davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Tulog

Angtulogay isang kalagayan ngmag alak na lang, na nagaganap sa mgahayop, kasama ang mgatao. Ang mga hayop na natutulog ay nasa isang katayuan ng walangkamalayan, o karamihan sa kanila. Karamihan sa mgamaselna nakukontrol na may layunin o sinasadya ng mga hayop ay hindi masigla o hindi aktibo (hindi gumagalaw o hindi gumagana).Ang natutulog na mga hayop ay hindi tumutugon saistimulona kasingbilis ng kapaggisingsila. Mas madaling nababaliktad ang tulog kaysahibernasyonokoma. Natutulog ang lahat ng mgamamalyaat mgaibon, at maraming mgareptilya,amphibian, at mgaisda. Sa mga tao, iba pang mga mamalya, at karamihan sa iba pang mga hayop na pinag-aralan, ang madalas na pagtulog ay kailangan upang makaligtas o mabuhay, ngunit ang tiyak na layunin nito ay hindi pa malinaw at kinakailangan pa nito ang higit na pananaliksik.Nakasisiya rin ang pagtulog.  Tinatawag nahimbingang malalim na pagtulog, bagaman tumutukoy din anghimbingsaletarhiya.
Isang likas na kawalan ngmalayang pagtulog, ngunit mahirap sabihin kung paano ito nagaganap.  Mahalaga sa buhay ang pagkakaroon ng sapat na tulog, katulad ng kahalagahan ng pagkain.  Dumarating ang pangangailangan ng pagtulog katulad ng pagdating ng pagkagutom, na kung minsan ay sang-ayon sa nakasanayan.  Sa kung paano ito nangyayari, ilan sa mga panukala o teoriya ang pagkakaroon ng kumaunting daloy ng dugo sa utak na sanhi ng pagkaipon o akumulasyon ng produktong dumi sa dugo, na dahil naman sa kapaguran; o kaya dahil sa diminusyon o kabawasan ng istimulong sumasapit sa utak, bagaman wala pang tiyak na sirkumstansiya o sitwasyong napapatunayan kung ano ang tunay na mga dahilang nakapagdudulot ng tulog.
Habang natutulog, bumababa ang mga aktibidad o galaw ng katawan.  Mas mabagal ang tibok ng puso, mas mabagal ang paghinga at mas mahina, mas malanday, o mas mababaw.  Sa pangkalahatan, nakapahinga ang mga masel at mababa ang temperatura ng katawan.  Kaduda-duda ang kabuuang pagtigil ng isipan habang natutulog, maging sa unang dalawang oras kung kailan napakalalim o napakahimbing ng tulog.  Maaaring nagpapatuloy ang pangangarap o pananaginip sa kahabaan ng pagtulog subalit hindi naaalala ng tao ang ganyang mga panaginip o pangarap, maliban na lamang sa mga nagaganap kapag pagising na o malapit nang magising ang tao.
Puding kelapa

Puding kelapaadalah sebuah hidangandim sumyang dimasukkan kekulkasyang ditemukan diHong Kong,Taiwan,Tiongkok Selatandanpecinan-pecinan di negara lainnya. Hidangan tersebut memiliki rasa yang manis dan tekstur yang lembut seperti gelatin namun berwarna putih alih-alih bening seperti gelatin. Hidangan tersebut bukanlahpudingmeskipun terkadang disebutpuding kelapa.
Miss World 1997

Miss World 1997adalahkontes kecantikanMiss Worldke-47 yang dilaksanakan pada 22 November 1997 diBaie Lazare,Seychelles.86 delegasi bersaing memperebutkan gelar dan mahkota yang akhirnya dimenangi oleh perwakilan India,Diana Hayden. Dia menerima sematan mahkota dariMiss World 1996, asalIrene Skliva.
Micromanía

Micromaníaadalah majalah permainan komputer asal Spanyol. Didirikan oleh penerbit HobbyPress, yang saat ini merupakan anak perusahaanAxel Springer SE. Majalah ini dibuat pada bulan Mei 1985 dan merupakan salah satu majalah pertama di Eropa yang secara eksklusif dikhususkan untuk permainan video. Majalah ini pertama kali diterbitkan tak lama setelahMicroHobby,yang dibuat beberapa bulan sebelumnya oleh penerbit yang sama. Majalah ini dalam dua periode pertamanya merupakan saluran utama yang mendukungera keemasan perangkat lunak Spanyol.Micromaníamerayakan hari jadinya yang ke-25 pada tahun 2010. Pada bulan Juli 2012, Axel Springer menjualMicromaníakepada pemilik lain, dan memfokuskan liputan permainan video di majalahnya yang lain,Hobby Consolas. TimMicromaníamelanjutkan majalah cetak secara independen, diterbitkan oleh BlueOcean Publishing, hingga edisi terakhirnya pada Februari 2024.
Edisi pertamaMicromaníaditerbitkan pada tahun 1985, dengan edisi baru yang dirilis setiap bulan.Penerbitan majalah ini telah dibagi menjadi tiga periode, yang dalam bahasa Spanyol disebut "Épocas". Periode pertama berlangsung selama tiga tahun, dengan 35 edisi. Periode kedua, dimulai pada tahun 1988, mengubah ukuran fisiknya untuk mengadopsi ukuran surat kabar besar yang menjadi ikonnya.Periode kedua memiliki 80 edisi, yang terakhir diterbitkan pada bulan Januari 1995, tahun ke-11 sejak majalah ini didirikan.Pada bulan Februari 1995 "Época" ketiga dimulai. Majalah ini mengubah bentuknya menjadi berukuran normal.Majalah ini merayakan hari jadinya yang ke-20 pada tahun 2005,dan hari jadinya yang ke-30 pada tahun 2014.Peringatan hari jadi ke-35 dirayakan pada tahun 2019. Di tengah penurunan penjualan majalah cetak di seluruh industrinya,Micromaníameninggalkangerai beritapada Juni 2023, dan memilih untuk secara eksklusif menjualnya di toko-tokoGamesebagai upaya untuk menyesuaikan cetakan denganoplah berbayardan meningkatkan kualitasnya dalam proses tersebut. Namun, pada tanggal 22 Januari 2024, majalah ini akhirnya mengumumkan bahwa edisi Februari 2024 akan menjadi edisi terakhir yang akan diterbitkan; edisi ini menandai edisi ke-335 dari periode ketiga dan edisi ke-450 secara keseluruhan.
Santa Sangre

Santa Sangre(Darah Suci) adalah sebuah film horor surealis avant-garde 1989 yang disutradarai olehAlejandro Jodorowskydan ditulis oleh Jodorowsky bersamaClaudio ArgentodanRoberto Leoni. Film ini dibintangi olehAxel Jodorowsky,Adán Jodorowsky, Teo Jodorowsky,Blanca Guerra,Thelma Tixou, danGuy Stockwell. Santa Sangre merupakan produksi bersama internasional Meksiko dan Italia. Film ini berlatar di Meksiko dan menceritakan kisah Fenix, seorang bocah lelaki yang tumbuh disirkusdan perjuangannya dengan trauma masa kecilnya. Film ini masuk dalam daftar 500 Film Terbaik Sepanjang Masa versi majalah Empire tahun 2008.
Blanka Vlašičová

Blanka Vlašič(*8. listopadu1983Split) je bývalá chorvatskáatletka, závodnice veskoku do výšky. Je dvojnásobná mistryně světa (2007, 2009) a stříbrná medailistka z olympijských her vPekingu.
Je dvojnásobnou držitelkou titulu juniorské mistryně světa (2000,2002), halovou mistryní světa (2008) a držitelka národního chorvatského rekordu. Mezi další úspěchy patří druhé (2006) a třetí (2004) místo z mistrovství světa v hale. Jejím osobním rekordem pod otevřeným nebem je 208 cm, které skočila 31. srpna 2009 na mítinku vZáhřebu. Jedná se o třetí nejlepší skok v celé historii. Výše skočila jen BulharkaStefka Kostadinovová, která drží světový rekord 209 cm od roku 1987.
Již jako šestnáctiletá změřila své síly na Olympijských hrách vSydney, kde se s výkonem 192 centimetrů nekvalifikovala do hlavní soutěže. O čtyři roky později naOlympijských hráchvAthénách, již jako dvacetiletá, s výkonem 189 centimetrů skončila na celkovém jedenáctém místě. Především mezi těmito lety bojovala s nevyrovnanými výkony. Naevropském šampionátuvGöteborgu(2006) se stala první atletkou, která za výkon vyšší dvou metrů, nebrala cenný kov. O jejím čtvrtém místě rozhodl vyšší počet pokusů, než měla bronzová medailistkaKajsa Bergqvistová. NaLetních olympijských hrách 2008vPekinguse s 205 cm skočenými na druhý pokus umístila na druhém místě. O vítězství jí, vydařeným prvním pokusem na této výšce, připravila belgická pětibojařka a skokanka do výškyTia Hellebautová.
Vlašič je dcera chorvatského rekordmana v desetiboji,Joška Vlašiće. Tatínek jí pojmenoval poCasablance, kde závodil v době jejího narození.Nastadionuje nepřehlédnutelná nejenom díky své výšce (193 cm), ale také díky svému oslavnému tanci.
V roce 2007 a 2010 vítězka anketyAtlet Evropy. V roce2010zvítězila v anketěAtlet světa. V roce 2010 a 2011 se stala celkovou vítězkouDiamantové ligyve skoku do výšky.
Patří mezi devět výškařek celé historie, které mají skočeno v hale i pod širým nebem 205 cm a více.
Totéž dále dokázaly BulharkaStefka Kostadinovová, NěmkyHeike HenkelováaAriane Friedrichová, ŠvédkaKajsa Bergqvistová, BelgičankaTia Hellebautová, RuskyAnna ČičerovováaMarija Lasickeneováa UkrajinkaJaroslava Mahučichová.
Dominique Blancová

Dominique Blancová, nepřechýleněDominique Blanc(*25. dubna1956Lyon), jefrancouzskádivadelníafilmováherečka, několikanásobná držitelkaCésaraa divadelníMolièrovy ceny.
Pochází z pěti sourozenců. Herectví studovala napařížskéškoleCours Florent. Ve svých hereckých začátcích spolupracovala sPatricem Chéreaua hrála pouze vdivadle, zejména ve hráchA. P. Čechovanebo například vPeerovi GyntoviHenrika Ibsena.
V roce1986hrála ve svém prvním filmuŽena mého životapostavualkoholičky, která jí hned vynesla nominaci naCésara. Také s ní začali rychle spolupracovat významnírežiséři, napříkladClaude Sautet,Louis MalleneboClaude Chabrol.
V 90. letech 20. století dosáhla mimořádných úspěchů nafilmovéi divadelní scéně a stala se jednou z mála hereček, vysoce ceněných také uměleckoukritikou. Několikrát byla nominována naCésaraa za filmyMilou v máji,IndočínaaVšichni, kdo mě mají rádi, pojedou vlakemocenění skutečně získala. Za další Ibsenovodrama,Domeček pro panenkyzískala v roce1998Molièrovu cenu.
V roce2001získala svého čtvrtého Césara za filmStand-by. Z mnoha dalších filmů lze považovat za významný například filmTa druhá, za který kromě další nominace na Césara získalaVolpiho pohárpro nejlepší herečku naBenátském filmovém festivalu. V divadle hrála vRacinověFaidřenebo v známém díleBolestodMarguerite Duras, které několik let uváděla na několika různýchfrancouzskýchdivadelních scénách a za které pak v roce2010získala další Molièrovu cenu.
V roce1999byla členkou poroty naFilmovém festivalu v Cannesa v roce2001na německém festivaluBerlinale.
Jevdanáa má dvědcery.
Manuel Blanco Encalada

Manuel José Blanco y Calvo de Encalada(21. dubna1790Buenos Aires–5. září1876Santiago) byl viceadmirálChilského námořnictva, politická osobnost, první prezidentChile.
Narodil se 	21. dubna 1790 v Buenos Aires. Blanco Encalada byl synem ŠpanělaManuela Lorenza Blanca Cicerónaa chilskéMercedes Calvo de Encalada y Recabarren. Byl vycvičen pro námořnictvo veŠpanělsku. Později, běhemchilské války za nezávislost, se připojil k chilským silám, kde sloužil s vyznamenáním podlordem Cochranema povýšil ho na viceadmirála a velitele chilských sil v roce 1825, kdy se podílel na dobytíChiloé. V následujícím roce jej kongres zvolil do nově zřízené funkce prezidenta republiky. Brzy měl několik bojů s Kongresem, který se snažil zavést federalistický systém, a během dvou měsíců odstoupil.
Později se zapojil do válek protiperuánsko-bolivijské konfederaciašpanělsko-jihoamerické válce(1865–1866). Po válce se stal guvernéremValparaísoa ministrem Francie. Byl také aktivním zednářem.Blanco Encalada zemřel v Santiagu de Chile ve věku 86 let.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuManuel Blanco Encaladana anglické Wikipedii.
Blanka Navarrská (1424–1464)

Blanka Navarrská(španělskyBlanca de Trastámara y de Evreux;9. června1424Olite–2. prosince1464Orthez) bylakněžna z Asturiea titulární navarrská královna.
Narodila se jako druhá dcera budoucího aragonského králeJana II.aBlanky, dcery navarrského králeKarla III.Roku 1427 byla společně sbratremasestroukortesyvPamploněuznána následníky navarrského trůnu a roku 1436 byl u příležitosti smíru mezi Navarrou a Kastílií domluven její sňatek s kastilským infantemJindřichem. 16. září 1440 se Blanka ve Valladolidu provdala, jejím věnem byla území a města původně navarrská, avšak obsazená kastilskými jednotkami v průběhu války, takže kastilskýmvěnopřineslo to, co již měli ve svém držení. Manželství nebylo nikdy naplněno a roku 1453 došlo k jeho anulování z důvodu manželovy impotence, jež měla být způsobena uhranutím.
Blanka se vrátila na otcův dvůr, odmítla nabízený sňatek sfrancouzským princema roku 1461 se na základě bratrova testamentu stala dědičkou Navarry. Svých práv se nemohla ujmout, protože ji otec jako vzpurnou a neposlušnou dceru držel ve vězení. Roku 1462 se vzdala svých práv k navarrskému trůnu ve prospěch exmanžela, jehož vyhlásila protektorem navzdory svému otci. Zemřela zřejmě na otravu jedem během pobytu ve vězení v Orthezu, kde ji věznila její sestra Eleonora. Tělo zesnulé bylo pohřbeno vkatedrále Panny MarievLescaru.
Mons Blanc

Mons Blancnebo téžMont Blancje nejvyšší hora v pohoříMontes Alpes(Alpy) napřivrácené straně Měsíce. Zatímco ostatní vrcholy v pohoří mají výšku 1 800 až 2 400 metrů, Mons Blanc je vysoká 3 600 m a má průměr základny 25 km.Leží blízko nultého měsíčního poledníku, středníselenografické souřadnicejsou 45,4°Sa 0,5°V.
Hora je pojmenována podle horyMont Blanc, nejvyššího vrcholu evropskýchAlp.
Ultra-Trail du Mont-Blanc

Ultra-Trail du Mont-Blanc(též UTMB) je horskýultramaraton, který se poprvé konal v roce 2003. Koná se jednou za rok v Alpách. Jeho trasa vede přes Francii, Itálii a Švýcarsko. Je dlouhý přibližně 176 km s celkovým převýšením kolem 10 000 m. Závod se běží bez přerušení. Někteří lidé se domnívají, že je nejtěžším ultramaratonem v Evropě. Zatímco nejlepší běžci zdolají závod za 20 hodin, většině běžců trvá dosažení cíle 30 až 45 hodin, přičemž velkou část závodu absolvují chůzí.
Od roku 2006 se v okolí pohoříMont Blancběží také závodCourmayeur–Champex–Chamonixa od roku 2009 i závod „Sur les Traces des Ducs de Savoie“.
Závody mají tyto charakteristiky:
Závod je organizován sdružením s názvem Les trailers du Mont-Blanc. V roce 2005 bylo do akce zapojeno 600 dobrovolníků.
Běžci si s sebou nesou vybavení, minimálně je požadována nepromokavá bunda, teplé oblečení, jídlo a voda, píšťalka, aluminiová přikrývka pro přežití a baterka.
Občerstvovací stanice jsou rozmístěny v intervalu 10 až 15 km. Čtyřmi hlavními základnami, kde běžci dostanou teplé jídlo a mohou využít lůžek a masáží, jsouChamonix(Francie),Les Chapieux(Francie),Courmayeur(Itálie) aChampex(Švýcarsko). V Courmayeur a Champex si mohou běžci vyzvednout zásoby, které si sami připravili v Chamonix.
Běžci mají číslo obsahující magnetický odznak, který je načten na každém kontrolním stanovišti. Tato stanoviště jsou rozmístěna zhruba každých 15 kilometrů. Časy a žebříčky jsou k dispozici online a pomocí krátkých textových zpráv v reálném čase. Nad celou akcí bdí místní organizátoři, kteří také podporují solidaritu mezi běžci a chrání přírodu Alp.
Trasa v podstatě kopíruje tradiční pochod okolo masivuMont Blanc, který obvykle trvá 7 až 9 dnů. Jedná se o smyčku kolem pohoří Mont Blanc. Vychází z Chamonix (1035 m) a pokračuje až do Col de Voza (1653 m) přes Les Contamines (1150 m). Poté vystoupí na Croix du Bonhomme (2479 m) před sestupem do Les Chapieux (1549 m), kde je první základna. Cesta pak vede až do Col de la Seigne (2516 m), kde překročí italskou hranici, následuje hřeben Mont-Favre (2435 m) a před sestupem do Courmayeur (1190 m) druhá základna. Následuje stoupání do útočiště Bertone (1989 m) a Arnuva (1769 m) před dosažením nejvyššího bodu, Grand Col Ferret (2537 m), který také označuje hranici se Švýcarskem. Cesta jde do Praz de Fort (1151 m) přes La Fouly (1593 m) před dosažením třetí základny, Champex d'en Bas (1391 m). Poslední část obsahuje dvě poměrně nízké hřebeny Bovine (1987 m) a Les Tseppes (1932 m) a Trient (1300 m). Na sestupu do Vallorcine (1260 m) cesta vstoupí zpátky do Francie, kříží Argentière (1260 m) a vrací se do Chamonix.
Trasa se někdy z bezpečnostních důvodů mění. V roce 2007 byla trasa dlouhá 163 km a celkové převýšení činilo 8900 m.
Pro účast v závodě je nutné se kvalifikovat. V České republice to je nebo v minulosti bylo možné např. na těchto akcích:Krakonošova stovka,Týnišťské šlápoty,Pražská stovka,Hostýnská osmaaBeskydská sedmička.
Blanka Šrůmová

Blanka Šrůmová(*24. srpna1965Praha) je českázpěvačka-skladatelka,textařkaa hráčka na klávesové nástroje a kytaru.
Vystudovala Střední pedagogickou školu a paralelně také zpěv u profesoraJosefa Rybičkya klavír naLidové konzervatoři, interpretaci uLaďky Kozderkové. Poté pokračovala ve studiuandragogikynaFilozofické fakultě Univerzity Karlovy, kterou vzhledem k časovému vytížení ve skupině Tichá dohoda již nedokončila.
Má dvě sestry a syna Kristiana. Od roku 2014 udržuje partnerský, později od roku 2021 manželský vztah s hudebníkemJanem Saharou Hedlem,s nímž v září 2015 založila skupinuNěžná noc.
V letech 1986–1988 zpívala a hrála na klávesy ve skupiněBalet.Známou se stala v 90. letech především jako zpěvačka kytarovéindie popovéskupinyTichá dohoda, ve které působila jako frontmenka od 1988–2014 spolu s manželemDanem Šustrem, v letech 1992–93 byla vzhledem k popularitě kapely nominována na cenu Gramy (později Anděl) v kategorii zpěvačku roku.
Tři roky také působila ve folkové kapeleKamelot, s níž natočila jako host dvě alba,19 ztracených písní Wabiho Ryvoly(2010) a Proti proudu (2012).
Natočila celkem 13 studiových alb a podílela se na mnoha dalších projektech.
Blanka de La Cerda y Lara

Blanka de La Cerda y Lara(asi1317–1347) bylašpanělská šlechtična.
Narodila se jako dcera Fernanda de La Cerda aJuany Núñez de Lara, zvané "la Palomilla".
Blanka byla druhou manželkouJuana Manuela, člena mladší větve kastilského královského rodu. Jejich dceraJana z Peñafieluse provdala za nemanželskéhoJindřicha II. Kastilskéhoa stala sekastilskou královnou.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBlanca de La Cerda y Larana anglické Wikipedii.
La maja vestida

La maja vestidaes una de las obras más conocidas delpintorespañolFrancisco de Goya. Está realizada enóleosobrelienzo, mide 95cmde alto y 188 cm de ancho, y fue pintada entre 1800 y 1808. Se encuentra en elMuseo del Prado,Madrid,España, desde 1901,​ después de un largo periodo en laReal Academia de San Fernando.
En origen, esta pintura y su «hermana»,La maja desnuda, recibían el nombre de «gitanas» y no de «majas». Así aparecen en el inventario realizado en 1808 de los bienes deManuel Godoy,​ su primer propietario.
En 1813 fue llevada al Depósito General de Secuestros de la calle Alcalá, donde se refiere por primera vez a «una mujer vestida demaja»,​ para después ser reclamadas ambas obras por elTribunal de la Inquisiciónpor ser «pinturas obscenas».​ Fue expuesta al público por primera vez en laReal Academia de San Fernando.
En 2022, dos activistas del grupo contra la crisis climática Futuro Vegetal pegaron sus manos con pegamento a los marcos de este cuadro y deLa maja desnuda, situada a su lado.
El vestido blanco de estamajalleva en la cintura una lazada rosa. Otra nota de color del cuadro la pone la chaquetilla corta, de mangas anaranjadas con los puños rematados con encaje negro. Lleva zapatos dorados de pequeño tamaño.
Goya la pintó con pinceladas sueltas, pastosas y muy libres, a diferencia deLa maja desnuda, en la que el pintor es más cuidadoso en el tratamiento de las carnaduras y sombreados. La figura de la maja está bañada con una luz que destaca las diferentes texturas.
Seretrataa la misma mujer recostada en un lecho y mirando directamente al observador. No se sabe a ciencia cierta quién es la retratada. Se apuntó la posibilidad de que se tratara de la decimotercera duquesa de Alba,María del Pilar Teresa Cayetana de Silva y Álvarez de Toledo, amiga de Goya. No obstante, dado que el primer propietario fue Godoy, se ha considerado más probable que la modelo directamente retratada haya sido la entonces amante y luego esposa del propio Godoy,Pepita Tudó.​
Lonchura maja

Elcapuchino cabeciblanco(Lonchura maja)​ es unaespeciedeavepaseriformede la familiaEstrildidaeque vive en elsudeste asiático.
El capuchino cabeciblanco mide unos 11,5 cm de largo.​ Como indica su nombre su cabeza es blanca y su cuerpo es de color pardo, entre las cuales hay una zona de color marrón claro en cuello y pecho a modo de transición. Su pico es robusto y de color gris azulado como sus patas. El iris de sus ojos es marrón. Es similar al capuchino castaño (Lonchura atricapilla) pero con la cabeza blanca en lugar de negra. Los juveniles tienen la cabeza y las partes inferiores anteadas.
Emite una llamada aguda de tipopii-iit.
Se encuentra en lapenínsula malaya, el extremo sur deIndochina, Sumatra yJavae islas menores circundantes, distribuido porIndonesia,Malasia,Singapur, y el sur deTailandia,VietnamyCamboya. 
Suele encontrarse en los herbazales y humedales hasta los 500m s. n. m.​ También frecuenta los arrozales.
Se alimenta principalmente de las semillas de las gramíneas. El la época de la cosecha del arroz se concentra en grandes bandadas que se dispersan en parejas en la época de cría. Su época de cría en Java es en febrero. Ponen alrededor de cinco huevos en un nido redondo hecho con hierba.
Maja Tatić

Maja Tatićes unacantantebosnianacida enSerbiael 30 de octubre de 1970.
A pesar de haber nacido enBelgrado, Maja se crio y se educó enBanja Luka,Bosnia & Herzegovina. A los 7 años ganó su primer concurso musical enBanja Luka. Durante muchos años fue miembro de la orquesta"Veselin Masleša", hasta que a los 17 años empezó su carrera profesional como miembro de los gruposSonus,SkitniceyMonaco. Con esta última, grabó un álbum enBelgradoel cual nunca llegó a publicarse. En 1992 se fue a lasIslas Canariaspara hacer algunos espectáculos. Estuvo allí durante 8 años. En 2002 representó aBosnia y Herzegovinaen elFestival de la Canción de Eurovisión 2002con la canciónNa Jatsuku Za Dvojecon la que consiguió un 13º puesto. En 2003 actuó en el Festival deSuncane SkalaenMontenegroy desde 2003 a 2005 actuó en varios concursos musicales obteniendo buenas posiciones. En 2004 lanzó su primer discoLagali su mey actualmente se encuentra grabando el segundo.​
La maja del capote

La maja del capotees unapelícula españolade drama estrenada en 1944, dirigida porFernando Delgado de Laray protagonizada en los papeles principales porJuan CalvoyEstrellita Castro.​
Mari Blanca se enamora del torero Pepe Hillo, pero debe renunciar a él para salvar de la ruina la economía familiar con un matrimonio de conveniencia.
La maja de los cantares

La maja de los cantareses una película deArgentinaen blanco y negro dirigida porBenito Perojosegún el guion dePascual Guillénsobre la obraLos majos de Cádiz(1896) deArmando Palacio Valdésque se estrenó el 5 de julio de 1946 y que tuvo como protagonistas aImperio Argentina,Mario Gabarrón,Amadeo NovoayCarmelita Vázquez. En la película actúa el ballet de Gema Castillo.
Rupturas y reencuentros de una pareja de andaluces.
Manrupe y Portela la consideran una españolada al servicio de Imperio Argentina con escaso interés salvo para los amantes del género y la crónica deEl Heraldo del Cinematografistadijo:
Haupia

Lehaupiaest unpuddingtraditionnelhawaïenà base denoix de coco, très populaire dans toute laPolynésie.
Lehaupia, ainsi que d'autres puddings à la noix de coco similaires, fait partie de la tradition des desserts polynésiens. Ces puddings desîles du Pacifiquesont souvent composés de deux éléments principaux : une base d'amidon, comme letaroou lefruit à pain, et unémollient, généralement dulait de cocoou de l'huile, qui agit comme liant lors de lacuisson.
À l'origine, l'amidon dupia(ou de l'arrow-root de Tahiti) servait d'agent épaississant pour ce plat traditionnel, donnant aux puddings une consistance plus mucilagineuse, accentuée par l'absence de réfrigération à l'époque. De nos jours, l'amidon de maïsest souvent utilisé à la place du pia, ce qui confère au dessert une texture plus proche de celle de lagélatine. Un substitut approprié à l'arrow-root serait un autre amidon deracine, comme lafécule de pomme de terreou letapioca. Le haupia traditionnel reste fidèle à ses originesvégétaliennes, ne contenant ni gélatine, niœufs, niproduits laitiers.
Les premiers explorateurs européens ont noté que ces puddings à la noix de coco, préparés par les Polynésiens, rappelaient par leur texture et leur saveur leblanc-manger, un dessert populaire en Europe.
La recette traditionnelle consiste à combiner de lacrèmeou dulait de cocoavec de l'eau, dusucre, une pincée deselet un agent épaississant tel que de l'amidon. Ce mélange est ensuite chauffé à feu moyen jusqu'à obtenir une consistance épaisse et lisse. Une fois la texture souhaitée atteinte, il est versé dans un moule ou un récipient plat et laissé à refroidir. Le haupia peut être réfrigéré pour le raffermir ou simplement laissé à température ambiante pour obtenir une consistance plus souple.
Lehaupiareste un dessert prisé àHawaï, souvent servi lors deluauset en accompagnement des plats traditionnels.
Sa popularité ne s'arrête pas là, car il se révèle être un ingrédient polyvalent intégré dans divers desserts modernes. On le retrouve notamment dans destartes au chocolatou à lapatate douce. Lehaupiapeut également remplacer lacrème au beurredans les gâteaux et les beignets, comme lesmalasadas, être incorporé dans desglaces, ou encore rehausser des plats comme le tofu aux amandes. De manière saisonnière, les restaurantsMcDonald'sd'Hawaï proposent des tartes frites au haupia et au taro.
Il est aussi courant que des produits à saveur de noix de coco soient qualifiés de «haupia» à Hawaï, même s'ils ne contiennent pas le dessert traditionnel lui-même.
Diana Amft

Diana Amft, née le7 novembre 1975àGüterslohenAllemagne, est uneactriceallemande.
Elle est notamment connue pour son rôle duDMeg Haase dans la série téléviséeLe Journal de Meg.
Elle est née àGüterslohenAllemagne. Fille d'un concierge, elle a grandi àHerzebrock(Rhénanie-du-Nord-Westphalie).  Elle commença par travailler dans unvidéo-club. Elle a complété sa formation professionnelle comme Commis judiciaire auAmtsgericht Rheda-Wiedenbrück. Elle a pris des cours de chant sans succès à laFolkwang HochschuleàEssen.
Elle a été acceptée à laSchauspielschule ZerboniàMunichquand elle avait vingt ans, et après des apparitions dans le théâtre, elle a été jetée ses premiers rôles à la télévision en 1999. Elle est devenue plus connue grâce à son rôle dans de Inken dans le filmGirls and Sex, et dans sa suiteGirls and Sex 2.
Elle est notamment connue pour son rôle du Dr. Meg/Gretchen Haase dans la série téléviséeLe Journal de Meg.
Benito Perojo

Benito Perojo, né le14 juin 1894àMadrid(Espagne), où il est mort le11novembre1974, est unréalisateuretproducteurespagnol.
Benito Perojo est le fils du journaliste et homme politique José del Perojo. Il fait de vagues études en Angleterre, et apparait comme acteur dans quelques courts-métrages en 1913. A Paris en 1916 il réalise quelques films, avant de revenir en Espagne en 1926 pour y tourner des films sans ambition. Il se rend aux États-Unis en 1930 pour tourner des versions espagnoles de films de la Paramount, puis revient en Espagne en 1932. Pendant la guerre civile il choisit le camp fasciste, et tourne en Italie et en Allemagne nazie quelques films sans intérêt notable. En 1942 un de ses films intituléMarianelaest récompensé au Festival de Venise. Il part alors en Argentine et y reste jusqu'en 1948, avant de fonder sa propre maison de production en Espagne.
Comme réalisateur
Elles@centrepompidou

elles@centrepompidouest le troisième accrochage thématique des collections dumusée national d'Art moderne(MNAM), àParis. S'étendant sur les quatrième et cinquième niveaux duCentre Georges-Pompidoudu 27 mai 2009 au 21 février 2011, l'accrochage est exclusivement dédié aux artistes femmes. Il a accueilli plus de 2,5 millions de visiteurs.
Cette exposition a eu un impact sur la visibilité du phénomène d'invisibilisation des artistes femmes. Le choix de n'exposer que des œuvres d'artistes femmes a fait l'objet de polémiques, reprochant notamment au musée de« placer les femmes dans un ghetto».
Les commissaires sont :Camille Morineau(présentation à Paris), conservatrice auMNAMetCécile Debray(présentation à Seattle), conservatrice auMNAM, collections historiques)
Commissaires associés :Quentin Bajac(conservateur auMNAM, collections photographiques), Valérie Guillaume (conservatrice au MNAM, collections architecture et design) etEmma Lavigne(conservatrice au MNAM, création contemporaine et prospective). Assistés d'Aurélien Lemonier (architecture) et Etienne Sandrin (vidéo)
Camille Morineau a par la suite réalisé d'autres d'expositions d'artistes femmes, telles queL'autre continentauMuséum d'histoire naturelle du Havreen 2016 etWomen Houseà laMonnaie de Paris, en 2017.
Lascénographieest réalisée par l'agence Du&Ma et découpée en plusieurs parties thématiques, réparties sur les deux étages des collections permanentes du MNAM, plus particulièrement au niveau 4.
Au niveau 5, dans les collections modernes se trouve l'espace « Pionnières », qui met en lumière les artistes femmes desavant-gardes artistiquesduXXsiècle.
Au niveau 4, le parcours thématique s'étend cette fois sur tout l'espace, divisé en six axes, « Feu à volonté », « Corps slogan », «Eccentric abstraction», « Une chambre à soi », « Le mot à l’œuvre », « Immatérielle ». Dans ce parcours se trouvent également des sections consacrés au design et à l'architecture : « elles@design », «architecture and feminism?».
Durant les deux ans qu'a duré cet accrochage, 900 œuvres d'artistes femmes des collections du Centre Pompidou ont été exposées, que ce soit dans les espaces d'exposition, en vitrine, ou dans l'espace des nouveaux médias, parmi lesquelles :
L'accrochage a fait l'objet d'un grand nombre d’événements dont des projections, des cycles de conférences.
L'exposition a ensuite fait l'objet d'une itinérance aux Etats-Unis et au Brésil.
"elles:sam", du nom duSeattle Art Museum, s'est tenu du 11 octobre 2012 au 13 janvier 2013.
Le musée de Seattle a accueilli une sélection d'artistes tournée vers la scène américaine conçue parCécile Debray, commissaire de l'exposition, et Marisa C. Sanchez, commissaire associée du musée de SeattleL'exposition a été l'occasion de nombreux événements et performances à Seattle et ses alentours, sous l'intitulé "elles:seattle", proposant ainsi un cycle divisé en trois parties distinctes.
Au Brésil, l'exposition conçue parCécile DebrayetEmma Lavignes'est organisée à partir d'une sélection d'artistes tournée vers la scène brésilienne et d'Amérique Latine.
Miss Monde 2002

Miss Monde 2002, est la52élection deMiss Monde, qui s'est déroulée àAlexandra PalacedeLondres, auRoyaume-Uni, le7 décembre 2002.
Elle devait avoir lieu àAbuja, auNigeriamais en raison des émeutes religieuses dans la ville voisine deKaduna, le concours a été transféré àLondres. La dernière fois qu'à eu lieu des manifestations contre leconcours de beautéétait à l'électionMiss Monde 1996. Quatre-vingt-huit participants ont concouru au concours. Plusieurs candidates ont boycotté le concours pour protester contre la condamnation à mort parlapidationd'une citoyenne nigérianeAmina Lawal, accusée d'adultère.
La lauréate du concours estAzra Akin,Miss Turquie2002 et succède àAgbani Darego,Miss Monde 2001. Elle est la première turque à remporter le titre deMiss Monde.
ملكة جمال الدولية الكبرى 2020

ملكة جمال الدولية الكبرى 2020، ستكون مسابقةملكة جمال الدولية الكبرىنثامن في تاريخ مسابقةملكة جمال الدولية الكبرىنمنذ انطلاقتها عام 2013، وستتوج فالنتينا فيغيرا منفنزويلاخليفتها في نهاية الحدث.
ستشهد نسخه 2020 ظهور جزيرة رودريغز فيموريشيوس.
كاريرا و كاريرا

40°39′16″N3°35′57″W﻿ / ﻿40.654389°N 3.599269°W﻿ /40.654389; -3.599269
كاريرا و كاريراهيشركةمجوهراتاسبانية.يقع مقرها الرئيسي فيسان أغوستين ديل جواداليكسفيمدريد، ويعود تاريخها إلى عام 1885 عندما افتتح ساتوريو إستيبان كاريرا ورشة عمل صغيرة للمجوهرات في حي باريو دي لاس ليتراس.خلال سبعينيات القرن العشرين، أنشأ أحفاده مانويل كاريرا وخوان خوسيه كاريرا العلامة التجارية، وبعد ذلك أصبح للشركة عدة مالكين.حاليًا، تمتلك الشركة فروعًا فيمدينة نيويوركوطوكيووموسكو والإماراتالإمارات العربية المتحدة.
عام 2000، حصل مانويل كاريرا على ميدالية منالأكاديمية الروسية للفنون.حاليًا، تمنح الأكاديمية الإسبانية لفنون وعلوم الصور المتحركة خاتم كاريرا وكاريرا للفائزين بجائزة Maja de los Goya خلال حفلتوزيع جوائز جويا.كما تمنح الأكاديمية الوطنية لفنون وعلوم الصور المتحركة في روسيا جائزة النسر الذهبي (روسيا) التي صممتها شركة كاريرا و كاريرا.
عام 1885، انتقلساتوريو إستيبان كاريرامنالكالا دي إيناريسإلىمدريدوافتتح ورشةمجوهراتصغيرة في المنطقة المعروفة باسم باريو دي لاس ليتراس. واصل ابنه،خوسيه استيبان كاريرا، تقليد صناعة المجوهرات في مدريد بعد أن أكمل دراسته في صناعة الأحجار الكريمة فيباريسعام 1920.في سبعينيات القرن العشرين، أنشأ أحفاد ساتوريو مانويل كاريرا وخوان خوسيه كاريرا العلامة التجارية؛ وكان للشركة عدة مالكين منذ ذلك الحين.
في عام 1960، حصلت الشركة على تكليف بصنعتاجزفافالملكة فابيولا دي مورا إي أراغون ملكة بلجيكاحيث ارتدته في زفافها الملكي من الملكبودوان ملك بلجيكا؛ بعد هذا الإنجاز، أصبحت العلامة التجارية واحدةً من العلامات التجارية الفاخرة الأكثر شهرة على المستوى الدولي.عام 1979، توسعت كاريرا وكاريرا إلىالولايات المتحدة، وفي عام 1994 إلىروسيا، وفي عام 2013 افتتحت أول متجر لها فيالصين. في عام 1989، رعتالملكة صوفيا ملكة إسبانياعرض القطعة المنحوتة "سفينة اكتشاف الذكرة المئوية الخامسة" الذي أقيم فيالقصر الملكي في مدريد. عام 1992، افتتحت مرافق جديدة للشركة فيسان أغوستين ديل جواداليكس. عام 2000، انضمت ميريام، أميرة تورنوفو، إلى فريق التصميم. بين عامي 2002 و2006 تولت شركة Lladró السيطرة على كاريرا.أنشأمانويل كاريرا، مؤسس العلامة التجارية، بعض مجموعات المجوهرات مرة أخرى. في عام 2019 دخلت الشركة في التصفية القضائية وأغلقت. كانت العارضاتيوجينيا سيلفاوألمودينا فرنانديزوأليخاندرا ألونسو أبرز وجوه دار المجوهرات.كما يرتدي المشاهير مثلجينيفر لوبيز،وكيتي بيري،وديمي مور،وليدي غاغا،وأوليفيا وايلد،وأوليفيا باليرمو،وكريستينا هندريكستصاميم العلامة التجارية كاريرا وكاريرا بانتظام.
في عام 2010، أطلقت الأكاديمية الإسبانية للفنون والعلوم السينمائية جائزة "مايا دي غويا" التي يتم بموجبها منح خاتم كاريرا وكاريرا للممثلة الأكثر أناقة فيحفل توزيع جوائز غويا. فاز بالجائزة منذ ذلك الحينجويا توليدو،وليديا بوش،وبلانكا سواريز، وماريبيل فيردو.
มิสเวิลด์ 2002

มิสเวิลด์ 2002,การประกวดครั้งที่ 52 จัดขึ้นเมื่อวันที่ 7 ธันวาคม 2545 ที่Alexandra Palace,กรุงลอนดอน,สหราชอาณาจักรผุ้ชนะในการประกวดครั้งนี้ คือAzra Akınจากประเทศตุรกี
88 ผู้เข้าร่วมการแข่งขันใน มิสเวิลด์ 2002.
Мисс мира 1997

Мисс Мира 1997(англ.Miss World 1997) — 47-й ежегодныйконкурс красоты, финал которого проводился наСейшельских Островах22 ноября. За победу на нём соревновалось 86 претенденток, победительницей стала представительницаИндииДиана Хайден, она же была признана мисс континентов Азия и Океания. Нигерия не смогла завершить участие в конкурсе из-за проблем со спонсорами.
Мисс мира 2002

Мисс Мира 2002(англ.Miss World 2002) — 52-й ежегодныйконкурс красоты, проводился 7 декабря 2002 года вАлександра-палас,Лондон,Великобритания. За победу на нём соревновалось 88 претенденток, победительницей стала представительницаТурциюАзра Акын.
Seta (romanzo)

Setaè unromanzobreve diAlessandro Baricco, pubblicato nel1996dalla casa editriceRizzoli.
È stato tradotto inspagnolo,ungherese,inglese,sloveno,francese,rumeno,russo,portoghese,tedescoe in altre lingue.
Hervé Joncour, negoziante francese di bachi da seta, a causa di un'epidemia che li ha colpiti in tutti i paesi europei e africani, è costretto a recarsi in Giappone per comprarne le uova. È accolto al palazzo reale di Hara Kei, un uomo enigmatico, che è sempre in compagnia di una giovane ragazza.
Tra i due nasce qualcosa di particolare. Nel ritorno a casa, dove l'aspetta la moglie Hélène, non riesce a dimenticare quella ragazza che con il suo volto, il suo sguardo, e il mistero che in esso è avvolto, lo ha stregato. Dopo un anno, Hervé riparte per il Giappone. Compie altri viaggi, nell'ultimo di questi trova un Paese distrutto dalla guerra civile. Dopo molte peripezie riesce a trovare la carovana di Hara Kei, che è riuscita a sfuggire alla distruzione. Hara Kei lo invita a non far più ritorno in quel luogo. Così Hervé torna in Francia e lì, dopo poco tempo, gli viene recapitata una lettera  composta da ideogrammi giapponesi.  Scopre, che in quella lettera, la giovane confessa l'amore che non ha mai potuto esprimere a parole. È ormai chiaro a Hervé che la strada verso il Giappone sia più densa di ostacoli ora rispetto a quando la guerra aveva raggiunto il suo apice; decide di continuare a condurre la sua vita di tutti i giorni, comunque felice, lasciandosi alle spalle le memorie del lontano Giappone. Dopo diverso tempo, però, la moglie si ammala e muore. Solo allora Hervé scopre una cosa scioccante: la lettera d'amore era l'opera fittizia della stessa Hélène. La moglie dell'uomo che sempre appare nel racconto come una passiva e inconsapevole figura di sfondo si riscopre essere ora un personaggio vitale che ha sempre vissuto nel sostrato dell'intera vicenda, non solo agendo, ma amando e soffrendo. Dinanzi a questo riscoperto amore così intenso, privo di conflitto, è come se, nel confronto, quel perturbante sentimento per la ragazza "dal viso da ragazzina", sminuito, impallidisse. E di tutto questo Hervé si rende probabilmente conto, poiché, nella conclusione del libro, ci troviamo di fronte a un uomo sereno, che continuerà a condurre un'esistenza nei luoghi che lo legano alla moglie. Il Giappone non è più tacita e solitaria malinconia ma diviene il suono di racconti da condividere.
Nel 2007 dal romanzo è stato tratto il film drammaticoSetadel regista franceseFrançois Girard.
Brani musicali partecipanti allo Zecchino d'Oro

Sono di seguito riportati i brani che hanno partecipato alloZecchino d'Oro. Nella prima colonna è riportato il titolo del brano con l'interprete che la canta; nella seconda colonna la nazione che partecipa con quel brano; nella terza e quarta colonna sono riportati l'anno e l'edizione in cui ha partecipato.
Questalistaè suscettibile di variazioni e potrebbe essere incompleta o non aggiornata.
Chiqui Fernández

Carmen Fernández García, conosciuta comeChiqui Fernández(Madrid,17 giugno1969), è un'attricespagnola.
Carmen Fernández García è nata il 17 giugno 1969 a Madrid.
Laureata in interpretazione presso laScuola reale superiore d'arte drammaticadiMadrid, Chiqui Fernández è diventata conosciuta in televisione nel2001a seguito di un ruolo secondario nella seriePeriodistas. Nel2005entra a far parte della serieMujeres, nel suo primo ruolo da protagonista.
Ha inoltre partecipato alle serie "Un Paso Adelante" ("Paso Adelante" in Italia) nel ruolo di Puri Lacarino, la matrigna di Lola e nella serieLa familia Mata(2007-2009) interpretando il ruolo di Gloria Mata,mentre nel cinema risaltano le sue partecipazioni con piccoli ruoli in film comeFlores de otro mundodiIcíar Bollaín.
Alcuni dei suoi ultimi lavori sono stati quello nella terza stagione della seriePer sempreinAntena 3, interpretando il ruolo di Consuelo Garcilán e quello nelle prime due stagioni della serieAlto marediNetflix, interpretando Francisca de García.
Luthi e Blanc

Luthi e Blanc(Lüthi und Blanc) è unafiction televisivasvizzerain 288 episodi trasmessi per la prima volta dal 1999 al 2007.
La serie fu prodotta daC-Films AGe girata nelCanton ZurigoinSvizzera.
La serie fu trasmessa in Svizzera dal 10 ottobre 1999 al 13 maggio 2007 sulla rete televisivaSF 1.InSvizzeraè stata trasmessa in italianocon il titoloLuthi e Blanc.
Mak-guksu

Mak-guksu(Korean:막국수) orbuckwheat noodlesis a Koreanbuckwheatnoodle dish served in a chilledbrothand sometimes with sugar, mustard, sesame oil or vinegar.It is a local specialty of theGangwonprovince ofSouth Korea, and its capital city,Chuncheon.Jaengban-guksu is a type of makguksu in which buckwheat noodles and various vegetables are mixed in a tray.
Makguksuis closely related tonaengmyeon, the archetypal Korean cold noodle dish. However, its differences lie in the high concentration of buckwheat flour in its noodles — the result of the grain being a staple crop in the Gangwon-do area, and the use of greater amounts of vegetables. The dish gets its name "rough noodles" because the buckwheat used is generally unhulled.
Makguksuis usually prepared directly from buckwheat seeds which have been soaked and ground into a paste. Since buckwheat is lessglutinousthan most grains, buckwheat flour is particularly difficult to knead, roll, and slice into noodles by hand; thus, the noodles are often created in a hand-cranked noodle-making machine instead.
It is difficult to generalise regardingmakguksu's accompanying ingredients. Ingredients are traditionally determined by the customer rather than the restaurant owner, and many restaurants also carry their own unique flavouring recipes. In most cases,makguksuis very spicy, sometimes seasoned withgochujang(hot chile pepper paste). Various types of kimchi can be added as well:nabak kimchi,dongchimiorbaechukimchi.Many recipes also add various vegetables and/orsoy sauce.Banchan(side dishes) vary in equal measure. In theChuncheonarea, the dish is frequently accompanied by boiled beef or pork; elsewhere, it may be served withbindaetteok(mung beanpancakes) orgamjajeon(potato pancakes).
Makguksuhas become a large part of the identity of the Chuncheon region. In recent decades, a "buckwheat noodle street" featuring more than a dozenmakguksurestaurants has developed in the downtown area. There is a makguksu museum, and the city also hosts the annual Chuncheon Makguksu Noodle Festival, featuringmakguksutastings and other celebrations.
Dak-galbi

Dak-galbi(Korean:닭갈비), orspicy stir-fried chicken,is a popular South Korean dish made by stir-frying marinated diced chicken in agochujang-based sauce withsweet potatoes, cabbage,perilla leaves,scallions,tteok(rice cake), and other ingredients.In Korean,galbimeans rib, and usually refers tobraised or grilled short ribs. Dak-galbi is not made with chicken ribs, however, and the dish gained this nickname during the post-War era when chicken was used as a substitute for pork ribs. Manydak-galbirestaurants have round hot plates that are built into the tables.Lettuceandperilla leavesare served asssam(wrap) vegetables.
Althoughdakandgalbitranslate into "chicken" and "rib" respectively, the termdak-galbidoes not refer to chicken ribs.
This dish was developed in the 1960s as grilled chicken-pieces, an inexpensiveanjuaccompaniment to alcoholic drinks in small taverns on the outskirts ofChuncheon.It replaced the comparatively expensiveguidishes which were grilled over charcoal.Dak-galbispread to Chuncheon's main districts, where the livestock industry was thriving and offered fresh ingredients with no need for refrigeration.As a relatively cheap dish served in large portions, it gained popularity with soldiers and students on a budget and earned the nickname "commoners'galbi"or "university student'sgalbi"in the 1970s.
The dish is a local specialty of Chuncheon and is often referred to as Chuncheon-dak-galbi.An annual festival dedicated todak-galbiis held in Chuncheon, where there is also adak-galbialley with a large number ofdak-galbirestaurants.
There is adak-galbi street (닭갈비 거리)inMyeong-dong,Seoul, and there are dozens of restaurants there.
Anju (food)

Anju(Korean:안주;Hanja:按酒;[an.dʑu]) is a Korean term for food consumed with alcohol. It consists of a variety of foods, including both main dishes andside dishes. Consuming food with alcohol is a widespread practice in Korea, especially when the alcoholic beveragesojuis involved.
Certain types of foods consumed primarily asanjuincludegolbaengi muchim,nogariwith peanuts, andjokbal.
Until theJoseon Dynasty, alcohol was mainly served injumaks(a type of inn or tavern), where soups with rice, along with traditional alcohol such asmakgeolli, were served to guests. Since the introduction of beer and Western foods into Korea, mainly from Japan in the nineteenth century, bars and pubs have enjoyed a newfound popularity, and many types of Western foods have been consumed asanju.
Some foods are considered to be best complemented by certain types of alcohol. For example,samgyeopsal, grilled pork belly, is considered to go best withsoju, while fried chicken or Korean seasoned chicken goes well with beer.Pajeonandmakkeoli(ordongdongju) is a popular combination for rainy days.
There are a number of different types of bar in South Korea, and each category sells different kinds of food and alcoholic beverage.
Mie Bangladesh

Mie Bangladeshor Bangladeshi noodles (Indonesian: mi meaning "noodle"), also callednyemeknoodlesis a dish ofIndonesian cuisine. It is a variation onmi gorengand originated in the Indonesian city ofLhokseumawe.
The dish is typically created using packaged comercialinstant noodlessuch asIndomiestir-fried in a sauce of herbs and spices,using abumbuspice mix such asmedok, along with the commercial seasoning packet typically included with the noodles.The additional spices thicken the sauce and give the dish a richer color and flavor than a typical bowl of instant noodles orramen.
It is servednyemek, or slightly soupy, and is sometimes served with other ingredients such ahalf-cookedegg, which gives the dish a creamy texture and flavor, and fried onions or mustard greens.
It is often served aswarkop(aportmanteauofWarungKopi, meaning "coffee stall"), a food served inroadside stalls.
While the name is sometimes taken to mean it is a dish of or inspired byBangladeshi cuisine, it originated inMedan, North Sumatra, Indonesia.There areanecdotalexplanations of theetymologyof the name.
The dish became well known in the 2020s after Indonesian food critics onInstagramandTikTokposted about it.
Ching's Secret

Ching's Secretis a food brand founded in 1996 by Capital Foods and based inMumbai, India. The Ching's Secret range of food products and ingredients include noodles, soups, sauces, masalas and chutneys.In 2024, Capital Foods was acquired byTata Consumer Productsfor around₹5,200 crore in an all-cash deal.
In 1995, Mr. Ajay Gupta launched Capital Foods. Using his marketing experience, he scouted the food market to explore profitable niches and homed in on Ching’s Secret, a brand that would offer Chinese food ingredients. He followed this up withSmith & Jones, a brand that would offer international foods and food ingredients.
Ching’s Secret debuted the staple trilogy of Chinese sauces - Soy Sauce, Red Chilli Sauce, Green Chilli Sauce. This was followed up with an offering of noodles, dubbed as Hakka Noodles in India. In August, 2015, the company established the category of Desi Chinese, an Indo-Chinese fusion cuisine.
On 15 June 2015, a newspaper report stated that Ching's Secret noodles had failed a quality test administered by a government agency. The agency had then initiated court proceedings against the company, "for selling products that were found with hazardous chemicals.
Stars' Top Recipe at Fun-Staurant

Stars' Top Recipe at Fun-Staurant(Korean:신상출시 편스토랑) is a South Korean television program that airs every Friday at 20:30 (KST) onKBS2, beginning October 25, 2019.The program is also available to watch on KBS World'sYouTubechannel from November 5, 2019.
The program is notable for popularizing the Macanese coffee beverage later known as "Dalgona coffee" by former cast memberJung Il-woo.
Based on a theme, celebrities will develop and reveal their own creative recipes, plus cooking personally. They will also share various cooking tips and other related helping points. The competing dishes (that should be convenience store-friendly) are then judged by a judge squad, and the winning dish will be available inCUoutlets around South Korea the next day after the announcement of the winning dish.In addition, the winning dishes, beginning Round 17, are also available in online markets, in the form of ameal kit.
On May 2, 2022, it was announced that the show has signed a partnership withGS25. The winning dishes, beginning Round 41, will be available in GS25 outlets, instead of CU outlets.
Proceeds from the sales of the winning dishes will be donated to charities. As reported on episode 246 of the show, the amount donated exceeded ₩673 million.
From the show's premiere to Round 13, the celebrities' dishes were judged by a judge squad. The judge squad consisted of chefsLee Yeon-bok[ko]andLee Won-il, singerLee Seung-chuland Kim Jung-hoon, the MD ofCU. They will judge the dishes based on these categories: Taste, Texture, Originality, and Marketability. Lee Won-il has not appeared after Round 9, possibly due to the effects of the media reports accusing his wife Kim Yoo-jin of bullying behaviour in the past.
From Rounds 14 to 16, the judge squad consisted of 20 individuals (5 each from the age groups: the 10s, the 20s, the 30s-40s and the 50s-60s). The 20 individuals could include idol singers or the sons/daughters of celebrities. The judge squad also include the guest host(s) of the round and chef Lee Yeon-bok. The judging criteria remains the same. Due to this change, Lee Seung-chul and Kim Jung-hoon have no longer appeared on the show from Round 14.
From Rounds 17 to 40, the judge squad consisted of only chefs, including Lee Yeon-bok as the head judge. Lee Won-il reappeared as part of the judge squad alongside Lee Yeon-bok from Round 33 to Round 40.
From Round 41, a judge squad consisting of Lee Yeon-bok and various experts, together with the special host(s) of the round, would decide in the winning dish. The judge squad would taste the competing dishes without knowing who cooked them.
Other than being part of the judge squad to judge the food, they will sit together with the guest host(s) and the cast lineup to watch the recorded clips of the celebrities preparing their creative recipes.