Granada

Granadaje španělské město, střediskostejnojmenné provincievautonomním společenstvíAndalusieve Španělsku a historické hlavní město středověkéhoGranadského království. V národním sčítání lidu z roku 2005 byla populace Granady 236 982 a počet obyvatel celé městské oblasti byl odhadován na 472 638, což je13. největší městskáoblast Španělska. Asi 3,3 % populace nemělo španělské občanství, největší počet těchto lidí (31 %, tj. 1 % celkové populace) pocházelo zJižní Ameriky. V současnosti zde žijepřibližně 233 tisícobyvatel.
Město se rozkládá v nadmořské výšce 738 m na úpatíSierry Nevadyna soutoku řekGenil,Darro,Beiroa Monachil na hranici úrodné plošinyVega de Granada. Přesto je jen hodinu jízdy autem od pobřežíStředozemního moře, Costa Tropical. Nejbližší letiště je letiště Federica Garcíi Lorcy Granada-Jaén. Nedaleko se nachází lyžařské střediskoSierra Nevada, kde se konalomistrovství světa v alpském lyžování 1996.
Alhambra, starověká citadela a palácNasrovců, se nachází právě zde. Jedná se o nejznámější budovuislámskéhohistorického dědictví s mnoha kulturními zajímavostmi a architektonickými prvky, díky nimž je Granada oblíbenou destinací mezi turistickými městy Španělska. VlivAlmohadůna architekturu je zachován také ve čtvrti Granada zvanéAlbaicíns vynikajícími příklady maurské amorisskévýstavby. Granada je ve Španělsku také známá pro univerzitu v Granadě, která má odhadem 82 000 studentů rozložených do pěti různých areálů ve městě.Granátové jablko(španělskygranada) je veznakuGranady.
Oblast obklopující dnešní Granadu byla osídlena nejméně od roku 5500 před naším letopočtem a zažilařímskéavizigótskévlivy. Nejstarší ruiny nalezené ve městě patří kiberskémuoppiduIlturirv oblasti známé jako Bastetania. Toto oppidum nakonec změnilo svůj název naIliberria po římském dobytí Iberie naMunicipium Florentinum Iliberitanum.
Umajjovské dobytí Hispanie, počínaje rokem 711 n. l., přineslo velkou část Pyrenejského poloostrova pod maurskou kontrolu a založilo al-Andalus. Historické jméno Granady varabském jazycebylo غرناطة (Ġarnāṭah). SlovoGárnata(neboKarnatah) možná znamená „kopec cizinců“. Vzhledem k tomu, že se město nacházelo na nízké pláni a bylo proto obtížné jej chránit před útoky, rozhodl se panovník přemístit své bydliště do výše položené oblasti Gárnata. Podle arabských zdrojů bylaIlbira(Elvira) zbourána během Fitna al-Andalus, poté nebyla obnovena na svém předchozím místě a místo toho ji jako hlavní město nahradila Garnata, která byla dříve židovským ghettem. Za krátkou dobu bylo toto město přeměněno na jedno z nejdůležitějších městAl-Andalusie.
Na počátku 11. století, po zhroucení Umajjovského chalífátu, založilberberskýZawi ben Ziri pro sebe nezávislé království, Taifu v Granadě. Jeho přežívající monografie - jediné pro španělský „středověk“- poskytují pro toto krátké období značné podrobnosti. Zirid Taifa z Granady byl židovský stát ve všem kromě jména; muslimský král je považován za převážně symbolickou loutku. Bylo to centrum židovské sefardské kultury a vzdělanosti.
Když Joseph po otcově smrti převzal vládu, ukázalo se, že postrádá otcovu diplomacii, což způsobilo masakr v Granadě z roku 1066, který ukončil zlatý věk židovské kultury ve Španělsku.
Na konci 11. století se město rozšířilo přes řeku Darro, aby se dostalo na kopec budoucí Alhambry, a zahrnovalo sousedstvíAlbaicín(nyní místosvětového dědictví).Almoravidové vládli Granadě od roku 1090 a dynastieAlmohadůod roku 1166.
V roce 1228, s odchodemalmohadskéhoprince Idrise al-Ma'muna, který opustil Iberii, aby se ujal vedení almohadské vlády, založil ambiciózníIbn al-Ahmarposlední a nejdéle vládnoucímuslimskoudynastii na Pyrenejském poloostrově – Nasrovce.
Sreconquistouv plném proudu po dobytí Córdoby v roce 1236 se Nasrovci spojili sFerdinandem III. Kastilskýma oficiálně se v roce 1238 stali Granadským emirátem. Většina historiků souhlasí s tím, že Granada se od toho roku stala přístavovým státemKastilského království, ačkoli to bylo často přerušeno válkami mezi těmito dvěma státy. Přístavy království, které byly integrovány do evropské obchodní sítě, podporovaly intenzivní obchodní vztahy sJanovany, ale také sKatalánci, v menší míře s Benátčany, Florenťany aPortugalci.Poskytovaly spojení s muslimskými a arabskými obchodními centry, zejména prozlatozesubsaharské AfrikyaMaghrebu, a vyváželyhedvábíasušené ovocevyrobené v této oblasti.Nasrovci také dodávali vojáky z emirátu a žoldáky zeseverní Afrikypro službu do Kastilie.
Ibn Battuta, slavný cestovatel a autentický historik, navštívil Granadské království v roce 1350. Popsal jej jako silné a soběstačné království samo o sobě, i když se často střetává s kastilským královstvím. Ve svém deníku nazval Granadu „metropolí Andalusie a nevěstou jejích měst“.
Během vlády Moorů byla Granada městem s přívrženci mnoha náboženství, kteří žili v oddělených částech. Během tohoto období bylo v Medině (městě) v Granadě 137 muslimskýchmešit.
Dne 2. ledna 1492 poslední muslimský vládce v Iberii EmirMuhammad XII., Španělům známý jako „Boabdil“, se vzdal úplné kontroly nademirátem Granadykatolickým monarchům(Ferdinandovi II. AragonskémuaIsabelle I. Kastilské) poté, co poslední epizoda války v Granadě skončila.
Kapitulace království Granada roku 1492 katolickým monarchům je jednou z nejvýznamnějších událostí v historii Granady. Přineslo to zánik posledního muslimem ovládaného občanského řádu na Pyrenejském poloostrově. Podmínky kapitulace, vyjádřené ve smlouvě sdekretem z Alhambry, výslovně umožňovaly muslimským obyvatelům, známým jakomudéjares, nadále nerušeně praktikovat svou víru a zvyky. Do roku 1499 však kardinálFrancisco Jiménez de Cisnerosfrustroval pomalým tempem úsilí prvníhogranadského arcibiskupaHernanda de Talavera konvertovat nekřesťany a zavést program nucenýchkřtůa vytvořit tříduconverso(konvertitů) pro muslimy a Židy. Nová strategie Cisnera, která byla přímým porušením podmínek smlouvy, vyvolala povstání Alpujarras (1499–1501) soustředěné ve venkovské oblasti Alpujarras na jihovýchod od města.
Vzpoura trvala až do roku 1500, 9 let po dobytí, město formálně nezaložilo vlastní městskou radu, místo toho sloučilo „staré křesťany“ a přeběhlíkymoriskovskéelity, rozhodnutí, které od roku 1508 vyústilo v silný frakcionismus. V novém období došlo také k vytvoření řady dalších nových institucí, jako je katedrála Cabildo, generální kapitánství, královská kaple a královské kancléřství. Po zbytek 16. století vládla v Granadanské vládnoucí oligarchii zhruba 40% (židů)conversosa přibližně 31%hidalgos.
V reakci na povstání roku 1501Kastilská korunazrušila dekret z Alhambry a nařídila, aby granadští muslimové konvertovali nebo emigrovali. Podle dekretu z Alhambry z roku 1492, španělské židovské obyvatelstvo na rozdíl od muslimů již bylo nuceno konvertovat (tzv.conversos) pod hrozbou vyhoštění nebo dokonce popravy. Mnoho elitních muslimských vrstev následně emigrovalo doseverní Afriky. Většina granadskýchmudéjarůkonvertovala (staly se takzvanýmiMoriskynebo Maury), aby tam mohli zůstat. Obě populace konvertitů byly podrobeny pronásledování, popravě nebo vyhnanství a každá měla buňky, které tajně praktikovaly své původní náboženství (tzv.Marranosv případěConversosobviněných z krypto-judaismu).
V průběhu 16. století získávala Granada stále katoličtější a kastilštější charakter, protože přistěhovalci přicházeli do města z jiných částí Pyrenejského poloostrova. Městskémešitybyly přestavěny na křesťanské kostely nebo zcela zničeny. Po dekretu z Alhambry z roku 1492, který vedl k vyhoštění většiny židovského obyvatelstva Granady, bylažidovská čtvrť(ghetto) zničena, aby uvolnila cestu novým katolickým a kastilským institucím a použití.
V průběhu 17. století, navzdory významu imigrace,populace města stagnovala na přibližně 55 000, na rozdíl od trendu zvyšování populace ve venkovských oblastechGranadského království, kde došlo k vylidňování způsobené vyloučením Morisků. Demografická stagnace 17. století ve městě a celkový stabilní přírůstek populace v širším království kontrastovaly s demografickou katastrofou, která v celém století po zbytek Kastilské koruny nastala po celé století.
Symbolem Granady jegranátové jablko, které se od dobyKatolických králůobjevuje společně s nimi na znaku i vlajce města. Etymologie spojující název města s tímto ovocem (granado, zlatinskéhogranatum) však není jediná; název může pocházet také zarabskéhoGar-anat(vrch poutníků). Od roku1843přibyla na znaku věž Alcazaba.
Město Granada leží na řece Vega de Granada, jedné z prohlubní nebo plání v pohoříBetická Kordillera, pokračujících na západ pohořím Archidona a Antequera a na východ pohořimi Guadix, Baza a Huéscar.
Úrodná půda Vegy, vhodná pro zemědělství, je zavlažována vodními toky pocházejícími zeSierry Nevady, stejně jako menšími sekundárními oblastmi, které jsou odváděny do povodířeky Genil, která protíná centrum města po směru východ-západ. Řeka Monachil, také prochází městem a vtéká do řeky Genil na západě od centra města.
Granada máhorké letní středomořské podnebíblízké chladnémupolosuchému podnebí. Léta jsou horká a suchá s denními teplotami v průměru 34 °C v nejteplejším měsíci (červenec); teploty dosahující přes 40 °C však nejsou v letních měsících neobvyklé. Zimy jsou chladné a vlhké, přičemž většina srážek se koncentruje od listopadu do ledna. Nejchladnějším měsícem je leden s denními teplotami, které se pohybují na 13 °C a v noci klesají na přibližně 1 °C. Mráz je docela běžný, protože teploty brzy ráno dosáhnou pod bod mrazu. Jaro a podzim jsou nepředvídatelné a teploty se pohybují od mírných po teplé. Počátkem léta v roce 2017 se město postavilo proti dvěma masivním vlnám veder, které překonaly dlouhodobé rekordní teploty počínaje 13. červnem 2017, s novým maximem měsíce za 40,6 °C (starý rekord 40,0), který byl v rámci rozpětí čtyř dnů při 40,9 °C 14. června, 41,3 (15. června) a případně 41,5 (17. června). První dva dny této vlny veder zařadily Granadu na první místo ve Španělsku i v Evropě, čímž se staly nejteplejším místem v dané dny. Druhý extrémní nárůst teplot následoval zhruba o měsíc později, když naměřené hodnoty 12. a 13. července 45,3 °C překonaly starý červencový rekord o téměř 3 stupně.
Největším uměleckým bohatstvím Granady je její španělsko-islámské umění, zejména směsAlhambryaGeneralife. Generalife je palác potěšení s romantickými zahradami, pozoruhodný jak svým umístěním a uspořádáním, tak rozmanitostí květin, rostlin a fontán. Alhambra je architektonickým vyvrcholením děl Nasridova umění, které byly vytvořeny ve 13. a 14. století, přičemž většina Alhambry byla postavena v době Yusufa I. a Mohammeda V. v letech 1333 až 1354.
V současné době jsou budovy Granady typickyměšťanské, s většinou architektury z 19. století, spolu s řadourenesančníchabarokníchbudov.
Alhambra je "palácové město" Nasrovců.UNESCEMbyla v roce 1984 prohlášená památkousvětového dědictví.Určitě to je nejtypičtější Granadská památka, která je zároveň i jednou z nejnavštěvovanějších ve Španělsku. Skládá se z obranné zóny, Alcazaby, společně s dalšími rezidenčními prostory a prostory formálního státního charakteru, Nasrovského paláce a nakonec paláce, zahrad a ovocných sadůGeneralife.
Alhambra zabírá malou plošinu na jihovýchodní hranici města, v předhůříSierry Nevadynad údolím Assabica. Některé z budov mohly existovat ještě před příchodem Maurů. Alhambra jako celek je zcela obehnaná hradbami, ohraničená na severu údolím Darro, na jihual-Sabikoua na východěCuesta del Rey Chico, která je zase oddělena odAlbaicína Generalife, který se nachází vCerro del Sol.
V 11. století se vyvinul hrad Alhambra jako opevněné město, které se stalo vojenskou pevností, která dominovala celému městu. Ale ve 13. století, s příchodem prvníhoNasrovskéhopanovníkaMuhammada I. Granadského(Muhammed I. 1238 - 1283) byla v Alhambře založená královská rezidence. Toto označilo začátek jejího rozkvětu. Alhambra se stala palácem, citadelou a pevností, a také rezidencí Nasrovských sultánů a jejich vyšších úředníků, což zahrnovalo zaměstnance dvora a elitní vojáky (13. - 14. století).
V roce 1492katoličtí panovníci, Ferdinand a Isabela vyhnali z Granady poslední Maury. V Alhambře založili trvalou residenci, a právě zdeKryštof Kolumbusv tomto roce požádal o královskou podporu své expedice na západ.
V roce 1527Karel V.zničil část architektonického komplexu a postavil palác, který nese jeho jméno. Ačkoli katoličtí monarchové již po dobytí města v roce 1492 změnili některé místnosti Alhambry, chtěl Karel V vybudovat trvalé bydliště vhodné pro císaře. Okolo roku 1537 nařídil konstrukciPeinador de la Reinanebo královniny šatny, kde žila jeho manželka Isabela, přes věž Abu l-Hayyay.
V probíhající údržbě Alhambry z 18. století byla téměř sto let pauza a během kontroly ŠpanělskaPrvním francouzským císařstvímbyly podstatné části pevnosti odpáleny. Opravy, restaurování a konzervace, které pokračují dodnes, začaly až v 19. století. Komplex v současné době zahrnuje Muzeum Alhambry s objekty převážně z místa samotné památky a Muzeum výtvarného umění.
Od roku 1988 je v Granadě pomník na počest Judy ben Saula ibn Tibbona.
Generalife je zahradní plocha připojená k Alhambře, která se stala místem rekreace a odpočinku proGranadské muslimské králekdyž chtěli uprchnout od nudy oficiálního života v paláci. Zabírá svahy kopceCerro del Solnad roklemiGenila Darro a je viditelná z vyhlídek po celém městě. Byla koncipovaná jako vesnice, skládající se z terénních úprav, zahrad a architektury. Palác a zahrady byly postaveny během vlády Muhammeda III. (1302 - 1309) a vymalovány krátce nato Abu l-Walidem Isma'ilem (1313–1324). Je toislámskýnasridský styl a dnes je jednou z největších atrakcí Granady. Generalife bylaUNESCEMprohlášena za památkusvětového dědictvív roce 1984.
Je těžké znát původní podobu Generalife, protože v průběhu křesťanského období prošla změnami a rekonstrukcemi, které znetvořily mnoho z jejích dřívějších aspektů. Všechny budovy Generalife jsou pevné konstrukce a celková výzdoba je strohá a jednoduchá. DekorativníomítkaAlhambry je velmi rozmanitá, ale estetika je vkusná a mimořádně jemná. V poslední třetině 20. století byla část zahrady zničena kvůli vybudováníhlediště.
Katedrálav Granadě je postavena nad Velkou Nasridskoumešitouv centru města. Její konstrukce začala během španělské renesance na začátku 16. století, krátce po dobytí Granadykatolickými panovníky, kteří zadali práce Juanovi Gil de Hontañónovi a Enrique Egasovi. Za vládyKarla V.byly postaveny četné velkolepé budovy, takže katedrála byla postavena ve stejnou dobu jako křesťanský palác v Alhambře, univerzita a Real Chancillería (Nejvyšší soud).
Kostel byl koncipován podle vzorukatedrály v Toledu, což byl původněgotickýarchitektonický projekt, jak bylo ve Španělsku zvykem v prvních desetiletích 16. století. Egas byl však v roce 1529 katolickou hierarchií propuštěn a pokračování práce bylo přiděleno Diegu Siloeovi, který stavěl na příkladu svého předchůdce, ale změnil přístup k plněrenesančníestetice.
Architekt nakreslil nové renesanční linie pro celou budovu přes gotické základy, s pěti loděmi místo obvyklých tří. V průběhu času, biskupství pokračovalo v zadávání nových důležitých architektonických projektů, jako je redesign hlavní fasády, který v roce 1664 provedlAlonso Cano(1601–1667) za účelem zavedení barokních prvků. V roce 1706 Francisco de Hurtado Izquierdo a později jeho spolupracovník José Bada postavili současný svatostánek katedrály.
Mezi nejvýznamnější prvky kostela patří hlavníkaple, kde lze najít modlící se sochykatolických monarchů. Skládá se ze sériekorintských sloupůskladíspočívající na jejichhlavicích, a nad tím vším jeklenba. Prostory stěn mezi sloupy jsou perforovány řadou oken. Konstrukcesvatostánkuz roku 1706 zachovává klasické proporce kostela a jeho několik sloupů protíná formy Diega de Siloé.
Katoličtí monarchovési královským výnosem ze dne 13. září 1504 vybrali jako pohřebiště Granadu. Granadská královská kaple, postavená přes bývalou terasu Velké mešity, patří mezi další významné budovy Granady, jako jsou Lonja a Catedral e Iglesia del Sagrario. Jsou zde pohřbenikatoličtí panovníci, jejich dceraJana I. Kastilská(Juana I de Castilla, zvaná la Loca - šílená) a její manželFilip I. Kastilský(Felipe I de Castilla, zvaný el Hermoso - krásný). Konstrukce kaple začala v roce 1506, řízená jejím konstruktérem, Enriquem Egasem. Pokračující vývoj jejího designu, který byl postaven v několika fázích, spojilgotickoustavbu a výzdobu srenesančnímiideály, jak je patrné z hrobek a umění Granady ze 17. a 18. století v kapli Santa Cruz. V průběhu let církev získala pokladnici uměleckých děl, liturgických předmětů arelikvií.
Královská kaple byla 19. května 1884 prohlášena za historickou uměleckou památku, a to s přihlédnutím ke statusu BIC (Bien de Interés Cultural) ve stávající právní úpravě španělského historického dědictví (zákon 16/1985 ze dne 25. června). Nejdůležitější částí kaple je její hlavní retábl, mříž aklenba. V muzeu sakristie je odkaz katolických monarchů. Její umělecká galerie je zvýrazněna pracemi vlámských, italských a španělských škol.
Albaicín je čtvrťAl-Andaluskéhopůvodu, hojně navštěvované turisty, kteří se do města hrnou kvůli jeho historickým asociacím, architektuře a krajině.
Archeologické nálezy ukazují, že oblast byla osídlena už v prastarých časech. Stala se důležitějším s příchodem dynastie Ziridů, v roce 1013, kdy byla obklopenaobrannými hradbami. Je jednou ze starověkých center Granady, jako je i Alhambra, Realejo a Arrabal de Bib-Rambla. Její současné rozšíření probíhá od zdí Alcazaby po Cerro San Miguel a na druhé straně od Puerta de Guadix po Alcazabu.
Čtvrť měla největší rozvoj vnasridskééře, a proto si do značné míry zachovává městskou strukturu tohoto období, s úzkými uličkami uspořádanými do složité sítě, která sahá od horní oblasti zvané San Nicolás k řece Darro a Calle Elvira, která se nachází na náměstí Plaza Nueva. Tradičním typem bydlení jecarmen granadino, který se skládá z volně stojícího domu obklopeného vysokou zdí, která ho odděluje od ulice a zahrnuje malý ovocný sad nebo zahradu.
V muslimské éře byla Albaicín charakterizovaná jako místo mnoha vzpour proti kalifátu. V té době zde sídlili řemeslníci, průmyslníci a šlechtici. Skřesťanským znovudobytímpostupně ztrácela svou nádheru. Křesťané stavěli kostely a usadili tam Nejvyšší soud. Za vládyFilipa II. Španělského, po vzpouře a následném vyhnáníMaurů, byla čtvrť vylidněna. V roce 1994 byla prohlášena za místosvětového dědictvíUNESCO. Mezi její architektonické bohatství patří mimo jiné ziridské zdi Alcazaba Cadimy, Nasridské zdi, věže Alcazaby,El Bañuelo(bývalálázeňská budova), palác Dar al-Horry a několik dalších historických domů a kostely Salvador (bývalá hlavnímešita), San Cristóbal, San Miguel Alto a Nejvyšší soud.
Čtvrť Sacromonte se nachází na kopci Valparaíso, jednom z několika kopců, které tvoří Granadu. Tato čtvrť je známá jako stará čtvrťRomů, kteří se po dobytí města usadili v Granadě. Je to jedna z nejmalebnějších čtvrtí plná bílých jeskyní vyřezaných do skály a používaných jako rezidence. Zvuk brnkajících kytar tam může stále ještě zaznít při představení flamencacantesaquejíos, takže se postupem času stala jednou z nejoblíbenějších turistických atrakcí v Granadě.
Na vrcholu tohoto kopce je opatství Sacromonte a vysoká škola Sacromonte, založená v 17. století tehdejším arcibiskupem v Granadě Pedro de Castrem. Opatství Sacromonte bylo postaveno k monitorování a hlídání údajných ostatků evangelistů z Baetice. O autenticitě je pochybováno, ale od jejich objevení byla oblast náboženským poutním cílem.
Komplex opatství se skládá z katakomb, opatství (17. – 18. století), Colegio Viejo de San Dionisio Areopagita (17. století) a Colegio Nuevo (19. století). Vnitřek kostela je jednoduchý a malý, ale má řadu vynikajících uměleckých děl, které zdůrazňují velikost a bohatou řezbářskou tvorbuCrucificado de Risueño, objekt oddanosti pro Romy, kteří zpívají a tančí v průvodu Svatého týdne. Součástí zařízení je také muzeum, ve kterém jsou umístěna díla získaná nadací.
Granadský kartuziánský klášter je klášter klášterních mnichů, který se nachází na bývalé farmě nebo muslimskéalmunizvanéAynadamar(„fontána slz“), která má hojnost vody a ovocných stromů. Iniciativu na vybudování kláštera na tomto místě zahájil generálGonzalo Fernández de Córdoba, známý jako El Gran Capitan. Kartuziánský klášter byl založen v roce 1506; stavba začala o deset let později a pokračovala dalších 300 let.
Klášter utrpěl těžké škody běhemšpanělské války za nezávislosta v roce 1837 přišel o značný majetek v důsledkuMendizábalovýchkonfiskací. V současné době patří klášterkartuziánům, kteří podléhají přímoarcidiecézi Granadské.
Pouliční vchod do komplexu je ozdobený obloukem ve styluplateresco. Skrz něj se dostanete na velké nádvoří, na jehož konci je široké schodiště vedoucí ke vchodu do kostela. Kostel ve stylu a plánu z počátku 16. století má tři vchody, jeden pro věřící a další dva pro mnichy a duchovenstvo. Jeho plán má jednu hlavní loď rozdělenou do čtyř sekcí, která zdůrazňuje retábly Juana Sáncheza Cotána a skleněné dveře kněžiště, zdobenéperletí,stříbrem, vzácnými dřevinami aslonovinou. Presbytář je zakryteliptickouklenbou. Hlavní oltář mezi kněžištěm asvatostánkem kostelaje vyroben z pozlaceného dřeva.
Svatostánek a sancta sanctorum jsou považovány za mistrovské dílobarokníhošpanělského umění v kombinaci architektury, malířství a sochařství. Dóm, který pokrývá tuto oblast, zdobí fresky od córdobského umělceAntonia Palomina(18. století) představující triumf militantní církve, víry a náboženského života.
Nádvoří s galeriemi oblouků nadórskýchsloupech, které se na něm otevírají, s fontánou ve středu. Legoská kapitula je nejstarší budovou kláštera (1517). Je obdélníková a zaklenutávalenou klenbou.
Mešita v Granadě byla slavnostně otevřena v roce 2003 na vrcholu čtvrti Albayzin. Mešita byla postavena v blízkosti kostela San Salvador a kostela San Nicolás. Kostel San Salvador byl postaven na místě Velké mešity v Albayzinu. Společnost pro návrat islámu ve Španělsku koupila místo v roce 1981, ale schválení projektů trvalo mnoho let. Počáteční financování mešity poskytl Shaykh 'Abdalqadir as-Sufi al-Murabit, který předpokládal poskytnutí mešity nové španělské muslimské komunitě v Granadě. Další financování pocházelo z Malajsie, Maroka a Spojených arabských emirátů. V roce 1991 CIE (Comunidad Islámica en España) najala architekta Renata Ramireze Sancheze, aby mešitu navrhl. V 90. letech proběhla vášnivá debata týkající se designu minaretu. Stavba nakonec začala v roce 2001. Mešita nyní slouží asi 500 lidem.
Palác Marqués de Salarbyl postaven v jedné z nejtypičtějších ulic Granady,Carrera del Darro, na čísle 5. Toto místo je architektonickým příkladem klasické Granady běhemrenesančnítransformace16. století. Postavil jej Marqués de Salar, pravnuk obou Hernán Pérez del Pulgara (známého pod jménemEl de la Hazañas- Jeden z udatných) a Gonzalo Fernándeze de Córdoba (El Gran Capitán- velký kapitán), generální kapitán kastilsko-aragonských sil, které uzavřely dobytí poloostrova. V paláci je nyní muzeum parfémů El Patio de los Perfumes s 1 500 metrů čtverečních podlahové plochy ve dvou patrech a 130 metrů čtverečních terasy k odpočinku obklopené květinami a parfémy.
Metropolitní oblast Granady se skládá z asi padesáti obcí a hlavního města. Ačkoli to není formálně vytvořeno jako politický a správní orgán, existuje několik veřejných služeb, které jsou kombinovány. Příchod mnoha obyvatel hlavního města a dalších měst v provincii má vliv na velký populační růst. Přesto, že hlavní město ztrácí obyvatele, kteří se stěhují do sousedních měst. Hlavními příčinami exodu do měst metropolitní oblasti jsou zejména obtížnost přístupu k domovu v hlavním městě kvůli jeho vysokým cenám a pracovním důvodům, protože ve městech na periferii se nachází většina z průmyslových pozemků.
Granada je hlavním městem stejnojmenné provincie, takže se zde nacházejí všechny správní subjekty provinčního rozsahu závislé na regionální vládě a státu. Z každého z vládních útvarů do provincie Junta de Andalucía existuje provinční delegace koordinovaná vládním delegátem ministerstva vnitra. Španělská národní vláda má subdelegaci v Granadě, která je podřízena vládnímu delegátovi v autonomním společenství.
Sídlo Vrchního soudního dvora v Andalusii,CeutyaMelilly, se nachází v Granadě, na náměstí Plaza Nueva, v budově historické Královské kanceláře, stejně jako vrchní státní zastupitelství v Andalusii v budově Španělské banky. Má zemský soud na ulici Corteza del Carmen a je také vedoucím soudní strany 3. provincie, jejíž vymezení zahrnuje Granadu a 49 měst, z nichž některá jsou velmi obydlená, v oblasti metropolitní oblasti.
Většina soudů se nachází ve dvou administrativních budovách, na Plaza Nueva a Avenida del Sur. Soubor soudních orgánů je následující:
Její politická správa se uskutečňuje prostřednictvím městské rady demokratického řízení, jejíž členové se vybírají každé čtyři roky ve všeobecných volbách. Volební listina se skládá ze všech rezidentů registrovaných v Granadě starších 18 let,španělskénárodnosti a dalších národností členských zemí Evropské unie. Podle ustanovení zákona o obecném volebním režimu, který stanoví počet způsobilých členů rady podle počtu obyvatel obce, je městská organizace v Granadě složena z 27 členů rady.
V komunálních volbách konaných v roce 2019 bylo ústavou městské rady jedenáct členů rady zLidové strany, osm ze Socialistické strany, čtyři z Občanské strany, tři z Vamosu, Granady a jeden ze Sjednocené levicově-socialistické alternativy za lidi. Luis Salvador, vůdce Občanské strany, se stal starostou s podporou PP a Vox.
V roce 2023 byla novou starostkou města v komunálních volbách zvolena María Francisca Carazo Villalonga, členkaLidové strany(španělskyPartido Popular).
Obec Granada se skládá z osmiokresů. Tyto okresy tvořily soubor 36 čtvrtí. V únoru 2013 byly upraveny všechny hranice okresů a čtvrtí.
Tým městské správy uspořádal rozdělení odpovědnosti za správu a strukturoval se do následujících oblastí služeb:Svatby a paláce, Rovné příležitosti, Ekonomika, Vzdělání, Kancelář komunikace, Jednotné řízení licencí, Mládež, Životní prostředí, Obecní úřad pro informace o spotřebitelích, Účast občanů, Skupina dobrovolníků v oblasti civilní ochrany, místní policie.
Realejo byla židovská čtvrť v době Nasridské Granady. (Století od židovského obyvatelstva byla tak důležitá, že Granada byla známá v Al-Andalusii pod jménem „Granada Židů“,arabsky: غرناطة اليهود,Gharnāṭah al-Yahūd) Dnes je to čtvrť složená z mnoha granadinských vil se zahradami otevírajícími se do ulic, zvanáLos Cármenes.
Tato čtvrť obsahuje kartuziánský klášter stejného jména: Cartuja. Jedná se o starý klášter založený v pozdně gotickém stylu s barokní bujnou vnitřní výzdobou. V tomto okrese také vzniklo mnoho budov s rozšířením Granadské univerzity.
Toponym pochází z brány (Bab al-Ramla neboli Brána uší), která byla postavena, když Granadu ovládladynastie Nasrovců. V dnešní době je Bib-Rambla vrcholem pro gastronomii, zejména na terasách restaurací, které jsou otevřené za krásných dnů. ArabskýbazarAlcaiceríaje tvořen několika úzkými uličkami, které začínají od tohoto místa a pokračují až ke katedrále.
Čtvrť Sacromonte se nachází na prodloužení kopce Albaicín podél řeky Darro. Tato oblast, kterou proslavilo devatenácté století převážně pro obyvatelé zvané Gitano, se vyznačuje jeskynními domy, které jsou vyhloubeny do svahu. Tato oblast má pověst významného centra flamencoových písní a tanců, včetněZambra Gitana, andaluského tance pocházejícího ze Středního východu. Zóna je chráněným kulturním prostředím pod záštitouCentro de Interpretación del Sacromonte, kulturního centra věnovaného uchování kulturních forem Gitano.
Tato dříve dělnická, ale nyní luxusnější čtvrť, má 100 000 obyvatel Granady, což z ní činí největší čtvrť nebo „barrio“. Tradičně obydlená Romy, nyní mnoho obyvatel pochází ze severní a západní Afriky, Číny a mnoha jihoamerických zemí. Každou sobotu ráno hostí velký venkovní trh nebo „mercadillo“, kam přichází mnoho lidí a prodává své zboží - ovoce a zeleninu, oblečení a obuv a dalších kousky.
GastronomieGranady je součástí tradice arabsko-andaluské kuchyně se silným arabským a židovským dědictvím, což se odráží v jejích kořeních, jako jekmín,koriandr,muškátový oříšek, skořice, rozinky, mandle nebo med. Spisovatel Miguel Alcobendas, autortradiční kuchyně v Granadě, říká, že to má původ ve společném soužití, od třináctého do patnáctého století (kdy se Granada vzdala katolickým králům), muslimů, Židů a křesťanů vNasrovském královstvív Granadě. Následně došlo k miscegenaci s kuchyní křesťanů, ve které vepřové maso získalo význam v kuchyni Granady více než ve zbytku Španělska, protože jeho konzumace umožňovala jeho pojídačům prokázat určitou vzdálenost od pronásledovaných náboženství, protože obay Muslimové a Židé, to mají zakázáno.
Klimatické rozdíly v různých oblastech provincie, od pobřeží až po vrcholky pohoříSierra Nevada, vedou k rozmanitosti surovin: zeleniny, masa a uzenin, ryb, které jsou kombinovány v mnoha pokrmech a receptech na polévky a dušená masa.
Slavná a pokládaná šunka Trevélez pochází ze Sierry Granady, do které se přidávají další vepřové deriváty, klobásy jakochorizo, černý pudink a vepřová panenka.
Šunka a fazole, dva produkty země, se kombinují v jednom z nejtypičtějších pokrmů, fazole se šunkou; další známá jídla jsou Sacromonte tortilla, která mimo jiné musí mít vařený mozek a telecí krustaillas, nasekané a restované před smícháním s vejcem. Za zmínku stojí také „papas a lo pobre“, brambory, které se obvykle podávají s vejcem a smaženou paprikou, stejně jako s kousky vepřového masa nebo šunky.
Mezi dušenými a potajes vyniká hrnec San Antón, který se konzumuje hlavně ke druhé polovině ledna; dušené zelí, které kombinuje zeleninu a luštěniny; dušené zelené fazole a fenykl; bodlák a dýňová kastrolka s nudlemi a aromatickými bylinkami nebo cikánská keramika jsou dalšími pokrmy země.
Cukrovinky jsou dobře zastoupeny v gastronomii v Granadě, protože sladkosti připravené jeptiškami lze zakoupit v mnoha městských klášterech:pestréVélezy neboEncarnación,listové těstoSan Jerónimo, krtky vajec San Antón, sušenka Zafra, sladké bramborové rohlíky,cocas,roscosze Santo Tomas amantecados. Aljojábanas, medové a sýrové knedlíky a některé lívance zvanéalmohados, stejně jako fíkový chléb, maurskéroscosa mandlový dort zvanýsoyájsou arabským dědictvím.
Na rozdíl od jiných provincií Andalusie jsou v Granadětapas(předkrmy nebo občerstvení) v barech a restauracích obvykle zdarma. „Bar hopping“ (Ir de tapas) a konzumace tapas v době mezi dokončením práce a večeří je mezi obyvateli Granady hluboce zakořeněnou tradiční činností. Po městě existují různé tapasové trasy.
V Granadě existuje široký program volného času a zábavy, který pokrývá velké množství polí a je k dispozici návštěvníkům i samotným občanům. Z prováděných volnočasových aktivit lze zdůraznit následující:
Granadská univerzita (UGR) založená v roce 1531 Karlem I. znamenala pokračování vyšších studií v La Madreze, když bylo město hlavním městem posledníhoNasrovského království. Granadská univerzita se stala mezinárodně uznávanou ve všech akademických oblastech: výuka, výzkum, kultura a služby jejím členům a jejich okolí. Proto je to jedna z destinací, do které jezdí více mezinárodních studentů v rámci programu Erasmus a čtvrtá španělská univerzita v počtu studentů po Complutense University of Madrid a Sevillské univerzitě.
Ve městě je celkem 69 středisek povinného středního vzdělávání. Mateřské a základnívzděláváníse vyučuje ve 104 centrech distribuovaných mezi soukromými, koordinovanými a veřejnými centry. Existuje také pět center pro vzdělávání dospělých.
Systém veřejného zdraví je výlučnou kompetencí autonomní komunity, která poskytuje dva typy pozornosti: primární, což představuje první úroveň přístupu do systému; a specializovanou. Zdravotní centra a kanceláře představují nabídku primární péče, přičemž každé se odlišuje v úrovni péče, kterou poskytují.
Síť nemocnic je v podstatě složená z veřejných nemocnic řízené Andaluským zdravotnictvím a dalších menších soukromých správních středisek. Tato síť zajišťuje potřeby města a jeho metropolitní oblasti. Celkem je zde 2 047 postelí.
Místní síť primární péče v současné době sestává z osmi zdravotních středisek distribuovaných různými městskými částmi a jsou následující: Zaidín Sur, Zaidín Centro-Este, Realejo, Las Flores, La Caleta, Góngora, Doctores, Cartuja a Albaycín.
Článek 42 obecného zákona o zdraví stanovuje, že obce, aniž jsou dotčeny pravomocí jiných orgánů veřejné správy, budou mít ve věcech týkajících se zdraví následující minimální odpovědnost.
Koordinaci mezi bezpečnostními silami státu (národní policie, civilní stráž,obecní policiea autonomní policie) a městem Granada provádí místní občanská bezpečnostní rada. Tento orgán umožňuje správnou komunikaci bezpečnostních sil ve věcech bezpečnosti, v rámci své působnosti předchází trestné činnosti, bezpečnosti silničního provozu a správnému vývoji událostí.
Každodenní bezpečnost občanů má na starosti státní a místní bezpečnostní síly a orgány (Španělsko) podle pravomocí, které má každý pozemek, a snaží se jednat koordinovaně a společně při stíhání a řešení všech druhů trestných činů, které způsobují občané.
Granada má oblast sociálních služeb, která poskytuje nezbytnou pomoc a rady, které mohou nejvíce znevýhodněné a nejpotřebnější skupiny a lidé potřebovat. Z tohoto důvodu má delegace sociálního zabezpečení Granady několik městských komunitních center sociálních služeb, jedno pro každý místní okres, koordinované městskou správou v Los Mondragones na Fuerzas Armadas Avenue. Ve své vnitřní organizaci jsou poskytované služby organizovány kolem každého městského centra, a tedy každé městské části, ale také kolem skupin.
Granada má značné množství parků a zahrad, což zahrnuje:
Výstavbalehké železniční sítě, metra v Granadě, byla zahájena v roce 2007, ale španělská hospodářská krize ji velmi zpozdila. Služba konečně začala 21. září 2017.Jedno spojení protíná Granadu a pokrývá městaAlbolote, Maracena aArmilla. Další možnosti dopravy v Granadě jsou vlaky, taxíky nebo autobusy.
Hlavní společností provozující autobusovou dopravu v Granadě je Transportes Rober. K dispozici je také autobusová doprava na a z letiště se společností Alsa.
Vlakové nádraží v Granadě má železniční spojení s mnoha městy ve Španělsku. Existuje několik typů vlakových spojů do a z Granady
Granada má širokou síť taxíků, které pomáhají cestujícím dosáhnout jejich cílů. Oficiální taxi v Granadě jsou bílé se zeleným pruhem.
Nejbližší civilní letiště je letiště Federica Garcíi Lorcy, asi 15 km západně od Granady. Armilla Air Base byla prvním civilním letištěm sloužícím městu a jeho okolí, ale v 70. letech byla nahrazena bývalým letištěm a byla znovu využita pro vojenské účely.
Průměrná doba, kterou lidé tráví v pracovní den dojížděním veřejnou dopravou v Granadě, například do práce a z práce, je 42 minut. 9% uživatelů veřejné dopravy jezdí každý den déle než 2 hodiny. Průměrná doba, kterou lidé čekají na zastávce nebo stanici na veřejnou dopravu, je 10 minut, zatímco 8% jezdců čeká v průměru každý den více než 20 minut. Průměrná vzdálenost, kterou lidé obvykle projedou v rámci jedné cesty veřejnou dopravou, je 2,7 km, zatímco 0% cestuje více než 12 km jedním směrem.
Granada je předmětem písně z roku 1967 „Vuelvo a Granada“ od Miguela Ríose.
Granada máfotbalovýtým:
Granada mábasketbalovýtým:
Lyžování:
Býčí zápasy:
Granada sdílí status partnerských měst s těmito městy:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuGranadana anglické Wikipedii.