davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Vortex Engineering

Vortex Engineering is the pioneer in low-power ATMs and is an India-based technology company incubated by IIT-Madras. Vortex manufactures self-service transaction systems (such as ATMs) for banks, independent ATM operators, and other financial institutions. Vortex also owns a Multivendor ATM Monitoring and Management Software, developed In-house. It can monitor and manage any brand of ATM.
Vortex ATMs have a global reach of up to 22 countries in Asia & Africa combined. As of March 2023, DR Congo, Djibouti, Ethiopia, Egypt, Ghana, Mauritania, Nigeria, R Wanda, South Africa, Tanzania, Uganda, and Zambia from Africa and Afghanistan, Bangladesh, Cambodia, India, Indonesia, Myanmar, Nepal, Philippines, Sri Lanka, and Vietnam from Asia are in its scope of business.
Incorporated on 12 March 2001, Vortex Engineering is a provider of Automated Teller Machines (ATMs) and multi-vendor ATM management software products. Founded by Mr Kannan Laxminarayan, an alumnus of the IIT-Madras. Later the company was incubated by IIT-Madras.
In March 2009, when Vortex Engineering secured a seed capital infusion of Rs. 50 lakhs from the Aavishkaar Group. This injection of funds catalyzed the company's expansion and enabled it to further refine its products and services.
Major investors that includes entities such as Aavishkaar, Tata Capital, Bamboo Capital, and IFC. Their first pilot deployment was for disbursal of NREGA wages through their ATMs in Tamil Nadu, in association with IIT Madras in 2008.
They made their first major break through with the winning of an order for 545 ATMs including 300 solar powered ATMs from the State Bank of India. Vortex ATMs are now currently used in almost all states of India. The total ATMs deployed across the globe had reached over 8000.
In June 2024, Vortex Engineering stakes had acquired by Vakrangee Limited.
QNB Group

Qatar National Bank (QNB Group) (Arabic: بنك قطر الوطني) is a Qatari multinational commercial bank headquartered in Doha, Qatar. It was founded in 1964 and currently has subsidiaries and associates in 31 countries on three continents. The bank's ownership is evenly divided between the Qatar Investment Authority and members of the public.
QNB was founded on 6 June 1964 as the country's first domestically-owned commercial bank. It had 35 employees in its first year and was initially headquartered in a government-owned building in Qatar's capital city, Doha. The two currencies in circulation at the time were the Indian rupee and British pound. As Qatar's population continued increasing through the century, QNB started establishing branches in other parts of the country.
In 1974, the first branches outside of Doha were opened in Al Khor and Mesaieed. The bank installed its first ATMs in 1988 in its Doha branches, and introduced VISA cards for its clients the next year.
In 2013, QNB acquired Egypt's then-largest private-sector bank, National Société Générale Bank, from Société Générale, and rebranded it QNB Al Ahli. By 2015, it had established 76 branches in Qatar. In 2016, QNB acquired Istanbul-based Finansbank from National Bank of Greece. As of 2017, QNB also owned an 82.59 percent stake in Bank QNB Indonesia.
On September 30, 2020, net profit for 2020 was QR 9.5 billion (US$ 2.6 billion). Total assets also increased by 8% since September 30, 2019, to reach QR986 billion (US$271 billion).
In 2024, QNB streamlined its brand identity in two of its main overseas markets, by phasing out the brands Al Ahli in Egypt and Finansbank in Turkey.
Banks portal
Gilbert de Botton

Gilbert de Botton (Hebrew: גילברט דה בוטון; 16 February 1935 – 27 August 2000) was an Egyptian-Israeli-Swiss financial pioneer, who is considered the inventor of the open architecture model of asset management, whereby a financial institution offers third-party products to their clients. He was also a prominent art collector.
Gilbert de Botton was born in Alexandria, Egypt, to a distinguished Sephardic Jewish family. Among his ancestors was the rabbinical scholar Abraham de Boton. Gilbert was brought up largely by his mother's parents. His mother Yolande Harmer, a journalist and Israeli intelligence officer, died in 1959. He also saw little of his father, who was an oil company representative.
De Botton was educated at Victoria College, Alexandria; the Hebrew University of Jerusalem, where he studied economics; and Columbia University in the US, where he earned a master's degree.
In 1968, when the British and French Rothschild banking houses decided jointly to establish an operation in Zurich, de Botton was recruited as its first managing director. He went on to serve briefly as president of Rothschilds in New York in 1982.
In 1983, Gilbert de Botton founded the Global Asset Management financial firm, a multinational asset management firm, later incorporated into UBS AG until December 2005, when it was acquired by Julius Baer. Upon selling his stakes in the company in 1999, de Botton received a large sum of money, whose size has never been officially confirmed by buyer or seller. His wealth was estimated by one source to have reached £234 million in 1999 (equivalent to £512,195,221 in 2023).
In 2003, GAM and the London School of Economics and Political Science (LSE) announced the creation of the GAM Gilbert de Botton Award in Finance Research, an annual award given in recognition of outstanding research in finance, in honour of Gilbert de Botton.
He was also known as a scholar of Montaigne; his collection of books now comprises "The Montaigne Library" at the Cambridge University Library in the UK.
Gilbert de Botton married Jacqueline Burgauer in 1962. The marriage was dissolved in 1988. They had two children: a son, the writer Alain de Botton, and a daughter, Miel de Botton, a philanthropist and art collector. In 1990, he married Janet Green (née Wolfson), the eldest daughter of businessman Leonard Wolfson, Baron Wolfson, of the Great Universal Stores family, and previously married to broadcasting executive Michael Green. Dame Janet de Botton is also a prominent collector of modern art.
HMS Diamond (D34)

El HMS Diamond (D34) es un destructor Tipo 45 de la Royal Navy asignado en 2011.
El HMS Daring es el tercero de los seis destructores Tipo 45 construidos por BAE Systems Surface Ships en Glasgow (Escocia). Fue botado su casco en 2007 y asignado en 2011.​
En 2021 el Diamond tuvo inconvenientes técnicos abandonando al grupo de batalla del portaaviones HMS Queen Elizabeth.​ A febrero de 2022 permanecía en tareas de mantenimiento.​
En diciembre de 2023 derribó con el PAAMS un dron que apuntaba a barcos mercantes en el Mar Rojo utilizando un misil Sea Viper.​ El Ministerio de Defensa del Reino Unido dijo que era la primera vez en décadas que la Royal Navy había disparado a un objetivo aéreo.​ Después del derribo y una serie de ataques por parte de los hutíes a buques civiles, Diamond fue asignado para unirse al grupo de trabajo internacional que protege los buques que viajan a través del Mar Rojo.​
El 9 de enero de 2024, Diamond repelió el mayor ataque con aviones no tripulados hutíes hasta la fecha, junto con barcos de la Armada de los EE. UU., Diamond fue el objetivo de los ataques, pero los repelió con éxito utilizando misiles Sea Viper y disparos.​​​​​ Este ataque, junto con ataques anteriores al transporte marítimo comercial, provocó los ataques con misiles de 2024 contra Yemen en respuesta.​​​
Misty Rain

Misty Rain (10 de agosto de 1969; Long Beach, California) es una actriz pornográfica, directora y bailarina de estriptis estadounidense.
Rain comenzó su carrera en 1992, y en 1997 fue contratada por Metro Pictures para aparecer en 12 películas y dirigir y protagonizar una serie propia llamada Misty Cam.​ Rain estableció que durante el contrato podría protagonizar otras producciones de mayor nivel, donde pudiese demostrar sus dotes interpretativas.​ En 2000 trabajó, para New Sensations, en una serie llamada Worldwide Sex.
Maslak

Maslak es un barrio y una de las principales zonas de negocios de Estambul, Turquía, situado en la parte europea de la ciudad. Se trata de un enclave del municipio de Şişli, a pesar de estar muy al norte, y en realidad más cerca de los municipios de Beşiktaş y Sarıyer. El 18 de octubre de 2012 se aprobó la legislación por parte de la Comisión Interior del Parlamento Turco, la cual cambiaba la jurisdicción del barrio de Şişli de vuelta a Sarıyer.
Maslak está en competencia directa con el cercano distrito de Levent para proyectos de rascacielos nuevos, la red del Metro de Estambul, que antes terminaba en la "4. Levent" se ha extendido a Maslak (Ayazaga) con una nueva estación que entró en servicio en enero del 2009, lo que aumentará el atractivo del distrito para futuros proyectos e inversiones.
En la actualidad, el rascacielos más alto completado en Maslak​ es el Sun Plaza de 38 pisos,​ mientras que el rascacielos más alto en construcción en Maslak (así como de Estambul y del resto de Turquía) es el Diamond of Istanbul,​ que consta de tres torres conectadas centralmente, la más alta de las cuales tendrá 53 pisos y alcanzará una altura de 270m.
El Diamond of Istanbul también será el primer rascacielos hecho de acero en Turquía, donde (a diferencia de los Estados Unidos) los costos de construcción de acero son mayores que con concreto. La razón para elegir al acero es su fuerza relativa en la resistencia a los terremotos (Estambul está situado a lo largo de una falla muy activa), mientras que el hormigón es más resistente al fuego.
Julio Arce

Julio Arce (Miami, Florida; 27 de octubre de 1989) es un artista marcial mixto estadounidense que compite en la división de peso pluma de Ultimate Fighting Championship.
A los catorce años y con un peso de 200 libras, se unió al gimnasio de combate Team Tiger Schulmann para perder peso.​ Empezó a entrenar, compitió en kick boxing y ganó el campeonato de Golden Gloves de Nueva York en 2011 en boxeo antes de pasar a las MMA en 2012.​
Comenzó su carrera profesional de MMA desde 2012 y disputó la mayoría de sus combates en la promoción Ring of Combat y fue campeón de peso gallo​​​ y peso pluma.​​​ Acumuló un récord de 8-1 antes de fichar por la UFC.​
Apareció en el programa Dana White's Contender Series 5. Se enfrentó a Peter Petties y ganó el combate por TKO.​ Incluso con la victoria, no obtuvo el contrato de la UFC en ese evento, pero fue llamado para sustituir al lesionado Charles Rosa en UFC 200.​
Debutó en la UFC contra Dan Ige el 20 de enero de 2018 en UFC 220.​ Ganó el combate por decisión unánime.​
Se enfrentó a Daniel Teymur el 1 de junio de 2018 en UFC Fight Night: Rivera vs. Moraes.​ Ganó el combate por sumisión en el tercer asalto.​
Se enfrentó a Sheymon Moraes el 3 de noviembre de 2018 en UFC 230.​ Perdió el combate por decisión dividida.​
Se enfrentó a Julian Erosa el 18 de mayo de 2019 en UFC Fight Night: dos Anjos vs. Lee.​ Ganó el combate por KO en el tercer asalto.​
Se enfrentó a Hakeem Dawodu el 2 de noviembre de 2019 en UFC 244.​ Perdió el combate por decisión dividida.​
Se esperaba que se enfrentara a Timur Valiev el 6 de febrero de 2021 en UFC Fight Night: Overeem vs. Volkov.​ Sin embargo, fue retirado del evento a finales de enero por razones no reveladas y sustituido por Martin Day.​
Se enfrentó a Andre Ewell el 24 de julio de 2021 en UFC on ESPN: Sandhagen vs. Dillashaw.​ Ganó el combate por TKO en el segundo asalto.​
Se enfrentó a Song Yadong el 13 de noviembre de 2021 en UFC Fight Night: Holloway vs. Rodríguez.​ Perdió el combate por TKO en el segundo asalto.​
Se enfrentó a Daniel Santos el 9 de abril de 2022 en UFC 273.​ En el pesaje, pesó 136.5 libras, media libra por encima del límite de la pelea de peso gallo sin título. El combate se celebró en un peso de acordado y perdió el 20% de su bolsa, que fue a parar a Santos.​ Ganó el combate por decisión unánime.​
Se enfrentó a Montel Jackson el 12 de noviembre de 2022 en UFC 281.​ Perdió el combate por decisión unánime.​
Está programado para enfrentarse a Cody Garbrandt el 4 de marzo de 2023 en UFC 285.​
Trabaja como instructor de MMA en el gimnasio deportivo Tiger Schulmann de Queens.​
​
Monogema

Monogema o Anillo de Monogema, también llamado SNR G201.1+08.3,​ es un resto de supernova situado en la constelación de Géminis. Fue descubierto a comienzos de la década de 1970 por su emisión en rayos X blandos.​
En rayos X, Monogema aparece como un objeto brillante y suave en el estudio que llevó a cabo el satélite ROSAT. Se piensa que es un gran resto de supernova evolucionado, en la fase adiabática de su evolución, que se expande en un medio interestelar de muy baja densidad. Su emisión en el ultravioleta lejano fue detectada en 2007, donde la línea C IV y otras indican detalles de la interacción de este resto de supernova con el medio interestelar. Sin embargo, Monogema no muestra emisión de radio en el rango de metros o decímetros, como cabe esperar en restos de supernova antiguos, donde la emisión sincrotrón es el proceso dominante. Ello se ha achacado a la inusual baja densidad del medio circundante.​​
El púlsar de radio PSR B0656+14 fue descubierto en 1989 dentro de Monogema —en visión proyectada desde la Tierra—, ligeramente desplazado del centro geométrico del resto de supernova. Observaciones posteriores mostraron que el púlsar tenía un movimiento propio hacia el centro del remanente, contrario a lo que cabría esperar si el púlsar y el resto de supernova estaban vinculados, por lo que la asociación entre ambos objetos parecía bastante improbable.​ No obstante, la distancia al púlsar, medida por paralaje, es semejante a la de Monogema —véase más abajo—, así como su edad característica, 110 000 años. Por otra parte, se ha sugerido que la interacción con el medio interestelar ha distorsionado la morfología de este resto de supernova, por lo que no es fácil determinar su verdadero centro.​ Por todo ello, se piensa que PSR B0656+14 sí puede ser el remanente estelar de la supernova que dio lugar a Monogema.​
Monogema se encuentra a una distancia de aproximadamente 300 pársecs.​ Si efectivamente está asociado a PSR B0656+14, se puede conocer su distancia con una mayor precisión —288 (+33,-27) pársecs—, al haberse determinado el paralaje del pulsar mediante mediciones de interferometría.​ Por otra parte, la edad de este resto de supernova no se sabe con certeza, pero en cualquier caso es un objeto antiguo. De acuerdo a distintos modelos, su edad puede ser de 68 000 (+800, -900) años —valor estimado a partir de resultados del análisis espectral para una distancia de 300 pársecs—​ 86 000 años​ o 100 000 años.​
Calle U (Metro de Washington)

Calle U/African-American Civil War Memorial/Cardozo (anteriormente como U Street-Cardozo) es una estación subterránea en la línea Amarilla en los horarios no tan transitados y la línea Verde todo el tiempo del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada en la Calle U en el cuadrante noroeste de Washington D. C..​
WMATA Metrobus
Calle King–Old Town (Metro de Washington)

Calle King-Old Town es una estación elevada en la línea Amarilla y la línea Azul del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada la Calle King en Alexandria en Virginia.​
WMATA MetrobusDASH la Alexandria Union Station está a través de esta estación; se puede hacer transferencia al VRE y Amtrak.
Avenida Georgia–Petworth (Metro de Washington)

Avenida Georgia–Petworth es una estación subterránea en la línea Amarilla en los horarios no tan transitados y la línea Verde todo el tiempo del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada en la Avenida Georgia en el cuadrante noroeste de Washington D. C..​ La estación cuenta con mosaicos de neón llamados Woven Identities.​
College Park–Universidad de Maryland (Metro de Washington)

College Park–Universidad de Maryland es una estación en la línea Verde del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada en cerca de la Universidad de Maryland en College Park en College Park en el condado de Prince George en Maryland.​ Esta estación sería una de las estaciones de la línea Púrpura, conocida anteriormente como Bi-County Transitway.
Los trenes de MARC, en la línea Camden, se detiene en esta estación en un set de vías que están paralelas a las vías del Metro. Estas vías son accesibles desde el lado oeste de la estación y también por el túnel peatonal que pasa bajo las vías del Metro. Solamente ciertos trenes de la línea Camden se detienen en la estación College Park.
Archives (Metro de Washington)

Archives – Navy Memorial – Penn Quarter (anteriormente Archives and Archives–Navy Memorial) es una estación subterránea en la línea Amarilla y la línea Verde del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada en el Noroeste de Washington D. C. entre las Avenida Pensilvania y la Avenida Indiana.​ La estación obtiene su nombre por los Archivos Nacionales, el U.S. Navy Memorial, y el barrio Penn Quarter en la cual la estación está ubicada. Es un destino popular debido a que lleva al National Mall.
Metrobus (13A, 13B, 13G, 13F, 30, 32, 34, 35, 36, 54, 70, 71, 79, A11, A42, A46, A48, P1, P2, P6, P17, P19, V8, W13, X1)DC CirculatorMTA Maryland Commuter Bus (901, 902, 904, 915, 922, 929, 995) OmniRide Commuter
Juanacatlán metro station

Juanacatlán is a metro station on the Mexico City Metro. It is located in Mexico City's Miguel Hidalgo borough in the San Miguel Chapultepec neighborhood, and lies on Line 1 of the Metro. In 2019 the station had an average ridership of 11,669 passengers per day, making it the least used station in Line 1. Since 9 November 2023, the station has remained closed for modernization work on the tunnel and the line's technical equipment.
When the station opened in 1970, it was originally named for the street that was in front of the station, Juanacatlán (the name of the street changed and it is now known as Alfonso Reyes, in honor of the Mexican writer, philosopher and diplomat).
The street was in turn named for Juanacatlán in the state of Jalisco. Xonacatlan, means "place of onions" (sometimes mistakenly read as meaning "place of butterflies") in Nahuatl. Therefore, the station's pictogram depicts a butterfly.
The station was opened on 11 April 1970.
The station's building also contains the offices of the Metro workers' trade union, the windows of which depict the front of a metro train. This station runs under Avenida Pedro Antonio de los Santos. It serves the San Miguel Chapultepec and Condesa districts.
From 23 April to 23 June 2020, the station was temporarily closed due to the COVID-19 pandemic in Mexico.
Protectora de la Infancia metro station

Protectora de la Infancia station is an elevated metro station located on the overhead section of Line 4 of the Santiago Metro, in Santiago, Chile. It named after the Protectora de la Infancia (“Childhood Protectoress”) children's charity, whose headquarters are just opposite the station.
The station was opened on 30 November 2005 as part of the inaugural section of the line between Vicente Valdés and Plaza de Puente Alto.
The station is located in the commune of Puente Alto on Concha y Toro Avenue, near the junction with Angel Pimentel Street. It has disabled access.
The number of passengers passing through this station is relatively low, except in rush hours when traffic increases dramatically. The station's surroundings include the Compañia de Jesus Catholic school, Los Nogales School, Las Nieves School, and a public-owned swimming pool, along with its namesake.
The Protectora de la Infancia describes itself as a secular, non-profit, Catholic-inspired educational organisation which is dedicated to helping children at social risk. It provides education, boarding schools and other services to more than 8,500 Chilean children.
Lur Katanga

Lur Katanga a oa ur moneiz implijet er stad disranner Katanga, e su Republik Demokratel Kongo etre 1960 ha 1963. Paouez a rejod d'ober gantañ pa voe adstaget ar rannvro ouzh Republik Demokratel Kongo. An hevelep talvoudegezh hag Lur Kongo en doa.
Lur Aljeria

Al lur a voe moneiz ofisiel Aljeria etre 1848 ha 1964. An hevelep talvoudegezh hag al lur gall en-doa hag e 1960 e voe kemmet hemañ evel e bro-C'hall. Goude 1861 e voulas Bank Aljeria ha Bank Aljeria ha Tunisia bilhedoù ispisial evit Aljeria. Pezhioù aljeriat ispisial a 20, 50 ha 100 lur a voe kognet etre 1949 ha 1956 met ar peurliesañ e raed gant an hevelep pezhioù en Aljeria hag e bro-C'hall.
E 1964 e voe erlec'hiet gant an dinar.
Lur Kiprenez

Lur Kiprenez, anvet ivez en un doare nann-ofisiel Lira Kiprenez (eus a latin lira, gresianeg λίρα / lies. λίρες ha turkeg lira) a zo ur moni implijet e Republik Kiprenez hag e Akrotiri ha Dhekelia. Republik Turk Kiprenez an Norzh a ra gant Lira Nevez Turkia avat.
E 1879 e voe krouet lur Kiprenez. An hevelep talvoudegezh hag al Lur Saoz o-doa betek 1960 ha disrannet e oa e 20 shilling (σελίνι / σελίνια, şilin). E 9 piastr (γρόσι / γρόσια, kuruş) e oa disrannet ar shilling ivez da virout ul liamm gant al Lira Durkat a oa disranet e 100 kuruş. E 40 para e oa disrannet pep piastr. Gant ar bloavezhioù e lakaas ar monc’hwezh talvoudegezh ar para da zigreskiñ ha divizet e voe e 1955 da erlec'hiañ ar paraoù hag ar shillingoù gant 1000 mil (μιλς, mil). Kenderc'hel a rejod da envel ar pezh 5 mil ur "piastr" hag hini 50 mil ur "shilling".
E 1983 e erlec'hjod ar miloù gant centoù. Pep cent a dalveze 10 mil. D'an amzer-se e oa ar pezh bihana e dalvoudegezh hini 5 mil. 1/2 cent e voe adanvet met dilammet e voe buan a-walc'h goude m'en-do e lakaaet da zidalvoudus ar monc'hwezh.
Erlec'hiet e voa lur kiprenez gant an euro en dazont tost.
Ar pezh a 20 cent kognet hiziv n'e-deus ket an hevelep kil hag an hini diskouezt amañ. Penn ar prederour Zenon eus Kition a ziskouez.
Ar bilhedoù implijet hiziv a zo :
D'an 16 a viz Gwengolo 2006 e oa feur-eskemm al lari
1 EUR = C£ 0.575484 1 USD = C£ 0.451199 1 GBP = C£ 0.851730
Lur Monaco

Ar franc monégasque MCF pe lur Monaco a oa unan eus moneizoù ofisiel priñselezh Monaco betek 1999 (de jure, de facto 2002) pa'z eas d'un isvoneiz eus an Euro. Asambles gant al lur gall e voe graet gantañ hag an hevelep talvoudegezh hag eñ en doa. E 100 santim e voe rannet. Pezhioù hepken a veze graet (eus 20 santim betek 20 franc).
Un dalvoudegezh vras o deus pezhioù Monaco brav o ferzh evit an dastumerien.
Lur Jibraltar

Lur Jibraltar (Kod ISO GIP) eo ar moneiz embannet gant gouarnamant Jibraltar. An hevelep talvoudegezh hag al lur Sterling en deus. Betek 1927 ec'h implijed ar moneiz breizhveuriat, asambles gant ar real gwechoù 'zo. En 1927 e krogas gouarnamant Jibraltar da embann bilhedoù. Adalek 1988 e kogn pezhioù ivez. Ober a ra ar Jibraltariz gant al lur sterling ivez. An euro a vez degemeret er stalioù met pas gant ar Post[1] pe ar gouarnamant.
N'heller ket implijiñ lur Jibraltar e Breizh-Veur met e eskemm a c'heller ouzh lurioù sterling d'ar feur a 0.92:1. An hevelep pouez ha ment hag ar pezh saoz ul lur en deus ar pezh ul lur Jibraltar, hag alies e vez kavet e Bro-Saoz.
D'ar 15 a viz Ebrel 2009 e talveze lur Jibraltar :
£1 = €1,14147 Euro £1 = $1,46085 Dollar ar Stadoù-Unanet £1 = ¥10,2095 Renminbi (yuan) £1 = ¥147,634 Yen japanat
Château de Villesavin

Château de Villesavin (French pronunciation: [ʃɑto də vilsavɛ̃]) is a 16th-century country house in the Tour-en-Sologne commune in Loir-et-Cher, Centre-Val de Loire, France. The château is a designated historical monument of France. It is privately owned and contains several museums open to the public.
Château Villesavin is built on the Beuvron, on what was once a Roman Gaulic settlement called Villa Savinus. A medieval manor was later built on the site, and owned by Guy de Châtillon, Count of Blois, in the early 14th century.
The present château was built by Jean le Breton, Lord of Villandry, who was the financial secretary under King François I. The château was designed by the French renaissance style by the same Italian and French masters who built Château de Chambord, 9 kilometres (5.6 mi) away, including Benvenuto Cellini. Le Breton supervised the construction of Chambord on behalf of the king, and decided to build his own home nearby using the same materials and designers, and possibly some of the same budget. The château was constructed between 1527 and 1537, during which time le Breton also built his other home, Château de Villandry.
The château consists of a main horseshoe shaped house, with dormers framed by volutes and pilasters, decorated with the royal emblem of François I. In the rear is a moat and small bridge. The spiral staircase inside appears to have been inspired by Chambord, while stained-glass windows contain scenes from Metamorphoses by the poet Ovid.
On either side of the main house are two single-story horseshoe-shaped wings, each with rectangular corner pavilions and courtyards. Le Breton skipped the round towers of châteaux like Chambord to install more innovative square corner pavilions, which had just come into fashion in France. The left pavilion contains a chapel, which includes late 16th-century murals depicting the Passion of the Christ in the style of the Second School of Fontainebleau.
In the central courtyard is an Italian marble fountain decorated with chimeras, lion masks, and dolphins.
The grounds also contain a very large and rare dovecote with 1,500 holes. The 16th-century dovecote is one of the few that survived the French Revolution, as owning doves was a royal privilege and status symbol of the nobility. To the peasantry, however, the birds were seen as pests, as they would descend on the fields and eat seeds and crops, but the peasants were forbidden from shooting them. Nearly all the dovecotes were destroyed during the revolution.
The château had been abandoned when it was purchased by the Count and Countess de Sparre in 1937. It has been open to the public since 1954. The estate hosts weddings every weekend from April to November. In 2000, owners Lars and Véronique de Sparre, the present Count and Countess, opened a museum dedicated to weddings, with artifacts dating to 1840.
چھوٹا پاکستان

چھوٹا پاکستان نام عام طور پر ان شہری علاقوں کے لیے استعمال ہوتا ہے جہاں پاکستانی یا پاکستانی نسب کے لوگ (بیرون ملک مقیم پاکستانی) آباد ہوں۔
سری لنکا میں خواتین

سری لنکا میں خواتین (انگریزی: Women in Sri Lanka) کم تر نمائندگی رکھتی ہیں، حالاں کہ اس ملک کی تاریخ میں صدر جمہوریہ اور وزیر اعظم کے عہدوں پر بھی خواتین کا قبضہ رہا ہے۔ تناسب کے لحاظ سے سری لنکا میں خواتین جنوبی ایشیائی ممالک میں کم تر نمائندگی رکھتی ہیں۔ یہ صورت حال سیاسی اور عوامی فیصلہ سازی، دونوں محاذوں پر دیکھی گئی ہے۔ ملک کے سری لنکا کے پارلیمان میں 1930ء کے دہے سے خواتین کی نمائندگی کبھی 6 فی صد سے زیادہ نہیں رہی ہے۔ 2015ء میں اختتام پزیر عام انتخابات 5.8 فی سد سے کم خواتین منتخب ہوئیں تھیں۔ بلدیہ اور مقامی حکومت کی سطح پر یہ نمائندگی اور بھی کم رہی ہے، 2008ء – 2012ء کے دور میں اس کی شرح دو فی صد رہی ہے۔ دنیا کے 187 ممالک میں انسانی ترقیاتی اشاریہ میں سری لنکا کو 97 مقام حاصل ہے اور اس کی قدر 0.691 ہے۔ تاہم جنسی عدم مساوات کے اشاریے اس کا مقام 74 ہے، جو کئی ممالک سے نسبتًا بہتر ہے۔
عالمی بینک کی 2018ء میں شائع ایک رپورٹ کے مطابق ملازمتوں اور کام کے مقامات پر خواتین کی حصے داری محض 36.6 فی صد ہے، جو کافی کم ہے۔ اس تصویر کا ایک پہلو یہ بھی ہے کہ کسی عورت کے گھر پر اگر کوئی بچہ ہو تو اس کے کہیں پر بر سر خدمت ہونے کا امکان مزید 7.4 فی صد کم ہو جاتا ہے۔
سری لنکا 2019ء کے ایسٹر کے موقع پر کیے جانے والے دھماکوں کے پیش نظر وہاں خواتین کے برقع پہننے پر پابندی لگا دی گئی۔ ملک کے صدر مائتری پالا سری سینا نے ہنگامی قوانین کے تحت خواتین کے برقع پہننے پر پابندی عائد کی۔ یہ حکم نامہ ان خودکش حملوں کے لگ بھگ ایک ہفتہ بعد کیا گیا ہے جس میں گرجاگھروں اور ہوٹلوں کو نشانہ بنایا گیا تھا۔ اس حملے میں 250 سے زیادہ افراد ہلاک ہو گئے تھے۔عہدے داروں نے کہا ہے کہ اس اقدام سے سیکورٹی فورسز کو لوگوں کی شناخت میں مدد مقصود ہے۔ تاہم یہ پابندی بعد میں نہیں ہٹائی گئی۔ یہ باوجود اس کے کیا گیا ہء کہ سری لنکا کے وہی صدر نے بعد میں ملک میں ہوئے بم دھماکوں کے لیے منشیات (ڈرگس) کے مافیا کو ذمے دار قرار دیا تھا۔ اس پابندی سے صرف ملک کی مسلمان آبادی کے قدامت پسند طبقے کی پردہ دار خواتین اور غیر ملکی حجابی سیاح متاثر ہوتے ہیں۔
ہل

ہل(English:Plough)، ایک زرعی اوزار کو کہتے ہیں جو زراعت کے امور میں فصل کی کاشت سے پہلے، زمین کی تیاری میں کام آتا ہے۔ یہ معلوم انسانی تاریخ میں پائے جانے والے بنیادی اوزار میں سے ایک ہے اور اسی اوزار کو انسان نے جدید زراعت میں بے پناہ ترقی کے ساتھ آزمایا ہے۔ ہل چلانے کا بنیادی مقصد زمین کی اوپر والی تہ کو پلٹ دینا ہوتا ہے، جس کی وجہ سے تازہ نباتاتی خوراک کے اجزاء زمین کی سطح پر آ جاتے ہیں۔ اس کے ساتھ ساتھ سطح پر موجود جڑی بوٹیاں اور گذشتہ فصل کے باقی ماندہ پودے بھی زمین میں دھنس جاتے ہیں اور نہ صرف نئی فصل کے لیے موجود خوراک میں حصہ دار نہیں بنتے، بلکہ یہ ٹوٹ پھوٹ کا شکار ہو کر نئی فصل کی خوراک کا حصہ بن جاتے ہیں۔ فصل کی کاشت سے پہلے ہل چلانے کا ایک فائدہ یہ بھی ہے کہ اس طرح زمین میں موجود نمی دیر تک برقرار رہتی ہے اور نئے پودوں کی نگہداشت بہتر طریقہ سے ہوتی ہے۔ جدید استعمال میں، ایک ایسا کھیت جس میں ہل چلایا گیا ہو، پہلے خشک ہونے کے لیے چھوڑ دیا جاتا ہے اور فصل کاشت کرنے کے ساتھ ہی اس کی سطح برابر کر دی جاتی ہے۔ اس طرح نہ صرف بیج زیادہ گہرائی میں بوئے جاتے ہیں بلکہ گہرائی کی نمی کا تناسب بھی زیادہ ہوتا ہے۔ ہل پہلے پہل بیلوں کی مدد سے کھینچے جاتے تھے اور بعض علاقوں میں اسی کام کے لیے گھوڑے اور خچر استعمال میں لائے گئے۔ صنعتی ممالک میں، ہل چلانے اور کھینچنے کے لیے پہلا میکانکی طریقہ بھاپ سے چلنے والے انجن یا ٹریکٹر کا استعمال تھا اور وقت کے ساتھ ساتھ تکنیک میں جدت آنے کی وجہ سے بھاپ سے چلنے والے انجنوں کی جگہ دوسرے ایندھن جیسے پٹرولیم کی مصنوعات سے چلنے والے ٹریکٹروں اور انجنوں نے لے لی۔ دنیا بھر میں وہ علاقے جہاں زمین کے کٹاؤ اور تیز ہواؤں کی وجہ سے مٹی کے ضائع ہونے کے مسائل نے جنم لیا ہے، وہاں گذشتہ دو دہائیوں میں ہل کے استعمال میں کمی دیکھی گئی ہے، ان علاقوں میں زیادہ گہرا یا میکانکی طریقہ ہل سے اجتناب کیا جاتا ہے تا کہ زمین کو سطحی ہل کے بعد ہی کاشت کیا جا سکے۔ ہل کا استعمال سمندر کی تہ میں بھی کیا جاتا ہے، اس کا مقصد زیر سمندر مختلف قسم کی تاریں بچھانا اور تیل کی تلاش کے لیے زیر سمندر زمین کی سطح کو ہموار کرنا ہوتا ہے۔
تحصیل سانگلہ ہل

تحصیل سانگلہ ہل ضلع ننکانہ صاحب، پنجاب، پاکستان کی تین تحصیلوں میں سے ایک تحصیل ہے۔ اس تحصیل کا صدر مقام سانگلہ ہل شہر ہے۔
سٹیمفورڈ ہل

سٹیمفورڈ ہل (انگریزی: Stamford Hill) مملکت متحدہ کا ایک لندن کا علاقہ جو لندن بورو ہیکنی میں واقع ہے۔
سٹیمفورڈ ہل کا رقبہ 5.2 مربع کیلومیٹر ہے اور اس کی مجموعی آبادی 68,050 افراد پر مشتمل ہے۔
سانگلہ ہل

سانگلہ ہل پاکستان کا ایک شہر ہے جو صوبہ پنجاب کے ضلع ننکانہ صاحب میں واقع ہے۔ یہ تحصیل سانگلہ ہل کا صدر مقام ہے۔
ہل کاؤنٹی، مونٹانا

ہل کاؤنٹی، مونٹانا (انگریزی: Hill County, Montana) ریاستہائے متحدہ امریکا کا ایک کاؤنٹی جو مونٹانا میں واقع ہے۔
ہل کاؤنٹی، مونٹانا کا رقبہ 7,552.45 مربع کیلومیٹر ہے، ہے۔ کی مجموعی آبادی
Tulaipanji rice

Tulaipanji (Bengali: তুলাইপাঞ্জি) is an Indian rice cultivar from West Bengal, India. It is an indigenous aromatic rice grown mainly in the Raiganj subdivision of Uttar Dinajpur district and some pockets of Dakshin Dinajpur district. In 2012, the Government of West Bengal sent Tulaipanji rice to the food festival at the London Olympics.
Tulaipanji is an indigenous aromatic rice landrace grown mainly in Raiganj sub-division of North Dinajpur district of West Bengal, India. The aroma and quality of this rice variety are strongly associated with its native origin.
Tulaipanji is categorized as 'non-Basmati aromatic rice'. It has medium-long slender grain with an average length of 5.5 mm, length/breadth ratio of 3.4 and elongation ratio of 1.6. Cooked rice is tasty, good in texture, bright in appearance, non-sticky and friable due to high amylose content. Tulaipanji contains amylose – 28.3%, protein – 7.3%. It has comparable quality parameters like 77.1% hulling, 65% milling, 54.2% head rice recovery and alkali value at 4.0.
Traditionally, Tulaipanji is grown without using any fertilizer in mid-land to high-land condition and preferably in jute harvested fields, after rainy season during the August–December period. Low soil fertility and moisture stress generally prevail in the growing field and believed to be the key factor behind the aroma. Inorganic fertilizers are generally not used due to the reduction in aroma and other qualitative parameters.
The Tulaipanji rice when cooked turns out to be whitish-yellow, slender, non-sticky and tasty. The rice is excellent for preparation of pulao, fried rice and biryani. Tulaipanji is also very famous for its disease-pest resistance quality.
Pokkali Rice

Pokkali is a unique saline tolerant rice variety that is cultivated using extensive aquaculture in an organic way in the water-logged coastal regions, spread in about 5000 hectares area in Alappuzha, Kottayam, Thrissur and Ernakulam districts of Kerala in Southern India. The brand Pokkali has received a GI tag from the Geographical Indications Registry Office, Chennai.
Its resistance to salinity is remarkable. The rice is cultivated from June to early November when the salinity level of the water in the fields is low. From mid-November to mid-April, when the salinity is high, prawn farming takes over. The prawn seedlings, which swim in from the sea and the backwaters after the rice harvest, feed on the leftovers of the harvested crop. Sluice gates are used to control the water flow to the fields. The rice crop, which get no other fertilizer or manure, draw nutrients from the prawns’ excrement and other remnants.
Since the tidal flows make the fields highly fertile, no manure or fertilizer need to be applied; the seedlings just grow the natural way. In order to survive in the water-logged field, the rice plants grow up to 130-140 cm. But, as they mature, they bend over and collapse with only the panicles standing upright. Harvesting takes place by end-October. Only the panicles are cut about 30 cm from top and the rest of the stalks are left to decay in the water, which in time become feed for the prawns that start arriving in November–December. Then, the second phase of the Pokkali farming, the prawn filtration, begins.
The organically-grown Pokkali is famed for its peculiar taste and its high protein content. Farmers claim that the rice—its grains are extra large—has several medicinal properties. In the past, Pokkali provided the energy to fishermen to stay at sea all day. Even a DNA library has been developed by the University of Arizona, USA, for the rice.
Although farmers in Kerala had preferred more lucrative rice varieties over this traditional rice variety, in recent years Pokkali has regained some popularity due to its climate-change resistant features. As the crop grows up to two meters in height, it is relatively resistant to flooding, while the salinity-resistance of the crop makes Pokkali cultivation an effective defence against sea erosion.
Harald Meschendörfer

Harald Meschendörfer (n. 14 iunie 1909, Brașov – d. 23 septembrie 1984, Brașov) pictor și grafician de etnie germană (sas) din România.
A absolvit Liceul Johannes Honterus din Brașov. În perioada 1927-1932 a studiat în München, Berlin și Paris. În anul 1932 a devenit pictor și grafician, având și atelier propriu în Brașov.
În anul 1951 a devenit membru al Uniunii Artiștilor Plastici din România. Între anii 1953-1969 a lucrat ca profesor la școala populară de artă din Brașov.
Picturile sale au fost în special acuarele și colaje cu hârtie și materiale textile.
Tatăl său, scriitorul Adolf Meschendörfer, a fost un colecționar pasionat de timbre. De la el a deprins dragostea pentru mărci poștale. A început să lucreze timbre în anul 1955. Prima serie gravată de el a fost Luna pădurii, o serie de trei mărci poștale.
A doua serie a fost "Flora carpatină" (8 valori) apărută în iulie 1957, care l-a consacrat definitiv ca cel mai bun grafician de mărci poștale a momentului, din România. Inițial, fiecare timbru trebuia să cuprindă inițiala creatorului său, litera "M". Înainte de tipărirea seriei, s- a decis eliminarea acesteia de pe matrițe. Nu se știe dacă din greșeală sau cu intenție, în două locuri litera "M" nu a fost îndepărtată. În felul acesta, fiecare coală cu valorile 1,55 Lei și 1,75 Lei cuprinde câte un singur timbru semnat "M" - una din raritățile filateliei românești.
Până la sfârșitul anilor 1960, Poșta Română a emis 152 de mărci poștale cu grafica lui Harald Meschendörfer. Temele sale favorite au fost plantele, animalele și sportul.
În 1958 a executat o serie cu costume populare românești, iar în 1962 o serie cu chipuri de copii. În această serie, la valoarea de 55 de bani a realizat portretul copiilor săi, fiica Ursula și fiul Wolfgang, iar la valoarea de 1,20 apare fiica sa Ingrid cântând la pian.
Pentru calitatea lor, mărcile poștale desenate de Harald Meschendörfer au primit numeroase premii: 1958 și 1966 la București, în 1964 la Paris.
Sufism

Sufismul sau taṣawwuf (arabă: تصوّف‎) este de obicei înțeles nu ca o sectă distinctă a Islamului, ci ca o dimensiunea interioară, mistică a Islamului. Un practicant al acestei tradiții este, în general, cunoscut ca un ṣūfī (arabă: صُوفِيّ), deși unii dintre suporterii acestei tradiții folosesc acest termen doar pentru acei credincioși care au atins obiectivele tradiției Sufi. Un alt nume folosit pentru credincios, pe lângă cel de Sufi, este Derviș sau Fachir.
Sufismul este un curent apărut în secolul VIII și răspândit mai ales în Persia. În centrul vieții religioase a acestei doctrine se află iubirea reciprocă dintre Dumnezeu și oameni, respingând, prin urmare, ideea inaccesibilității lui Dumnezeu. Doctrina sa este influențată de mai multe religii: budism, zoroastrism, hinduism și are la bază apropierea față de Dumnezeu prin cunoaștere mistică, iubire și asceză. Adepții sufismului sunt organizați în diferite frății, confrerii, ordine sau grupări cu milioane de membri la nivel mondial (Ex: Qadiriyyah, Mawlawiyah, Naqshbandiyyah, Tijaniyyah etc) . Fiecare confrerie are o vestimentație distinctivă și ritualuri proprii.
Lipoveni

Lipovenii sunt un grup etnic de origine rusească (numără aprox. 19.300 persoane), care locuiesc în special în județul Tulcea din România precum și în zona Bugeacului (mai ales în preajma orașului Vâlcov) din regiunea Odesa, Ucraina și în Bulgaria. Mici grupuri de lipoveni trăiesc și în Moldova, în Bucovina, dar și în județele Brăila, Constanța și Ialomița.
După sinodul din 1654 în care Patriarhul Nikon a reformat biserica rusă, au început să se ia măsuri restrictive din partea autorităților laice și religioase ruse, care au culminat odată cu venirea la putere a lui Petru cel Mare (1682-1725) și introducerea de către acesta a unor măsuri drastice de europenizare.
Refuzul unor credincioși de a accepta înnoirea a făcut ca aceștia să fie supuși la taxe insuportabile și forțați să poarte o vestimentație specifică. Nemaiputând să suporte toate aceste restricții, staroverii (credincioșii de rit vechi) au luat drumul pribegiei, răspândindu-se în întreaga lume (Polonia, Austria, Canada, Alaska, Japonia etc.), inclusiv la gurile Dunării, în Dobrogea, tocmai pentru că, la origine fiind pescari, din zona râurilor Don și Nipru, și-au putut relua practicarea acestei meserii.
Cunoscuți de autoritățile locale sub denumirea de lipoveni (filipoveni, de la Filip Pustoviat, unul dintre liderii lor), aceștia și-au păstrat limba, obiceiurile și credința, fiind divizați atât pe criterii religioase (în 1690 s-au împărțit în popovți - popiști și bezpopovți - nepopiști), cât și etnice (rușii mari-moscoviți, răscolnicii propriu-ziși, cazacii zaporojeni, „haholii” sau ucrainienii, necrasovții).
După un popas în Bugeac, staroverii s-au așezat în mod deosebit în Dobrogea și Bucovina, în două mari valuri: primul după răscoala lui Bulavin, pe vremea lui Petru cel Mare, al doilea, în timpul țarinei Ecaterina a II-a (1762-1796).
În cadrul Bisericii Ortodoxe de Stil Vechi a Lipovenilor și-au menținut tradiții religioase care preced reformele întreprinse de Biserica Ortodoxă rusească din timpul domniei lui Petru cel Mare.
Există mai multe ipoteze referitoare la originea termenului „lipoveni”:
Ziua Internațională împotriva Intoleranței, Discriminării și Violenței legate de preferințe muzicale, mod de viață și vestimentație

Marcarea zilei de 24 august și sărbătorirea acestei ca Ziua Internațională împotriva Intoleranței, Discriminării și Violenței legate de preferințe muzicale, mod de viață și vestimentație s-a realizat la propunerea Asociației Umaniste Române, susținută și de Fundația Sophie Lancaster și are ca obiectiv prevenirea și combaterea discriminării și intoleranței în față de acele persoane care adoptă un mod de viață și un comportament "non-conformist".
Uciderea, în 2007, a tinerei britanice Sophie Lancaster și a prietenului acesteia de către un grup de adolescenți, ce nu erau de acord cu vestimentația gotică a celor doi, a stârnit indignare, mai ales în rândul celor care au resimțit intoleranță din partea opiniei publice datorită preferințelor muzicale, modului de viață sau vestimentație, considerate extravagante de cei din jur.
Pentru a combate această atitudine marcată de prejudecăți, mama Sophiei înființează Fundația Sophie Lancaster (The Sophie Lancaster Foundation) având ca obiective:
Inspirată de activitatea Fundației Sophie Lancaster și susținută de aceasta, Asociația Umanistă Română inițiază și în România un demers similar. Lansarea acestei campanii, denumite Blak Cat (Black Cat Campaign), a avut loc la Londra la 10 iunie 2009 și a fost salutată de către Asociația Umanistă Britanică.
Campania are ca obiective:
Această zi a fost sărbătorită pentru prima dată pe 24 august 2009, evenimentul având loc la clubul Control Club de lângă Universitatea de Arhitectură și Urbanism Ion Mincu. Au fost vizionate filme privind cazul Sophiei Lancaster, iar Asociația Umanistă Română a declarat această zi ca fiind Ziua Internațională împotriva Intoleranței, Discriminării și Violenței legate de preferințe muzicale, mod de viață și vestimentație.
În anul următor, 24 august 2010, are loc a doua ediție a acestei manifestări. Un eveniment similar are loc în același an, pe 7 mai, la Sibiu.
Muzeul Județean Mureș

Muzeul Județean Mureș (în maghiară Maros Megyei Múzeum) este un muzeu cu sediul administrativ în municipiul Târgu Mureș care funcționează pe opt locații din județul Mureș.
Activitățile muzeale din Târgu Mureș au început din inițiative private ale familiei Teleki. Bibliofilul Sámuel Teleki a construit o bibliotecă în oraș pentru colecția sa de cărți, iar József Teleki în incinta locuinței sale a organizat o colecție de minereuri și animale împăiate, la care a mai adăugat un sertar cu obiectele necesare experimentelor din domeniul fizicii. Aceasta în urmă a fost integrată colecției Colegiului Reformat.
Primele discuții pe tema înființării unei instituții muzeale în Târgu Mureș au fost purtate în 1874 la o ședință a Asociației Secuiești de Cultură, dar ideea s-a concretizat abia în 1885, când s-au purtat discuții despre întemeierea Muzeului al Industriei și Meșteșugurilor din Ținutul Secuiesc, ce urma a fi construit pe un teren dat de către edilii orașului din terenurile de exercițiu ale pompierilor. Proiectul construcției a aparținut arhitectului profesor universitar István Kiss, iar lucrările au demarat în 1890, avându-i ca antreprenori pe József Sófalvi și Pál Soós, construcția fiind finalizată în 1894. În prezent în clădirea fostului Muzeu al Industriei și Meșteșugurilor din Ținutul Secuiesc funcționează Muzeul Științele Naturii.
În 1921 s-a deschis prima expoziție de etnografie în Palatul Culturii. Îmbogățirea patrimoniului muzeal a fost continuată apoi prin alte campanii de achiziții ale generațiilor de etnografi care s-au succedat ce-a lungul timpului. Dezvoltarea patrimoniului a urmărit completarea colecțiilor în vederea reprezentării tuturor zonelor etnografice mureșene. Au fost extinse și reluate astfel achizițiile de obiecte ale etnoculturii maghiare, românești și săsești din: Mureșul Superior, Valea Gurghiului, Valea Beicii, Valea Nirajului, Târnava Mare și Târnava Mică, Câmpia Transilvaniei. Din anul 1984 Palatul Toldalagi adăpostește secția de Etnografie și Artă Populară a Muzeului Județean Mureș.Totodată, prima expoziție de arheologie a fost organizată în 1934 în Palatul Culturii care a găzduit expozițile muzeului până la mutarea sa în clădirea comandamentului din cetatea medievală din Târgu Mureș. Colecția de istorie cuprinde piesele care alcătuiau odinioară patrimoniul Muzeului Industriei Secuiești, cât și piese de mobilier, ceramică, sticlărie, textile, aparatură tehnică, documente sau fotografii, piese alebreslelor târgumureșene și castelelor nobiliare din regiune.
Peranakan beaded slippers

Peranakan beaded slippers, also known as Kasut Manik, actually meaning "beaded shoes", is a type of shoe that dates back to the early twentieth century Malaya. It refers to beaded slippers worn by a nyonya to complete her Sarong Kebaya outfit, together with chained brooches (kerosang) and a silver belt (tali pending). The slippers are made of Peranakan cut beads (Manik Potong), which are treasured as these beads are no longer available. Vintage Kasut Maniks are intricate and finely stitched, a testimony to the fine workmanship of yesteryears. The intricacy and fine workmanship of a pair of the beaded slipper is also a hallmark of highly accomplished Peranakan women, also known as Nyonya, whose skills in embroidery and beadwork are highly valued.
The beaded slippers were worn by both the Peranakan males (baba) and females (nyonya) and were popular in the 1930s. Nowadays, the beaded slippers are more commonly worn by women only. The beaded slippers were made for two types of occasions. For happy occasions, like the Chinese New Year or birthdays, these beaded slippers used colorful beads with intricate patterns. For sad occasions, the beads used were likely to be in black, white or blue colors (Chinese mourning colors), and the patterns were simple.
The beaded slippers were either opened face (peep-toe) or covered face. The popular motifs used for the patterns were flowers, birds, butterflies, and fruits. These motifs, likely to appeal to the femininity of the Peranakan women, had both European and Chinese influence. The sample patterns were likely to be cross-stitched, with each stitch representing a bead. The beads were then used in the actual beading of the slippers. The Peranakan pattern for the beaded slipper is unique in that even the background is quite ornate resulting in a colorful patterned mosaic with a well-defined border.
To sew the pattern, a laced-up wooden frame (pidangan) is used to provide the right tension for the beading. The beading process starts from the center of the pattern, moving to the right then left. The main motif of the pattern is first beaded, followed by the background and then the border. The border may have a smooth or scallop-edge. When the beaded pattern is completed, it would be sent to the cobbler to be made into slippers. Leather is usually the preferred material for the beaded slippers, and may be either made with low or high heels.
トリヴィア

トリヴィア、トリビア (英: trivia) は、「くだらないこと、瑣末なこと、雑学的な事柄や知識、豆知識」を指す。
一説に、ラテン語で「三叉路」3 (tres) + 道 (via) を意味する言葉で、古代ローマの都市において三叉路が多かったことから、「どこにでもある場所」「ありふれた場所」を指すようになり、さらに転じて、くだらないこと、瑣末なことを意味するようになったという。また、中世の教養科目（リベラル・アーツ）のうち基本となる3つ（文法・修辞学・弁証法）のことをtrivium（三学、複数形でtrivia）と呼んだため、そこから「初歩的でつまらない」という意味が生じたともいう。もっとも、この意味においては「些末な雑談」「断片的な外題学問」といった現在の用法とは本来ならば正反対となる筈である。
形容詞はトリヴィアル (trivial)。数学では、ごく基本的で明らかなことを指してtrivial（「自明な」と訳される）という用語をよく使う。
日本語では後述のテレビ番組のトリビアの泉の意味としてトリヴィアが用いられることがあるが、意味を番組のことのみと断定したり、番組発の言葉であるとするのは誤りである。