Air Greenland

Air Greenland A/S er et grønlandsk flyselskap. Det eies av Grønlands Selvstyre med en eierandel på 75 % og den danske stat med en eierandel på 25 %. Selskapet har hovedkontor i Nuuk og 668 ansatte i hele konsernet pr. desember 2009.
Air Greenland har en flåte på 37 fly, inkludert en Airbus A330-200 som brukes til transatlantiske flygninger og charteroperasjoner, 10 fastvingede fly som betjener det grønlandske nettverket og forbindelsen til Island, og 26 helikoptere som transporterer passasjerer mellom mindre befolkede steder og det nasjonale nettverket av flyplasser. Flyreiser til omliggende bygder opererer på kontrakter med selvstyret på Grønland. Nettverket av destinasjoner koordineres av departementet for boligbygging, infrastruktur og transport.
Selskapet driver også charterflygninger, taxiflygninger og spesialflygninger i forbindelse med søk, redning og luftambulansetjeneste. De har også charterturer til Thule Air Base under kontrakt med US Air Force og turer til gruvedriftsområder og stasjoner på Grønlands innlandsis. I 2009 var lengden av det vanlige nettverket 14 235 km med en gjennomsnittlig utleiegrad på 79,3 %.
Selskapet ble stiftet 7. november 1960 som Grønlandsfly og grunnlagt av SAS Group (da kjent som Scandinavian Airlines System) og Kryolitselskabet Øresund, et gruveselskap med virksomhet i Ivittuut. I 1962 ble eierstrukturen utvidet til å omfatte andeler eid av Grønlands Landsråd og Kongelige Grønlandske Handel.
De første turene til de amerikanske basene på Grønland ble gjennomført med lette DHC-3 Otter og S-55-helikoptre, som man chartret fra Canada. Fra 1962 og fremover brukte Grønlandsfly Catalina-sjøfly og DHC-6 Twin Otter på innenlandsrutene. I 1965 kom en Douglas DC-4 i bruk som det første store flyet, etterfulgt av Sikorsky S-61-helikoptre. Disse helikoptrene har vært i bruk siden da; fra 2010 tjener de Kujalleq i Sør-Grønland året rundt og byer og bosetninger i Diskobukta på vinteren.
I løpet av 1970-årene investerte Grønlandsfly i en utvidelse av helikopterflåten og økte antallet av Sikorsky S-61 fra tre til åtte, noe som i 1972 tillot flyselskapet å utvide sitt nettverk til å inkludere lokalsamfunn i Øst-Grønland med helikopterbase i Tasiilaq, da kjent som Ammassalik. Senere begynte flyselskapet også å fly med Douglas DC-6, en oppgradering av den eldre DC-4-modellen.
Kommersiell gruvedrift ved Maamorilik på fastlandet nord for bygden Ukkusissat i det indre av fjorden, fremmet videre investeringer i helikopterflåten med de nye Bell 206. Gruven stengte i 1990, men åpnet igjen i 2010, idet forekomster av sink og jernmalm ventes å kunne utvinnes i 50 år. Forsyningsturer til gruven drives av Air Greenland med de nyere Bell 212-helikoptre fra Uummannaq Heliport.
Flyselskapet har forsøkt å utvide destinasjonsnettverket flere ganger. Bortsett fra ruten til København, ble den første internasjonale ruten åpnet i 1979 mellom Nuuk og Iqaluit i Nunavut i Canada, men den måtte innstilles i 1992. På slutten av 1970-årene økte selskapets passasjertall pr. år til 60 000 eller mer enn den totale befolkningen på Grønland.
På begynnelsen av 1980-tallet bestemte det nyopprettede Grønlands hjemmestyre seg for å investere i det regionale nettverket av flyplasser med rullebaner for korte takeoffs og landinger (STOL) i Nuuk, Ilulissat og Kulusuk. For å betjene det utvidede nettverket anskaffet Grønlandsfly seg Dash-7 som var spesielt tilpasset de vanskelige værforholdene på Grønland. Den første Dash-7 ble levert 29. september 1979 og flere maskiner kom i det påfølgende tiåret.
Flere flyplasser ble bygget uten avisingsutstyr, noe som er problematisk på Grønland om vinteren, og som ifølge selskapet medfører økonomiske tap. Dash-7-flyene er fortsatt i aktiv tjeneste på Grønland og betjener alle flyplasser unntatt Nerlerit Inaat lufthavn nær Ittoqqortoormiit, hvor tjenestene utføres av Air Island under kontrakt med selvstyret på Grønland.
I 1981 åpnet Grønlandsfly sin første rute til Island, som forbinder selskapets viktigste sentrum i Kangerlussuaq lufthavn med Reykjavík lufthavn via Kulusuk flyplass. Mot slutten av 1980-tallet vokste antall ansatte til 400 og antall passasjerer til over 100 000 årlig for første gang.
I mai 1998 begynte Grønlandsfly flygninger med sin første jet, en Boeing 757-200. Selskapet fortsatte sin tradisjon med å gi sine fly kallenavn og kalte det nye passasjerflyet Kunuunnguaq (lille Knut) til ære for grønlandsutforsker og -etnolog Knud Rasmussen, hvis byste pryder terminalen på Kangerlussuaq lufthavn, flyselskapets viktigste knutepunkt.
Med dette kjøpet hadde Grønlandsfly planer om å bryte flyselskapet SAS' monopol på den lønnsomme ruten Kangerlussuaq-København og startet virksomheten umiddelbart etter kjøpet. Nettverket av regionale flyplasser ble utvidet i løpet av dette tiåret med flere nye flyplasser på kortbanenettet: Sisimiut flyplass, Maniitsoq flyplass og Aasiaat flyplass på vestkysten av Grønland, og Qaarsut flyplass og Upernavik flyplass i Nordvest-Grønland.
Med kjøpet av sitt femte Dash-7 ble Grønlandsfly for første gang i stand til å betjene alle større byer på Grønland, idet Uummannaq blir betjent av Qaarsut lufthavn via Uummannaqs heliport. I 1999 hadde selskapet 282 000 passasjerer, nesten tre ganger så mange som på slutten av forrige tiår.
På slutten av 1990-tallet og tidlig på 2000-tallet forsøkte flyselskapet å fornye sin aldrende flåte og tok flere av sine helikoptre S-61 og 206 ut for å erstatte de siste med Bell 212 og en AS350 Eurocopter. 18. april 2002 skiftet selskapet navn fra Grønlandsfly til Air Greenland og introduserte helt røde fly og en ny logo.
I 2003 ga SAS opp ruten mellom Grønland og København, og Air Greenland ble da det eneste flyselskapet som tilbød forbindelser mellom Grønland og resten av Danmark. Selskapet var i stand til å fylle hullet med den nyinnkjøpte Airbus A330-200 med kallenavnet Norsaq, det andre store passasjerflyet i flyselskapets flåte. SAS gjenopptok ruter til Grønland i 2008, men ga opp igjen i januar 2009.
I 2003 vant Air Greenland en kontrakt med US Air Force om driften av Thule Air Base (en kontrakt tidligere betjent av SAS), og flyrutene begynte i februar 2004. Kontrakten ble fornyet for en fem-års-periode i 2008.
28. juli 2006 kjøpte Air Greenland selskapet Air Alpha Greenland, et datterselskap av Air Alpha, som har base i Odense. Det oppkjøpte selskapet opererer helikopterflygninger i Diskobukta og Øst-Grønland. Siden overtakelsen har selskapet også benyttet Bell 222 til passasjeroverføringer mellom Nerlerit Inaat lufthavn og heliporten i Ittoqqortoormiit.
13. juni 2007 annonserte SAS Group sin intensjon om å selge sine aksjer i Air Greenland, et trekk som senere ble innlemmet i Core SAS, gruppens omstillingsprogram.
1. oktober 2007 innførte flyselskapet et elektronisk bestillingssystem. En rute til Baltimore i Maryland i USA ble åpnet sommeren 2007, men på grunn av synkende billettsalg lukket den igjen i mars 2008. Air Greenland tenkte å gjenåpne forbindelsen til Iqaluit i slutten av 2009, men avgjørelsen ble utsatt til tidligst 2011. I 2009 fraktet selskapet 399 000 passasjerer.
Den 1. januar 2010 suspenderte Air Greenland sin deltakelse i Scandinavian Airlines' EuroBonus-program. Salget av selskapets Boeing 757-200, Kunuunnguaq, kom i april, og fra da av ble ruten Narsarsuaq-København operert med en Boeing 757-200 leid fra Air Finland.
I 2010 ble denne tjenesten etter turistsesongen (mai-september) erstattet av en forbindelse fra Narsarsuaq til København med transitt i Kangerlussuaq, hvor første etappe ble betjent av selskapets nyinnkjøpte de Havilland Canada Dash-8 Q200.
For å konkurrere med Air Island som opererer på Nuuk, Narsarsuaq, Ilulissat og alle flyplasser på østkysten, har Air Greenland åpnet nye ruter til Island og fløyet fra Nuuk og Narsarsuaq til Keflavík lufthavn; senere flys det dog kun fra Nuuk. I 2010 var ruten åpen fra mai til september med en mulig utvidelse til drift året rundt fra 2011.
I 2019 solgte SAS sin eierandel på 37,5 % til den grønlandske selvstyremyndigheten etter å ha vært inne på eiersiden i 50 år.
Air Greenlands nettverk av innenlandsflyvninger dekker 13 sivile flyplasser på Grønland. To internasjonale flyplasser kan betjene store fly: Kangerlussuaq lufthavn og Narsarsuaq lufthavn, som begge tidligere ble brukt av US Air Force som militære baser, men nå brukes som utgangspunkt for transatlantiske flygninger.
Alle andre regionale flyplasser er STOL-flyplasser, som betjenes av fastvingede fly av type Dash-7 og Dash-8. Utenfor Grønland flyr selskapet en utenlandsrute til Reykjavík og en innenriks til København.
Grønlandsbygdene betjenes av lokale helikopter fra Upernavik lufthavn på Nordvest-Grønland, fra Uummannaq Heliport i Uummannaq-fjorden på nordvestlige Grønland, fra Ilulissat flyplass og Aasiaat flyplass på Diskobukta på vestkysten av Grønland, fra heliport i Qaqortoq og Nanortalik på Sør-Grønland samt fra heliporten i Tasiilaq på sørøstlige Grønland. Blant de 45 stedene med helikopteroperasjoner på Grønland er åtte primære (heliporte), mens resten er sekundære (helistop).
De Havilland Canada Dash-7 er Air Greenlands primære fly; det opererer på ruter mellom alle innenlandske flyplassene. Dørene til cockpiten på alle Dash-7 er dekorert med original kunst fra Grønland. Flyene som selskapet kjøpte i 1980, har blitt testet i vanskelige værforhold på Grønland. De har fire motorer og krever hyppige reparasjoner, og skaper dermed høye vedlikeholdskostnader ifølge selskapet. I 2010 kjøpte flyselskapet sitt første de Havilland Canada Dash-8 Q200 og et annet ble bestilt. Det nyere Dash-8 med to motorer vil være selskapets primære fly i fremtiden.
Air Greenland flyr følgende fly (per 24.05.2010):
Bell 212 er det primære helikopteret som brukes til bygdeoperasjoner. De eldre Sikorsky S-61N er stasjonert i Ilulissat lufthavn og Qaqortoq heliport. Med en kapasitet på 25 passasjerer brukes S-61 på Sør-Grønland til overføring av passasjerer som ankommer fra København, mellom den transatlantiske flyplassen i Narsarsuaq og de øvrige sør-grønlandske byene og bygdene. Salget av Boeing 757 i april 2010 har bidratt til demontering av flyplassen på lang sikt, og flyselskapet har vurdert å ta det gamle helikopteret ut av flåten. Tre av helikoptrene Bell 222 er trukket tilbake fra aktiv tjeneste og er nå stasjonert ved Kangerlussuaq lufthavn og lagt ut for salg.
Tidligere brukte Air Greenland følgende fly:
Air Greenland tilbyr fleksibel og begrenset økonomiklasse med gratis snacks og drikke på alle flygninger med fastvingede fly. På transatlantiske flygninger til København er både økonomi- og business class-seter tilgjengelige med in-flight-måltider på alle klasser. Air Greenland utgir kvartalsmagasinet Suluk (som betyr «vinge» på grønlandsk), et in-flight magasin med generell informasjon om aktuelle politiske og kulturelle begivenheter på Grønland og med nyheter fra flyselskapet.
Fleksibel business class, som på Air Greenland, går under navnet Nanoq class etter det grønlandske ordet for isbjørn, tilbys på transatlantiske flygninger med selskapets Airbus A330-200, kalt Norsaq. Tjenesten inkluderer en individuell videoskjerm og strømkilde og andre fasiliteter, i tillegg til tepper og et utvalg av aviser. Passasjerer i denne klassen har tilgang til Novia Business Class Lounge i København lufthavn.
Air Greenland opererer helikopterflyvninger til de fleste bygder på Grønland under kontrakt med selvstyret på Grønland. Flyreisene er klassifisert som bygdeflygninger (bookingklasse A) og er subsidiert av selvstyret. Bygdereiser vises ikke i planen, men kan bestilles på forhånd.
Avgangstider for disse tjenestene som opplyst ved bestilling, er pr. definisjon omtrentlige. Bygdeservicen søkes optimalisert avhengig av lokal etterspørsel på en gitt dag. Bygdeflygninger i Diskobukta-området gjennomføres bare vinter og vår. Om sommeren og på høsten betjenes bosetninger kun med havtransport. Diskoline, en passasjer- og godsferge basert i Ilulissat utfører seilasen.
Departementet for boligbygging, infrastruktur og transport fører tilsyn med utviklingen av transportsektoren på Grønland og påvirker de beslutningene, som helt eller delvis offentlige selskaper tar, inkludert Mittarfeqarfiits lufthavnsskatter, Air Greenlands prispolitikk, fergetjenester som supplerer nettverket av flyplasser og heliporter, samt utviklingsstrategien for turismen i Grønland.
Med en eierandel på 50 % er Air Greenland medeier i Arctic Umiaq Line, en passasjer- og godsferge som forbinder kystsamfunn fra Ilulissat i nord til Narsaq i sør.
Fergen gikk inn i en turbulent periode på slutten av 2000-tallet. De årlige bidragene fra selvstyret var 5 millioner kroner (DKK)., men bruken av midlene ble kritisert og beslutningen om å selge et av de to skipene i flåten ble utfordret. Det bidro til trusselen om konkurs innen utgangen av 2010. Royal Arctic Line annonserte senere at tapsgarantier var sikret gjennom 2016 etter årlig støtte fra Grønlands Hjemmestyre.
Air Greenland er eneeier av Hotel Arctic A/S, et hotell og reisebyrå basert i Ilulissat, som delvis eier World of Greenland, et outfitt-selskap basert i Ilulissat. Flyselskapet eier også Greenland Travel, et pakkereisebyrå med base i København.