davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Oskar Omdal

Oskar Omdal (født 11. oktober 1895 i Kristiansand, død 23. desember 1927) var en norsk flyger i Marinens flyvåpen.
Omdal ble utdannet ved Marinens flyvåpen i 1919 og ble løytnant tre år senere.
Sommeren 1921 ble Omdal engasjert som flyver til Roald Amundsens planlagte nordpolsflyging i forbindelse med «Maud»-ekspedisjonen. Amundsen kjøpte et fly av typen Junkers F13, den første flytypen som i sin helhet var laget av duraluminium. Amundsen og Omdal skulle fly flyet fra New York mot vestkysten, da de på dette tidspunkt hadde sin base i Seattle. De kom ikke lenger enn til byen Marion i Franklin county i Pennsylvania der de nødlandet. Flyet ble totalvrak, og Amundsen kjøpte et nytt fly, denne gang ble det sendt med jernbane. I mai 1923 fløy Amundsen og Omdal en prøvetur fra Wainwright i Alaska. Understellet brakk under landing og kunne ikke repareres.
I 1925 var Omdal med som mekaniker på Roald Amundsens flyferd til Nordpolen. Den 21. mai 1925 startet de med to flybåter fra Ny-Ålesund. På «N 25» var Hjalmar Riiser-Larsen flyger, Roald Amundsen navigatør, og Karl Feucht mekaniker. På «N 24» var Leif Ragnar Dietrichson flyger, Lincoln Ellsworth navigatør og Oskar Omdal mekaniker. De landet på 87° 44' nord og hadde store vanskeligheter med å komme i lufta igjen. «N 24» var skadet og måtte etterlates. Da de tre fra «N 24» skulle ta seg bort til «N 25», gikk Omdal og Dietrichson gjennom isen og holdt på å drukne. Takket være at alle hadde på seg redningsvesten Tethys, at de hadde blåst dem delvis opp og at Ellsworth ikke havnet i vannet, klarte han å hjelpe de to opp på isen igjen slik at de kunne gjenforenes med besetningen på «N 25». Først 15. juni hadde de fått laget en provisorisk startbane på 500 meter på isen der de maktet å ta av med «N 25» med alle seks om bord. De landet samme dag i Brennevinsfjorden på Nordaustlandet. Selfangstskuta «Sjøliv» fra Balsfjord var i området og reddet Amundsen og hans menn tilbake til Ny-Ålesund.
Omdal var en av fire mekanikere på luftskipet «Norge» på ferden over Nordpolen i mai 1926 og hadde ansvar for én av motorene.
Omdal omkom sammen med Frances Wilson Grayson og Brice Goldsborough som hadde hyret Omdal for en atlanterhavsflyvning fra Rooseveldt Field i New York til Harbor Grace i Newfoundland, hvor de skulle forberede en krysning av Atlanterhavet.
Oscar Omdals gate i Stavanger og Oscar Omdals terrasse på Hamresanden i Kristiansand er oppkalt etter ham.
Lift Me

«Lift Me» er en sang skrevet av Frode Jacobsen, mest kjent fra en duett mellom Ane Brun og bandet Madrugadas frontfigur Sivert Høyem, som ble utgitt som singel i 2005.
Sangen er en kjærlighetssang som opprinnelig ble innspilt av Madrugada i 2001 og deretter i 2004 (men ikke utgitt). Opprinnelig hadde den form av en countrysang, og bandet kalte sangen ganske enkelt for «The Country Song», før den ble endret til «Lift Me». Sangen ble opprinnelig sunget av Madrugadas vokalist Sivert Høyem alene, altså var det bare «mannen» i sangen som fortalte i teksten. Frode Jacobsen skrev sangen, men som alle andre Madrugada-sanger ble den kreditert som «Music by Madrugada», mens Jacobsen ble kreditert for låtskrivingen.
I 2005 ble «Lift Me» på nytt innspilt som duett mellom Madrugada og Ane Brun og utgitt som singel, som ble en stor hit. Singelen la seg på andreplass på VG-lista samme uken som den kom ut og nådde førsteplassen uken etter, hvor den lå i hele seks uker i 2005 og 2006. Til sammen lå singelen 22 uker på VG-lista. Den ble tatt med på Ane Bruns album Duets og Madrugadas album Live at Tralfamadore, begge utgitt i 2005. På den kjente versjonen fra 2005, med Madrugada og Ane Brun, ble teksten forandret av Sivert Høyem for å passe bedre til en duett. Førsteverset, som ble sunget av kun Høyem, ble uforandret. Også refrenget ble fremført i den opprinnelige versjonen. Andreverset, som ble sunget av Ane Brun, ble forandret av Høyem. I tillegg ble en stryker-solo lagt til, og etter denne ble det lagt til et nytt kort vers skrevet av Høyem og et ekstra refreng. Sisteverset var derimot likedann på begge versjonene. Et strykearrangement arrangert av Matias Monsen preger 2005-versjonen. Monsen krevde senere å bli kreditert som låtskriver for «Lift Me», og saksøkte Madrugada for å få dette til. Monsen krevde å bli anerkjent som opphaver, og i tillegg krevde han flere millioner i erstatning for radiospilling av sangen. Monsens advokat Thomas Rieber-Mohn og Madrugadas advokat Pedro Fasting fremforhandlet et forlik rett før saken skulle behandles i tingretten. Forliket innebar at Monsen oppnådde å bli navngitt som en av låtskriverne bak sangen.
Ane Bruns album Duets nådde en andreplass på VG-lista og lå totalt på topp 40 i 26 uker. Madrugadas album Live at Tralfadamore nådde førsteplass og lå på topp 40 i 33 uker.
I 2010 ble «Lift Me» kåret til tiårets beste norske sang. Under Spellemannprisen 2005 ble «Lift Me» kåret til «Årets låt», samtidig som Madrugada ble kåret til Årets spellemann (den aller største av prisene). I tillegg vant Madrugada også Spellemann i klassen Rock for sitt album The Deep End. «Lift Me» var også den mest spilte sangen på norsk radio i 2006 og totalt den fjerde mest spilte sangen på norsk radio mellom 2006 og 2010.
Det ble laget en musikkvideo til sangen, som ble mye vist på TV i 2006. Den første versjonen av singelen, som ble utgitt på Virgin i november 2005, inneholder først en CD med selve sporet, og deretter en DVD med musikkvideoen av «Lift Me».
Fredrikstad festning

Fredrikstad festning er en festning i Fredrikstad i Østfold. Den ble anlagt i 1663-1666 av ingeniøroffiseren Willem Coucheron etter godkjennelse av kong Frederik III. Hovedfestningen er en bastionfestning med vollgraver rundt daværende Fredrikstad by, nå omtalt som Gamlebyen. Til Fredrikstad festning hører også diverse utenverk: Isegran, Kongsten fort, Akerøy fort, Huth fort og Slevik batteri. I tillegg var det flere enkle batteristillinger som det nå ikke finnes spor av.
Innenfor vollene ligger en rekke militære og sivile hus. Militære bygninger som Proviantmagasinet, Slaveriet, Laboratoriet, Tøyhuset, Infanteri- og Artillerikasernene, Artilleriverkstedet og Kommandantboligen. Av sivile bygg det gamle rådhuset, Fredrikstad sykehus - nå NRK foruten en rekke bygninger og trehus for private. Gamlebyen er med andre ord en befestet festningsby, en sårbar konstruksjon. Både festningsanlegget og bygningsmassen er lite endret og fremstår som autentisk og komplett, som en av de best bevarte bastionfestninger i Nord-Europa.
Den første kommandanten ble utnevnt 6. januar 1662. Det var oberstløytnant Johan Eberhard Speckhan. Foruten selve garnisonen sto fra 1730-årene til omkring midten av 1800-tallet slaveriet under kommandanten. I 1716 var festningen Tordenskiolds base under operasjonene på den svenske vestkysten. Samme år invaderte Sverige, og da svenske ryttere fra Carl Mörners hæravdeling ble sett utenfor festningen, skjøt kommandant Wilster låvene på bymarkene i brann og satt også fyr på bebyggelsen på Vaterland.
Den eneste gang festningen faktisk var i kamp var da Sverige invaderte Norge i 1814. Svenske styrker og artilleri ble landsatt på sørspissen av Kråkerøy, artilleriet ble fremskutt til et høydedrag på Kråkerøy som siden fikk navnet Svenskeberget, et navn som fortsatt finnes på bykartet. Herfra ble den sydlige del av festningsbyen beskutt. Stillingen var uholdbar, festningen lå helt åpen for fiendtlig ild og beskytingen kunne medføre betydelige tap blant ca. 800 sivile og 1200 soldater. Den 4. august 1814 etter bare ett døgn med trusler fra svensk side, kapitulerte oberstløytnant Hals for de svenske styrkene. Hals ble senere dømt til døden, men benådet.
Ved kongelig resolusjon i 1903 ble festningen nedlagt som festningsanlegg, men fortsatte å være en militær garnison. I nyere tid er Gamlebyen blitt brukt som et utdanningssted for forsvaret. Restaureringsplan for festningsverkene ble lagt fram i 1987 og noen år senere bevilget staten midler til en større restaurering av festningen der særlig vollene og vollgravene ble strammet opp. I forbindelse med omleggingen av det norske forsvaret, ble det i 2001 vedtatt at Forsvarets virksomhet i Gamlebyen skulle nedlegges og 28. juni 2002 marsjerte en ut for siste gang. Anlegget forvaltes av Forsvarsbygg.
Fredrikstad festning er nå en turistattraksjon med historiske bygninger, kunstutstillinger og kunsthåndverk.
List of forts in Norway

Norwegian fortresses or fortifications have been constructed from some of the earliest recorded periods, down through the 20th century. The geography and topography of glacially carved, mountainous Norway constrain both the sea and the land routes which an aggressor must follow. Natural strong-points, such as rock outcroppings at Halden, Tønsberg and Trondheim make excellent bases for fortification (i.e., natural fortresses).
Fortifications evolved to accommodate the offensive threat which they guard against. Early castles provided a strong defense against the attack of the day, and were normally taken by duplicity or siege. In the age of black powder, cannon allowed breaching of the fortress walls and subsequent taking by storm. As a result, fortresses changed form, now incorporating design features like the bastion, ravelin, and glacis to allow cannon within the fortress to be effective while protecting the walls and defenders from external attack. This evolution of technology continued into the 20th century as weaponry continued to evolve.
Most Norwegian fortresses were constructed in the period of intense competition among the Baltic powers (Denmark-Norway, Sweden, Russia, Poland and the German states) for northern supremacy. The 16th, 17th and beginning of the 18th Century was a period of virtually continuous war or preparation for war:
In 1600 Denmark controlled virtually all land bordering on the Skagerrak, Kattegat, Store Bælt and the restricted Sound (Øresund). The current Swedish provinces of Skåne and Halland were Danish and the province of Båhuslen was then Norwegian (as they had been for all recorded history). All powers interested in Baltic trade, or otherwise forced to pass through waters controlled by Denmark, had a strong interest in breaking Denmark’s control and lifting the Sound Dues that Denmark levied for passage through the Øresund. Hence the naval trading powers, particularly Holland and England, contributed to the Northern unrest of the period.
And the larger political balance in Europe can not be forgotten. As one example, the danger of French domination under Louis XIV resulted in a 1668 triple alliance of England, Holland and Sweden. This alliance worked to Sweden’s favor when treaties were negotiated.
Johan's Ark

Johan's Ark is a Noah's Ark-themed barge in Dordrecht, Netherlands, which was built by the Dutch building contractor, carpenter and creationist Johan Huibers. It is a full-scale interpretation of the biblical Ark, featuring animal models, including cows, penguins, a crocodile, and a giraffe. It opened to the public in 2012.
Huibers built his ark with eight helpers in four years. It is divided in seven stories. The wooden construction is carried on a hidden floating platform from steel made up of 21 LASH barges. Previously the LASH barges were cargo containers, towed or pushed as floating barges over inland waterways, while carried on large ships over rough seas. Hence the ark can be towed by tugboats over the rivers, but it is not seaworthy. It could travel the seas on top of a pontoon or transport ship. The wood volume is equivalent to 12000 trees. While the Bible specified that the Ark had to be built from the unknown gopher wood, this ark is made of American Cedar and Pine. The ark is 119m (390 ft or 266 cubits) long, 30m (98 ft or 66 cubits) wide, and 23m (75 ft or 50 cubits) high. The cost of building it was 4 million euros.
A few years earlier Huibers built a half-scale interpretation of the Ark, in the river port of Schagen, 50 km north of Amsterdam. Huibers did the work mostly with his own hands, using modern tools and occasional help from his son, in one and a half years. Its size, adapted for sailing the Dutch canals and locks, was 70 metres (230 ft) long, 9.5 metres (31 ft) wide, and 13 metres (43 ft) high. The cost to build was 1 million euro. In 2007 Huibers opened the doors to visitors. After a few months the vessel was towed by tugboat through the canals and moored in 21 harbors in the Netherlands. The ark was sold to Dutch artist Aad Peters in 2010. He tours through Germany, Denmark and Norway. Although the ark isn't really seaworthy and can't handle waves higher than two meters, it was successfully towed across the sea from Denmark to Norway. On 10 June 2016, the ark collided with a moored vessel (NoCGV Nornen) while under tow in Oslo harbor. The ark suffered severe damage to its wooden cladding.
In November 2019 Aad Peters brought the Ark to Ipswich, Suffolk. He explained that this was because of Brexit. He explained that he felt that the story of the Judgment of Solomon was important when faced with the sort of social division such as experienced around Brexit. Shortly after arriving in Ipswich the vessel was impounded in the dock by coastguard officers because "load line certificates [were] missing, no tonnage information, and a range of other concerns." In June 2021 the vessel was still being detained in Ipswich due to “serious concerns” about its condition and seaworthiness. It was released on the 1st of July, and it reached Vlissingen in the Netherlands five days later.
51°49′8.84″N 4°41′6.24″E﻿ / ﻿51.8191222°N 4.6850667°E﻿ / 51.8191222; 4.6850667
Hotel Bristol (Oslo)

Hotel Bristol is a hotel in Oslo, Norway. Opened in 1920, it is owned today by Olav Thon. The hotel has 251 rooms, 10 suites and three restaurants.
On the evening of July 15, 1936, the city of Oslo offered at the hotel a dinner for participants in the 1936 International Congress of Mathematicians.
In 1939, the Oslo Report was written by Hans Ferdinand Mayer during his stay at the hotel. During World War II, the hotel was requisitioned as a hospital to treat casualties from the December 1943 explosion of a German munitions ship in Oslo's harbor.
Male dominance (BDSM)

Male dominance, or maledom is a BDSM practice where the dominant partner is male. A sexually dominant male in BDSM practices is also known as a maledom. Maledoms can be professional as well as non-professional. The term ProDom is used for a professional male dominant who earns money by working as a professional dominant as part of the sex industry. A maledom who role-plays a paternal figure is also known as Daddy Dom.
Practices of domination common to many BDSM and various other sexual relationships are also prevalent, such as various forms of body worship including cock and ball worship, ass worship and foot worship, fellatio, tease and denial, corporal punishment including spanking, caning and whipping, breast torture, pussy torture, orgasm denial, verbal humiliation, face slapping, hair pulling, wax play, spitting, golden showers, forced orgasm, "forced" chastity, and irrumatio. Male dominance may also take place in the form of clothed male, naked female.
Male dominants are often referred to as dom, master, owner, sir, taskmaster, corporalist, boss or top. For some people, male dominance is only used in sexual and intimate scenarios, but for others male dominance can be included in 24/7 BDSM relationships.
A 1995 study indicated that 71% of heterosexual males preferred a dominant-initiator role, but a more recent study in Germany from 2015 indicates that 29.5% of men who are active in BDSM express a preference for a dominant role, 24% consider themselves to be switches and 46.6% of men prefer the submissive role. Another survey in Colorado from 2017, challenges these conclusions, and indicates that men tend to self-identify as Dominant, Master, Top, or Sadist (DMTS) and always perform dominant roles.
Maledom scenarios are common in BDSM fiction, including works such as the Story of O and the works of John Norman and Adrian Hunter. Maledom is a growing adult film genre.
Maledom fiction began with the works of the Marquis de Sade who wrote about sexual scenarios in which men tortured others, primarily women. The term sadism is derived from de Sade's name. Since then, the lifestyle around male dominance has grown into a large part of the BDSM scene.
The Fifty Shades novel series by E. L. James is associated with the cultural mainstreaming and normalising of BDSM. The books achieved great commercial success, with the first volume selling over 100 million copies worldwide.
Other works include:
Zócalo/Tenochtitlan (estación)

Zócalo/Tenochtitlan es una de las estaciones que forman parte del Metro de la Ciudad de México, perteneciente a la Línea 2. Se ubica en el centro de la Ciudad de México, en la alcaldía Cuauhtémoc.
Se encuentra en la Plaza de la Constitución, también conocida como el Zócalo, la principal plaza de la ciudad y del país. El nombre Zócalo proviene de que en 1843 Antonio López de Santa Anna ordenó un concurso para realizar un monumento conmemorativo de la Indepencencia de México, resultando ganador Lorenzo de la Hidalga. Desafortunadamente por problemas económicos el proyecto no pudo completarse, quedando únicamente edificado el basamento o zócalo del monumento, permaneciendo mucho tiempo en la plaza. El isotipo representa la silueta del Escudo Nacional de México.
Para guardar la estética colonial de su entorno, la estación Zócalo/Tenochtitlan es la única que no cuenta con señalamientos elevados en sus entradas.
El 13 de agosto de 2020 se le agregó el nombre Tenochtitlan para conmemorar los 500 años de la caída de México-Tenochtitlan.
Cuenta con una serie de maquetas que recrean el entorno de la Plaza de la Constitución (Plaza de Armas) en tres distintos periodos de la historia de la Ciudad: prehispánico (Centro Ceremonial de México-Tenochtitlan, época novohispana, y principios del siglo XX.)
Al ser la estación más cercana al principal centro ceremonial de los mexicas, durante las excavaciones de esta línea realizadas a partir de 1969, fueron halladas un gran número de piezas arqueológicas como un adoratorio con talud, tablero y atrio, el cual fue desmontado de su emplazamiento original, trasladado y reconstruido a la Sala Mexica del Museo Nacional de Antropología de México.
A diferencia del resto de las estaciones, en esta, los espacios designados para la colocación de publicidad se encuentran ocupados por una serie de mapas, fotografías y litografías históricas de la Plaza de la Constitución.
La siguiente tabla muestra la afluencia de la estación en los últimos 10 años:
La estación Zócalo/Tenochtitlan está conectada con la siguiente estación, Pino Suárez, por el Pasaje Zócalo/Tenochtitlán - Pino Suárez, un andador peatonal donde hay exposiciones artísticas, librerías, cafeterías y un minicinema.
Zócalo (arquitectura)

El zócalo (del Latín: soccŭlus ‘basamento’) en arquitectura es un elemento del pedestal.
Se refiere a la base corta que sostiene un pedestal, una escultura o una columna.
También se denomina zócalo al cuerpo inferior de un edificio. Una de las funciones constructivas del zócalo es la de nivelar los basamentos de un edificio a una misma cota.​ Suelen elaborarse en piedra tallada con elevadas prestaciones a los esfuerzos de compresión, y es por esta razón por lo que predomina el granito. El zócalo está soportado directamente sobre la cimentación de los edificios; antiguamente consistía en un paralelepípedo pétreo que se asentaba inmediatamente sobre el suelo.​
En una columna, se denomina zócalo (o basamento) a la pieza cilíndrica sobre la que esta se soporta, y es por esta razón por la que se emplea como sinónimo de pedestal.
También se denomina zócalo la superficie salediza en la parte inferior de una obra.
Otro uso es como sinónimo de friso, la faja inferior en una pared.​ Esta superficie pintada o enbaldosinada, usualmente corrida y estrecha, en la parte inferior de una pared.​ También puede ser de seda, estera de junco, papel pintado, azulejos, mármol, entre otros.​
Rally México de 2010

El Rally México de 2010, oficialmente Rally Guanajuato Bicentenario como parte de las celebraciones del 200.º aniversario de la Independencia Mexicana y el 100.º aniversario de la Revolución Mexicana, fue la segunda ronda de la temporada 2010 del Campeonato Mundial de Rally. Se celebró en las cercanías de León (Guanajuato) entre el 5 y el 7 de marzo y contó con un itinerario de veintidós tramos sobre tierra que sumaban un total de 354.60 km cronometrados.​
Sébastien Loeb la victoria número 55 de su carrera en el campeonato mundial con el triunfo obtenido, liderando la prueba desde la undécima etapa.​ Loeb ganó por 24 segundos sobre otro piloto de Citroën, Petter Solberg. Solberg había liderado el rally durante el primer día y bajó al segundo lugar en la etapa final súper especial. La posición obtenida por Solberg representó para Sébastien Ogier la no repetición de su hasta ahora mejor resultado dentro del campeonato mundial.
En la categoría SWRC, Xavier Pons obtuvo el triunfo después de batallar con Martin Prokop durante todo el evento. Al final, el español obtuvo el triunfo por solo 17 segundos de diferencia.
En la categoría del PWRC, Armindo Araújo obtuvo el triunfo con una ventaja de tres minutos sobre Toshi Arai. Miguel Baldoni, Benito Guerra y Gianluca Linari fueron los finalistas restantes. Con la ausencia de Patrik Flodin, Araújo se posicionó en el liderato con una ventaja de quince puntos.
Kathleen Garrett

Kathleen Garrett is an American actress, author, and voice-over talent.
Kathleen Garrett recurs in the series Power Book II: Ghost on Starz! and Inventing Anna on Netflix. She is also in The Trial of the Chicago 7 directed by Aaron Sorkin. She recurred on Law & Order as Judge Susan Moretti and several episodes of Law & Order: Special Victims Unit as well as multiple guest star roles in other series.
Garrett performed in and co-produced the solo play, The Last Flapper by William Luce at the Tiffany Theatres in Los Angeles, receiving positive reviews.
Garrett played the role of a Vulcan captain in the Star Trek: Deep Space Nine episode "Vortex". She later appeared in Star Trek: Voyager episode "Muse" as Tanis (Kelis' species), a stage actor who portrays Captain Kathryn Janeway. Garrett worked again with Star Trek: Voyager actor Robert Beltran in Beltran's production of Hamlet, playing the role of Gertrude. Garrett played the role of Mrs. Alving in the New York City production of Henrik Ibsen's Ghosts at the Century Theatre.
Garrett voiced the role of Pamela Voorhees in trailers for the 2009 Friday the 13th, causing a controversy. Betsy Palmer thought it was her own voice in the film and threatened to sue Paramount. Paramount stated that it would be impossible to pull clean audio from the original film, since the dialogue was tied to music and sound effects, which is why they brought in Garrett to recite the iconic lines.
Garrett appeared in the Law & Order: Special Victims Unit episode based on the Dominique Strauss-Kahn case, as a character based on Anne Sinclair, the then-wife of Dominique Strauss-Kahn.
She continues to work in television, film, theatre, commercials and voice-overs.
As part of the cast of The Trial Of The Chicago 7, Garrett received the 2020 Screen Actors Guild Award for Outstanding Performance by a Cast in a Motion Picture. She also won Clio Award for Outstanding Performance of an Actor in a Commercial. She was awarded the Los Angeles Drama Critics Circle Award, the Back Stage Garland Award, the Robbie Award, Ovation Nomination and LA Weekly nomination for her performance in the West Coast Premiere of Jean Cocteau's Indiscretions.
Garret's memoir short-story The 'Figgers': The Day a 12 Year-Old Foiled the FBI, telling how she and her sisters foiled an FBI arrest of her father, is published in two parts by Zocalo Public Square and syndicated internationally.
Plaza de Armas

Plaza de armas (pl. plazas de armas; literally arms square or place-of-arms) is a Spanish term commonly used to refer to town squares in Latin America, Spain and the Philippines, as well as a name commonly given to them; some examples also being found in North America. In the central region of Mexico this space is known as the Zócalo and in Central America as the Parque Central (central park). While some large cities have both a plaza de armas and a plaza mayor, in most cities those are two names for the same place.
Most cities constructed by the Spanish conquistadores were designed in a standard military fashion, based on a grid pattern taken from the Roman castrum, of which one block would be left vacant to form the Plaza de Armas. It is often surrounded by governmental buildings, churches, and other structures of cultural or political significance. The name derives from the fact that this would be a refuge in case of an attack upon the city, from which arms would be supplied to the defenders.
Mirador del Obispado

The Mirador del Obispado (Bishop’s Lookout) is located at the top of the Cerro del Obispado (Bishop’s Hill) in the northern city of Monterrey, Mexico. It features the biggest bandera monumental (monumental flag) in Mexico. The hill and the lookout receive their name from the building constructed in the middle of the hill by the end of the 18th century, the Palacio del Obispado (Bishop’s Palace).
At an altitude of 775 meters above the sea level the lookout consists of a 40 meters of diameter round-shaped esplanade with the flag pole at its center. There are benches, a small parking lot (mainly for handicapped people) and 3 French gardens. The installations are also equipped with restrooms and water troughs. It was conceived as a family walking stroll so the main road is very wide and well illuminated. Cars are allowed to pass but the main parking lot is at the entrance of the Park.
The country's biggest monumental flag was located at the top of the Cerro del Obispado, in the same place the public scenic lookout is, and it was inaugurated on February 24, 2005 to celebrate the Mexican Flag Day. This flag is currently the second largest in the country, after the one located in Piedras Negras, Coahuila.
With a pole weighting 120 metric tons (130 short tons) and 100.6 metres (330 ft) of height and the flag measuring 50 by 28.6 metres (164 by 94 ft) and weighing 230 kilograms (510 lb) (doubling the size of most monumental flags) this place is a very attractive landmark for tourists as well as for locals.
Some important days are celebrated with special ceremonies such as the Flag Day, the Independence Day and the Army Day; these special ceremonies sometimes include lighting shows, fireworks, and artistic performances such as regional dances, musical festivals, and concerts.
25°40′34.68″N 100°20′45.86″W﻿ / ﻿25.6763000°N 100.3460722°W﻿ / 25.6763000; -100.3460722
Zócalo (Puebla)

The Zócalo is a park and plaza in the historic center of Puebla, a city in the Mexican state of Puebla.
The Zócalo, or main square, remains the cultural, political and religious center of the city. It was the first block to be laid out, with the rest of the historic center traced out from it in the form of a checkerboard. This main plaza originally was rectangular, but later made square because the earlier version was considered to be ugly. Until the end of the 18th century, this was the main market for the town. For much of the colonial period, it was the main source of potable water via a fountain that had been installed in the center in the mid-16th century. Many political and cultural events have been and continue to be held here. Bullfights were held in the main square from 1566 to 1722.
Today, the Zocalo is a tree-filled plaza and contains a large number of sculptures, but the most noted is the San Miguel Arcángel Fountain, placed in the center in 1777. Many notable buildings surround the Zocalo including City Hall, the Casa de los Muñecos and the Cathedral. Most of the streets in Puebla are named on a numbering system, which centers on the northwest corner of the Zocalo.
There are four statues of muses installed at each corner of the plaza. Jan Hendrix's sculpture, Kiosko, is installed in the plaza, along with the Monumento al Sitio de Puebla and Puebla de los Ángeles.
19°2′37″N 98°11′53″W﻿ / ﻿19.04361°N 98.19806°W﻿ / 19.04361; -98.19806
Gutema amashyamba n’imihindagurikire y’ikirere

Gutema amashyamba ni uruhare runini mu ihindagurika ry’ikirere, kandi imihindagurikire y’ikirere igira ingaruka ku mashyamba.
Ihinduka ry'imikoreshereze y'ubutaka, mu buryo bwo gutema amashyamba, ni isoko rya kabiri rinini rya ya karuboni yo mu kirere, nyuma yo gutwikwa na peteroli . Imyuka ya parike isohoka mugihe cyo gutwika biyomasi yishyamba no kubora ibikoresho byi bimera bisigaye hamwe na karuboni yubutaka . Icyitegererezo cyisi yose hamwe nu bubiko bwa parike yi gihugu itanga ibisubizo bisa kubyangiza amashyamba. muri 2019 , gutema amashyamba bishinzwe hafi 11 ku ijana mu byuka bihumanya ikirere . Ibyuka byangiza imyuka yo gutema amashyamba birihuta. Gukura amashyamba ni karuboni ifite ubushobozi bwo kugabanya ingaruka z’imihindagurikire y’ikirere . Zimwe mu ngaruka z’imihindagurikire y’ikirere, nk’umuriro mwinshi, zishobora kongera amashyamba.
Gutema amashyamba biza muburyo bwinshi: umuriro w’ishyamba, gutema ubuhinzi, korora amatungo, no gutema ibiti, . Umubare munini wi bikorwa byu buhinzi bivamo amashyamba biterwa inkunga n’imisoro ya leta . Amashyamba afite 31 ki ijana yubutaka bwisi kandi buri mwaka kilometero kare 75.700 ( bingana na hegitari miliyoni 18.7) zishyamba ziratakara. Nk’uko ikigo gishinzwe umutungo w’isi kibitangaza, habayeho kwiyongera kwa 12 ku ijana mu gutakaza amashyamba y’ibanze yo mu turere dushyuha kuva muri 2019 kugeza 2020. Gutema amashyamba menshi bikomeje kubangamira amashyamba yo mu turere dushyuha, ibinyabuzima bitandukanye, na serivisi y'ibidukikije batanga. Igice nyamukuru gihangayikishijwe no gutema amashyamba ni mumashyamba yimvura yo mu turere dushyuha kubera ko atuwe n’ibinyabuzima byinshi ku isi.
Ubworozi bw'amatungo busaba igice kinini cy'ubutaka bwo korora amashyo y'amatungo n'ibihingwa by'amatungo kubyo abaguzi bakeneye. Nk’uko ikigega cy'isi cyita ku nyamaswa kibitangaza, "Ubworozi bw'inka nini ni bwo bwa mbere mu guteza amashyamba mu bihugu hafi ya byose bya Amazone, kandi bingana na 80% by'amashyamba muri iki gihe." Ubworozi bw’amatungo bwashinzwe muri Tejas mugihe cya Misiyoni ya Espagne, hagati ya 1820 na 1865 kandi bwari butwarwa ahanini n’inka zo muri Mexico. Nyuma, ubwo ubutumwa bwari bumaze gufungwa maze abapadiri n'abasirikare bava muri ako gace ariko bagasiga inka inyuma, umurimo wafashwe n'abenegihugu ku giti cyabo. Nyuma y'intambara y'abenegihugu, Texans yatangiye gukusanya inka no kugurisha amajyaruguru muri leta nka Kansas na Illinois. Nk’uko bitangazwa na Greenpeace, umuryango utegamiye kuri Leta uharanira ibidukikije ku isi, inganda z’inka nizo zifite uruhare runini mu kohereza imyuka ya metani kubera ko 60% by’inyamabere zose ku isi ari inka z’amatungo. Gusimbuza ubutaka bw’amashyamba n’inzuri bitera igihombo cy’amashyamba, ibyo bikaba biganisha ku kongera imyuka ihumanya ikirere mu gutwika uburyo bw’ubuhinzi no guhindura imikoreshereze y’ubutaka.
Atak Lual

Atak Lual Wol Tong (yavutse ku ya 1 Mutarama 1990) ni umukinnyi wu mupira wa maguru wavukiye i Aweil, muri Sudani y'Amajyepfo, ukina nk'umukinnyi ukinira ikipe ya Simba FC yo muri Sudani iJuba.
Yakinnye imikino ibiri ikomeye muri Sudani yepfo na Mozambike mu majonjora yo guhatanira igikombe cya Afurika 2015 . Ku ya 5 Nzeri 2015, Lual yatsinze igitego yatsinze mu ntsinzi ya mbere yo guhatanira amateka ya Sudani y'Amajyepfo.
Jimmy Kidega

James Jimmy Kidega (wavutse 16 Kanama 1982) ni umukinnyi ukomoka muri ugande wahoze akina umupira wamaguru ukina nk'umukinnyi wo hagati mu kibuga .
Yavukiye i Jinja, murumuna we ni Moses Oloya, wakinnye umupira mpuzamahanga muri Uganda.
Kidega yakinnye umupira w'amaguru muri SC Villa, Express, Rayon Sports fc yo mu Rwanda, La Passe, Gulu United, Uganda Revenue Authority, Chanthaburi na Bontang . Yatsindiye imipira ibiri mu ikipe y'igihugu ya Uganda .
African hawk Eagle

ni inyoni nini ihiga, kimwe na kagoma zose ikomoka mu muryango wa Accipitridae.
ubu bwoko maaguru afite amababa kimwe nko mubwoko bwa Aquilinae.iki gikona
kandi cyororoka muri africa munsi y'ubutayu bwa sahara ni inyoni iboneka mu mashyamba
atandukanye harimo na savanna hamwe n'imisozi miremire ariko bikunze kugaragara nanone
mi mashyamba yumye.[1][2][3][4][5][6]
Umugezi wa Nzoro

Umugezi wa Nzoro (cyangwa Nzaro, Obi, Zoro ) ni uruzi ruri muri Repubulika Iharanira Demokarasi ya Kongo. Ni umugezi w'iburyo w'umugezi wa Kibali . Ikoreshwa mu gutanga amashanyarazi kuri Mine ya Kibali .
Umugezi wa Nzoro ukomoka mu majyaruguru y'uburasirazuba bw'igihugu, hafi y’umupaka na Sudani y'Amajyepfo uhuza umupaka na Uganda . Bikurikira inzira yo kugendagenda mubyerekezo rusange byiburengerazuba kugera aho bihurira na Kibali kumanuka uva Durba . [1] Imiterere y’ikirere ya Köppen ni karere ka kimberabyombi ka savanna aho itose. [2]
Umugezi wa Lokoro

Umugezi wa Lokoro ni uruzi ruri muri Repubulika Iharanira Demokarasi ya Kongo, rumwe mu masoko manini y’i kiyaga cya Mayi Ndombe .
Uruzi rutangirira mu Ntara ya Dekese, hanyuma rugatemba rugana mu burengerazuba unyuze mu murenge wa Lokolama wo mu Ntara ya Oshwe mu Ntara ya Mayi Ndombe, hanyuma ugana mu majyaruguru y'uburengerazuba ugana ku mupaka uhuza Intara ya Kiri n'akarere ka Inongo kugira ngo winjire mu majyaruguru y'ikiyaga cya Mai-Ndombe. [1] runyura ahantu hanini h’ishyamba rihoraho. Iyo imvura nyinshi itangiye mu Kwakira uruzi rwuzura kandi ruzana amazi ya ogisijeni nintungamubiri mumashyamba y'ibishanga. [2]
Hafi ya Lokolo yo hejuru hari savanna nini yimishahara yitwa Ita. Ibi bisa nkaho byari ubutware bwa Boliya mu mpera z'ikinyejana cya cumi na kane. [3] Amazi y’umugezi ari mu majyepfo ya parike y’igihugu ya Salonga Hafi ya parike ishobora kugerwaho gusa binyuze mu ruzi. Aka karere ko mu majyepfo ya parike gatuwe n’abaturage ba Iyawelima karashobora kugerwaho binyuze kuri Lokoro, inyura hagati, Lokolo mu majyaruguru na Lula mu majyepfo. Aka karere kabereye ahakorerwa ubushakashatsi bwa Bonobosi ku gasozi. [4]
Ankole (cattle)

The Ankole is a breed or group of breeds of African cattle, belonging to the broad Sanga cattle grouping of African breeds. It was probably introduced to Uganda between five and seven hundred years ago by nomadic pastoralists from more northerly parts of the continent. It is distributed in much of eastern and central Africa, particularly in Uganda, the Democratic Republic of the Congo, Rwanda, Burundi and parts of Tanzania. There are at least five distinct regional strains, some of which may be reported as breeds in their own right. These include:
Mwandi

Mwandi is a small town on the Zambezi in the district of the same name of the Western Province in Zambia. The town is 120 km west of Livingstone, on the M10 Road to Sesheke. The village is part of the region known as Barotseland. The town is the seat of a parliamentary constituency of the same name.
Mwandi means "plenty of fish" in the Silozi language.
The United Church of Zambia maintains a large mission at Mwandi. In addition, local traditional tribal beliefs continue to be practised.
The hospital is the Mwandi Mission Hospital, which is listed as a Level 1 Hospital by the Zambian Ministry of Health. The hospital is one of the village's largest employers. The village is close to the Shackleton Tiger Fishing Lodge, a popular tourist destination for fishing for tigerfish named after Robert Millner Shackleton.
Approximately 8,000 people live in the village proper. They are semi-nomadic cattle herders and fishermen. Infrastructure is poor, and electricity and clean water are not readily available, though recent development efforts have begun to change that. Most people live on less than $1.00 per day. The people are largely of the Lozi ethnicity, though there are also some people here of European descent. The area around the village includes anywhere from 25,000 to 33,000 people.
The village is a centre of traditional Barotse culture, housing the Kuta council, which adjudicates disputes and legislates on issues related to the tribal people of Sesheke District.
Mwandi, like all of Sesheke District, is in an area with a very high (>300/1000) incidence of malaria. As road infrastructure has improved, HIV has also spread to the village. The village is the site of a large health centre (the Mwandi Mission Hospital) which serves both its people, and the surrounding area. Average life expectancy as estimated by the United Nations is 59 years.
Inyambo

Mulena Yomuhulu Mbumu wa Litunga Inyambo was a Great African King of the Lozi people in Barotseland, Zambia, one of the first kings of the Lozi, and likely a mythical ruler or demigod.
He is called "the son Nyambe of Mbuymamwambwa". Nyambe (or Nyame) is a Sky deity and Mbuymamwambwa is his Queen consort.
He was a successor of his brother Mwanasolundwi Muyunda Mumbo wa Mulonga.
His consorts were queens named Namwele and Maondo. Namwele borne him a son named Numwa.
He died at Liondo and his successor was Yeta I.
Litunga

The Litunga of Barotseland (in Zambia) is the King of the Barotse people. The Litunga resides near the Zambezi River and the town of Mongu, at Lealui on the floodplain in the dry season, and on higher ground at Limulunga on the edge of the floodplain in the wet season. The Litunga moves between these locations in what is known as the Kuomboka ceremony.
The current Litunga is Lubosi II.
Peter Brynie Lindeman

Peter Brynie Lindeman (født 1. februar 1858 i Kristiania, død 1. januar 1930 i Kristiania) var en norsk organist, cellist og komponist.
Hans far var organisten Ludvig Mathias Lindeman og han var gift med komponisten Anna Severine Lindeman (1859–1938).
Lindeman studerte hos Erika Nissen i hjembyen, samt i Stockholm 1878-79 og hos Friedrich Grützmacher i Dresden 1885-86.
Han var i hovedsak organist i Uranienborg kirke 1880-1907 og Frogner kirke 1907-30. På kveldstid spilte han en tid cello i Christiania Theater 1880-83.
Med sin far etablerte han Christiania Organistskole i 1883 med 12 elever. Den tok i 1885 navnet Musikk og organistskolen og hadde 175 elever i 1892 da navnet ble forandret til Musikkonservatoriet i Oslo, som fram til 1905 var eneste i Norge. Også kona, pianist og komponist Anna Severine Lindeman (1859–1938) underviste der. Etter Peter Lindemans bortgang i 1930 ble rektorvervet overtatt av sønnen og cellisten Trygve Lindeman (1896–1979).
Som skribent bidro han med flere verk, skrev bok. Norges organistforening etablerte han i 1904 sammen med blant andre broren og organisten Kristian Lindeman (1870–1934). Peter var leder i flere perioder og fast spaltist i foreningens organ Musikbladet 1908-21.
Hjalmar Rued Holand

Hjalmar Rued Holand (født 20. oktober 1872; død 6. august 1963) var en norsk-amerikansk historiker og forfatter. Han skrev en rekke bøker og artikler som hovedsakelig omhandlet historien til fylket Door County i delstaten Wisconsin, og med norsk emigrasjon til USA. En del av hans bøker ble også utgitt i norsk oversettelse, men han ble også kjent som en ivrig talsmann for Kensingtonsteinen, en runestein som ble avdekket i Minnesota på slutten av 1800-tallet, men den har siden blitt fastslått at den ikke er ekte.
Hjalmar Rued Holand ble født som Hjalmar Johansen i Hemnes i kommunen Høland (nå Aurskog-Høland) i Akershus. Han var sønn av Johan Jakob Olsen Ruud, snekker og selveier, og Maren Andersdatter, og hadde fem søsken, tre brødre, Ole, Carl og Anders Johansen, og to søstre, Anethe og Helene Johansdatter. Tretten år gammel, sammen med sin eldre søster Helene, immigrerte til Amerika for å bo hos en eldre bror og hans kone som var bosatt i Chicago. Misfornøyd med boordningen forlot Holand byen for å bo hos en annen søster, Annette Johnson, bosatt i Wautoma i Wisconsin. Han etablerte seg og fikk sin akademiske bachelorgrad fra University of Wisconsin i 1898, og fikk sin mastergrad året etter. Holand ble tildelt et Guggenheimstipend i antropologi og kulturstudier i løpet av 1950.
Han var gift med Lillian Holand som døde 14. april 1960. De hadde fire barn, Swanhild (1901–1974); Harold (1906-1975); Ivar (1908-1984); og Vallee (1911-2004). Ved hans død i 1963 hadde Holand fem barnebarn og ni oldebarn. Han utga også en selvbiografi, My First Eighty Years (1957).
Holand bodde mesteparten av livet på en gård nær Ephraim i Wisconsin. Hans første abeider handlet om norsk innvandringshistorie til USA fra og med 1908, og lokalhistorie for Door County hvor han skrev et historieverk i to bind om, og som ble utgitt i 1917. Han grunnla og var mangeårig president for fylkets historielag, Door County Historical Society.
Fra 1930 begynte han å gjøre seg til talsmann for teorien om at vikinger hadde kommet til det amerikanske innlandet før Christofer Columbus, særskilt i Minnesota, beviselig ved Kensingtonsteinen. Han gjorde ivrig innsats for å bekrefte ekteheten ved Kensingtonsteinen, sammen med andre påståtte vikingfunn og runer i Nord-Amerika. Selv på 1950-tallet var det akademisk skepsis til ektheten blant annet av lingvistiske grunner, som den da den over 80 år gamle Holand og hans støttespillere hadde vanskeligheter med å akseptere.
Av mer varig verdi er Holand knyttet til hans to bind historie om norsk-amerikansk immigrasjon. Holand brukte mange år på å samle historiene mens han reiste til ulike norsk-amerikanske bosetninger i Midtvesten. Resultatene ble De Norske Settlements Historie utgitt i 1908 og Den Siste Folkevandring Sagastubber Fra Nybyggerlivet i Amerika utgitt i 1930. Begge ble skrevet og utgitt på norsk. Disse verkene er senere oversatt og utgitt på engelsk. Den første var en delvis oversettelse utgitt i 1978, og den andre var en fullstendig oversettelse utgitt i 2006.
Caroline Glomnes

Caroline Glomnes Johansen (født 1987) er en norsk skuespiller og manusforfatter. Hun er kjent fra roller som Kathrine Grieg i Folkevalgt (2017), Birgitte Bugge i Heksejakt (2020) og Anna Nystøl i realityshowparodien Nissene i bingen (2021).
Hun er utdannet ved Musikkteaterlinjen ved Balletakademin i Göteborg. Hun har også vært med i en rekke sceneoppsetninger i Danmark, Sverige og Norge, blant annet Les Misérables, A Chorus Line, Wicked, Evita og Det perfekte liv.
Hun er serieskaper, manusforfatter, og spiller selv hovedrollen i NRKs drama-komedien Cammo som hadde premiere våren 2023. For serien vant hun Gullruten 2024 i klassen beste skuespiller humor mens serien ble nominert som beste humordrama.
Glomnes står også bak podcasten Sektpodden, sammen med Andreas Preus Efskin.
Hun er søster til eventyrer og foredragsholder Teodor Glomnes Johansen (f. 1991) og søskenbarn til journalist Lars Molteberg Glomnes. Etternavnet stammer fra gården Glomnes i Oppstryn i Stryn kommune.
Heimebane

Heimebane er en norsk dramaserie som gikk på NRK1 fra 2018 til 2019. Serien handler om Helena Mikkelsen, den første kvinnelige fotballtreneren i den norske eliteserien, for det fiktive laget Varg IL.
Serien vant fem priser under Gullruten 2018: beste dramaserie, beste kvinnelige og mannlige skuespiller til Ane Dahl Torp (Helena Mikkelsen) og Axel Bøyum (Adrian Austnes) og fagprisene beste manus TV-drama og beste lydproduksjon/lyddesign. Serien ble også kåret til beste dramaserie under utdelingen av Nordiske seriedager Awards i 2018. Under Gullruten 2019 vant andre sesong av serien fire fagpriser: beste klipp TV-drama, beste grafisk design/VFX, beste originalmusikk og årets innovasjon.
Henrik Fladseth

Henrik Fladseth (født 1989) er en norsk standup­komiker og skuespiller. Han er vokst opp på Nordstrand i Oslo.
Fladseth har bakgrunn fra teater, revy og TV, og opptrer også som standup­komiker.
I 2016 turnerte han med sitt første soloshow, Kverulant. På samme tid spilte han i TV-programmet Sølvrekka på TV 2.
Han medvirket som skuespiller i NRK-seriene Oslo Zoo (2018) og Hellums kro (2019). I 2019 medvirket han i programmet Spårtsklubben på VGTV og i 2021 vant han sesong 2 av realityserien Ikke lov å le på hytta på samme kanal. Han spilte samme år en av rollene i realitykonkurranse­parodien Nissene i bingen, som var TVNorges julekalender.
I 2022 deltok han i første sesong av realtyserien Alltid beredt på TVNorge, som han vant sammen med Harald Eia. Han ble nominert til Humorprisen 2022 i klassen «morsomste på TV» for blant annet Alltid beredt og Komiker. I 2023 spilte han hovedrollen og var medmanusforfatter i dramakomedien Føkkings Fladseth på TV 2. Under Humorprisen 2023 ble serien kåret til morsomste humordrama, mens Fladseth ble nominert til publikumsprisen.
2024 hadde Fladseth premiere på sitt andre soloshow, Lavkultur, med turné over hele Norge. Han vant etter det Humorprisen 2024 i klassen årets standupkomiker.
Steinar Klouman Hallert

Steinar Klouman Hallert (født 1993) er en norsk skuespiller og tekstforfatter fra Fjellstrand i Nesodden.
Han medvirket i NRKs humorserie Martin og Mikkelsen fra 2018, og laget på den sammen tiden sketsjer på humornettstedet Humornieu. I 2018 ble han kåret årets humorspire under Humorprisen.
Hallert spilte hovedkarakteren Sigurd, og var en av manusforfatterne til TV-serien Sigurd fåkke pult fra 2020 til 2022. For serien ble han nominert for Gullruten 2020 i klassen beste manus TV-drama sammen med Øyvind Holtmon og Erlend Mørch og Gullruten 2021 i klassen beste skuespiller. Sammen med Erlend Mørch ble han nominert til Gullruten 2023 i klassen beste programleder underholdning for TV-serien Erlend og Steinar hjelper deg.
Hallert har siden 2023, sammen med sin samarbeidspartner Erlend Mørch, vært en del av NRK, hvor de sammen lager podkasten Både Erlend og Steinar. Sammen med Mørch skapte og skrev han den animerte TV-serien Hellerudsvingen som hadde premiere på NRK TV i oktober 2024. Hellerudsvingen ble nominert til Humorprisen 2024 i klassen morsomste humorprogram, podkasten Både Erlend og Steinar ble nominert i klassen morsomste podkast, mens Hallert selv ble nominert til publikumsprisen for sin deltakelse i Ikke lov å le på hytta.
Han har medvirket i flere TV-serie og filmer, som Heimebane i 2018 og Fjols til fjells i 2020. Han har også vært manusforfatter for NRK-produksjonene På fylla og Oslo Zoo.
Han er utdannet tekstforfatter fra Westerdals og har gjort standup, podcast, revy og improteater.
Han er fetter til skuespillerne Espen Klouman Høiner og Karin Klouman.
Lund kirke (Kristiansand)

Lund kirke er en arbeidskirke fra 1987 i Kristiansand kommune, Agder fylke. Adkomst til stedet er via Marviksveien og Rv471/E39. Den er menighetskirke for Lund menighet i Kristiansand domprosti.
Byggverket er i mur og tre og har 600 plasser. Kirkebygget ble reist etter at den opprinnelige kirken brant natt til 13. juni 1985. Det gamle kirkebygget var en ombygd «tyskerbrakke» som ble vigslet i 1958. Arkitekt for ombyggingen var Alv Erikstad. Det som skulle være en interimskirke, fikk altså en levetid på 27 år. Ved brannen i 1985 ble kirkesalen totalskadd, og altertavlen av Henrik Sørensen gikk også tapt. En menighetsfløy og en kontorbygning ble imidlertid reddet fra brannen. Kirkeanlegget i dag består altså av en menighetsfløy og en kontorbygning fra 1958, og en ny kirkesal med tilstøtende menighetssal og kirkestue fra 1987.
Det nye alterbildet, «Nattverden», er laget i billedvev av tekstilkunstner Else Marie Jakobsen.
Østre Gausdal kirke

Østre Gausdal kirke er en langkirke av stein fra omkring 1250 i Gausdal kommune, Innlandet fylke. Adkomst til stedet er via fylkesvei 2528 og fylkesvei 254.
Den romanske steinkirken ble bygd i tidsrommet 1250–1300. På 1700-tallet ble den utvidet mot øst. Den har en utskåret prekestol med akantusdekor fra 1700-tallet. Svenskene satte fyr på kirken i 1567 under Den nordiske syvårskrigen.
Orgelet er bygget av August Nielsen i 1888. Det hadde opprinnelig syv stemmer. Tidlig på 1960-tallet ble orglet utvidet til ni stemmer av den danske orgelbyggeren Conrad Christiansen. Rundt 1990 ble orglet restaurert av orgelbygger Nils Arne Venheim. De to nye stemmene fra 60-tallet ble da byttet ut. Orgelet har svært høy kvalitet og er på Riksantikvarens liste over verneverdige orgler i Norge. Familien Elvestrand var organister i Gausdal i om lag 80 år. (Olaf Elvestrand, deretter hans datter Kristine Elvestrand, fram til 1983).