Frýdlant (zámek)

Frýdlantje státníhradazámeknad městemFrýdlantvokrese Liberecna severuČeské republiky. Komplex skládající se zestředověkéhohradu arenesančníhozámku stojící na mohutnéčedičovéskále nad řekouSmědávJizerských horáchpatří k nejvýznamnějším památkovým celkům vČesku.
Hrad byl pro turisty zpřístupněn již roku1801, čímž se stal prvním hradním muzeem vestřední Evropě.Kromě obvyklých sbírek zámeckého nábytku a vybavení je součástí expozice také sbírka zbraní a dýmek a také zámecká obrazárna. Památka je ve vlastnictví státu a je přístupná veřejnosti. Její správu zajišťujeNárodní památkový ústav.
Počátek historie hradu spadá zhruba do první poloviny13. století, ale mohutná věž zvanáIndicazde dle pověsti stála již roku1014. Pro větší přehlednost je vhodné historii zámku rozčlenit podle majitelů okolního panství.
V období ranéhofeudalismu, ve13. století, bylFrýdlantský výběžekod zbytkuČeského královstvíoddělen obtížně prostupným pralesemJizerských hor. Snad i proto byla zdejší oblast nazývána Záhvozdí. Protože však tudy procházely obchodní stezky doŽitavyaZhořelce, bylo nutné v této oblasti zajistit obchodníkům relativní bezpečí.Frýdlantsko(a patrně takéŽitavsko) drželi v té doběRonovci. Není známo, který člen tohoto starého rodu nechal hrad na skále nad křižovatkou obou stezek vybudovat. Podle pověsti tvořila tehdejší jádro hradu mohutná hradní věž –Indika(Indica), která údajně sloužila kupcům jakomajákna dlouhé cestě, protože byl na jejím plochém vrcholu zapalován oheň. Přídomek z Frýdlantu používal již roku1257Ronovec Častolov, což by vznik hradu kladlo někam do doby kolem roku1241, kdy bylyČeské zeměohroženy vpádemTatarůa na ochranu pohraničí byly budovány nové hrady (jako napříkladLemberk).
První písemná zmínka o hradu pochází z roku1278. Tehdy český králPřemysl Otakar II.údajně nepříliš loajálním, ale zato příliš mocným Ronovcům panství odňal a vzápětí jej za 800 hřiven stříbra prodal známému válečníkoviRudolfovi „Rulkovi“ z Biberštejna, jehož služeb hodlal využít během nadcházejícího konfliktu sRudolfem Habsburským.Biberštejnovévytvořili z Frýdlantu jádro svých českých držav a během téměř tří set let, kdy zde sídlili, proměniliFrýdlantskov prosperující panství s mnohýmilénya hrad samotný velkoryse rozšířili a opevnili.
Jádrem hradu byla vysoká věž kruhového půdorysu s až 4 metry silnými zdmi, tzv.bergfrit. S ní se na severozápadní straně pojil obdélný opevněný palác. Přístavby ve 14. a15. stoletírozšířily opevnění hradu obašty, vstupní věž na jižní straně hradu a věž sbranouna straně severní. Pozdější přístavby v16. stoletíopevnění ještě doplnily a vysunuly jej dopředu k obraněpředhradí. Zároveň umožnily použít při obraně hradu takédělostřelectvo.
Panství se skládalo z množství vrchnostenských a lenních vsí, jeho centrem však bylo městečko Frýdlant, doložené již v letech1290a1306. Bylo obehnáno hradbami, obýváno řemeslníky a dokonce mělo vlastní školu, čímž se ve14. stoletístalo nejdůležitějším místem biberštejnského panství. Kromě frýdlantského panství jim patřilo také panstvíHamrštejn(pozdějšíLiberec), panství Sorau vDolní Lužicia vHorní Lužicistatky Tauchritz a Landeskrone. Později zakoupili braniborská panství Beeskow a Storkow a roku1385ještě panství Forst vDolní Lužici. Tímto se stali jedním z nejmocnějších panských roků severních Čech.
Zahusitských válekstáli Biberštejnové protihusitům, což dávali najevo jak diplomatickou, tak i vojenskou aktivitou. Proto také husité proti Frýdlantsku několikrát vytáhli, například roku1427a poté v listopadu1428, kdy se jim podařilo vypálit město Frýdlant, dále roku1430a1432. Rok poté město vypálila lužická vojska. O tom, že by během těchto tažení byl dobyt také hrad, se písemné prameny nezmiňují. Aktivita Biberštejnů nijak neopadla ani v období pohusitském. Kromě několika půtek s okolní šlechtou (zejménaDoníny) a lužickými městy se zúčastnili také bojů proti králiJiřímu z Poděbrad. Biberštejnové se v rámci bojů připojili k lužickému vojsku, které vypálilo 4. června1468Turnova později u téhož města utrpělo těžkou porážku. Bratři Václav a Bedřich z Biberštejna také v červnu1469přísahali věrnost uherskému králiMatyášovia zúčastnili se dalších vojenských akcí proti králi Jiřímu a odmítli se podřídit takéVladislavu Jagellonskému. Ten dokonce vydal roku1487listinu, kterou oběma bratrům jejich léna odňal a propůjčil je Donínům. Panství však nakonec po tvrdých bojích zůstalo v rukou Biberštejnů.
Roku1493došlo mezi Biberštejny – Oldřichem sídlícím na Frýdlantě a jeho synovcem Matyášem sídlícím na Hamrštejně – ke sporu o panství Forst a Triebel, který vyústil v rozdělení rodu na dvě větve – z Frýdlantu a Forstu. Když 15. prosince1551zemřelKryštof z Biberštejna, vymřela jím zároveň i frýdlantská větev Biberštejnů.Česká královská komorazamítla nárok lužické větve rodu na majetek větve frýdlantské a prohlásila jej zaodumřelé léno.
Od Královské komory odkoupil panství roku1558císařský radaBedřich z Redernuza 40 000tolarů. I když rodRedernůvlastnil panství necelých 70 let, pro Frýdlantsko znamenalo toto období značný ekonomický rozmach. Redernové byli schopní obchodníci, zdatní válečníci a obdivovatelé umění, na svém panství podporovali rozvoj podnikání, zejména tkalcovství, sklářství a důlní těžbu. Tato hospodářská prosperita Redernům umožnila realizovat na svých panstvích rozsáhlou stavební činnost, jejíž podstatná část se týkala frýdlantského hradu.
Bedřich sám si svého nového panství příliš neužil, zemřel totiž roku1564a majetek po něm zdědili jeho synové Jan Jiří, Sebastian, Fabian, Kryštof a Melchior. Po smrti svých bratří (posledním z nich byl Kryštof3. září1591) převzal veškerou správu rodového majetkuMelchior z Redernu. Již předtím, roku 1582, zahájil Melchior se svou ženouKateřinoumohutnou přestavbu a rozšíření dosavadního sídla na reprezentativní renesanční palác. Stavební práce svěřili italskému staviteliMarku Antoniovi de Lanzio. Ten pokračoval v krocích započatých již Biberštejny, na místě původního gotického paláce a jeho přístaveb vystavěl novou budovu (zvanou „horní zámek“), jejíž interiéry nechal vyzdobitštukema jejíž okna a dveře dostaly renesanční ostění. Hradní věž dostala během úprav renesanční helmici a střechy byly ozdobeny volutovými štíty.
K dalším úpravám pak došlo v letech 1598–1602, kdy nechal Spazio naproti vchodu do horního zámku novou kapli, zasvěcenou sv. Anně, přístupnou z hradu krytou chodbou a navazující na novou dvoupatrovou budovu „dolního“ (také „nového“) zámku. Na výzdobě kaple se podíleliAmbrosius FritschaBartoloměj Spranger. Do osy průčelí nové zámecké budovy byla vestavěna osmiboká schodišťová věž a budova sama byla opatřena bohatou figurálnísgrafitovouvýzdobou. Veškeré tyto přestavby sice přeměnily hrad v honosné panské sídlo, zároveň však omezily jeho obranyschopnost.
Po smrti Melchiora roku1600spravovala za svého nezletilého syna Kryštofa redernské državy Kateřina z Redernu (rozenáŠliková). Také za její správy panství vzkvétalo hospodářsky i stavebně, nechala například postavit ve frýdlantském farním kostele skvostnou rodinnou hrobku a podstatně rozšířitliberecký zámek.
Kryštof z Redernupřevzal správu majetku roku1611. Pro Rederny tragický (a pro Kryštofa zvlášť) byl rok1618. 10. června tohoto roku zabil Kryštof v bitce svého druha z dětství, Albína Šlika. Příčina bitky není známa, za nejpravděpodobnější se pokládá Kryštofova prchlivost. Ještě závažnější událostí byladruhá pražská defenestrace23. května, kterou začaločeské stavovské povstání. Kryštof se jej účastnil spolu se svým strýcem Jáchymem Ondřejem Šlikem. Je nejasné, zda se mladý Redern osobně zúčastnilbitvy na Bílé hoře. Naopak jisté je, že se po prohrané bitvě uchýlil se strýcem na frýdlantský hrad.Jáchym Ondřej Šlikbyl na hradě v březnu1621zatčen saským oddílem a předán císařským a nakonec popraven na Staroměstském náměstí jako první ze27 českých pánů. Podle císařského rozhodnutí z dubna téhož roku se měli všichni rebelové dostavit k soudu pod hrozbou ztráty života, cti a majetku, což však Kryštof neučinil a uchýlil se na svézawidówsképanství (náležící kSasku). Již v červnu 1622 bylo frýdlantské a liberecké panství prodáno Albrechtu z Valdštejna.
Nejznámější majitel frýdlantského panství,Albrecht z Valdštejna, projevoval snahu jej získat již od března roku 1621. Již po 20. březnu umístil se svolením hraběteLichtenštejnana hrad posádku. Takto zajištěné panství si následně vyžádal od císaře jako zástavu za půjčené peníze, což císařFerdinand II.odsouhlasil 21. června 1621. Přednostní právo na koupi libereckého a frýdlantského panství získal Valdštejn 18. února 1622 a svého práva využil 5. června 1622, kdy je definitivně odkoupil a získal vlénoa ke svému jménu připojil přídomek „z Frýdlantu“. Albrecht z Valdštejna tak získal rozlehlá, bohatá a starobylá panství, která měla výhodnou polohu a na kterých se stále ještě zachovával lenní systém odpovídající jeho představě o správě vlastního dominia.
I když tato panství nesla jméno vévodství frýdlantské, jejich centrem se stalJičín. Na frýdlantském hradě vévoda pobýval pouze krátce v letech 1627, 1628 a 1630. Do samotné stavby hradu éra jeho vlády prakticky nezasáhla, došlo jen k nevelkým úpravám vojenské povahy: brána byla pobita železným plechem, prohloubením hradní studny se zlepšilo zásobování vodou a bylo opraveno opevnění.
Pro frýdlantské a liberecké panství znamenala vláda Albrechta z Valdštejna období prosperity. Zatímco okolní panství pustošily probíhající bojetřicetileté války, Frýdlantsko bylo válečných útrap ušetřeno a získalo dokonce přídomek „terra felix“ – šťastná země. Patrně ve snaze získat pro sebe českou korunu však Albrecht začal jednat také se Švédy a jinými odpůrciHabsburků. Tato dvojakost vyvolávala na císařském dvoře stále větší podezření, které vydatně přiživovali Valdštejnovi odpůrci a někteří z jeho spolupracovníků a které také vedlo k jeho zavraždění25. února1634vChebu.
Jedním ze spiklenců proti Valdštejnovi byl i jeho generál – hraběMatyáš Gallas, jeden z nejvýznamnějších vojenských velitelů své doby. Jako odměnu za své kroky proti Valdštejnovi získal liberecké a frýdlantské panství, důmKinskýchv Praze a stříbro z pozůstalosti maršála Ilova a byl jmenován vrchním velitelem císařské armády. Tím seGallasové, původně chudý štýrský rod, stali majiteli frýdlantského hradu a jedním z nejvýznamnějších rodů monarchie.
Éra Matyáše Gallase byla pro Frýdlantsko nepříliš šťastným obdobím. Obchodně výhodná poloha Frýdlantu na stezce z Žitavy do Slezska přiváděla na panství zatřicetileté válkystřídavě všechny bojující strany.Městobylo dobýváno roku1631Sasy, v letech 1634 a 1635 Švédy. Roku 1636 Švédové dokonce obsadili na dva roky i hrad, roku 1639 je na hrad pustil sám zámecký hejtman, kterému předtím dezertovala téměř celá zámecká posádka složená z místních sedláků. Hrad se dále neubránil švédskému generáloviTorstensonoviroku 1642 – ten zde zůstal jeden rok. Během dalšího švédského nájezdu, 16. prosince 1645, byl hrad ostřelován dělostřelectvem a jeho posádka se vzdala výměnou za bezpečný odchod, Švédové hrad opustili až roku 1649.
Stavební úpravy hradu v této době se soustředily výhradně na zlepšení obranných možností komplexu. Nejvíce k jeho obraně přispěli Švédové, kteří během let 1646–47 vybudovali před hlavní bránou mohutnýbarbakan, zesílili opevnění pětibokýmibaštami, zvanými „Ostré rohy“ a upravili také hradnípříkop. Velitel tehdejší posádky Benjamin Magnus Nortmann nechal do zdi vsadit nápis ve znění: „Pax bello potior, sequar trahentia fata“ (Mír je mocnější než válka, půjdu tam, kam mě osud povede).
Sám Matyáš Gallas se v této době na hradě nezdržoval, byl v té době vázán svými povinnostmi vrchního velitele císařské armády a svá panství používal jen jako zdroj příjmů. Když v dubnu 1647 zemřel, zanechal po sobě dva nezletilé syny: Františka Ferdinanda a Antonína Pankráce, za které muselipanstvíspravovat jejich poručníci. PánemFrýdlantskaaLibereckase stal roku1674František Ferdinand z Gallasu. Jeho državy byly válkou vyčerpané a probíhala z nich trvalá migrace obyvatelstva, které prchalo doLužicepředprotireformací. Hospodářské obtíže řešil František Ferdinand zvyšováním poddanských povinností, což vyústilo v nevolnické povstání, jehož vůdčí osobností byl v letech 1679–1687řasnickýkovářAndreas Stelzig. Ten byl také později na zámku vězněn před svým odsouzením k pevnostním pracím naRábu.
Nejvýznamnějším z Gallasů byl Františkův synJan Václav z Gallasupůsobící v císařskýchdiplomatickýchslužbách vLondýně,HaaguaŘíměa který se roku1719stal dokoncemístokrálemNeapolským– tento titul však nedržel dlouho, neboť po třech dnech zemřel. Podařilo se mu kpanstvílibereckémuafrýdlantskémupřipojit taképanstvígrabštejnské. Dalšího rozšíření gallasovských držav dosáhl jeho synFilip Josef z Gallasu, který k nim připojil ještěpanstvíLemberka další území ve východníchČechách. Běhemválek o rakouské dědictvíbyl hrad obsazen nepřátelskými silami, nebyl ale obléhán, což se zopakovalo ještě běhemsedmileté války. Když Filip Josef Gallas roku 1757 jako poslední z rodu Gallasů zemřel, převzala správu nad panstvími jeho manželkaAnna Marie, hraběnka zColonna-Felsu.
Vzhledem k trvalému nedostatku financí nebyli Gallasové schopní rozšiřovat všechna svá sídla a tak například na Frýdlantě probíhaly především práce udržovací a opravy po požárech v letech1676a1684. I když Jan Václav z Gallasu žil převážně mimo Čechy a investoval velké sumy do stavby nového paláce vPraze, došlo za něj k úpravě zámeckých interiérů. StavitelMarcantonio Canevalle, kterému byla přestavba svěřena, jim dodal intimnější vzhled patrný zejména v  tzv. rytířském sále.
Hraběnka Anna Marie zemřela již dva roky po svém manželovi a podle závěti připadly veškeré gallasovské statky jejímu synovciKristiánovi Filipovi z Clamu, který ke svému jménu poté připojil rodinné jméno Gallasů. Kristián Filipz Clam-Gallasubyl velkým milovníkem a mecenášem umění, v Praze založil zahraduKlamovkaa jeho pražský palác navštěvoval mladýLudwig van Beethoven. NaFrýdlantskudošlo za něho k povstání poddaných roku1775, založil však takéLázně Libverdaa pokusil se o zvýšení hospodářského potenciálupanství. Jeho nástupcem bylKristián Kryštof z Clam-Gallasuv díle svého otce pokračoval, dále podporoval hudbu, výtvarné umění a byl předsedou Společnosti vlasteneckých přátel umění. Jeho manželce Josefíně, výborné zpěvačce rozenéz Clary-Aldringenu, věnovalLudwig van Beethovendvě skladby. Jejich syn,Eduard z Clam-Gallasu, vstoupil v 18. letech do armády a stal se rakouským generálem a nositelemŘádu zlatého rouna. Vojenskou kariéru ukončil až roku1866po prohranébitvě u Hradce Králové, kdy nedokázal se svým armádním sborem klást důraznější odpor postupujícím pruským jednotkám. Jeho synFrantišek z Clam-Gallasubyl pak posledním mužským potomkem tohoto šlechtického rodu.
Již první Clam-Gallasové zanechali v polovině 18. století nesmazatelnou stopu, když nechali na dolním nádvoří mezi bránou a zámkem postavit nové Kastelánské křídlo a opravit zámecké fasády, jejichž nová barevná podoba zakryla stará renesanční sgrafita.Zámekv této podobě navštívil také císařJosef II.roku1779. Významnou změnou byl postupný přesun obytných prostor panstva do zámku a uvolnění hradu pro rozsáhlé sbírky zbraní, nábytku, obrazů a knih, které založili Kristián Filip a Kristián Kryštof a které byly později dále systematicky rozšiřovány. Tyto sbírky postupně zaplnily celýhrada ten byl roku1801zpřístupněn veřejnosti jako první hradní památka ve střední Evropě. Roku1842byl zásluhouFrantiška Palackéhona hrad pozvánKarel Jaromír Erben, který měl uspořádat zámecký archiv.
K dalším stavebním úpravám došlo v letech1867–1869za Eduarda z Clam-Gallasu, kdy došlo k řadě úprav vedených v duchu historismu. Vídeňský stavitelW. Hecktehdy postavil dvoupatrové křídlo navazující na dolnízámek, na čelní pětiboké baště byla postavena věžička se střílnami acimbuřím, zámecké fasády byly opatřeny sgrafitovými omítkami a výsledný novorenesanční vzhled ještě doplnily nové štíty avikýře.
Clam-Gallasové obývali zámek až do roku1945, kdy byl zámek konfiskován na základě dekretů prezidenta republiky. Československý stát rozšířil části přístupné návštěvníkům nejprve o dolní zámek a v 60. letech i o kastelánské křídlo. Roku 1960 byla na dolním zámku odhalena původní redernovská sgrafita. Protože do roku 1995 došlo na hradě k některým nevhodným úpravám, po tomto roce byly na hradě postupně realizovány mnohé restaurační a stavební práce, které měly památce vrátit její původní vzhled. Byly opraveny střechy, v interiérech byla obnovena původní výmalba a do někdejší podoby byly instalovány také některé ze sbírek.
Podle názoru dvou Němců, Ericha Stenze a Georga Mederera, by se na zámku měla nacházet ukrytáJantarová komnata. Oba po ní na zámku v roce 2014 pátrali, leč bezúspěšně. Podle jejich tvrzení je Jantarová komnata ukryta za zdí ve sklepení zámku. V roce 2016 se tedy na objekt vrátili, avšak novým průzkumům brání jak kastelánka, tak Národní památkový ústav.
Expozice:Zámecká kuchyně, funkční kamna a gril, měděné a cínové nádobí. Od roku 1995 také expozice dýmek. Expozice hradního muzea je zaměřena na třicetiletou válku a osobu Albrechta z Valdštejna. Nově otevřená expozice Zbrojnice představuje více než 1 000 loveckých i vojenských zbraní.
1. prohlídkový okruhzahrnuje hradní nádvoří se sgrafitovou výzdobou a hradní interiéry (rytířský sál, uniformy zámeckého služebnictva, sbírka zbraní, vrchnostenská kancelář, unikátní sbírka dýmek a další), zámeckákaple sv. Anny, ve které jsou nově vystaveny liturgické předměty a zámecké interiéry (pokoje hraběnky, koupelna, dětský pokoj, pokoje hraběte, reprezentační místnosti, jídelna, kuchyně) – prohlídka s průvodcem, délka prohlídky 90–120 minut
2. prohlídkový okruhTvoří rozsáhlá kolekce historických zbraní, jež je nainstalovaná způsobem obvyklým v 19. století (původní vitríny a stojany) – prohlídka s průvodcem, délka prohlídky 60 minut
3. prohlídkový okruhUrčen hlavně dětem. Trvá asi 30 minut a děti projdou prvním patrem hradu a na závěr se mohou vyfotit na trůně nebo namalovat obrázek, který si mohou odnést nebo v místnosti vystavit.