, Brazílií.
Portugalsko vede dlouholetý spor seŠpanělskemo oblastOlivença(španělskyOlivenza).Toto území bylo od 13. století součástí Portugalska až do roku 1801, kdy se Portugalsko po drtivé porážce od napoleonské Francie a jejího spojence Španělska tohoto území muselo vzdát právě ve prospěch Španělska. Portugalsko si nárokuje jeho navrácení na základě čl. 105Vídeňské smlouvyz roku1815, která ustavila evropské poměry po Napoleonově porážce.
I další územní spor je se Španělskem, oIlhas Selvagens(Divoké ostrovy). Ostrovy byly dlouho v soukromém vlastnictví, ale roku 1971 je Portugalsko zakoupilo a vytvořilo zde přírodní rezervaci. Španělé si na ně ale činí nárok od roku 1911. Hlavním problémem není ani tak hodnota malých ostrůvků, jako spíše skutečnost, že značně rozšiřujívýlučnou ekonomickou zónuPortugalska směrem na jih. Ostrovy jsou přitom blíže španělskýmKanárským ostrovům(165 km) než portugalskéMadeiře(280 km).
Portugalsko se dělí do 18 distriktů v kontinentální části a dvou autonomních regionů (Azory a Madeira), které jsou dále děleny do 308 obcí (portugalsky„Município“ či „Concelho“) a 3092 farností („Freguesia“).
Po reformě územně-správního dělení v roce 2013 význam distriktů upadá na úkor nově vzniklých tzv. „meziokresních společenství“ a „metropolitních oblastí“. V kontinentálním Portugalsku existuje 21 meziokresních společenství a 2 metropolitní oblasti:
Portugalsko je zemědělský a také průmyslový stát se zásobaminerostných surovin. Vstupem doEvropské uniedosáhl stát značného rozmachu dříve stagnujícíhohospodářstvía přílivu investic ze zahraničí. Varující je však stále asi 5%negramotnostobyvatelstva a také rostoucízadluženíPortugalska, které v roce 2019 dosáhlo 123 % HDP.Hlavní průmyslová odvětví jsouhutnictví, těžební,textilní,obuvnický, strojírenský,chemickýa potravinářský průmysl. Těží sewolfram,cín,uran,černé uhlí,měď,stříbro,kaolin,sůlamramor. Asi 75 % zahraniční výměny zboží této země probíhá s jinými členy EU. Země je závislá na dovozuropyazemního plynu. Nejdůležitější průmyslová střediska jsouLisabonaPorto. Důležitým producentemelektrické energiejsouvodní elektrárny. V zemědělství převažuje rostlinná produkce.Orná půdazabírá 32 %,lesy36 % aloukyapastviny11 % plochy státu. Významná jetěžba dřevaakorku. Portugalsko je největším producentem korku na světě – 180 000tunročně. Pěstuje sepšenice,kukuřice,rýže,oves,brambory,cukrová řepa,olivy,ovoce(zejménavinná révaa subtropické ovoce) azelenina. Probíhá chovskotu,prasat,ovcí,koz,drůbeže,oslůamul. Významná je i produkce rybích výrobků (například rybí konzervy a rybí moučka). Výrazné příjmy pocházejí zcestovního ruchu. Nejatraktivnější turistická střediska jsouLisabon,Porto,Coimbra,pobřežíAlgarve,ostrovyMadeiraaAzory. Portugalsko navštíví ročně cca 20milionůturistů.
Portugalsko v roce 2016 používalo ve 4 po sobě jdoucích dnech (7.5.2016 6:45h – 11.5.2016 17:45h) elektřinu pouze z nefosilních zdrojů, tedy ze solárních, vodních avětrných elektráren.
Pro svou periferní a přímořskou polohu se Portugalsko po staletí orientovalo nanámořní dopravua méně na pozemníinfrastrukturu. Velké přístavy fungují v Lisabonu aLeixões; námořní doprava je také životně důležitá pro Madeiru a Azory.
V 90. letech a na počátku 21. století proběhly poměrně velké investice do silniční a dálniční sítě, na jejíž většině se v současnosti vybírámýtné. Součástí těchto investic byl iMost Vasca da Gamy(nejdelší most v Evropské unii) nebo lisabonskénádraží Oriente, které dodaly lesk výstavěExpo98. Byla také zrychlena železniční magistrála Lisabon – Porto. Velikášské plány na vysokorychlostní propojení sešpanělskousítíAVEse zpožďují mimo jiné následkemekonomické krize.
Správcem železniční infrastruktury je REFER; aktuálně je v provozu 2843 km železničních tratí.Hlavním železničním podnikem jsouComboios de Portugal, které ročně přepraví okolo 130 milionů cestujících (zhruba o třetinu méně nežČDve srovnatelně lidnatémČesku).Hojně jsou využívány zejména příměstské vlaky v aglomeracíchPortaaLisabonu. Tato dvě města provozují takémetro; lisabonské je klasické, portské je z velké části nadzemní a připomínátramvajovou rychlodráhu.
Zajímavostí je také malebnátramvajová doprava v Lisabonualanovkyv Lisabonu,Braze,Coimbřei jinde.
Podle sčítání v roce 2011 mělo Portugalsko 10 562 178 obyvatel(z toho 52 % žen, 48 % mužů). V roce 2019 se podle aktuálních údajů počet obyvatel snížil na 10 295 909, i když ve srovnání s rokem 2018 to byl nárůst. Tato populace byla po většinu své historie relativně homogenní: k této etnické a národní jednotě přispělo jediné náboženství (římský katolicismus) a jeden jazyk.
DomorodíPortugalcijsouiberskouetnickou skupinou a tvoří 95 % celé populace, jejíž původ je velmi podobnýŠpanělůma mají silné vazby s ostatními zeměmi atlantického oblouku, jakoIrsko,Britské ostrovy,FrancieaBelgie, díky námořnímu obchodu datovanému již vdobě bronzové. Tyto námořní kontakty a převaha haploskupiny R1b jako hlavního genetického markeru těchto zemí naznačují společný původ a kulturní blízkost. Další námořní kontakty seStředozemním mořem, zejména sŘeky,Féničany,ŘímanyaMaury, přidaly některé zvláštní fenotypy v jižním Portugalsku a zejména v jižním Španělsku (kulturaTartessů), což z Portugalska a severozápadního Španělska dělá most mezi severozápadní Evropou a Středozemím, ale zachovává atlantický charakter.
Celková míra plodnosti (TFR) byla v roce 2015 odhadována na 1,52 narozených dětí na ženu, což je jedno z nejnižších čísel na světě, což je pod mírou zachování populace 2,1a zůstává výrazně pod maximem 5,02 narozených dětí na ženu v roce 1911.V roce 2016 se 52,8 % dětí narodilo nesezdaným ženám.Stejně jako většina západních zemí se i Portugalsko musí vypořádat s nízkou úrovní plodnosti: tato země od 80. let 20. století zaznamenala dílčí náhradu plodnosti.Portugalsko má 17. nejstarší populaci na světě s průměrným věkem 43,7 roku.
V roce 2017 mělo v Portugalsku legální pobyt více než 400 000 přistěhovalců a jejich potomků,především Afričané z bývalých kolonií, ale také Rumuni, Ukrajinci nebo Brazilci. Početná portugalská diaspora žije v Brazílii, USA, Francii a v dalších zemích Evropy a Latinské Ameriky.
Velké potíže činila hlavně v minulostinegramotnost, která se i dnes pohybuje kolem 5 %, což je jedno z nejvyšších čísel v EU. Portugalsko v posledních letech bojuje s velmi nízkou porodností.
Portugalštinaje úředním jazykem Portugalska. Jedná se orománský jazyk, který je odvozen z galicijsko-portugalských jazyků, kterým se mluvilo v dnešníGaliciia severním Portugalsku. Mezi galicijskou a portugalskou kulturou stále existuje mnoho podobností a Galicie je pozorovatelemSpolečenství portugalsky mluvících zemí.
Portugalský jazyk je odvozen zlatiny, kterou používaly romanizované předřímské národy Pyrenejského poloostrova asi před 2000 lety – zejménaKeltové, Conii, Lusitanové a Turdulové.
Asi 81% Portugalců se hlásí křímskokatolické církvi.Katolická církev si udržuje poměrně silný vliv na obyvatelstvo hlavně v severní části státu a na venkově. V zemi se nacházejí významné katolické školy a světoznámé poutní místoFatima. Dále je zde menší početprotestantů,Svatých posledních dnů,muslimů,hinduistů,sikhů,pravoslavných,svědků Jehovových, vyznavačůBahá’í,buddhistů,židůaspiritistů. Vlivy afrického tradičního náboženství a čínského tradičního náboženství pociťuje také mnoho lidí, zejména v oblastech souvisejících s tradiční čínskou medicínou a tradiční africkou bylinnou medicínou. Asi 6,8 % populace se prohlásilo za nevěřící a 8,3 % neposkytlo žádnou odpověď ohledně svého náboženství.
V průběhu posledních 3000 let se v Portugalsku vystřídalo mnoho civilizací. Své stopy zde zanechala fénická, řecká, keltská, kartaginská, římská i arabská kultura.
Výrazný „portugalský architektonický styl“ pozdní gotiky, který je spjat s námořními objevy a s bohatstvím plynoucím z dovozu zámořských produktů, tzv.manuelino(manuelský styl), byl v 19. století nazván národním stylem.Významné manuelské stavby se nacházejí nejen v samotném Portugalsku, ale i naMadeiře,na Azorách, vMaroku, vMosambiku, vHormuzuči vindické Goe.
Řada historických staveb byla zapsána naseznam kulturního světového dědictví UNESCO:klášter Řádu KristovavTomaru,klášter Alcobaça,klášter Batalha,klášter jeronymitů, barokní palácový komplexMafra, chrámBom Jesus do MonteaBelémská věžv Lisabonu.
Vedle toho se v Portugalsku nachází řada dalších památek. Zneolitickédoby pocházímegalitický komplex Almendres. ZchalkolitunalezištěCastro do Zambujal. Z památek antických je to předevšímřímský chrám v Évoře. K nejzachovalejším středověkým hradům patříSilves,Óbidos,Marvão,Almourol,Guimarães,Hrad svatého Jiřív Lisabonu neboMaurský hradv Sintře. Nejzachovalejší středověkou královskou rezidencí jepalác Sintra. Ze sakrálních staveb jsou to předevšímrománskékatedrály vLisabonu,Portua vBraze,gotickákatedrála vGuarděči velkolepébarokníchrámy jakoBazilika Estrela,kostel sv. Engrácienebověž Clérigos.Historismus19. století zanechal stopu zejménapalácem Penav Sintře. Zmoderní architekturyvyčnívají mostní díla jakoMost Ludvíka I.,EiffellůvMost Marie PiineboMost 25. dubna.
Významnými architekty byliÁlvaro Siza VieiraaEduardo Souto de Moura, oba jsou držiteli prestižníPritzkerovy ceny.
Nejvýznamnějšími spisovateli a básníky jsouLuís de CamõesaFernando Pessoa.José Saramagozískal roku 1998Nobelovu cenu za literaturu, jako první a dosud jediný portugalský spisovatel.
Základy portugalské poezie budovali hned dva králové –Dinis I. PortugalskýaSancho I. Portugalský. Ze středověkých cestovatelů a objevitelů zanechal nejvýznamnější literární památkuFernão Mendes Pinto, patrně velký fabulátor. Největším renesančním básníkem bylFrancisco de Sá de Miranda. Klasikem portugalskérealisticképrózy 19. století jeJosé Maria de Eça de Queirós. Romantickou prózu reprezentovalCamilo Castelo Branco, hlavní postavou poezie 19. století bylAntero de Quental. Klíčovou osobností meziválečné poezie bylMário de Sá-Carneiro. Mezinárodního úspěchu dosáhl iAlmeida Garrett,Miguel Torga,v posledních letech pakAntónio Lobo Antunes,José Luís PeixotočiSophia de Mello Breyner Andresenová.Nejvýznamnějším dramatikem je středověký autorGil Vicente. V Portugalsku také působil český básníkFrantišek Listopad.
Nejvýznamnější portugalští spisovatelé od 90. let získávajíCamõesovu cenu, založenou roku 1989. Dostávají ji ale nejen Portugalci, ale i zástupci Brazílie, Angoly, Mosambiku a dalších portugalsky mluvících zemí.
Tak jako Španěléflamencoči Francouzišanson, i Portugalci rozvinuli svůj osobitý národní hudební styl zvanýfado.Jeho klasickou a asi nejslavnější představitelkou bylaAmália Rodriguesová. Dnes styl fado reprezentuje například zpěvákCarlos do Carmo, zpěvačkyDulce Pontes,MarizaaAna Moura, nebo skupinaMadredeus.
Legendou portugalského folku jeZeca Afonso. Jako koncertní klavíristka se proslavilaMaria João Piresová, ze skladatelů vážné hudby zejménaJosé Vianna da MottaaCarlos Seixas. Vmetaluse prosadila skupinaMoonspell. V americké kapele Extreme se jako zpěvák a kytarista uplatnilNuno Bettencourt.Salvador Sobralv roce 2017 vyhrál populární soutěžEurovision Song Contest.
Krenesančnímalířským mistrům patřilNuno Gonçalves. Výtvarný výraz vrcholnébarokníéře portugalského impéria dávala například malířkaJosefa de Óbidos. Průkopníkem moderního malířství v Portugalsku byl na začátku 20. stoletíAmadeo de Souza-Cardoso. K experimentům výtvarné avantgardy přispěla jiná žena –Maria Helena Vieira da Silva. Z žijících autorů je ceněno zejména díloPauly Rego.
Nejvýznamnější výstavními prostory jsouNárodní muzeum starého uměnív Lisabonu, které se zaměřuje se na portugalské a evropské umění od středověku do raného 19. století, aMuzeum Calousta Gulbenkianatamtéž, vystavující díla antického a orientálního umění, základem jehož sbírek je kolekce arménského podnikatele a sběrateleCalousta Gulbenkiana.
Nejvýznamnějším portugalským filmovým režisérem jeManoel de Oliveira. V Hollywoodu se ve 30.–50. letech prosadila herečka a tanečniceCarmen Miranda. K mezinárodně úspěšným herečkám dnes patříMaria de Medeiros, známá třeba z filmuQuentina TarantinaPulp fiction,neboLúcia Monizová, již proslavil filmLáska nebeská.Z mužských herců je to např.Joaquim de Almeida.
Portugalci jsou největšími konzumenty ryb a mořských plodů v Evropské unii (na jednoho obyvatele). Jsou dokonce 3.–4. na světě (poJaponskuaIslandu). Nejčastěji mají na talířitresku, často v úpravě zvanébacalhau, kdy je treska sušená a nasolená (tato úprava má námořnické kořeny). Podobně kralují mezi Evropany ve spotřeběrýže.
Nejpopulárnějším zákuskem jepastel de nata(též zvanýpastel de Belém), jde o pudinkové koláčky posypané skořicí.
Asi nejslavnějším gastronomickým produktem z Portugalska jeportské víno, dolihované víno z vinic v údolích podél řekyDourov severní části Portugalska. Jeho výroba začala roku 1670. Známá je ale i odrůdaVinho Verdeze severozápadu Portugalska, z oblasti, jejíž tradiční jméno zní Entre-Douro-e-Minho, a mnohé jiné. První zmínky o portugalském vínu pocházejí již z roku 600 př. n. l. První podnože odrůd vinné révy přivezli do PortugalskaFéničané.
NeurologAntónio Egas Monizroku 1949 získalNobelovu cenu za fyziologii, a to za průkopnictví v oblasti cerebrální angiografie. Je dosud jediným Portugalcem, který získal Nobelovu cenu za vědu. Jedním z nejvýznamnějších matematiků 16. století bylPedro Nunes. Ve stejné epošežidovskýlékařGarcia de Ortajako první vědeckým způsobem popsalcholeru. K významným současným badatelům patří neurovědecAntónio Damasio.
V Braze se narodilPavel Orosius, raný křesťanský teolog. V Lisabonu se narodil významný židovský myslitelIzák Abrabanel, jeho synJehuda ben Jicchak Abravanelse věnoval rovněž filozofii a ovlivnil silně napříkladBarucha Spinozu.João de Barrosve svém spiseDecadas da Asiashromáždil obrovské množství historického a geografického materiálu o zemích kolonizovaných Portugalci. Filozof 16. stoletíUriel da Costaproslul jako obhájce svobody myšlení a kritik náboženství.
Nejstarší portugalská univerzitabyla založena roku 1290 v Lisabonu, avšak byla časem přemístěna do Coimbry.Historický areál univerzity byl v roce 2013 zapsán na seznam kulturníhosvětového dědictví UNESCO.Největší vysokou školou je dnesUniverzita v Lisabonu. Již roku 1779 byla založenaLisabonská akademie věda stala se tak jednou z nejstarších učených společností v Evropě.
Portugalsko vybojovalo dosud šest zlatých olympijských medailí, většinu v atletice.Carlos Lopesroku1984vmaratonu,Rosa Motaovároku1988ve stejné disciplíně,Fernanda Ribeirovároku1996vběhu žen na 10 000 metrů,Nelson Évoraroku2008vtrojskokua v roce 2021 triumfoval další trojskokan, naturalizovaný KubánecPedro Pichardo.Šesté zlato, první neatletické, přidali vPaříži roku 2024dráhoví cyklistéIúri LeitãoaRui Oliveirav disciplíněmadison.Rui Costaje mistrem světa v cyklistice.Jen malý zájem ovšem vyvolávají zimní sporty, k nimž nejsou v Portugalsku vhodné podmínky. Na zimní olympijské hry dosud Portugalsko vyslalo za celou jejich historii jen patnáct sportovců.
BasketbalistkaTicha Penicheirovábyla vybrána mezi 15 nejlepších hráček americkéWNBAvšech dob.Na okruhuCircuito do Estorilse v letech 1984–1996 jezdily závodyFormule 1(Grand Prix Portugalska). Ty se do Portugalska vrátily v roce 2020, ovšem již na nově postavenýAlgarve International Circuit.Nejúspěšnějším portugalským pilotem ve Formuli 1 jeTiago Monteiro. V Portugalsku se narodil iGaius Appuleius Diocles, jezdec závodů koňských spřežení, nejlépe placený sportovec antického světa, ba všech dob.
K Portugalsku neodmyslitelně patřífotbal. Nejslavnější hráči byliEusébio(Zlatý míč 1965),Luís Figo(Zlatý míč 2000) aCristiano Ronaldo(Zlatý míč 2008,2013,2014,2016,2017). Vysoký kredit si drží i trenérJosé Mourinho.Portugalská fotbalová reprezentacedosáhla největšího úspěchu v roce 2016, když vyhrálamistrovství Evropy.V roce 2004 na tomto turnaji brala stříbro,v roce 1966 pak dosáhla nejlepšího umístění na šampionátu světovém, když obsadila třetí příčku. Velmi úspěšní jsou Portugalci rovněž na klubové úrovni,Benfica Lisabon,Sporting LisabonaFC Porto, tři kluby často nazývanéos três grandes(„velká trojka“),vybojovaly řadu evropských klubových trofejí. Benfica i Porto dvakrát vyhrályLigu mistrů, Porto k tomu dvakrátEvropskou ligu, Sporting jednouPohár vítězů pohárů. V Portugalsku se od roku 1994 koná každoročněAlgarve Cup, jeden z nejvýznamnějších turnajů ženského fotbalu.
Země hostilaEuro 2004. Kvůli šampionátu bylo přestavěno či nově postaveno 10 moderníchstadionů.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůPortugalna portugalské Wikipedii aPortugalna anglické Wikipedii.