davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Geo Entertainment

Geo Entertainment or Har Pal Geo is a Pakistani entertainment television channel owned by Geo Television Network was established in May 2002. Its test transmission started on 14 August 2002 on the PAS 10 digital satellite whereas on 1 October 2002 the regular transmission of Geo Entertainment was started.
GEO has been one of the oldest Pakistani networks, and regularly has received good TRPs on various daily soaps, reality series, and drama serials since inception. Geo broadcast many daily soaps during its initial years and the soaps became popular too. Some shows from the 2000s that aired on the network which are still recognized include Tere Pehlu Main, Meri Zaat Zarra-e-Benishan, Kaash Main Teri Beti Na Hoti, Tum Ho Kay Chup, Doraha, Yeh Zindagi Hai and various more.
The channel continued to do well in ratings but in 2014 the network was banned in the country for promoting blasphemy on its morning show Utho Jago Pakistan. The channel was eventually unbanned but the ratings took a hit and the channel was panned for making below average content, and it took a while for the channel to get back onto the charts with well ratings. In 2017, GEO launched Khaani and the series went on to become a huge success for the network with worldwide success and was later added on Netflix due to its major popularity. Similarly around the same time Ghar Titli Ka Par also was a big success for the network domestically and garnered many views on YouTube as well. The two drama serials helped GEO break ground just like it did before its ban and become the most viewed channel in Pakistan. Since that time, Geo joined hands with 7th Sky Entertainment and has produced various shows that have been record-breaking on television and social media platforms.
In 2019, the network created two records for the most watched show in the 9:00 pm slot with the beginning of Bharosa Pyar Tera and ending of Dil-e-Gumshuda, both the series garnered 17.0 TRP In 2020, Munafiq created a record for the most watched show in the 7:00 pm slot with 22.75 TRP, and is also the second highest rated serial in the history of Pakistani television, as well as being in the top trending list in India on YouTube. In recent times, criticism of Geo Entertainment includes the flak for its low picture quality on television compared to HUM HD and ARY Digital which are in higher quality, and making very Indian-ized dramas by copying daily soaps from Indian networks and turning them into weekly drama serials or daily soaps as well in order to get ratings.
After the Pakistan Stock Exchange attack in July 2020, the attackers car was found in the later episode of the channel's show, Deewangi and sparked a reaction from audiences due to the strange coincidence.
Popular programming which have gotten ratings as well as international popularity in recent years includes: Mohabbat Tumse Nafrat Hai, Piya Naam Ka Diya, Ramz-e-Ishq, Yaariyan, Meharposh, Aye Dil Tu Bata, Deewangi, Kahin Deep Jalay, Rang Mahal, Khuda Aur Muhabbat and many more. The network also has various series on Amazon Prime Video such as Hiddat and Yaar-e-Bewafa.
ARY Digital

ARY Digital HD (Urdu: ARY ڈیجیٹل) is a Pakistani television network available in Pakistan. ARY Digital was founded by a Dubai-based holding company Pakistani businessman, Abdul Razzak Yaqoob and Salman Iqbal (ARY). The network is focused towards on Pakistani entertainment dramas, sitcoms, talk shows, web series and culture.
The channel broadcasts on cable and satellite networks, linear television as well as streaming platforms including YouTube Channel and ARY ZAP.
ARY Digital, formerly known as The Pakistani Channel, was launched in the United Kingdom on 16th September 2000 to cater to the Pakistani community living in the region. It uses Samacom, an uplink provider based in the UAE, as the uplink teleport station. The channel started off with a format similar to PTV Prime and other South Asian channels where it provided slots for soap operas in general while presenting an hourly slot for news headlines. Although flaming political talk shows and dramas were the main priority when it came to programming, the network soon was hailed for its news coverage.
The network acquired a license to start broadcasting in Pakistan.
In 2002, the ARY Star Gold Quiz Show became the first live show to offer a prize of one kilogram of gold. For the period of its broadcast, participants won over 260 kilograms of gold.
By 2003, ARY Digital had started up three sister ventures apart from the flagship channel ARY Digital, channels targeting generalized programming. They include ARY News, a news channel; ARY Musik, a youth-oriented music channel, and ARY Qtv, an Islamic network.
In 2003, ARY Digital was criticised upon its airing of a prisoner's derogatory comments against the Anti-Terrorism Court (ATC-3) and a video showing balded young girls behind bars begging for mercy. The contempt of court proceedings against the officials of the network were withdrawn after the judge accepted unconditional apologies.
Hum TV

Hum TV HD is a 24-hour Urdu general entertainment TV channel based in Karachi, Pakistan. It was founded by Sultana Siddiqui and Duraid Qureshi. It is owned by Hum Network Limited and traded on the Pakistan Stock Exchange as (HUMNL).
Hum Network Limited was known as Eye Television Network Limited prior to 21 January 2011. Hum TV began its transmission on 17 January 2005. In March 2013, Hum Network held its first Hum Awards ceremony. As of 1 May 2018, Hum TV shut down its SD feed and shifted to HD in Pakistan.
Hum TV is one of Pakistan's biggest entertainment networks and regularly is in the top ranks and maintains a loyal fanbase on social media in Pakistan, India, Bangladesh, and streaming platforms, as well as on television.
The channel's drama series Humsafar, broadcast in 2011–2012, has become the most successful program of the channel to date, earning it widespread acclaim and international recognition. Due to its success, critics referred to Pakistani television as a "Golden Age".
At the 1st Hum Awards ceremony, it was awarded the Hum Honorary Phenomenal Serial Award. Hum TV caters to all genres of entertainment. While HUM caters to urban Pakistan, most dramas on Hum TV at the moment are skewed towards a teen/youth audience, with some other serials being aimed at a more mature urban audience.
The network television serials are primarily produced under production company Momina Duraid Productions or MD Productions, owned by Momina Duraid wife of Siddiqui's youngest Son Duraid Qureshi and she is also a senior producer at channel.
The other Hum TV shows are being produced by Moomal Entertainment owned by Moomal Shunaid, wife of Siddiqui's eldest son Shunaid Siddiqui. Moomal Entertainment was founded in 2014.
Nabeel (actor)

Muhammad Nabeel Zafar (Urdu: محمد نبیل ظفر‎ 1 September 1968), known mononymously as Nabeel, is a Pakistani television actor, director, producer and screenwriter.
He is known for the comedy sitcom Bulbulay on ARY Digital in which he plays the role of Nabeel since 2009. He also appeared in the 1994 drama Dhuwan on PTV Home, as well in Honeymoon and Shadi Ka Laddu on Express Entertainment.
Nabeel Zafar was born on 1 September 1968 in Layallpur (now Faisalabad), Punjab, Pakistan and resides in Karachi, Pakistan.
He married Salma Nabeel on 1 January 2000 and they have four children.
Nabeel has been active in the television industry since 1990 in PTV plays such as Din telecast in 1992. He played a doctor in PTV's popular show Dhuwan in 1994.
Later, he started appearing regularly in the television serials at PTV, playing lead parts in Ajaib Khana, Shahla Kot, Alao and Qissa Saat Raaton Ka. In 2009 he started producing and playing the lead role in ARY Digital's sitcom, Bulbulay. Nabeel joined BOL Entertainment as President and CEO.
Ali Abbas (actor)

Ali Abbas (Urdu: علی عباس; born 11 February 1984) is a Pakistani television actor.
His father is actor-director Waseem Abbas while his mother is actress Saba Hameed.
After graduating in law and working in a law office, Abbas changed careers to become a television producer before he moved into the family tradition of acting. He has also earned bachelor's in business administration, studied film and TV at the National College of Arts (NCA) and prepared for the Central Superior Services (CSS) exams on the insistence of his father.
His father strongly opposed his desire to become an actor, and he decided to work hard on it (losing a lot of weight for his characters), while trying to not capitalize on his name.
Allauddin (Pakistani actor)

Allauddin Butt, better known as simply Allauddin (Urdu: علاءُ الدین; 2 February 1920 – 13 May 1983) was a Pakistani actor who worked in Pakistani Lollywood movies. His film career spanned over 4 decades.
Allauddin Butt was born into a Kashmiri family in Rawalpindi, Punjab, British India in 1920. Initially wanting to be a singer, he trained as a musician who frequented the likes of Ustad Alla Rakha, the noted tabla player, in Bombay. Then he met the veteran producer/director A. R. Kardar in Bombay who was originally from Lahore. Kardar encouraged him to try the film world and introduced him to some film personalities. When Allauddin turned to acting, he was one of the very few Pakistani film actors who mostly acted as a villain, comedian and only sometimes as a lead actor in his films.
Allauddin was the older brother and mentor of Pakistani film director Riaz Ahmad 'Raju' who was active in the Pakistani film industry from the 1960s to the 1980s.
Allauddin died on 13 May 1983 at age 63.
Unilever Nigeria Plc

Unilever Nigeria Plc bụ ụlọ ọrụ edepụtara n'ihu ọha na-azụ ahịa na nrụpụta na ahịa ngwaahịa ndị ahịa. N'afọ 2014, edepụtara ya n'etiti ụlọ ọrụ iri abụo kachasị baa uru nke e depụtara na Naịjirịa Stock Exchange. Unilever Nigeria PLC bụ enyemaka nke Unilever Overseas Holding B.V.
Akụkọ Unilever na Naijiria malitere n'afọ 1923 mgbe Robert Hesketh Leverhulme meghere ụlọ ahịa na Naijeria n'okpuru aha azụmahịa, Lever Brothers (West Afrịka) Ltd. Ụlọ ọrụ ahụ na-azụ ahịa ncha ma n'afọ 1924, a gbanwere aha ahụ ka ọ bụrụ West African Soap Company. N'ịchọpụta ohere na mba ahụ, ụlọ ọrụ ahụ meghere ụlọ ọrụ ncha na Apapa n'afọ 1925. Ụlọ ọrụ ahụ mechara gbasaa n'ime mmepụta nke ngwaahịa nri, ọ meghere ụlọ ọrụ ncha ọhụrụ na Aba na 1958 wee gbanwee aha ya ka ọ bụrụ Lever Brothers Nigeria Limited na 1955. N'afọ 1960, Lever Brothers webatara ihe nhicha Omo n'ahịa, ngwaahịa ọhụrụ ahụ nwetara mmasị n'etiti ndị na-azụ ahịa, na-akpali ụlọ ọrụ ahụ inye ụlọ ọrụ iji mepụta ihe nhicha Umu na 1964.
N'ịgbaso iwu indigenisation nke 1972, Unilever ghọrọ ụlọ ọrụ edepụtara n'ihu ọha na 1973, na-ere pasenti iri isii nke òkè ya nye ọha na eze Naijiria. Ụlọ ọrụ ahụ ghọrọ ụlọ ọrụ Naijiria. Mgbanwe nke ndị nwe ụlọ ọrụ ahụ emetụtaghị uto ụlọ ọrụ ahụ. N'afọ 1982, ụlọ ọrụ ahụ malitere imepụta ngwaahịa ndị a na-eri eri dịka Royco, Blue band na Tree top na Agbara, Ogun Steeti.
Na mgbakwunye, ụlọ ọrụ ahụ gafere oge njikọta na nnweta; nweta Lipton Nigeria na 1985 ma mesịa jikọta ya na onye na-emepụta Vaseline, Chesebrough Products Industries na 1988. N'oge a, ụlọ ọrụ ahụ malitere atụmatụ njikọta azụ azụ iji nweta ihe ndị a na-emepụta na mpaghara. Mkpebi azụmaahịa a mere ka ụlọ ọrụ ahụ tinye ego na mmepụta ihe ọkụkụ na mmanụ nkwụ. Ụlọ ọrụ ahụ tinyekwara ego na ubi tii na Mambilla iji nye Lipton ihe ndị a na-emepụta.
N'afọ 1995, Lever Brothers, pasenti iri anọ nke Unilever jikọtara ya na Unilever Nigeria Limited, nke Unilever UK. Njikọ ahụ nyere Unilever ikike nke ụlọ ọrụ ọhụrụ ahụ jikọtara, nke a bụ oge mbụ kemgbe e wepụrụ iwu indigenisation na mba dị iche iche ga-enwe ọtụtụ ego na ụlọ ọrụ Naijiria a kpọtụrụ aha.
N'afọ 2001, ụlọ ọrụ ahụ gbanwere aha ya ka ọ bụrụ Unilever Nigeria Plc.
Unilever Nigeria Plc na-etinye aka na mmepụta na ahịa nke nri na ihe oriri yana ngwaahịa ụlọ na nlekọta onwe onye. Ụlọ ọrụ ahụ nwere ụlọ ọrụ na-emepụta ihe na Agbara, Ogun Steeti na Oregun, Lagos Steeti
.
Ayodeji Balogun

Ayodeji Balogun ( ንብ Ayodeji Olaleye Balogun na 1983) bụ onye ọchụnta ego nke Naijiria, onye na-azụ ejije ngwa aha na onye isi ala, AFEX, [1] Nigeria mbụ aha ngwa nkeonwe, yana ụlọ ọrụ Agriculture na-enyere aka. [2] [3] Ọ bụ onye otu, Board of Trustees nke Association of Security Exchange na Nigeria ma na-eje ozi na bọọdụ Capital Market Development Fund.
. A nsogbu Balogun na Ijebu-ode, Ogun state, Nigeria . [1] O Core diplọma na Heavy Equipment Engineering na Mahadum Penn Foster, Scranton na (B.Eng.) na Mechanical Engineering na Lagos State University . [2] Ọ gara n'ihu na njikọ ya na Lagos Business School, ebe ọ cap MBA na IESE Business School, Spain
Balogun malitere ọrụ ya dị ka onye isi na Unilever Nigeria Plc wee bụrụ onye mmekọ na Doreo Partners ebe o nyere aka na akara akara Agriculture Transformation Plan nke Naijiria na 2011. Ọ bụ onye isi mpaghara, Africa Exchange Holdings maka West Africa wee onye njikwa obodo maka AFEX Commodities Exchange Limited (AFEX) na July 2014. [1] A ahụmahụ ya onye isi oche nke AFEX na Disemba 2019
Balogun lụrụ Oluwakemi Balogun, dibia bekee na ha nwere ụmụ abụọ.
Chika Nwobi

Chika Nwobi Chika Nwobi (amuru Ọgọst 31, 1978), bụ onye ọchụnta ego na teknụzụ Naijiria, onye na-etinye ego na onye na-ewu ụlọ ọrụ. Ọ nọ na bọọdụ ndị isi nke Unilever Nigeria, onye mmekọ na Rise Capital, yana onye isi na onye guzobere L5Lab, ụlọ ọrụ na-ejide ya lekwasịrị anya na ntinye, isi ego na ntinye mkpụrụ [1] [2]. A na-akwado ya dị ka onye isi ngalaba-nchoputa na onye bụbu onye isi otu nke MTech Communications PLC, ụlọ ọrụ teknụzụ mkpanaka mbụ nke Nigeria na onye ọsụ ụzọ nke ọrụ ndị bara uru na mba ahụ[3].
Ndụ mbido
nweta BSc na Kọmputa Sayensị na BA na Economics[5]. Site na 2009-2010, o debanyere aha na mmemme MBA jikọrọ ọnụ na Mahadum Tsinghua na INSEAD, na-ewere ọmụmụ na Ụlọọrụ Ego, Akaụntụ Ego, na Strategy Corporate[6].
Ọrụ: Ịzụ ahịa, itinye ego, Ụlọ ọrụ Ụlọ ọrụ
MTech
Ụlọ nyocha L5
Ntinye aka gọọmentị
Lux (nri)

LUX bu aha ahia gazuru uwa Nile onu Nke ndi Unilever meputara.
. Ere Lux n'obodo south Asian Nke gunyere India, Pakistan na Sri Lanka. Erekwara ya na Brazil, Thailand, middle East na South Africa.￼
bụ ụlọ ọrụ Lever Brothers, nke a maara ugbu a dị ka Unilever, guzobere akara ahụ na 1899.
Lux Soap ka Lever Brothers webatara na America na 1925. bụ ncha na-acha ọcha nke a na-etinye na agba pastel nke e mere iji tụnyere ncha ndị France ka mma, mana ọ dị ọnụ ala karị. Ozugbo Lux Soap malitere mkpọsa mba na 1926, a na-akpọsa ya maka ụmụ nwoke na ụmụaka. Ụlọ ọrụ Thompson malitere mkpọsa na 1928 iji nweta nkwado site n'aka ndị na-eme ihe nkiri Hollywood, site na iziga ndị na-ese ihe nkiri 425 nke Lux Soap. natara nkwado 414 na nzaghachi, na-eduga ha na-azọrọ na 9 n'ime kpakpando 10 na Hollywood na-eji Lux Soap .
Gladys Amoah

Gladys Amoah bụ onye isi nchịkwa nke Unilever Ghana. Nhọpụta ya malitere site na 1st nke Nọvemba 2018 ruo 20 Disemba 2019. Gladys bụkwa onye isi mmepe ndị ahịa nke Unilever Ghana ma mesịa nweta ọkwa onye isi nchịkwa n'otu nzukọ ahụ mgbe Maazị Ziobeieton Yeo gbara arụkwaghịm na 2018.
N'oge ọ dị ka onye isi ahịa ahịa ndị ahịa, ọ nwere ahụmịhe karịa afọ 20 na ngwa ahịa ndị ahịa na-aga ngwa ngwa n'okpuru eriri ya. Ọ na-ejidekwa ọnọdụ na Marketing n'ime afọ ndị si n'ụlọ, nlekọta onwe onye na nri nlekọta ụlọ . Oriakụ Amoah sonyeere ụlọ ọrụ ahụ na 2012 wee bụrụ onye isi ahịa ahịa maka ịdị ọcha na South Africa maka nlekọta onwe ya.
Camay

Camay bụ ụdị ncha America nke Unilever nwere. Ọ bụ Procter &amp; Gamble webatara ya na 1926 ma na-ere ya dị ka " ncha ọcha, dị ọcha maka ụmụ nwanyị," dịka ọtụtụ ncha nke oge ahụ na-acha iji kpuchie adịghị ọcha. Okwu mmeghe Camay ruo ọtụtụ afọ bụ "Camay: ncha maka ụmụ nwanyị mara mma. " E mechara jiri "N'ihi ọdịdị gị kachasị mma n'oge ọ bụla" dochie ya.
Na December, 2014, Procter na Gamble kwuputara na o na eresi ndi Unilever Camay . Azumahia geuru na afo 2015, mama ndi Unilever ekwu be gi mgbe ha ga e bido eme ncha camay.
Ruo ọtụtụ afọ, Camay bụ onye isi na-akwado ihe nkiri ncha As the World Turns na Search for Tomorrow.
Camay malitere inweta ewu ewu n'Ebe Ọwụwa Anyanwụ Europe na ihe iri na abụọ ọhụrụ a na-ewebata malite na 2004.
Mgbasa ozi n'ịntanetị nke Hungary a na-akpọ The Code of Seduction (n'asụsụ Hungarian: A Csábit Scratchásja) na-akpọ ndị mmadụ ka ha mejupụta ule nke na-agwa ha ísì ga-adaba na àgwà na ọnọdụ ha kacha mma.
N'afọ ndị 1970, ndị na-ekwuchitere telivishọn ya gụnyere Princess Luciana Pignatelli, onye Itali, onye edemede, na onye isi ihe ntecha, na Shelley Long. Ndị ọzọ na-ekwuchitere gụnyere Katie Boyle, Gail Barclay, Lynn Clayton, Julie Dawn Cole, Stacy Dorning, Claire Faulconbridge, Lynne Frederick, Sylvie Granotier, Nicola Pagett, Julie Peasgood na Natasha Pyne.
Bouillon cube

A bouillon cube /ˈbuːjɒn/ (also known as a stock cube) is dehydrated broth or stock formed into a small cube or other cuboid shape. The most common format is a cube about 13 mm (1⁄2 in) wide. It is typically made from dehydrated vegetables or meat stock, a small portion of fat, MSG, salt, and seasonings, shaped into a small cube. Vegetarian and vegan types are also made. Bouillon is also available in granular, powdered, liquid, and paste forms.
Dehydrated meat stock, in the form of tablets, was known in the 17th century to English food writer Anne Blencowe, who died in 1718, and elsewhere as early as 1735. Various French cooks in the early 19th century (Lefesse, Massué, and Martin) tried to patent bouillon cubes and tablets, but were turned down for lack of originality. Nicolas Appert also proposed such dehydrated bouillon in 1831.
Portable soup was a kind of dehydrated food used in the 18th and 19th centuries. It was a precursor of meat extract and bouillon cubes, and of industrially dehydrated food. It is also known as pocket soup or veal glue. It is a cousin of the glace de viande of French cooking. It was long a staple of seamen and explorers, for it would keep for many months or even years. In this context, it was a filling and nutritious dish. Portable soup of less extended vintage was, according to the 1881 Household Cyclopedia, "exceedingly convenient for private families, for by putting one of the cakes in a saucepan with about a quart of water, and a little salt, a basin of good broth may be made in a few minutes."
In the mid-19th century, German chemist Justus von Liebig developed meat extract, but it was more expensive than bouillon cubes.
The invention of the bouillon cube is also attributed to Auguste Escoffier, one of the most accomplished French chefs of his time, who also pioneered many other advances in food preservation, such as the canning of tomatoes and vegetables.
Industrially produced bouillon cubes were commercialized by Maggi in 1908, by Oxo in 1910, and by Knorr in 1912. By 1913, at least 10 brands were available, with salt contents of 59–72%.
The ingredients vary between manufacturers and may change from time to time. Typically, the ingredients consists of salt, hydrogenated fat, monosodium glutamate, flavor enhancers, and flavors.
Maggi bouillon cubes are manufactured from iodized salt, hydrogenated palm oil, wheat flour, flavor enhancers (monosodium glutamate, disodium inosinate, disodium guanylate), chicken fat, chicken meat, sugar, caramel, yeast extract, onion, spices (turmeric, white pepper, coriander), parsley.
Stock cubes are made by mixing already dry ingredients into a paste. The ingredients are usually mixed in a container (batch mixing), left to mature, and then shaped into the cube form. Alternatively, they can be mixed directly into an extruder.
Unilever Israel

Unilever Israel (Hebrew: יוניליוור ישראל) is an Israeli subsidiary of the British multinational company Unilever. As of 2022, it is the sixth-largest consumer goods company in Israel. The company markets a wide variety of products, approximately 85% of which are locally produced. The product range includes both international and local brands, spanning the fields of food, body care, and home care.
The company employs around 2,000 people across four production sites, distribution centers, and marketing and sales systems spread throughout Israel. Its headquarters are located in Airport City. As of 2024, Arnon Shapira is the CEO of Unilever Israel.
The company production sites are in the cities of:
Unilever began operating in the Land of Israel for the first time in 1938 in the field of food. The company established the Blue Band margarine factory in Haifa, in collaboration with Dr. Arnold Hildesheimer. In 1939, the company changed its name from Blue Band to "TAMI - Eretz Israel Food Products." (Today "Telma")
Due to the Arab League boycott of Israel, TAMI avoided mentioning the name of the parent company. But due to further Arab pressure, the company transferred ownership of the factory to the Rothschild & Co in London (RAS).
In 1992, CPC International purchased 51% of TAMI shares, and later completed the purchase of the remaining shares, renaming TAMI to "TAMI Bestfoods". Unilever's first venture into Israel's personal care market occurred in 1996, when it acquired the Israeli company "Vitco" (ויטקו) and renamed it "Lever" (ליוור).
The merger of the two sectors (food and personal care) was completed in 2002 when Unilever acquired control of the American food companies Hellmann's and Best Foods. Following this acquisition, Unilever consolidated the operations of TAMI Bestfoods and Lever in Israel, renaming the entity "Unilever Israel".
In 1996, Unilever entered into a partnership with Strauss Group in the ice cream business. In 2010, Unilever made two significant acquisitions: it gained full ownership of "Bagel Bagel" and increased its stake in "Strauss Ice Cream" to 90%. In early 2014, Unilever purchased the remaining shares of Strauss Ice Cream, acquiring 100% ownership of the company.
In July 2016, there was a shortage of the company's breakfast cereals at points of sale. Initially, the company denied any quality issues, officially announcing that "all the company's products, including Thelma's breakfast cereals, are normal and safe to use." However, after two days, the company admitted that salmonella contamination had been detected. It was later revealed that the company had been unaware of the problem for a month and had failed to report it to the Israeli Ministry of Health. The company's lack of transparency led to contaminated products reaching consumers' homes. Consequently, the Authority for Consumer Protection and Fair Trade fined Unilever Israel 594,000 NIS for violating the Israeli consumer protection law.
As part of The salmonella case in dairies in Israel, the company announced the recall of some Strauss ice cream products, although, according to the company, no contamination was found in them during its tests.
Lokogoma District, Abuja

Lokogoma (or 'Lokogoma Cadastral Zone C09') is a residential area of Abuja, the capital city of Nigeria. It is 30 minutes from the Nnamdi Azikiwe International Airport and 25 minutes from the city centre and It is still in development.
Lokogoma has undergone a lot of development over the recent years and with this has come a significant increase in population. A number of gated housing estates have sprung up along the Lokogoma expressway.
The word Loko goma, is a Hausa word that means ten (10) streets. Lokogoma started when the former minister of Abuja created more land for people seeking land outside the city centre. In May 2022, some Abuja Okada riders set houses on fire in Lokogoma over colleagues’ death.
As of January 2021, there are numerous places for residents to obtain needed items as well as places to relax. These include grocery outlets, sit-outs, eateries, mini shopping outlets, bars and fruit stores.
Prospects for Lokogoma
Lokogoma is arguably the fastest growing district in the Federal Capital Territory of Nigeria. It has over 35 estates within the lokogoma districts alone. It is largely a residential lay out with a few plazas for commerce and business. This makes it a densely populated location and suitable for products in the category of FMCGs. Recently, in 2020, during the covid-19 pandemic, a website was created to serve the locality and the neighbouring districts. The website is tagged lokogoma.com (which is same with the URL): lokogoma.com is built and managed primarily for the purpose of promoting businesses, products, services and brands within and around lokogoma. In order to promote and support start ups and small businesses in the district, registration unto the website is for free. Lokogoma.com and its related social media platforms provides updates for accommodation, property, recruitment, training, to mention a few. The website is being managed by a private firm.
Virtual Dining Concepts

Virtual Dining Concepts, LLC (VDC) is an American company specializing in virtual restaurants. It was founded in 2020 and has produced independent concepts and celebrity collaborations. In 2023, VDC was sued by American YouTuber MrBeast, alleging a breach of contract and failing to uphold the quality of the virtual restaurant MrBeast Burger. VDC denied MrBeast's allegations and counter-sued against him.
VDC was co-founded by English-American businessman and Planet Hollywood founder Robert Earl, his son Robbie, and Trish Giordano in 2020. Its first CEO and current president was Robert Earl. In 2022, he was replaced as CEO with former DoorDash enterprise partnerships lead Stephanie Sollers, who steped down as a board executive in January 2024. Their headquarters are in Orlando, Florida, United States.
VDC has produced concepts such as Wing Squad, P.Za Kitchen, Midtown Salads, and City Burger Co. as well as celebrity collaborations such as FaZe Subs, MrBeast Burger, Pauly D's Italian Subs, Tyga Bites, and NASCAR Refuel.
On July 31, 2023, MrBeast (Jimmy Donaldson) filed a lawsuit against Virtual Dining Concepts for breach of contract. Donaldson's complaint stated his belief that the company behind his chain has failed to uphold the quality he so desired, alleging that it was more focused on its own growth than the quality of the venture's product. The filing also stated that Virtual Dining Concepts trademarked MrBeast without the knowledge of Donaldson, and because of such, Donaldson has not received any compensation from MrBeast Burger.
Virtual Dining's lawyers quickly dismissed the complaints and alleged that Donaldson's allegations are "riddled with false statements and inaccuracies", noting that Donaldson recently attempted to negotiate a new contract with Virtual Dining. The firm, represented by Greenberg Traurig, further claims that Donaldson used "bullying tactics" in order to escape from his existing contractual obligations without sensible reasoning. Virtual Dining "had hoped Mr. Donaldson would act honorably", but said he had "elevated greed over his word and the truth", and that he "will face the consequences in court when Virtual Dining files it [sic] claims against him". The case will be heard in the United States District Court for the Southern District of New York, with no judge assigned as of yet.
Arkivverket

Arkivverket er en norsk, statlig etat underlagt Kulturdepartementet. Arkivverkets samfunnsoppdrag er å bidra til effektiv dokumentasjonsforvaltning og sikre, bevare og tilgjengeliggjøre et bredt og allsidig utvalg av samfunnets arkiver. Som øverste arkivmyndighet har Arkivverket ansvar for faglige standarder og retningslinjer, tilsyn og veiledning med offentlig arkivarbeid. Arkivverket skal iverksette overordnet nasjonal politikk på arkivfeltet, og bidra til utvikling og styrking av arkivsektoren. Som bevaringsinstitusjon har Arkivverket ansvar for langtidsbevaring, tilgjengeliggjøring og formidling av statlige arkiver og prioriterte private arkiver.
Riksarkivaren er øverste leder for Arkivverket og er nasjonal fagmyndighet for arkiv med oppgaver etter arkivloven og arkivforskriften.
Arkivverket har ansvar for arkivene etter lokale og regionale statlige virksomheter og arkivene etter den statlige sentraladministrasjonen – det vil si departementer og direktorater og tilsvarende forvaltningsnivå, i tillegg til Høyesterett. De har også utvalgte private arkiver fra bedrifter, organisasjoner og enkeltpersoner. Fra tiden før 1814 har Arkivverket arkiver etter sentrale instanser i sentraladministrasjonen i København som gjelder norske forhold.
Digitalarkivet er Norges største kildenettsted og er fra 2018 etablert som en nasjonal plattform for digital tilgjengeliggjøring av arkivmateriale. Fellesløsningen gir innbyggerne én inngang til samfunnets digitale arkiver, på tvers av forvaltningsnivå og sektorer, og gir brukere tilgang til arkivene uavhengig av hvor de oppbevares fysisk.
Arkivverket er lokalisert på 10 ulike steder i landet:
Samisk arkiv har et nasjonalt ansvar for å ta vare på dokumentasjon om samisk kultur og samfunnsliv. Dette gjelder private arkiver og samlinger fra politikere, forskere, samiske institusjoner, foreninger, reinbeitedistrikt, fiskarlag, slakterier og andre virksomheter.
Norsk helsearkiv har ansvar for å sikre en forsvarlig bevaring og tilgjengeliggjøring av pasientjournaler etter avdøde personer fra spesialisthelsetjenesten (blant annet alle helseforetak, private klinikker og legespesialister). Materialet vil være tilgjengelig for forskere og pårørende i samsvar med gjeldende bestemmelser om taushetsplikt. Norsk helsearkiv er en viktig satsing for å fremme medisinsk og helsefaglig forskning.
Risten Anine Kvernmo Gaup

Risten Anine Kvernmo Gaup (født 1989) er en norsk samisk skuespiller, joiker og kulturformidler fra Kautokeino, bosatt i Tromsø.
Hun spilte rollen som aktivisten Ellen Marit Gaup Dunfjeld fra Alta-konflikten i en episode av TV-serien Makta i 2024. Samme år spilte hun hovedrollen i filmen Tundraens voktere – Eallogierdu, som bildekunstneren Lena som flytter tilbake til Kautokeino etter å ha bodd i Oslo. For rollen ble hun nominert til Amandaprisen 2024 i klassen beste skuespiller i en hovedrolle.
Hun er søster til musiker Sara Marielle Gaup Beaska, og sammen utgjør de duoen Ozas.
Dork

Dork, nordsamisk dorka, er et samisk klesplagg av pels hovedsakelig brukt innenfor andre klær og om vinteren. Den skiller seg fra pesk ved at hårsiden vender inn mot kroppen, og den er kjent over hele det nordsamiske området.
Dorken er gjerne av saueskinn, men også av reinskinn. Den har som regel en eller to splitter i halsen og oppstående krage. Kantene kan være laget av annet skinn eller bånd. Ellers har dorken lite pynt.
Varanger Samiske Museum

Varanger Samiske Museum, på samisk Várjjat Sámi Musea, forkortet VSM, er et samisk museum, som ligger i Varangerbotn i Nesseby kommune i Øst-Finnmark. Museet dokumenterer og formidler den sjøsamiske kulturhistorien i Varanger, samisk forhistorie og samisk samtid. Museet ble opprettet i 1983 og har siden 2012 vært er en del av Tana og Varanger Museumssiida.
Museets hovedbygg ble satt opp i 1994 og er bygget etter tradisjonell samisk byggeskikk og det omkringliggende landskapet. Hovedbygget inneholder basisutstillinga «Sjøsamene» og barnerommet «Stállobiedju» («stallos hi»), samt midlertidige utstillinger av ulik art. Museet har også kafe, museumsbutikk og turistinformasjon, samt et uteområde med blant annet fuglekikkerskjul og lekeplass. Museet fungerer også som kulturhus for lokalbefolkningen.
Museet forvalter også Mortensnes kulturminneområde (samisk:Ceavccageađge) som omfatter en kultursti med samiske hustufter, graver og offerplasser og en infohall.
Samisk kunst

Samisk kunst er kunst laget av samiske kunstnere. Kunstneren vil ofte støtte seg på og bruke etnisk tradisjonelle teknikker og materialer for brukskunst, men heve arbeidet over dette nivået.
Malere og grafikere tar ofte utgangspunkt i lokale og sosiale særegenheter, men på en måte som skiller dem ut fra andre kunstnere fra samme område.
Musikken kjennetegnes ved at samiske musikktradisjoner er med, også i mere moderne drakt.
Jakkemerke

Jakkemerke eller button er et vanligvis billig, lite, rundt, flatt merke av metall eller plast med ei sikkerhetsnål bak. Det er ment å bli festet godt synlig som et lite skilt foran på jakker, vesker og andre gjenstander av tekstil. Merkene har påtrykt tekster, illustrasjoner eller symboler, ofte på et rundt stykke papir som er beskyttet under et ytterlag av gjennomsiktig plast. Det finnes utallige ulike motiver, men vanligst er politiske eller humoristiske slagord, propaganda eller reklame for organisasjoner og foreninger, kampanjer, arrangementer og begvenheter, populærkulturelle motefenomener og kommersielle produkter, eller bare som fargerik dekor til en drakt.
Mindre merkenåler med støpte merker kalles på norsk gjerne pins. Små skilt og merker med personnavn, jobbfunksjon og liknende, som bæres godt synlig på klær eller om halsen, kalles ikke jakkemerke, men for eksempel navnemerke eller -skilt. På engelsk er betegnelsen name tag.
Domen

Domen er et fjell vest for Bussesundet i Vardø kommune i Finnmark. Det har en høyde på 164 meter over havet. Domen er et viktig landemerke, og alt i sagatiden kjent som stedet der Dumbr, halvt menneske og halvt troll, hersket. En rekke sagn knyttes til Domen, både i norsk og samisk tradisjon. Hulen under fjellet kalles Domsholla eller Helveteshola, i eldre kilder beskrevet som «et stort hul, som gaar dybt ind i fieldet».
Veien over Domen (E75 på 123 moh) stenges iblant om vinteren på grunn av dårlig vær.
Domen omtales i Norges verste hekseprosess der minst 19 kvinner ble «straffet på livet til ild og bål» i løpet av vinteren 1662/63. Noen av dem fortalte om heksedans på Domen rundt sankthans, der djevelen hadde spilt på sin røde fiolin. En av de anklagede, Laurits’ hustru Guri, var bosatt på Ekkerøy utenfor Vadsø, men ble ført for retten på Vardøhus den 26. januar 1663. Hun var anklaget av tre andre kvinner som selv hadde fått trolldomsanklager mot seg høsten 1662 og var blitt henrettet. Guri tilstod å ha deltatt på et heksemøte med djevelen på Domen sankthansnatt, og at hennes gud het Erich. Hun ble kjent skyldig i bruk av trolldom og dømt til ild og bål.
Et sted som ble oppfattet som «kristenhetens ytterste grense», var markert med et kors, og blir kalt «St. Olavs forberg» på Olaus Magnus' kart over Norden, Carta Marina fra 1539. I middelalderens lærde tradisjon fantes en kobling mellom St. Olav og et sted lengst mot nord, der syvsoverne hvilte. Dette stedet må ha ligget et sted i Varanger etter Carta Marina å dømme, og er mest sannsynlig identisk med Domen.
STATSAT AS har bygd en stasjon på fjellet som tar imot AIS-signaler fra to norske satellitter.
Torill Signesdatter Olsen

Torill Signesdatter Olsen (født 1963) er en norsk forfatter, samfunnsviter og journalist som har arbeidet i offentlig og privat virksomhet, samt etablert flere firma. Det lengste arbeidsforholdet var i NRK Finnmark som journalist, programskaper, vaktsjef og redaksjonssjef.
Hun er født og oppvokst i Mehamn i Finnmark, med sjøsamiske røtter fra morsslekta på Nervei i Gamvik/Gángaviika kommune.
Olsen gikk på videregående skole i Vadsø, og utdannet seg deretter til samfunnsviter ved Universitetet i Tromsø (UiT), med tileggsfagene historie, psykologi, organisasjonsteori og prosjektledelse, samt intern kompetanseheving i NRK innenfor journalistikk og ledelse.
I 1994 ble hun ansatt i NRK, der hun – med et avbrudd på fem år – hadde ulike stillinger frem til hun i 2008 ble ansatt som journalist, programleder og etter hvert redaksjonssjef. I en periode mens hun var redaksjonssjef var hun også fast kåsør på NRK Radio, og leverte omkring 50 fredagskåserier under vignetten Ukas skråblikk. I 2014 ga hun ut et utvalg av kåseriene i bokform.
I forlengelsen av hennes journalistiske virke har hun laget to dokumentarfilmer sammen med Harry Johansen; dokumentaren Kasta på land handler om hvordan regjeringens forbud mot torskefiske hadde rammet sjøsamiske fiskere, og dokumentaren De gode hjelperne handler om tradisjonell folkelig legekunst i Finnmark. I 2010 gikk Olsen ut offentlig og hevdet at NRK hadde blitt utsatt for press utenfra for å utsette visningen av dokumentarfilmen Kasta på land til etter stortingsvalget 2009. Olsen hevdet at dersom denne dokumentaren hadde blitt vist før valget, ville Arbeiderpartiet ha tapt valget. Dette synspunktet ble kraftig imøtegått av Arbeiderpartiets daværende parlamentariske leder Helga Pedersen.
Joik

Joik, samisk for sang, er samenes tradisjonelle folkemusikk, som tidligere også har hatt en vesentlig posisjon i samisk religion. Joiken er meget lydmalende, og dens lyd er sammenlignbart til tradisjonell sang hos andre urfolk, blant annet en del indianske kulturer i Nord-Amerika. Med kristningen av samene ble joik fordømt som syndig. Den norske assimileringspolitikken og kirkens og kirkelige bevegelsers syn på joik som synd spilte viktige roller i nedvurderingen. På 1950-tallet var det forbudt å bruke joik i skolen i samiske områder. Noe av bakgrunnen for at joiken var kontroversiell kan være dens tilknytning til noaiden (sjaman) og før-kristen mytologis ritualer. Samtidig var joiken sterkt rotfestet i kulturen, og tradisjonen ble vedlikeholdt. I dag er joik fortsatt levende og benyttes også som inspirasjonskilde og element i moderne samisk musikk.
Hver joik er ment å reflektere en person eller sted, men ikke ment som en sang om en person eller sted. Det heter ikke å joike om noe eller noen, men å joike dem. Det er den som joikes som blir «eier» av joiken. Den som joiker forsøker å overføre essensen av personen eller stedet i sangen.
Språklig sett er verbet «jojke» transitivt; hvis det er en venn, er det vennen som joikes, ikke om vennen. Sangene handler ofte om kjærlighet og relasjoner. En joik kan beskrive en kjekk pike eller kjekk gutt som man liker, eller en rival, som man ikke liker. Som med all sang er det mye følelser, glede og sorg i joiken. Den kan også utøves i religiøs hensikt. I før-kristen tid ble joik brukt av noaiden for å oppnå transe, men joik har hatt, og har, mange funksjoner i samisk kultur som ikke er knyttet til slike ritualer.
Joik består av korte tekster eller ingen tekster i det hele tatt. Improvisasjon er ikke uvanlig. En joik kan være endeløs. Ord er ikke nødvendig, joiken kan uttrykkes med gester, melodi, rytmer og andre uttrykksformer. I dag kan musikkinstrumenter kombineres, særlig i profesjonell framføring.
Joik ble tradisjonelt sunget a cappella (uten musikkinstrumenter) og ofte tilegnet et menneske, et dyr, eller et landskap som en personlig signatur. Den brukes til å fortelle historier (fortellende joiker) eller til å mane fram minnet om et sted, et dyr eller en person (personifiserte joiker).
Det finnes mange ulike stiler innenfor joik:
Hver påske blir det arrangert Sámi Grand Prix i Kautokeino, som er delt inn i to sjangrer, en joik og en sangdel.
I Eurovision Song Contest 1980 fremførte Mattis Hætta en protestjoik som falt inn i Sverre Kjelsbergs vise Sámiid ædnan, og i 2019 kom gruppa KEiiNO på femteplass, med flest publikumsstemmer av alle, med sangen Spirit in the Sky, som hadde innslag av både pop og joik. Ved åpningen av de olympiske vinterleker på Lillehammer joiket Nils Aslak Valkeapää en joik, som var skrevet spesielt for anledningen. Artisten Mari Boine og gruppa Transjoik har kombinert joik og moderne musikkformer.
Duodji

Duodji (nordsamisk; sørsamisk duedtie, lulesamisk duodje) er samenes tradisjonelle kunsthåndverk og husflid. Begrepet duodji brukes både om det å fremstille noe og det som blir produsert; på norsk uttrykkes det vanligvis som å sløyde, og produktene som fremst eller samesløyd. Et hovedskille er mellom hard sløyd i tre, horn og bein, og myk sløyd i stoff og skinn.
Duodji bruker overveiende naturmaterialer som skinn, pels, tre, trerøtter, horn og bein, til å lage forskjellige gjenstander. Reinsdyret ble mye brukt til duodji. Andre tradisjonelle materialer som har vært brukt er glassperler, tinn, og ull. Ut fra dette lager man grener (ulltepper), klær, smykker, trekopper, melkekopper, pulker, ski. Form og farger varierer fra distrikt til distrikt, og kan også være preget særlige tradisjoner innen den enkelte slekt.
Samene har også importert materialer som tekstiler og metall gjennom lang tid, og de fremstiller også ting av disse.
Duodjeinstituhtta har veiledere flere steder i Norge, og har som formål å fremme næringsutvikling med utgangspunkt i tradisjonell duodji.
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Det innebærer to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og duodji.
Programområder som fører til fagbrev (Programområder / spesialisering for opplæring i bedrift.)
Høgskolen i Oslo tilbyr et masterstudium i duodji [1]. Studiet gjennomføres ved Samisk høgskole.
Horn-, bein-, metall-, skinn-, pels-, veve- og håndstrikkeduodjárfagene var (per 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Laila Stien

Laila Annie Stien (født 1946) er en norsk forfatter og oversetter, oppvokst i Rana.
Hun er først og fremst kjent som novellist, der novellene hennes er enkeltvis oversatt til flere språk. Stien har også utgitt diktsamlinger og flere barnebøker. Utover sitt eget forfatterskap, har hun oversatt og gjendiktet flere samiske forfattere til norsk, som Nils-Aslak Valkeapää, og redigert antologier med moderne samisk litteratur. Stien har studert etnologi, samisk og sosialantropologi.
I 2015 ble Laila Stien utnevnt til æresdoktor ved UiT, Norges arktiske universitet for sitt forfatterskap og oversettelsesarbeid fra samisk.
Hun er gift med Mikkel Aslaksen Gaup og er mor til Ailo Mikkelsen Gaup.
Isak Saba senteret

Isak Saba senteret (nordsamisk: Isak Saba guovddáš) er et nordsamisk språksenter i Varangerbotn i Nesseby kommune i Finnmark. Senteret ble offisielt åpnet 1. september 2001 av daværende sametingspresident Sven-Roald Nystø.
Senteret tilbyr språkkurs, samler inn og katalogiserer lokale stedsnavn og termer, og arbeider aktivt for lokal samisk språkbruk knyttet til primærnæringer og samisk husflid. Senteret gir også ut bøker.
Senteret har navn etter læreren, folkloristen, dikteren og politikeren Isak Saba.
Isak Saba senteret tilbyr språkopplæring for barn og voksne, kartlegger lokal språkbruk – herunder stedsnavn i Nesseby – og utvikler ny samisk terminologi på ulike områder.
Høsten 2019 lanserte senteret et nettsted som presenterer alle samiske stedsnavn i Nesseby kommune slik de er kartlagt gjennom et prosjekt ledet av Isak Saba senteret.
Ifølge en samarbeidsavtale for perioden 2018–2020 mellom Finnmark fylkeskommune og Sametinget, har Sametinget forpliktet seg til å yte grunnstøtte til de samiske språksentrene i Finnmark, herunder Isak Saba senteret.
Rognsundet

Rognsundet (nordsamisk: Čoalmmenuorri, historisk også skrevet Čoalmenuorri) er et sund i Alta kommune i Finnmark. Det ligger mellom Stjernøya i vest og Seiland i øst. Sundet er rundt 20 kilometer langt og strekker seg fra Sørøysundet i vest til Altafjorden i øst.
Det er bosetting ved Rognsundet på begge øyene. På Seiland bor de på Altneset og Hakkstabben, mens på Stjernøya bor de i Store Kvalfjord, på Nordmannsneset og i Pollen. På Altneset ligger Rognsund kirke.
Rognsundet har også en egen samedrakt som er kalt Rognsundkofta, eller på nordsamisk Čoalmmenuorri gákti.
Kulturarv

Kulturarv er betegnelsen på i videste forstand levninger av menneskelig virksomhet fra de eldste tider og fram til i dag. Det er den kulturelle arven til materielle og immaterielle verdier fra en gruppe eller et samfunn som er arvet fra tidligere generasjoner. Ikke alle arv fra tidligere generasjoner er «arv»; snarere er arv et produkt av utvalg fra samfunnet. Den norske Kulturminneloven som ble etablert i 1978 gir vern til kulturminner og kulturmiljøer. Den omfatter alle verdifulle spor etter menneskelig viksomhet i det fysiske miljøet, som steder som det knyttes historiske, religiøse eller annet av verdi for ettertiden.
Kulturarv omfatter materiell kultur (som bygninger, monumenter, landskap, arkivmaterialer, bøker, kunstverk og gjenstander) immateriell kultur (som folkeminne, tradisjoner, språk og kunnskap) og naturarv (herunder også kulturelt viktige landskap , og biologisk mangfold). Begrepet kulturarv er ofte aktuelt i forbindelse beskyttelse av urfolks immaterielle rettigheter. Loven beskriver hva som er automatisk fredet og hva som kan fredes ved enkeltvedtak. Det meste av kulturminner fra oldtid og middelalder (inntil år 1537) er automatisk fredet. UNESCO har siden 1972 utpekt noen kulturminner som de anser på som svært viktige for den menneskelige historie og verneverdige kulturarvssteder til å være en del av Verdensarven. Verdensarvlisten blir stadig oppdatert med nye steder.
Rettslig beskyttelse av kultureiendommer omfatter en rekke internasjonale avtaler og nasjonale lover. FN, UNESCO og Blue Shield International tar for seg beskyttelse av kulturarv. Dette gjelder også for integreringen av FNs fredsbevaring.
Kulturarven i Norge omfatter norsk og samisk kultur, og impulser mottatt utenfra som er blitt innlemmet i norsk kultur. Slik spenner begrepet vidt og omfatter kulturelementer fra de eldste tider såvel som fra vår egen tid, fra alle sosiale lag og fra alle etniske grupper, praktstykker av høy kunstnerisk verdi så vel som dagligdagse bruksgjenstander, materielle så vel som immaterielle kulturelementer. I Norge er det Riksantikvaren som har forvaltingsmyndighet knyttet til kulturminner.
Kulturarven er ikke bare viktig for den kulturelle hukommelsen, den nasjonale identiteten, men er særdeles viktig for den globale turismen og reiselivsnæringen, en viktig bidragsyter av økonomisk verdi til lokalsamfunn. For Norge samlet turistkonsum i Norge i 2021 på 147 821 mens sysselsatte i reiselivsnæringene utgjorde 6,6 % av totalen for samme år.
Rose-Marie Huuva

Ragnel Rose-Marie Huuva (født 1943) er en svensk samisk forfatter, bildekunstner og duodjiutøver.
Hun har utgitt tekster siden 1981, men debuterte i 1999 med diktsamlingen Galbma rádná (Kall kamrat), som skildrer kreftsykdom. Med den boken ble hun den samiske kandidaten til Nordisk råds litteraturpris 2001. Diktene i Ii mihkkege leat (2006) skildrer følelsen av at den samiske kulturarven svinner eller endres, og også spørsmål om aldring og sykdom.
Som bildekunstner deltok hun sammen med sju andre i utstillingen Sámi Stories: Art and Identity of an Arctic People på Scanidnavian House i New York 2014.
Hun fikk kulturstipendiet Rubus arcticus fra Norrbottens läns landsting i 2003.
Leif Pareli

Leif Pareli (født 1948 i Vågan) er en norsk sosialantropolog og museumskonservator. Han arbeidet fra 1984 ved Norsk Folkemuseum, der hans arbeidsområde var samisk kultur og minoritetskultur.
Pareli er utdannet Cand.polit. med hovedfag i sosialantropologi fra 1981.
Parelis hovedarbeidsområder har vært samisk kultur, innvandring og minoriteter, samt LHBT-spørsmål. Han har vært aktiv i organisasjonsarbeid og deltok i opprettelsen av Samisk museumslag i 1989 og fungerte som leder der fra 2006 til 2007. Han var fra 2007 til 2013 leder i Norsk ICOM, den norske nasjonalkomiteen av The International Council of Museums (ICOM). I 2000 deltok Pareli i opprettelsen av Den norske Blue Shield-komiteen, der han var leder 2003–2008. Han var i 2007 leder for arbeidsgruppen som forberedte opprettelsen i 2008 av The Association of National Committees of the Blue Shield (Nå Blue Shield International), med hovedkvarter i Haag.
I 2007 tok Pareli initiativ til prosjektet Bååstede, en samarbeidsavtale mellom Norsk Folkemuseum, Kulturhistorisk museum og Sametinget, om tilbakeføring av samisk museumsmateriale til de samiske museene, og har fortsatt å arbeide med dette prosjektet også etter pensjonering i 2018.
Da Homofil Bevegelse i Bergen ble etablert i 1979 var Pareli den første lederen. Han var med på stiftelsen av Fellesrådet for homofile organisasjoner i Norge (FHO), og var redaktør for organisasjonsavisen Frimerket. FHO er en av forløperne til Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold.