davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Meera Makam Mosque

Meera Makam Mosque, also known as Meera Maccam Masjid or Meera Maqam Masjid, is one of the oldest and largest mosques in Kandy, Sri Lanka. It is located at the corner of Wariyapola Sri Sumangala Mawatha and Gamini Dissanayake Mawatha (formerly Hill and Brownrigg Streets).
The land for the mosque was gifted to a Muslim courtier by the King of Kandy, Kirhi Sri Rajasinha, from land owned by the Asgiri Maha Viharaya. Construction on the current mosque commenced in 1855 and was completed in 1864.
The mosque is named in memory of Nagore Sahul Hameed Meeran Sahib Wali, a mystic Sufi saint and Islamic preacher. His student, Shaik Sayyid Sahabdeen Waliyullah, is buried in the mosque.
The building is rectangular with a distinctive façade, painted white with green accents. It has no main minaret or dome.
The mosque has been the site of numerous incidents of anti-Muslim violence, including the defacing of its walls in January 2013 and the stoning of the building on 11 July 2015.
On 6 January 2016 the Prime Minister of Pakistan, Nawaz Sharif, and his wife, attended the mosque, as part of his state visit to Sri Lanka.
On 20 September 2017 the Centre for Islamic Studies and the trustees of the mosque, opened the building up to the public, as part of the country's first 'Open Mosque Day'. The event was held to build bridges with the wider community.
Sri Lanka wood pigeon

The Sri Lankan wood pigeon or Ceylon wood pigeon (Columba torringtoniae) is a pigeon which is an endemic resident breeding bird in the mountains of Sri Lanka.
This species nests in damp evergreen woodlands in the central highlands, building a stick nest in a tree and laying a single white egg. Its flight is quick, with the regular beats and an occasional sharp flick of the wings which are characteristic of pigeons in general. Most of its food is vegetable. Normally silent it utters an owl-like hoo call in the breeding season.
The Sri Lanka wood pigeon is 36 cm in length. Its upperparts and tail are dark grey, and the head and underparts are lilac, becoming paler on the belly. There is a black-and-white chessboard pattern on the nape.
This pigeon can be quite easily seen in the woods of the Horton Plains National Park.
The Sri Lanka wood pigeon is endemic to the island of Sri Lanka, where it is found in primary montane forest, generally above 3,000 ft (910 m).
This wood-pigeon in a 25c Sri Lankan postal stamp.
Schwetzinger Garden Mosque

The Schwetzinger Garden Mosque (German: Moschee im Schwetzinger Schlossgarten), also known as the Red Mosque (German: Rote Moschee), is a mosque-like decorative building in the park of Schwetzingen Palace in the former Electoral Palatinate, now the northern tip of Baden-Württemberg, Germany. Built in 1779–1793 AD, it is the oldest mosque-like building in Germany.
It was not intended as an actual place for Muslim prayer, and did not serve as one except for brief periods in the 1870s and 1980s. Instead, it signalled acknowledgement of the value of non-Christian religions and specifically Islam, underlined by a number of inscriptions inside and outside the building that are meant to embody ageless wisdom attributed to a semi-mythical Orient. As such, the Schwetzinger Garden Mosque can be viewed as an early monument to religious tolerance and an exemplar of the Age of Enlightenment.
The Red Mosque was built on the design of French architect Nicolas de Pigage on the orders of Charles Theodore, Elector of Bavaria, in a hybrid style that was intended to partly mimic Ottoman architecture. The first stage of construction was the Turkish Garden (French: jardin turc) in 1776. The construction of the mosque began in 1779 and was completed in 1792–1793, while the minarets were completed only in 1795–1796. The cost was about 120,000 guilders, making the mosque the most expensive building in the Schwetzingen Park. At the time construction began, the court had already moved to Munich because Charles Theodore had become Elector of Bavaria in 1778, while retaining his electoral dignity in the Palatinate.
The building lacks some typical elements of a mosque, such as a mihrab, minbar and ablution fountain, even though it features two tall minarets and a domed prayer hall. It was actually used for Islamic worship after the Franco-Prussian War, when prisoners of war from the Maghreb were housed in military hospitals near Schwetzingen, as well in the 1980s. Since 1970, the entire Schwetzingen Palace complex has been reconstructed in accordance with the park maintenance plan. The restoration of the mosque began in the 1990s and was completed in 2007. The state of Baden-Württemberg has invested about 2.5 million euros to renovate the exterior of the mosque, 6 million euros to renovate the prayer aisles and 1.5 million euros to the interior.
The dome of the mosque is similar to elements of Christian architecture, and the way its façade is flanked by the minarets is reminiscent of the Karlskirche in Vienna, consecrated in 1737. The interior of the main and secondary domes are decorated with stars, viewed as a common symbol of Islam. Courtyards are located at the rear end of the building, unlike in a typical Ottoman mosque.
The mosque, with a ceiling decorated with stars, represents the night and the sky in a spiritual and spiritual sense, and at the same time is a symbol of life after death.
Media related to Moschee Schwetzingen at Wikimedia Commons
Colosseum kino

Colosseum kino er Nordisk Films største kino. Kinoen ligger på Majorstuen i Oslo og har fire saler i ulike størrelser hvorav den største, «Colosseum 1», har 978 sitteplasser.
Colosseum kino har fire saler, med henholdsvis 871, 274, 151 og 115 sitteplasser i sal 1, 2, 3 og 4. «Colosseum 1» har siden den ble sertifisert i 1998 vært verdens største THX-sertifiserte kinosal. Colosseum 1 har et lerret på 10×22 meter, og salen har siden juli 2009 kunnet vise digital 3D ved bruk av RealD.
Det opprinnelige Colosseum ble tegnet av arkitektene Jacob Hanssen og Gerhard Iversen og sto ferdig i 1928.
Meny (dagligvarekjede)

MENY er et norsk supermarkedskonsept innen dagligvarehandel. Kjeden er Norges største supermarkedkjede og har 187 butikker, cirka 10 000 ansatte og omsatte for 20,8 milliarder kroner i 2024. Kjeden er en del av NorgesGruppen, et av Norges største selskap og markedsleder i dagligvarebransjen.
MENY har sin opprinnelse i Vestfold og Telemark, med kjøpmannskjedene Oluf Lorentzen som ble etablert i 1869 og Jens Evensen i 1907. Kjedene var kjent for stort vareutvalg, særlig innenfor finere kolonial og ferskvare. Den første MENY-butikken åpnet i 1992, da de to kjedene slo seg sammen under MENY-navnet. Da NorgesGruppen kjøpte MENY i 2000, ble MENY-konseptet relansert.
Jacobs på Holtet, grunnlagt av Kolbjørn Jacobsen i 1926, ble overtatt av NorgesGruppen i 2004.
I 2015 ble Ultra og Centra-kjedene omprofilert til MENY. Ultra og Centra har sin bakgrunn fra CentraGruppen, grunnlagt av Ivar Kjell Eriksen i 1966 og solgt til NorgesGruppen i 2000. Kvalitet og service stod sentralt i CentraGruppens forretningsidé. I 2015 ble også Ultra, tidligere Centra Colosseum, omprofilert til Jacobs på Majorstuen.
NorgesGruppen er deleier av det danske selskapet Dagrofa, og i mai 2015 gjenåpnet 120 tidligere Superbest og Eurospar-butikker i Danmark som MENY.
Helter i Telemark

Helter i Telemark er en britisk film fra 1965 i regi av Anthony Mann som er løselig basert på Vemork-aksjonen som fant sted i Telemark i 1943 under den andre verdenskrig. Filmen hadde verdenspremiere i London 23. november 1965 og Norges-premiere på Colosseum kino i Oslo 11. desember 1965.
Michael Douglas var med som regi-assistent på innspillingen, faren hadde hovedrollen.
Den samme historien var også grunnlaget for den langt mer etterettelige norsk-franske filmen Kampen om tungtvannet fra 1948 og inngikk også i TV-miniserien A Man Called Intrepid fra 1979.
Den norske motstandsbevegelsen ønsker å sabotere Norsk Hydro sitt anlegg i Rjukan, Telemark, som de tror nazistene bruker til å produsere tungtvann, som kan brukes til fremstilling av en atombombe. Rolf Pedersen (spilt av Kirk Douglas) er en norsk fysikk-professor som egentlig ikke ønsket å delta i krigen. Men snart blir dratt inn i kampen, på grunn av den lokale motstandslederen Knut Straud (basert på Knut Haukelid, i filmen portrettert av Richard Harris).
De sniker seg begge ut av Norge på et dampskip til Storbritannia, for å levere mikrofilm med informasjon om vannkraftverket til britene. Deretter returnerer de til Norge med fallskjerm, for å planlegge et kommando-raid mot Vemork-anlegget. Men et britisk fly, som frakter medlemmer av Royal Engineers, for å gjennomføre raidet blir skutt ned over Norge av tyske soldater.
Så Pedersen og Straud må lede en liten styrke norske sabotører inn på anlegget. Raidet er vellykket, men tyskerne klarer snart å reparere alt det ødelagt utstyret. Tyskerne planlegger deretter å sende alt tungtvannet til Tyskland, så Pedersen og Straud må forsøke å sabotere en ferje som tyskerne planlegger å bruke til frakten.
Nordisk Film Kino

Nordisk Film Kino AS, tidligere Oslo Kino AS (Oslo Kinematografer AS fram til 2007), driver 21 kinoer i Norge. Virksomheten ble etablert i 1926, og organisert som kommunalt eid aksjeselskap 8. desember 1997. Den 4. april 2013 ble virksomheten solgt til det danske mediekonsernet Egmont Nordisk Film. Selskapet hadde om lag 2,2 millioner besøkende i 2010, og omkring 240 ansatte.
Oslo Kino var Norges største kinovirksomhet og drev syv kinoer i Oslo: Colosseum, Gimle, Klingenberg, Ringen, Saga, Symra og Victoria (tidligere Vika). I tillegg drev datterselskapet Norsk Kino ytterligere ni kinoer utenfor Oslo; i Asker, Askim, Halden, Horten, Hønefoss, Kristiansund, Sarpsborg, Tønsberg og Verdal. Totalt besto virksomheten av 65 kinosaler med ca. 12 000 seter. Selskapet utvidet i 2010 virksomheten med oppkjøp av reklamesalgsselskapet Media Direct Norge AS, som holder til i Drammen. I 2011 ble konsernet ytterligere utvidet med oppkjøpet av distribusjonsselskapet Norsk Filmdistribusjon (tidligere Sandrew Metronome Norge AS).
Fra 2004 hadde selskapet de heleide datterselskapene Colosseum Kino Eiendom AS og Eldorado Kino Eiendom AS. Oslo Kino overtok 1. juni 2008 driften av samt videreutvikling av sin salgsvirksomhet i kinoenes kiosker og kafeer, etter at driften i 83 år hadde vært besørget av eksterne operatører som Freia.
Ved utgangen av 2011 hadde Oslo Kino AS seks datterselskaper:
Konsernet var ved utgangen av 2011 heleid av Oslo kommune, som utgjorde generalforsamlingen for Oslo Kino AS.
Oslo Kino ble innlemmet i eierselskapet Nordisk Film Kino i 2014.
I perioden 1947 til 1982 produserte Oslo Kinematografer ca. 180 kortfilmer, som vi dag kjenner som Oslofilmene. Hensikten med oslofilmene var å sikre dokumentasjon av Oslos miljøer og historiske utvikling, og resultatet ble en samling historisk filmer med helt enestående verdi, både i en byhistorisk, kommunalhistorisk og filmhistorisk sammenheng.
Oslo Kino hadde ved utgangen av 2011 seksten kinoer som til sammen hadde 60 saler. Åtte av de seksten kinoene befant seg i Oslo.
21. november 2008 åpnet Oslo Kino en ny kino, Ringen kino, i det gamle bryggeriområdet på Grünerløkka. Tilsammen har Ringen 940 seter fordelt på seks saler. I desember 2013 gjenåpnet tidligere Vika kino som Kino Victoria etter ombygging.
Oslo Kino har tidligere drevet kino en rekke andre steder i byen:
Thomas «Rocco» Hansen

Thomas Rocco Hansen (født 1982), egentlig Erwin Johan Georg Wedel, er en norsk tidligere pornoskuespiller og -produsent og stripper.
Som 20-åring fikk han sølv i NM i striptease. Fra 2004–2007 produserte han sine egne pornografiske filmer. Han ble pornografisk filmet med russejenter i 2004. Filmen Rocco og russen solgte i 10 000 eksemplarer. Med en høy medieprofil bidro han i en periode til å gjøre porno stuerent i mange guttemiljøer. Han hevder selv å være blitt truet på livet av flere interessegrupper, og den høyeste dusøren på livet hans er ifølge ham selv på 250 000 NOK og ble omtalt i Dagbladet.
Rocco viste i 2007 filmen The Apprentice, som han selv har regissert og produsert, i en privat visning på Frogner kino, som var første gang en pornofilm ble vist på norsk kino. Ifølge kinosjefen var de ikke klar over at det var denne typen film som skulle vises, og de ble lurt.
Amandapris-vinner John Sullivan har laget dokumentaren Pornostjerne? om Thomas Rocco Hansen. Filmen stiller spørsmål ved Roccos nesten idol-lignende status i visse guttemiljøer, samt hvorfor russejenter stiller opp i filmene hans. I filmen utleverer miljøet seg selv og avglorifiserer og avmytologiserer pornoen og Hansen. Hovedpersonen, hans tidligere kjæreste, kaller ham korttenkt og uten sosial intelligens, og hun hadde selv ikke tenkt gjennom konsekvensene av sine valg. Dokumentaren bidro til at han særlig i russemiljøer ble bannlyst.
I 2004 filmet han et ran av en Synsam-butikk på Aker Brygge, noe som førte til opptreden i Fredrik Skavlans program Først & sist. Hansen hadde en gjesterolle i såpeserien Hotel Cæsar i 2005.
Etter at Rocco sluttet i pornobransjen i 2007, har han tiltrukket seg lite oppmerksomhet i offentligheten. I august 2011 meldte VG at han ville satse på en karriere som FrP-politiker. I februar 2015 deltok han i debattprogrammet Trygdekontoret under navnet Werner Wedel.
Mona Fastvold

Mona Fastvold (født 1981) er en norsk filmregissør, manusforfatter og skuespiller.
Fastvold hadde som barn roller i enkelte TV-serier på NRK. Som voksen arbeidet hun som regissør med eksperimentelt teater. Hun flyttet senere til København, og deretter til New York for å studere videre. Hun hadde en mindre rolle i filmen The Other Woman.
Hennes musikkvideoer for norske og internasjonale artister som Razika, JBM, Sondre Lerche, Maribel, The Megaphonic Thrift ble i løpet av 2011 og 2012 plukket opp og presentert av flere amerikanske publikasjoner.
Hun debuterte som spillefilmregissør i 2014 med filmen The Sleepwalker, som hun også hadde skrevet manus til sammen med sin senere ektemann Brady Corbet.
Fastvold skrev manus til filmen The Brutalist som i 2025 ble tildelt Golden Globe-prisen for beste dramafilm og regi.
Astenitsjeskij sindrom

Astenitsjeskij sindrom (originaltittel: Астенический синдром) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Kira Muratova.
Filmen består av to deler: den første delen er i svart-hvitt, og den andre delen er i farger. I den første delen var Natasha, hovedpersonen, i ektemannens begravelse når hun plutselig mistet kontrollen over seg selv - og får et innfall av ekstremt raseri og fortvilelse. Hun går vekk fra begravelsen, og begynte å behandle alle hun ser veldig provoserende og aggressivt. Det blir åpenbart at den første delen av filmen var del av en film-visning ved et teater. Men i den andre delen av filmen er hovedpersonen en utslitt og desillusjonert lærer; Nikolai. Han sovnet under frem-visningen av svart-hvitt-filmen.
Publikum ved svart-hvitt-filmen ignorerer den kino-ansattes bønn om å bli værende, for en runde med spørsmål og svar sammen med filmens skuespillerinne. Men seerne forlater i steden teatret. Denne sovende læreren våkner også, og forlater fremvisningen. Men han sovner igjen på den overfylte t-banen, og deretter under et møte ved skolen. Filmen antyder at Nikolai, som et resultat av en rekke problemer både hjemme og på jobb, har utviklet en spesiell sykdom: han sovner derfor på de mest upassende tidspunkter og steder.
To mistenkelige personer (film)

To mistenkelige personer er et norsk kriminaldrama fra 1950 regissert av Tancred Ibsen. Filmen handler om drapet på to lensmenn i Norge og den påfølgende jakten på forbryterne. Manus er basert på Gunnar Larsens roman To mistenkelige personer fra 1933. Denne er løst basert på en virkelig hendelse som skjedde i Ådal i 1926.
Filmen ble forbudt vist i Norge av hensyn til personvernet. Dommen ble opprettholdt helt til 1998.
Filmen er i sort-hvitt.
Filmen ble utgitt for første gang i HD på Blu-ray 15. mai 2024, i prosjektet Norske Filmklassikere.
Filmatiseringen av boka er basert på den sanne historien om lensmannsmordene på Vågård, en tragisk hendelse som fant sted på Vågård i Ytre Ådal den 22. august i 1926 da to lensmenn fra Ringerike forsøkte å arrestere to skapsprengere og ransmenn. Begge lensmennene ble drept, og dobbeltdrapet utløste en storstilt forbryterjakt.
To mistenkelige personer innehar en helt spesiell plass i norsk filmhistorie. Allerede under innspillingen tok en av de to forbryterne fra 1926 kontakt med myndighetene. Formålet var å stoppe filmen. Det lyktes også. Først i Oslo byrett og deretter i Høyesterett ble filmen forbudt å vise offentlig. Det medførte et stort økonomisk tap for produksjonsselskapet Norsk Film A/S. Dommen mot To mistenkelige personer hadde intet sidestykke i Europa, og står sentralt i norsk rettsliv. Personvernet ble satt høyere enn ytringsfriheten.
Så sent som i 1997 nektet Norsk Film AS å vise filmen for Norsk Redaktørforening av hensyn til en avdød drapsmanns etterkommere. I mars 1998 ble filmen frigitt i et vedtak av styret i Norsk Film. Tidligere på året avholdt Norsk Redaktørforening en fiktiv rettssak om visning av filmen. «Dommerpanelet» Jon Bing, John Stanghelle og Anne Lise Ryel konkluderte med at filmen burde frigis. Denne «dommen» hadde ingen reell betydning, men ble regnet som prinsipielt viktig. Den 25. november 1998 ble filmen vist offentlig på Cinemateket i Bergen. Først i 2003 tok Norsk Filmstudio, som hadde rettighetene til filmen, saken opp på nytt, og to år etter vurderte professor Jon Bing forbudet. Her slo da fast at filmen kunne gjøres tilgjengelig for offentligheten. Hovedpersonen var ikke lenger i live. Filmen ble lagt ut for publikum i 2007 og samme år vist på NRK.
(utvalg)
Johannes Joner

Johannes Joner (født 1958) er en norsk skuespiller og regissør. Han spilte rollen som Lillegutt i adventsseriene Jul i Blåfjell og Jul på Månetoppen, rollen som kriminalassistent Holm i Olsenbanden jr.-filmene, og rollen som Knut «Arvid» Arvidsen i filmen Neste sommer.
Johannes Joner ble født den 1. november 1958 i Haugesund og vokste opp i Stavanger. Han var elev ved Stavanger katedralskole. Han er utdannet ved Statens Teaterhøgskole 1978–1981, og har vært ansatt som skuespiller ved Oslo Nye Teater siden 1988. Tidligere har han arbeidet ved blant annet Nationaltheatret, Torshovteatret, Nordland Teater, Rogaland Teater og TV-teatret, og har spilt en lang rekke film- og fjernsynsroller. Joner var regissør for forestillingen Populærmusikk fra Vittula ved Christiania Theater, og hadde både manus og regi for filmen Respekt i samarbeid med Nordisk Film.
Joner er gift med Lene Søder. Han er far til skuespilleren/filmfotograf Knut Joner, skuespiller Selma Joner og danser Milla Joner, fetter av musiker og komponist Sverre Indris Joner, og onkel til skuespiller Kristoffer Joner. Han er svigersønn av skuespillerne Rolf og Berit Søder. Nevø til Bitten og skuespiller Rolf Sand.
Skuespiller
Stemmeskuespiller
Kortfilmer
TV-serier
Programleder
Regi TV/film
Kjersti Elvik

Kjersti Elvik (født 9. mars 1969 i Bergen) er en norsk skuespiller.
Hun hadde sitt gjennombrudd i den populære norske TV-serien Vestavind, men er antakelig mest kjent for sin rolle som Hanne Wilhelmsen i filmatiseringen av Anne Holts krimromaner Salige er de som tørster og Blind gudinne. For rollen i Salige er de som tørster fikk hun Amandaprisen 1998 i klassen beste kvinnelige skuespiller.
I 2009 hadde hun den bærende rollen i musikalen Mamma Mia i Oslo. I 2016 spilte hun Ruth i julekalenderen på NRK Snøfall. For rollen ble hun nominert i til beste kvinnelige skuespiller under Gullruten 2017. I 2014 spilte hun hovedrollen i sommermusikalen Den Gode Hensigt i Svelvik, med musikk og tekst av Christin Grilstad Prøis og regi av Ole Christian Øen.
Korintisk søyleorden

Den korintiske søyleorden har fått navn etter byen Korint. De eldste eksemplarene av denne søyleordenen er imidlertid funnet i Apollontemplet i Bassae, datert til 427 f.Kr. Den har en overdådig dekor av akantusblader på kapitelet, som er forma som ei korg eller ei omvendt klokke. Korintiske søyler ser dermed like ut fra alle fire sider, mens de joniske er beregna å bli sett forfra. Den korintiske søylen ble den foretrukne i romersk arkitektur. Den blir noen ganger kalt den kvinnelige søyleorden, fordi den brukes i de øvre søylegangene i Colosseum og bærer minst vekt – til forskjell fra den mannlige doriske, som brukes nederst og bærer størst vekt.
Hovedforskjellen mellom korintisk og jonisk søyleorden er kapitélene. Dette gjelder både formen, og det at det ikke finnes egne hjørnekapitéler i korintisk orden. Entablementet (bjelkeverket) har den samme oppbygningen med arkitrav, frise og gesims. Det er i den korintiske orden noe sterkere tendens til å variere proporsjonene mellom disse enn hva man finner i de andre ordener. Søylene har som regel entasis, basis og kannelyrer som på joniske søyler, men er ofte noe smalere. Den regnes som en «lettere» orden enn den joniske; i bygninger hvor flere ordener er kombinert, som Colosseum i Roma, settes joniske søyler lavere enn korintiske.
Verona

Verona er en by i regionen Veneto i Italia med 257 749 innbyggere per februar 2021. Byen er kjent som stedet der William Shakespeares Romeo og Julie utspiller seg, og sitt store romerske amfiteater kalt Arena di Verona, som er over 50 år eldre enn Colosseum i Roma. Arenaen hadde plass til 30 000 tilskuere. Amfiteaterets ytterdel ble i middelalderen revet ned og brukt som materiale til andre bygninger rundt om Verona.
Den gamle veronesiske, rosafargete marmoren er brukt mye i hele Veneto. Titter man nøye etter når man går i sentrum, kan man finne fossiler av store sneglehus der.
Sentrum ligger omkring to piazzaer: Piazza delle Erbe og Piazza Bra, som Arena ligger i.
Gamlebyen og sentrum av den moderne byen befinner seg innenfor en buktning i Adige-elva noe sør for Gardasjøen.
Verona skal ha blitt grunnlagt av etruskerne, men det første belegg for byens eksistens er fra 300-tallet f.Kr. Den ble raskt et viktig politisk og økonomisk senter i romertiden.
I 1239 ble byen flomrammet, og deretter ble den gjenoppbygd. Den nådde høydepunktet av sin politiske innflytelse på 1300-tallet, da den var maktsentret for della Scala-familien (også kjent som scaligeriene).
Jan Vardøen

Jan Vardøen (født 1962) er en norsk restauranteier, musiker, filmregissør og matskribent.
Vardøen ble født i Docklands i London og har norsk mor. Han vokste opp i Irland og England. Han kom til Norge i 1988, og utdannet seg til trebåtbygger i Risør. Her jobbet han i fem år, før han flyttet til Oslo og begynte i utelivsbransjen. Grünerløkka skulle bli hans nedslagsfelt, og han er knyttet til steder som Bar Boca, Los Lobos, Hotel Havana, Parkteatret, Villa Paradiso Grünerløkka, Villa Paradiso Solli Plass, Villa Paradiso Majorstua, Villa Paradiso Fredrikstad, Villa Paradiso Bergen, Villa Paradiso Lilleborg, Villa Paradiso Much Brygge, Aku Aku, The Nighthawk Diner, Smelteverket, Grünerløkka Brygghus, Bar Bellini og Vespa. Vardøen har også opptrådt som dommer i TV3-programmet MasterChef og gjest i TVNorge-programmet 4-stjerners middag.
I 2004 startet han importselskapet Villa Import, som importerer mat og vin fra Italia.
I 2012 har han stiftet Beacon Isle Productions, et produksjonsselskap der han skriver, regisserer og produserer filmer. I 2013 produserte han kortfilmen Working Stiff, og i 2014 Heart of Lightness – Søvnløs i Lofoten, hans første spillefilm som regissør. I 2015 kom hans andre spillefilm som regissør, Høst, hvor han også skrev manuset alene. Filmen vant flere internasjonale priser og ble nominert til en Kanonpris. I 2017 kom den politiske satiren Det norske hus, en filmkomedie om norsk flyktningpolitikk. I 2020 hadde dramafilmen Oslo – København premiere, hans fjerde spillefilm i løpet av seks år som regissør og manusforfatter.
Han har overtatt Frogner Kino, som ble restaurert tilbake til 1926-standard og gjenåpnet 2019.
Rachel McAdams

Rachel Anne McAdams (født 1978) er en kanadisk skuespiller. Hennes gjennombruddsrolle var som Regina George i filmen Mean Girls (2004). Hun hadde deretter en rolle i Dagboken, filmatiseringen av Nicholas Sparks' roman av samme tittel, og i filmkomedien Wedding Crashers. Blant hennes andre filmer er den romantiske komedien The Family Stone, thrilleren Red Eye og The Time Traveler's Wife. Blant hennes nyeste filmer er som Irene Adler i Guy Ritchies utgave av Sherlock Holmes fra 2009, og i Morning Glory (2010) som Becky Fuller.
Hun ble nominert til en Oscar for beste kvinnelige birolle i 2016 for rollen i Spotlight.
Rachel McAdams ble født i London i Ontario, og vokste opp i nabobyen St. Thomas. Hennes far Lance var en lastebilsjåfør og hennes mor Sandra en sykepleier. Hun har en yngre bror og søster, Daniel og Kayleen. Hun begynte med kunstløp da hun var fire og begynte med skuespill da hun var tolv år gammel. Det skjedde på teatersommerskole i St. Thomas. Da skolen utvidet til helårsundervisning og til sist relokalisert til London i Ontario ble hun bedt om å fortsette som student. Hun gikk på Myrtle Street Public School og den offentlige skolen Central Elgin Collegiate Institute i St. Thomas fram til avgangseksamen. Her hadde hun en rolle i den prisbelønte forestillingen I Live in a Little Town. Hun tok eksamen på York University i Toronto med laud og en BFA-grad i teater i 2001. I løpet av hennes fjerde år ved York spilte hun et barn i The Piper' – en forestilling ved et teaterverkstedet ledet av et kreativt lag fra Necessary Angel Theatre Company i Toronto.
Siân Phillips

Jane Elizabeth Ailwên Phillips, bedre kjent som Siân Phillips, (født 1934) er en britisk skuespiller.
Phillips ble født i Betws i Ammanford i Wales som datteren av Sally (pikenavn Thomas), en lærer, og David Phillips, jernverksarbeider som ble politimann. Hun snakker walisisk og i det første bindet av selvbiografien Private Faces nevner hun at hun snakket kun walisisk i det meste av sin barndom og lærte seg engelsk ved å høre på radio. I en alder av elleve år opptrådte hun på BBCs walisiske radiosendinger.
Phillips har laget mange filmer og TV-programmer, men er kjent for sin rolle som Livia i BBCs utgave av Robert Graves' roman Jeg, Claudius (1976) og for mange opptredener i den opprinnelige oppsetningen av Call My Bluff. Hun spilte også mot Peter O'Toole og Richard Burton i Becket (1964); som Ursula Mossbank i musikalfilmen Goodbye, Mr. Chips (1969), igjen mot Peter O'Toole; enda en gang mot O'Toole i Murphy's War (1971); som Emmeline Pankhurst i miniserien for fjernsyn Shoulder to Shoulder (1974); som Ann, den utro hustruen til Alec Guinness’ figur George Smiley i BBCs spiondrama Tinker, Tailor, Soldier, Spy (1979), og Smiley's People (1982), etter John le Carrés romaner med samme titler; i Nijinsky (1980); og som dronning Cassiopeia i Clash of the Titans (1981). En annen populær rolle var som prestemoderen Gaius Helen Mohiam i David Lynchs Dune (1984). Hennes nyeste film er The Gigolos (2006) av Richard Bracewell, hvor hun spilte Lady James. I 2020 opptrådte hun i den britiske julefilmen A Christmas Carol.
Phillips giftet seg med Peter O'Toole og de fikk to døtre, Patricia and Kate (født 1961). De ble siden skilt. Hun skrev om denne stormfulle perioden av sitt liv i det andre bindet av sin selvbiografi, Public Places. Hun giftet seg senere med den britiske skuespilleren Robin Sachs, som hun ble skilt fra i 1991.
Hun har i lang til vært støttespiller for Bird College of Dance, Music & Theatre Performance, som ligger i Sidcup i Kent.
Phillips ble i nyttårslisten for 2016 forfremmet til kommandørdame av Order of the British Empire. Hun ble dermed opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å føre tittelen dame foran sitt navn.
Parker Posey

Parker Christian Posey (født 8. november 1968 i Baltimore i Maryland i USA) er en amerikansk skuespillerinne som har medvirket i mer enn 60 filmer og TV-serier.
Posey ble født i Baltimore i Maryland, men vokste opp i sørstatene Mississippi og Louisiana sammen med tvillingbroren Chris. Faren Christopher var bilforhandler og moren Lynda jobbet som kokk. Begge var fra delstaten Mississippi. Hun fikk navnet sitt etter den tidligere modellen og skuespilleren Suzy Parker, som faren var en stor fan av.
Posey gikk på State University of New York i Purchase hvor hun delte rom med de senere skuespillerne Sherry Stringfield og Orlagh Cassidy. Hun tok skuespillerklasser og fikk sin første føling med yrket da hun fikk rollen som Tess Shelby i såpeoperaen As the World Turns. Hennes første betydelige rolle i film var Dazed and Confused (1993), en kultklassiker med medskuespillere som Ben Affleck, Matthew McConaughey, og Jason London.
I løpet av siste halvdel av 1990-tallet opptrådte Posey i en rekke uavhengige filmer («independentfilm», «indie») og ble karakterisert som «dronning av indiefilmer» av magasinet Time, som siterte 32 uavhengige filmer til hennes navn, inkludert Personal Velocity, Clockwatchers, Party Girl, og The House of Yes, sistnevnte hvor hun fikk særlig god kritikk for hennes portrett av en kvinne med stormannsgalskap som var forelsket i sin egen bror.
Hun var del av en skuespillergruppe som ofte opptrådte i regissør Christopher Guests filmer, inkludert i fire av hans liksom-dokumenterer: Waiting for Guffman i 1996, Best in Show i 2000, A Mighty Wind i 2003, og For Your Consideration i 2006. Posey er også en favorittskuespiller for regissør Hal Hartley og hun spilte i Henry Fool (1998), to av hans kortfilmer, Opera No. 1 (1994; sammen med Adrienne Shelley, en annen som hyppig blir benyttet av Hartley), Sisters of Mercy (2004), og hans nyeste film, Fay Grim (2006). Posey hadde også en betydelig rolle som den bestekompisen til Adam i filmen Adam and Steve (2005).
Selv om Posey er best kjent for hennes arbeid i uavhengige filmer har hun også hatt mindre roller i flere storfilmer, blant annet Scream 3 (2000), Du har m@il (1998), Josie and the Pussycats (2001), Laws of Attraction (2004), og Blade: Trinity (2004). Hun hadde også en rolle i Superman Returns, hvor hun spilte Kitty Kowalski, Lex Luthors susete medhjelper.
Parker Posey ble vurdert for rollen som Rachel Green i TV-serien Venner for livet (som isteden gikk til Jennifer Aniston), som Kimmy i My Best Friend's Wedding (som isteden gikk til Cameron Diaz), og som Althea i The People vs. Larry Flynt (som isteden gikk til Courtney Love).
Ari Kristinsson

Ari Kristinsson (født 16. april 1951) er islandsk manusforfatter og filmprodusent.
Han fullførte studiene sine på Islands kunstuniversitet i 1979. Deretter dro han til California for å fortsette kunststudiene sine. Som regissør var hans første film barnefilmen Pappírs-Pési (eng. Adventures of Paper Peter) i 1990, men det ble dessverre en økonomisk katastrofe for Kristinsson. I tillegg har han laget en rekke filmer for fjernsyn bla.: Enginn venjulegur drengur (eng. The Football Kid, The Old Doll og dokumentarserien The Sixties.
Han er nok mest kjent for å ha stått for filmingen av både Friðrik Þór Friðrikssons film Börn náttúrunnar (1991) og Þráinn Bertelsson sin komedie Magnús (1989).
Hans nyeste film han har regissert er Duggholufólkið som kom ut i 2007.
Engelske titler i parentes
Edda kino (Oslo)

Edda kino var en kino på Kalbakken i Oslo. Den ble åpnet 26. desember i 1966 og hadde 441 sitteplasser. Den første forestillingen som ble vist var den amerikanske filmen Russerne kommer, russerne kommer.
Kinoen var eid av Oslo Kino og var deres andre kino utenfor Oslo sentrum. Edda kino ble nedlagt i 1997. Siste forestilling var en oppsetning av Lady & Landstrykeren og forestillingen hadde syv betalende gjester.
Odeon Cinemas

Odeon Cinemas er en britiskbasert internasjonal kinovirksomhet. Den eies av det amerikanske selskapet AMC Theatres.
ODEON LUXE Leicester Square er en kino ved Leicester Square i London der svært mange spillefilmer har internasjonal premiere. Fra 2000 og i noen år fremover avholdt The British Academy of Film and Television Arts (BAFTA) sin hovedprisutdeling, kjent som British Academy Film Awards, i kinoen ODEON LUXE på Leicester Square i London. Midt på 2000-tallet ble prisutdelingen imidlertid flyttet til Royal Opera House, og fra 2017 videre til Royal Albert Hall.
Odeon kino Oslo er et kinosenter på Storo i Oslo. Kinosenteret åpnet dørene i mars 2018, og administreres av kinogruppen ODEON Cinemas Group. Kinosenteret er per dags dato (2019) eneste i Norge med IMAX-visning. Kinoen har totalt 14 saler, hvorav den største er utstyrt med IMAX-teknologi. 13 av salene benytter laserprofeksjon og Dolby Atmos-lydsystem. Alle projektorer er i stand til å vise 4K-film.
I 2015 ble det, gjennom media, informert om et samarbeidsprosjekt mellom det daværende SF Kino og IMAX om å bygge et nytt kinosenter på Storo i Oslo. SF Kino ble i mars 2017 kjøpt opp av den amerikanske eieren av britiske ODEON Cinemas Group, og skiftet deretter navn til ODEON.
Odeon i Oslo åpnet 22. mars 2018.
Kinoen har totalt 14 saler:
Linni Meister

Linn Irene Meister (født 1985) er en norsk modell, popsanger og skuespiller fra Bærum. Hun vokste opp på Slependen i Bærum, men bosatte seg senere i Oslo. Hun har lansert egne undertøys- og kleskolleksjoner og utgitt musikk.
Hun er datter av den norske tegneren Ernst Olsen Meister (1944–2014). Hennes mor var fra Sri Lanka.
I 2008-09 hadde hun faste innslag i TV 2s ungdomsprogram Waschera. Her var konseptet at Meister skulle teste forskjellige slags yrker. I et av innslagene lærte Meister bort stripping, noe som fikk både TV-seere og TV 2-ansatte til å reagere. I 2007 deltok hun på Robinsonekspedisjonen på TV3 og ble der nummer fire. Hun har sitt eget TV-program, Linni, på TV-kanalen TV 2 Bliss.
Linni Meister medvirket høsten 2012 i flere TV-programmer. I NRKs program Hva har du i bagasjen, reiste hun tilbake til morens fødeland Sri Lanka. I tillegg var hun med i TV 2 Bliss-programmet Tigerstaden og i sesong 8 av Skal vi danse, hvor hun ble satt inn som erstatter for Marianne Aulie.
I desember 2013 var hun med på TV 2s julespesial av programmet Pengene på bordet. Vinteren/våren 2022 er hun å se i programmet «Linni søker drømmeprinsen» på TV Norge. Samme dag som dette programmet var slutt, begynte serien «Linnis univers» om hverdagslivet hennes på Discovery+. Det er en oppfølger til serien om «drømmeprinsen».
Meister sang i kor fra hun var syv år gammel. Sommeren 2007 spilte hun inn en coververjson av Destiny's Childs «Survivor» i forbindelse med at hun skulle være med i Robinsonekspedisjonen. Låten ble gitt ut på C+C Records og fikk dårlige mottagelser blant anmeldere, deriblant terningkast 1 i VG. Året etter ga Meister ut singelen «Where my limo at», en ironisk sang om livet i rampelyset. I mai 2009 ga hun ut popsingelen «My Ass», som kom inn på iTunes Music Stores liste over de hundre mest solgte sangene i Norge. Melodien ble lansert i forbindelse med lanseringen av filmen Død snø i utlandet. Hun har også sunget inn en sang for en russebuss, med geniAL som produsent.
Meister fikk oppmerksomhet i media etter at hun angivelig ble frastjålet private videoklipp med intime scener med sin tidligere kjæreste Kristian Hilberg på ferietur i 2006. Videoen ble deretter lastet opp på ulike pornografiske nettsider. Paret prøvde siden å inngå et samarbeid med pornofilmprodusenten Thomas «Rocco» Hansen for å kunne tjene penger på den stjålne filmen da skaden likevel var inntruffet. Paret trakk seg etter kort tid fra avtalen. Filmprosjektet ble avsluttet og aldri lansert. Situasjonen var medvirkende til at Meister ble løst fra sin kontrakt med Team Aylar.
Julen 2008 fikk Meister oppmerksomhet i forbindelse med en FHM-forside der leserne kunne skrape bort bikinioverdelen hennes. Hun har tidligere også arbeidet som sex-spaltist i samme blad. I 2012 vant hun pris for årets kjendisblogg.
Hun har hovedrollen i Robert Rønnings kortfilm Kelneren fra 2008.
Kill Buljo

Kill Buljo er en norsk film fra 2007. Filmen er en komisk parodi på det amerikanske actioneventyret Kill Bill, og handlingen er lagt til Finnmark. Regi er ved Tommy Wirkola og manus Stig Frode Henriksen og Tommy Wirkola. Henriksen spiller også hovedrollen i filmen som rollefiguren Jompa Tormann. Filmen hadde premiere i mars 2007.
Filmen fikk opprinnelig 15 års aldersgrense av Medietilsynet, men den ble endret til 11 år etter klager fra filmselskapet. Under Kanonprisen 2007 vant filmen publikumsprisen folkets Kanonpris. Filmen ble sett av 87 000 på kino i Norge og det ble solgt over 95 000 DVD-er av filmen. Filmmusikken ble blant annet laget av Alta-bandet Cyaneed.
Oppfølgerfilmen Kill Buljo 2 kom ut i 2013.
Jompa Tormann skal motvillig gifte seg. I denne forbindelse er brudens familie er samlet for å drikke kaffe ved Kautokeino samfunnshus, som er tradisjon når et familie-medlem snart skal gifte seg. Men en gruppe samiske leiemordere, bestående av Tampa Buljo, Crazy Beibifeit, Dr. Kjell Driver og Bud Light angriper lokalene. De trekker våpen, og åpner ild mot alle som beveger seg. Ingen skal forlate bygningen i live, men Jompa overlever mirakuløst og faller i dyp koma.
Politi-inspektør Sid Wisløff som hater samer og kvinner, får i oppgave å etterforske saken - sammen med sin assistent Unni Formen. Wisløff er sikker på at Jompa Tormann drepte alle gjestene sine, og deretter skal ha skutt seg selv i hodet fire ganger for å se uskyldig ut. Noen uker senere våkner Jompa, og ønsker hevn mot de ansvarlige. Han får en Katana smidd av den legendariske sverd-smeden Fugioshi Shinaga. Han forsøker å spore opp alle medlemmene av «The Deadly Sapmi Assassination Squad» og gjør opp med dem én etter én. Men Sid Wisløff og Unni Formen, godt hjulpet av den samiske sti-finneren Peggy Mathilassi, er stadig i hælene på Jompa for å sette ham bak lås og slå.
Nr. 24 (film)

Nr. 24 er en norsk biografisk spillefilm fra 2024 om den norske motstandsmannen Gunnar Sønsteby. Filmen er regissert av John Andreas Andersen og produsert av Motion Blur. Filmen dramatiserer flere av Oslogjengens sabotasjeaksjoner og likvideringer under andre verdenskrig, og har som rammefortelling at den aldrende Sønsteby holder foredrag for skoleelever på Rjukan hvor han forteller om hendelsene han deltok i under krigen.
Filmen følger Sønsteby fra felttoget i 1940 og gjennom andre verdenskrig. Sjur Vatne Brean spiller hovedrollen som den unge Sønsteby under krigen, mens Erik Hivju spiller en eldre utgave av krigshelten.
Filmen ble skrevet som et originalmanus on spec av førstegangs-forfatter Espen von Ibenfeldt og senere innkjøpt av Motion Blur. Filmen hadde premiere 30. oktober, med festførpremiere i Flekkefjord 22. oktober, Oslo 23. oktober og Rjukan 24. oktober 2024. Tittelen på filmen er det samme som det mest kjente dekknavnet til Gunnar Sønsteby.
Anmeldelsene var jevnt over veldig gode, med stort sett terningkast fem.
Nr. 24 ble sett av 266 000 kinobesøkende i Norge i 2024, og var dermed den mest besøkte norskproduserte spillefilmen dette året.. Den ble tilgjengelig på strømmetjenesten Netflix fra 2025, hvor den ble den mest strømmede i filmen Norge i åpningsukene.
No Other Land

No Other Land er en palestinsk-norsk dokumentarfilm fra 2024 regissert av Basel Adra, Hamdan Ballal, Yuval Abraham og Rachel Szor. Norske Bård Kjøge Rønning og Fabien Greenberg var medprodusenter. Filmen handler om en palestinsk aktivist som innleder et samarbeid med en israelsk gravejournalist. Sammen kjemper de mot Israels bosetterpolitikk som daglig fordriver palestinere på Vestbredden og gjør dem hjemløse. Opptakene ble gjort fra 2019 til 2023.
No Other Land har fått svært gode kritikker og har (per 8. mars 2025) fått 100 % på Rotten Tomatoes. Den norske filmanmelderen Birger Vestmo gav den terningkast fem og skrev blant annet at: «No Other Land preges av et observerende kamera som ser rett inn i problemets kjerne og de grelle konsekvensene av den israelske hærens overgrep. Filmen skaper en forståelse for palestineres opplevelse av å bli fortrengt fra sitt eget land».
Den hadde verdenspremiere på filmfestivalen i Berlin i februar 2024. Her ble den tildelt prisen for beste dokumentar samt en frittstående publikumspris for beste dokumentar. Den ble året etter tildelt Oscar for beste dokumentarfilm under Oscar-utdelingen i 2025.
Colosseum kino

The Colosseum Kino in Oslo, Norway is the largest cinema in Northern Europe and the largest THX cinema in the world. It is distinguished by its large spherical dome.
Colosseum has hosted several premiere parties and long-running movies, notably My Fair Lady and The Sound of Music. In the 1966-1967 period, more than a half-million people (more than the total population of Oslo at that time) saw The Sound of Music in the Colosseum.
59°55′46.36″N 10°42′39.18″E﻿ / ﻿59.9295444°N 10.7108833°E﻿ / 59.9295444; 10.7108833
Funktion-One

Funktion-One is a British loudspeaker manufacturer based in Dorking, Surrey, England. The company was formed in 1992 by Tony Andrews and John Newsham.
Widely known for their distinctive purple cabinets and white axehead drivers, Funktion-One systems have been popularly employed in notable dance music venues across the globe including Berghain (Berlin), Jaeger (Oslo), Cocoricò (Riccione), Marquee and Basement (New York), D-Edge (São Paulo), Laura's Shed (Kinvara), Circus Afterhours (Montreal), Smartbar (Chicago), Colosseum (Jakarta), De School (Amsterdam), and Savage (Hanoi).
The company was formed in 1992 by Tony Andrews and John Newsham, following their departure from Turbosound - a company focused on sound systems for music festivals they had started in 1978. Following eight years of research and development, Funktion-One completed its first major project - designing and installing a sound system for the Millennium Dome's Central Show. Since then the company has built a reputation in installed sound.
According to Andrews, the company's name spells "funktion" with a "k" as a reference to 1970s funk music.
Funktion-One equipment, installed by Sound Investment Audio, is in use at many music venues in the United States.
2000: Millennium Dome, London, England
Funktion-One were chosen to provide the sound system for the Millennium Dome's Central Show. This was the first official Funktion-One installation, ostensibly the debut of the company's Resolution line of loudspeakers.
2002-2014: Space, Ibiza
Funktion-One's relationship with Space began in 2002, following a recommendation from We Love... promoter Darren Hughes. After an initial installation on the club's Terrace, Funktion-One systems were gradually introduced to five of the venue's six rooms - including the 2,000-capacity main space, known as La Discoteca.
2003: Cielo, New York, USA
Cielo nightclub marked the first US sound installation by Funktion-One. Located in the Meatpacking District of Manhattan, on opening, the main room featured an AX88 double 8" passive loud speakers, Infra Bass Sub Enclosures and F218 double 18" subwoofers.
2004: Berghain, Berlin, Germany
Berghain is one of the company's largest installs, and the first in Berlin. At its launch, the sound system comprised four Funktion-One Dance Stacks (consisting of a DS210, a DS215 and three F218), one Double Infrahorn (consisting of two Infrabass, one Doublehorn Extension), and two Resolution 2 for monitoring. The system was installed by Benedikt Koch of Funktion-One Germany, who has stated that - as one of the most powerful club systems in the world - it operates at only 10 to 20 percent of its full capacity.
2018: Volgograd Arena World Cup Stadium
Funktion-One Russia supplied and installed a permanent state of the art sound system for Volgograd Arena — one of the Russian World Cup 2018 stadia. Working closely with the Funktion-One design team in the UK, the company specified a system that features 638 Funktion-One loudspeakers and 50 MC2 Audio amplifiers.
Windjammer (1958 film)

Windjammer is a 1958 documentary film that recorded a 17,500-nautical-mile (32,400 km) voyage of the Norwegian sail training ship Christian Radich. Windjammer was produced by Louis de Rochemont and directed by Louis de Rochemont III. It was the only film to be shot in the widescreen Cinemiracle process, which came with a seven-track stereophonic soundtrack.
The Christian Radich and its Norwegian crew were filmed while sailing from Oslo, via the island of Madeira, across the Atlantic to the Caribbean, to New York City, Portsmouth, New Hampshire, and then back home to Bergen in Norway.
The film features a score by Morton Gould, with additional musical performances by cellist Pablo Casals and Arthur Fiedler conducting the Boston Pops Orchestra.
A musical highlight through the film is the Piano Concerto of Edvard Grieg, which accompanies the voyage narrative about one of the sea-cadets who is a piano-student preparing to play the concerto in Boston.
The film also features a meeting with the German ship Pamir, which sank in a hurricane in September 1957.
The world premiere was on April 7, 1958, at the Colosseum kino in Oslo, Norway, attended by King Olav V and the Norwegian royal family. Its US premiere was on April 8, 1958, at Grauman's Chinese Theatre, Hollywood, where the movie ran for 36 weeks. The US East Coast premiere took place at New York's Roxy Theatre on April 9 where it was shown for 22 weeks on a special curved screen 100 by 40 feet (12 m) in size. The film was also exhibited at specially equipped cinemas in America, Canada, and Europe. Later it was shown in wide release in Cinerama theaters worldwide. It was particularly popular in the Scandinavian nations and in its 29-week run in Oslo had more paid admissions (401,320) than the city's population at the time (375,000).
The film begins in non-widescreen format (1.33: 1 aspect ratio) as the crew prepares for the voyage. When the ship finally sets out (about fifteen minutes into the picture), the screen expands to Cinemiracle dimensions, virtually the same as those of Cinerama.
Teddy's Christmas

Teddy's Christmas (Norwegian: Teddybjørnens jul), or Alf Prøysen's Teddy's Christmas is a 2022 Norwegian family film, dubbed in English for Christmas 2023. It was directed by Andrea Eckerbom. The film was inspired by Alf Prøysens children's song Teddybjørnens vise, and the script was written by Harald Rosenløw Eeg and Lars Gudmestad. In the film, the teddy bear is animated, while the other roles are live action.
The film had its Norwegian cinema premiere on 11 November 2022. Around 250,000 people saw the film in Norwegian cinemas. As one of the five most watched films in Norwegian cinemas in the period from July 2022 to June 2023, it was nominated for The People's Amanda in 2023. The film was also shown in cinemas in several other European countries, and had 30,000 visitors in the first weekend at the cinema in Germany. The 2023 English-dubbed version was the only G-rated theatrical release in the US of that year.