davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Каберне Совиньон

Каберне Совиньон (на френски: Cabernet Sauvignon) е най-разпространеният в света червен винен сорт грозде, с произход от района на Бордо, Франция. Според съвременни ДНК анализи, е получен чрез кръстосване на сортовете Каберне Фран и Совиньон блан. Освен във Франция е разпространен и в Италия, Испания, Великобритания, Германия, Румъния, България, Чехия, Унгария, Гърция, Кипър, Словения, Молдова, Украйна, Русия, Грузия, САЩ, Аржентина, Боливия, Перу, Уругвай, Чили, Австралия, Нова Зеландия, Япония, ЮАР и др. Отглежда се във всички лозарски страни и заема около 10% от световните площи с винени насаждения. В България Каберне Совиньон е на първо място между сортовете за червени вина и е райониран, като се отглежда основно в Северния, Южния и Югозападния лозаро-винарски райони.
Синоними: Bordeaux, Bordo, Bouchet, Bouschet Sauvignon, Breton, Burdeaos Tinto, Caberne, Cabernet petit, Cabernet piccolo, Carbonet, Carbouet Castet, Dzanati, Epicier noir, Kaberne Sovinjon, Lafet, Lafite, Marchoupet, Menut, Navarre, Petit Bouchet, Petit Bouschet, Petit Cabernet, Petit Vidure, Petite parde, Petite Vidure, Sauvignon, Sauvignon rouge, Sauvignonne, Vaucluse, Veron, Vidure, Vidure petite и др.
Средно зреещ сорт: гроздето узрява през първата половина на септември. Има силен растеж, висока родовитост и среден добив. Добивът варира от 726 до 1540 кг/дка в зависимост от вариациите и клоновете. Развива се добре по хълмове, на леки песъчливи и хумусно-карбонатни почви. Сравнително устойчив е на суша, студ и гниене.
Гроздът е малък (50 – 100 г.), цилиндрично-коничен, понякога крилат, полусбит или рехав. Зърната са дребни (0,8 – 1,2 г.), сферични, синьо-черни, с изобилен восъчен налеп. Кожицата е дебела и жилава. Месото е сочно, с хармоничен вкус, с безцветен сок.
Използва се за приготвяне на висококачествени червени сортови и купажни вина, шампански виноматериали и сокове. Сортовите вина се отличават с наситен тъмночервен цвят, добра плътност и интензивен аромат на дребни червени плодове – касис, къпина и черница. При отлежаване в дъбови бъчви развиват богат, комплексен аромат, с нюанси на подправки, дъб, дим, шоколад и канела. Обикновено вината разкриват максималните си качества след 3 до 10-годишно отлежаване. Най-известните производители на вина, в които Каберне Совиньон е единствен или основен сорт от купажа са „Chateau Lafite-Rothschild“, „Chateau Latour“, „Chateau Mouton-Rothschild“ и „Chateau Margaux“ от Бордо (Франция), както и калифорнийските „Caymus Vineyards“, „Robert Mondavi Winery“, „Heitz Wine Cellars“, „Beaulieu Vineyards“, „Stag’s Leap Wine Cellars“.
Петровка

Петровка е сорт ябълка с дребни, зелени и червени плодове, със специфичен аромат и сладко-кисел вкус. Името „Петровка“ се обяснява с това, че този сорт зрее рано през лятото и се поднася на традиционната трапеза на Петровден (29 юни). Ябълките от този сорт се наричат още и „ранозрейки“.
Цар Александър

Цар Александър е стар руски сорт ябълка.
Сортът е внесен в България преди Освобождението, за пръв път е показан на Овощарската изложба в Кюстендил през 1896 г.
Плодовете са много едри (ср.т. 150 г), широко закръглени, конусовидни, зеленикави с прекъснати карминови ивици откъм слънчевата страна, с добри вкусови качества. Узряват през септември. Плодовото месо е бяло, дребнозърнесто, сочно, виненокисело.
Дървото е силно растящо с широко закръглена до кълбовидна корона. Плодовете и листата са средно устойчиви на струпясване. Използва се най-често за директна консумация и сокове.
Държавен спиртен монопол

Държавният спиртен монопол представлява изключителното право на държавата да произвежда спирт и спиртни напитки и да търгува с тях. Въведен е през 1947 г. със Закона за спирта и подсладените спиртни напитки и търговията с плодови ракии и вино. Отменен е през 1999 г.
Първият опит на държавата за въвеждане на спиртен монопол е от 1934 г., когато е приет Закона за държавния монопол върху спирта и сливовата ракия. Той е отменен в края на 1935 г.
Законът за спирта и подсладените спиртни напитки и търговията с плодови ракии и вино предвижда отчуждаване на частните спиртни фабрики, спиртоварници и питиепродавници на едро срещу обезщетение в 3 %-ни лихвоносни облигации или пари. Отчуждените фабрики стават част от режима на национализираните предприятия. Създадено е държавното стопанско предприятие „Спиртен монопол“ в София. То има изключителното право да произвежда спирт и подсладени спиртни питиета, както и да търгува с тях и с плодови ракии и вино на едро. В периода 1976 – 1990 г. производителите на спиртни напитки се ръководят от Държавното стопанско обединение „Винпром“. С приетия през 1999 г. Закон за виното и спиртните напитки производството на винено грозде, вино и други продукти от грозде или вино се осъществява от юридически и физически лица, вписани в регистъра на Националната лозаро-винарска камара.
Щрудел

Щруделът е тестено сладкарско изделие, обикновено свързвано с австрийската национална кухня. Представлява тестена кора, навита на руло, с плънка обикновено от настъргани ябълки, орехи и канела. Сладкишът се пече и поднася с пудра захар.
Варианти на щрудел има с вишни, кайсии, къпини, тиква или поръсени с маково семе. Правят се също солени варианти – с кисело зеле или спанак.
Думата идва от (на немски: Strudel), което буквално означава „въртоп“, „водовъртеж“.
Българският аналог на щрудел се приема като вариант на многообразието от плодови баници и се нарича ябланик (абланик, абланица, ябланица).
Асаи

Асаи (Euterpe oleracea) (на португалски: Açaí, произношение), или както е по-познато в България акай, е вид палмово дърво от рода Евтерпа (латинско наименование на вида: Euterpe oleracea), разпространено предимно в северната част на Южна Америка, най-вече в щата Парà в Бразилия, откъдето идва едно от имената, с които е известна тази палма (Parà palm – палма от Парà). Преработката на плодовете и дървесината са основни за икономическото развитие на този район.
Растението се отглежда предимно заради богатите на антиоксиданти плодове и сърцевината на ствола на дървото, която се използва за приготвяне на салата, известна като „салатата на милионера“ заради превъзходните си вкусови качества и високата си цена, дължаща се на спецификата на обработката ѝ.
Палмовото дърво асаи е с деликатно тънко стъбло и достига на височина до 25, а понякога и до 30 метра. Расте на групи (от 4 до 25 дървета на едно място), защото когато старите стъбла изсъхнат, на мястото им порастват нови, млади издънки.
Асаят има големи, издължени листа, както повечето други дървета от рода на палмите. Цветовете са с малки размери, многобройни, жълтеникави, събрани в големи висящи съцветия.
Плодовете също са дребни, кръгли, от 1 до 1,5 см в диаметър, подобни на грозде. Техният цвят е тъмнолилав, а когато са напълно узрели – почти черен или тъмнозелен (в зависимост от сорта на палмата – с бяло или червено стъбло). Асаи има необичаен вкус, напомнящ на малини и къпини, с привкус на орех.
Сокът от плодовете се използва широко в индустрията. От плода се приготвят гъсти нектари, каши, газирани води и други напитки. В Северна Бразилия асаи традиционно се сервира в кратунки, наречени „куиас“ (cuias) с тапиока и в зависимост от местните предпочитания се консумира сладко или солено – в сместа могат се добавят захар, рападура (вид сок от захарна тръстика) или мед.
В бразилската билкова медицина маслото от плода се използва за лечение на диария; запарка от корена се прави при жълтеница и при анемия; смачкани семена от плодовете се употребяват при треска. В Колумбия, където растат дървета асаи край брега на Тихия океан, растението се нарича „найдѝ“ (naidí) и плодовете се използват за направата на популярна напитка със същото име.
В България плодът от растението е сравнително добре познат под формата на таблетки за отслабване, предлагани от различни фармацевтични компании и фирми за хранителни добавки, най-често под името „Акай бери“. Ценят се качествата на растението, което съдържа висок процент фибри, витамин А и С, желязо, калций, флавоноиди, както и различни киселини (аспартанова, глутаминова и олеинова). Растението също е богат източник на протеини, омега-6 и -9 мастни киселини и антоцианини.
ABC Acai Berry (ABC Акай Бери)
Maclura pomifera

Maclura pomifera е ниско до средно високо дърво от род Maclura. Видът е естествено разпространен в Тексас и Арканзас. Пренесена е за първи път в България в началото на 20 век като декоративно растение. Развива добре в цялата страна и понася добре зимните условия в България, но едногодишните фиданки често измръзват при по-силни студове.
Листата са прости и лъскави. Младите растения и клоните на възрастните имат дълги тръни. Плодовете на дървото са коеволюирали в симбиоза с гигантските ленивци, които са се хранили с плодовете и са разпространявали семената му. След изчезването на гигантските ленивци в края на ледниковата епоха, видът вероятно е загубил част от ареала си, но е доказано, че и други видове, като катериците могат да разпространяват семената и да обезпечат възобновяване на популациите. Не е научно доказано, че съществува животински вид, който да консумира месестата част от плодовете, но голямото количество семена в тях са привлекателни за различни гризачи и птици. През 30-те и 40-те години на 20 век милиони фиданки от този вид са използвани за изграждане на огромна система от полезащитни пояси в прериите. Видът е използван широко в САЩ и за изграждане на огради на големи поземлени имоти.
Южно полукълбо

Южното полукълбо е половината от земното кълбо, намиращо се на юг от екватора. Лятото е от декември до февруари, а зимата от юни до август. В това полукълбо се намират Австралия, Антарктида, по-голямата част на Южна Америка и части от Африка и Азия.
Южното полукълбо има много повече вода, отколкото суша и поради тази причина климатът е малко по-мек отколкото в Северното полукълбо. В същото време климатът в Антарктида е по-суров от този в Арктика.
Ураганите се въртят по посока на часовниковата стрелка (надясно) вследствие на Кориолисовата сила. Южният полюс е ориентиран по посока на галактическия център на Млечния път, поради което се виждат много повече и по-ярки звезди. Тук може да се наблюдава и Аурора Аустралис.
Тохоку

Тохоку (на японски: 東北地方, Tōhoku-chihō) е регион в Япония. Тохоку на японски език означава „североизток“ и регионът заема североизточната част на остров Хоншу, най-големият японски остров. Територията на региона е позната и като Мичиноку (みちのく).
Тук се намира последната крепост на местния народ Айну на о. Хоншу, която е била сцена на много битки. Тохоку поддържа репутация на консервативен регион със смайващи пейзажи и суров климат. Хайку поетът Мацуо Башо написва Oku no Hosomichi (Тесният път към дълбокия север), докато пътува през регион Тохоку.
Теренът на Тохоку подобно на по-голямата част от Япония е планински. Тук е планинската верига Оу простираща се от север на юг. Първите исторически селища са се появили между 7 и 9 век.
Тохоку е наричан житницата на Япония, защото снабдява пазарите на Сендай и Токио-Йокохама с ориз и други селскостопански стоки. Тохоку произвежда 20% от ориза в Япония. Климатът обаче е по-суров от други части на острова и позволява само една реколта от оризищата годишно.
Вътрешното разположение на много от низините на региона е позволило концентриране на населението в тези части. Ниските точки в централната планинска верига правят комуникациите между селищата в низините от двете страни на планинската верига възможни.
Туризмът е един от основните източници на приходи за Тохоку.
В Тохоку влизат 6 префектури:
On the Top of the Cherry Tree

On the Top of the Cherry Tree (Bulgarian: Горе на черешата / Gore na chereshata) is a 1984 Bulgarian comedy-drama film directed by Mariana Evstatieva — Biolcheva, starring Veselin Prahov, Todor Trankarov, Konstantin Kotsev and Anton Gorchev.
The movie is in the scope of the so-called "Childhood genre", featuring children in the main parts. In some way it is a sequel of A Dog in a Drawer released two years earlier, both films written by Rada Moskova and starring the child actor Veselin Prahov. The main characters are again urban kids and teenagers with busy parents. They wander in the neighborhood in search of stories, usually using their unadulterated imagination. On the Top of the Cherry Tree strengthened Prahov's status as a superstar of the Bulgarian cinema from the 1980s. The movie became one of the hits of that time.
In the roles of the children are:
In the roles of the adults are:
Conspiração do Acre

A conspiração do Acre é uma teoria da conspiração satírica em volta do estado brasileiro do Acre, onde é afirmado que este não existe, ou que dinossauros habitam o território.
A conspiração é citada em matérias jornalísticas, e foi estudada em artigos acadêmicos. Um artigo acadêmico de 2014 de Giselle Xavier d'Ávila Lucena menciona que "é possível afirmar a existência de uma descontextualização da história do Acre, resultante das dinâmicas de produção e distribuição midiáticas", e que "o processo de ocupação e definição espacial dos territórios acreanos se somaram aos processos midiatizados e cristalizaram uma experiência de negação. Afinal, as narrativas que delineiam a história do Acre nos fazem imaginar a recusa, o descaso e a irresponsabilidade com que o governo brasileiro o tratou em muitas e diferentes ocasiões".
O próprio governo do Acre reconheceu o caso, comentando em uma matéria de seu site, em 2020: "[...] há algumas pessoas que teimam em dizer que o Acre não existe. E aí eu lhe digo: como não?" Outra matéria de 2022 menciona no título que "o Acre existe". O Instagram da Secretaria de Turismo do Acre publicou, em janeiro de 2020, uma enquete, propondo esculpir dinossauros no portal de entrada do Acre. A secretária de turismo, Eliane Sinhasique, explicou que "os dinossauros que sempre foram motivo de chacota em relação ao Acre, quando questionam se o estado existe". Ayres Rocha, âncora da Rede Amazônica, em sua estreia na bancada do Jornal Nacional, fez uma fala "provando" que o Acre existe, gerando memes. Em abril de 2018, foi alvo de notícia e se tornou popular na Internet o "DinoAcre", um dinossauro inflável de dois metros, idealizado pelo repórter cinematográfico Moisés Santos, em resposta aos memes de dinossauros no Acre. "This Is Acre", uma paródia de "This Is America" baseada nas "lendas do Acre", também ficou popular. Seus criadores foram inspirados por piadas como a da inexistência do Acre.
Embaixada do Brasil em Pretória

A Embaixada do Brasil em Pretória é a missão diplomática brasileira em África do Sul, sendo responsável por manter e desenvolver as relações entre o Brasil e a África do Sul, além de efetuar a representação política do Brasil em Lesoto e na República de Maurício.
A missão diplomática se encontra no endereço 152 Dallas Avenue, Corobay Corner Building, 4th Floor, Waterkloof Glen, Pretória, África do Sul.
Desde 2022 esta representação política é chefiada pelo diplomata Benedicto Fonseca Filho, que se notabilizou em 2011 por ser o primeiro negro elevado à posição de embaixador na carreira da diplomacia brasileira.
Esta missão de representação diplomática exerce sua jurisdição política perante os seguintes países:
Esta Embaixada exerce sua jurisdição consular para cidadãos brasileiros e estrangeiros localizados nas seguintes áreas:
Os serviços consulares envolvendo cidadãos residentes nas províncias sul-africanas do Cabo Oriental (Eastern Cape), Cabo Ocidental (Western Cape), Cabo Setentrional (Northern Cape) ou Estado Livre de Orange (Free State) estão sob a jurisdição do Consulado-Geral na Cidade do Cabo.
Acrux

Coordenadas: 12 26 35.89522, −63° 05′ 56.7343″
Alpha Crucis (α Cru, α Crucis), conhecida como Acrux e Estrela de Magalhães (em homenagem ao navegante português Fernão de Magalhães), é a estrela mais brilhante da constelação de Crux (Cruzeiro do Sul). Com uma magnitude aparente combinada de cerca de 0,8, é também a 13ª estrela mais brilhante do céu. De acordo com sua paralaxe, está localizada a aproximadamente 320 anos-luz (99 parsecs) da Terra.
Acrux é um sistema estelar múltiplo composto por pelo menos três estrelas das quais se pode distinguir visualmente α¹ Cru e α² Cru, separadas por 4 segundos de arco no céu, o que corresponde a uma separação física mínima de 400 UA e um período orbital mínimo de 1 300 anos. Com uma magnitude aparente de 1,3 e tipo espectral de B0.5 IV, α¹ Cru é por sua vez uma binária espectroscópica, cujos componentes têm 14 e 10 vezes a massa solar e estão separados por cerca de 1 UA, completando uma órbita a cada 75,78 dias. α² Cru é uma estrela de classe B da sequência principal com uma magnitude aparente de 1,8 e massa de 13 massas solares.
Uma estrela subgigante de classe B4, comumente chamada Alpha Crucis C (HR 4729, HD 108250), está localizada a 90 segundos de arco das outras estrelas do sistema e possui um movimento similar pelo espaço, o que sugere que poderia estar gravitacionalmente ligada ao resto do sistema. Seu movimento próprio e paralaxe, medidos pela sonda Gaia, são similares aos do sistema. Alpha Crucis C é, por si, uma binária espectroscópica com período de 1 dia e 5 horas, e possui uma fraca companheira visual denominada como "componente D", a 2,1 segundos de arco. Outras 7 estrelas mais fracas também são listadas como companheiras do sistema, a uma distância de 2 minutos de arco .
Acrux é uma das estrelas da bandeira do Brasil, e representa o estado de São Paulo.
Bandeiras com o Cruzeiro do Sul

Bandeiras com o Cruzeiro do Sul são bandeiras que possuem em seu desenho a representação da constelação Crux, ou cruzeiro do sul, uma constelação visível no hemisfério sul. A mesma constelação é também retratada em brasões de armas de diversos países e entidades sub-nacionais.
Esta constelação é a mais representada em bandeiras ao redor do mundo. Por ser visível no hemisfério sul, seu uso está sempre associado a países austrais ou suas subdivisões. Austrália, Brasil, Nova Zelândia, Papua-Nova Guiné e a Samoa são países que utilizam o Cruzeiro do Sul em suas bandeiras. O Mercosul também o usa em sua bandeira. Outras entidades político-administrativas que o utilizam na bandeira são os estados australianos de Victoria, Território da Capital Australiana e Território do Norte e o estado brasileiro do Paraná.
Na bandeira brasileira as estrelas foram posicionadas como se estivessem sendo vistas por um observador desde o espaço cósmico e de fora da esfera celeste, por tal razão, o céu da bandeira brasileira aparece invertido em relação à nossa visão aqui da Terra, o que já não acontece em outros casos, como nas bandeiras da Austrália e Papua Nova Guiné, por exemplo, em que as estrelas do Cruzeiro do Sul aparecem em sua posição real como se estivessem sendo vistas de dentro da esfera celeste. Além disso, as estrelas possuem dimensões que estão relacionados à sua magnitude.
Esta constelação pode ser vista de todos os estados e territórios da Austrália. O conjunto de cinco estrelas na metade direita da face desta bandeira mostra o Cruzeiro do Sul, enquanto a estrela no canto esquerdo inferior não tem relação com a Astronomia. Ela é a Estrela da Federação ("Star of Federation") e suas sete pontas representam os 7 estados e territórios da Federação. Em todas as bandeira subnacionais, de dependências ou bandeiras estatais australianas em que aparece o cruzeiro do sul, seu desenho é semelhante ao encontrado na Bandeira Nacional, ou seja, as estrelas possuem sete pontas. Somente a central (Epsilon Crucis) possui cinco pontas.
Em todas as bandeira subnacionais, de dependências ou bandeiras estatais neozelandesas em que aparece o cruzeiro do sul, seu desenho é semelhante ao encontrado na Bandeira Nacional, ou seja, as estrelas possuem cinco pontas e a estrela Epsilon Crucis é omitida.
Shaula

Lambda Scorpii (λ Sco, λ Scorpii) é a segunda estrela mais brilhante da constelação de Scorpius, e uma das mais brilhantes do céu. É também conhecida pelo nome de Shaula, que vem do árabe الشولاء al-šawlā´ que significa "o agulhão" em referência à ponta da cauda do Escorpião.
Lambda Scorpii é na verdade um sistema de múltiplas estrelas.
Na bandeira do Brasil ela representa o Rio Grande do Norte.
Palácio do Casamento (Tbilisi)

O Palácio do Casamento ou Palácio dos Rituais (em georgiano: რიტუალების სასახლე) é um edifício em Tbilisi projetado pelos arquitetos Victor Djorbenadze e Vazha Orbeladze. Foi construído em 1984 como um local de casamento.
O edifício, baseado em influências tão diversas quanto o expressionismo da década de 1920 e a arquitetura medieval da igreja georgiana, recebeu críticas mistas.
Celebridades visitantes foram frequentemente convidadas para o Palácio do Casamento - Margaret Thatcher foi presenteada com uma apresentação de dança georgiana durante sua visita em 1987, e o vocalista do Deep Purple, Ian Gillan, renovou seus votos com a esposa Bron durante a turnê em 1990.
Em 2002 foi comprado pelo oligarca Badri Patarkatsishvili para uso como residência pessoal. Em 2013, o Palácio do Casamento foi alugado para uma empresa de eventos privados e atualmente recebe casamentos, angariações de fundos e eventos corporativos.
Público

Em relações públicas e ciências da comunicação, públicos são grupos de pessoas individuais e o público (também conhecido como público geral) é a totalidade de tais agrupamentos. Este é um conceito diferente do conceito sociológico Öffentlichkeit ou esfera pública. O conceito de público também foi definido em ciência política, psicologia, marketing e publicidade. Nas relações públicas e nas ciências da comunicação, é um dos conceitos mais ambíguos na área. Embora tenha definições na teoria da área que foram formuladas a partir do início do século XX, o termo se confundiu nos anos mais recentes, em decorrência da fusão da ideia de público com as noções de audiência, segmento de mercado, comunidade, eleitorado e partes interessadas.
Valentine Road

Valentine Road (bra: Valentine Road: O Assassinato de Lawrence King) é um documentário da diretora Marta Cunningham. Em 2008, Cunningham leu um artigo do Southern Poverty Law Center sobre o assassinato de um jovem de 15 anos assumidamente gay e não-conformista, Lawrence King. Ele foi baleado e morto em sua sala de aula do ensino médio pelo colega Brandon McInerney, de 14 anos.
Investigando o caso, Cunningham sentiu-se compelida a desafiar o que considerava uma representação homofóbica de King na grande mídia. Ela começou a comparecer às petições e audiências pré-julgamento de McInerney. “Quanto mais ela analisava o caso, mais ela descobria uma teia de complicações e nuances que simplesmente não eram ouvidas de forma justa pela mídia, muito menos pelos tribunais”.
Incorporando-se na cidade de Oxnard, Cunningham passou cinco anos desenvolvendo a confiança da comunidade e acumulando mais de 350 horas de filmagem. O resultado foi um documentário de 89 minutos descrito pelo Los Angeles Times como um filme onde: "Cunningham tece magistralmente uma espécie de colcha memorial cinematográfica para King, que, pouco antes de sua morte, estava morando em uma casa coletiva/centro de tratamento distante de seus pais adotivos. [...] Imagens de notícias de arquivo, vídeos de vigilância da escola e representações de tribunais completam este lembrete poderoso e comovente do garoto ousado e travestido com uma paixão perdida que muitas vezes foi considerada a causa de seu próprio assassinato."
A HBO exibiu o documentário no início da temporada de outono de 2013. Como resultado, Valentine Road foi indicado ao Emmy nas categorias Melhor Documentário e Melhor Narrativa Longform no 35º Prêmio Emmy Anual de Notícias e Documentários.
O USA Today elogiou o filme como: "Assombroso, sincero e imparcial" recomendou que: "Valentine Road deveria ser visto obrigatoriamente no ensino de tolerância nos campi do ensino fundamental e médio."
Stroad

Stroad (em inglês: street + road) é um tipo de via que é uma combinado entre uma rua e uma estrada sendo comum em países da América do Norte.
A parte da rua é descrita como um "ambiente complexo onde a vida na cidade acontece", com pedestres, carros, prédios próximos à calçada de fácil acessibilidade, com muitas entradas e saídas, e com espaços para estacionamento temporário e veículos de entrega. A parte da estrada é descrita como uma "conexão de alta velocidade entre dois lugares" com pistas largas, entradas e saídas limitadas, e que geralmente são retas ou têm curvas suaves.
Sunny Day (série de TV)

Sunny Day é uma série de animação canadense-britânica-americana produzida pela Silvergate Media e Nickelodeon. A série gira em torno de Sunny (dublada por Lilla Crawford), uma cabeleireira que administra seu próprio salão com a ajuda de seu cachorro falante Doodle (Rob Morrison), colorista de cabelos Rox (Élan Luz Rivera) e recepcionista Blair (Taylor Louderman). Os melhores clientes de Sunny são Timmy (Kevin Duda), encarregado de organizar eventos e shows na cidade natal de Sunny, e Cindy (Melissa van der Schyff), a confeiteira da cidade que é bem desastrada. A série é vagamente baseada na série de livros ilustrados Random House, The Fairytale Hairdresser, de Abie Longstaff, e ilustrada por Lauren Beard. Cada episódio apresenta uma música original escrita por Peter Lurye.
Quarenta episódios de Sunny Day estão sendo produzidos por Silvergate em associação com a empresa de animação canadense Pipeline Studios. Em 5 de abril de 2016, o programa foi renovado para uma segunda temporada, contendo 20 episódios. A série estreou na Nickelodeon nos Estados Unidos em 21 de agosto de 2017. O programa começou a ser exibido no Canadá na Treehouse TV em 2 de setembro de 2017 e estreou em Nick Jr. e CBeebies no Reino Unido em 2 de março de 2018. Novos episódios foram transferidos para o canal Nick Jr. em outubro de 2018.
Sunny Day estreou na Treehouse TV no Canadá em setembro de 2017 e estreou na Nick Jr. no Reino Unido em 2 de março de 2018. A série estreou na Austrália e no Brasil na Nick Jr. em 19 de fevereiro de 2018.
Nickelodeon e Paramount Home Entertainment lançaram um primeiro DVD do programa em 22 de maio de 2018. Também lançaram um segundo DVD em 3 de setembro de 2019.
Sunny Day Real Estate

Sunny Day Real Estate é uma banda de rock de Washington (Estados Unidos).
A banda Sunny Day Real Estate foi formada em 1992, começando com o nome Empty Set. Empty Set era formado por Dan Hoerner (guittara, vocal), Nate Mendel (baixo) e William Goldsmith (bateria).
Em 1992, Dan Hoerner e Nate Mendel moravam na mesma casa. Eles ensaiavam por horas, Dan cantando e tocando guitarra, e Nate no baixo. Uma noite em um clube, Dan ouviu uma banda com um baterista perfeito, chamado William Goldsmith. Dan convenceu Will à entrar na 'banda' e a banda começou com o nome Empty Set. O vocalista da banda na qual Will tocava foi Greg Williamson, que virou o empresário da banda.
Depois de fazer uma demo como Empty Set, eles descobriram que já havia uma banda com esse nome. Então mudaram para Chewbacca Kaboom, e fizeram outra demo, que, novamente, não fez sucesso algum. Então mudaram o nome de novo para One Day I Stopped Breathing.
Após várias mudanças, Goldsmith chamou seu amigo de colégio Jeremy Enigk para tocar junto com eles em um novo projeto, Thief, Steal Me a Peach, no qual Hoerner tocava baixo e Enigk tocava guitarra. Apesar das objeções de Mendel, Enigk tornou-se membro em tempo integral e, em pouco tempo, Enigk ascendeu para se tornar o vocalista da banda. O grupo trocou novamente de nome e fixou como Sunny Day Real Estate. Mendel afirmou que o nome da banda "foi apenas um pensamento aleatório que surgiu na minha cabeça, vindo de uma música do Talking Heads, (Nothing But) Flowers". Ele sentiu que, como a visão da banda sobre o mundo via que tudo o que era possível estava se tornando uma mercadoria a ser comprada e vendida, era possível que um dia as pessoas começassem a vender dias ensolarados. A letra o fez refletir sobre o que poderia ser vendido como imóvel e propor a comercialização de dias ensolarados.
Em maio de 1993, Sunny Day fez seu segundo show no Crocodile Café em Seattle, diante de uma pequena multidão, na qual estava presente o cofundador da Sub Pop, Jonathan Poneman. Ele saiu impressionado e determinado a contratar a banda para sua gravadora, o que acabou acontecendo em questão de semanas. “O que era tão emocionalmente envolvente na música era que elas eram tão lindas e evocativas”, diz ele. “Foi uma experiência fascinante.”
Poneman convocou o produtor Brad Wood (que trabalhou com Liz Phair e Smashing Pumpkins) para produzir o lançamento de estreia do Sunny Day na Sub Pop, que a banda gravou no Idful Studios em Chicago depois de encerrar sua primeira turnê norte-americana.
O álbum de estreia da banda, Diary, lançado pelo selo independente Sub Pop em 10 de maio de 1994, foi recebido com inúmeras críticas positivas. Em setembro daquele ano, a banda tocou o single principal "Seven" em um episódio do The Jon Stewart Show. Poucos dias depois, eles gravaram diversas músicas para o programa 120 Minutes da MTV . Durante novembro e dezembro, a banda realizou uma turnê pelos Estados Unidos com as bandas Shudder to Think e Soul Coughing para divulgar o álbum.
Kim Ji-won

Kim Ji-won (coreano: 김지원; Geumcheon-gu, 19 de outubro de 1992), é uma atriz sul-coreana. É mais conhecida pelos seus papéis como Choi Aera em Fight for My Way, Hong Hae-in em Queen of Tears, Yoon Myung em Descendants of the Sun e Eun-oh / Yoon Seon-a em Lovestruck in the City.
Kim Ji-won iniciou sua carreira na indústria do entretenimento aos dezesseis anos quando passou a integrar diversos comerciais, tornando-se conhecida pelas propagandas da bebiba Oran C, como a Oran C Girl e também como a Lollipop Girl, ao participar das propagandas da LG Cyon, juntamente com o grupo Big Bang. No mesmo ano, Kim participou do vídeo musical Gossip Boy de Younha e realizou sua estreia como atriz na televisão, através de Mrs. Saigon.
Kim ganhou destaque após estrelar o sitcom High Kick: Revenge of the Short Legged em 2011. Ela foi então escalada para seu primeiro grande papel na televisão no drama musical What's Up e fez sua estreia no cinema através do romance Romantic Heaven. No ano seguinte, Kim estrelou o drama colegial To the Beautiful You e estrelou o filme de terror Horror Stories.
Em 2013, foi escalada para interpretar Rachel Yoo na série The Heirs. No ano seguinte, assinou com a agência King Kong Entertainment.
Em seguida, ela apareceu ao lado do Ator Ji-sub no web drama One Sunny Day.
Em 2016, Kim atuou no drama Descendants of the Sun, desempenhando uma cirurgiã do exército, a série foi filmada no exterior da Grécia e inteiramente pré-produzida antes de ser transmitida. O drama tornou-se extremamente popular com o público, estabelecendo classificações altas ao longo de sua execução e gravação com 38,8% no rating de audiência nacional e 41,6% na área da capital para o seu episódio final de acordo com a Nielsen Coreia. Como resultado, Kim experimentou um aumento na popularidade.
Em 2017, Kim foi escalada em seu primeiro papel principal no drama Fight for My Way ao lado de Park Seo-joon. A série foi um sucesso e solidificou o status de Kim como atriz principal. Em 2018 interpretou seu primeiro papel principal no filme Detective K: Secret of the Living Dead. Kim Ji Won fez uma participação especial no primeiro episódio de Mr. Sunshine da TvN.
Em 2019, ela interpretou Tanya no drama Arthdal Chronicles, com o ator Song Joong Ki.
Capital City Go-Go

O Capital City Go-Go é um time norte-americano de basquete da G-League que é afiliada do Washington Wizards da National Basketball Association (NBA). Com sede em Washington, D.C., a equipe joga seus jogos em casa no St. Elizabeths East Entertainment and Sports Arena. A equipe se tornou a vigésima terceira equipe da G-League a ser de propriedade de uma equipe da NBA.
Em dezembro de 2017, o Washington Wizards revelou o nome do Capital City Go-Go e lançou seu logotipo. O nome da equipe alude ao gênero musical go-go que durou dos meados da década de 1960 até o final da década de 1970 em Washington, D.C.
Em 7 de agosto de 2018, o Washington Wizards nomeou Pops Mensah-Bonsu como gerente geral e Jarell Christian como treinador principal. Depois de uma temporada, Christian se juntou aos Wizards como assistente técnico e foi substituído por Ryan Richman. Após a temporada de 2019-20, reduzida pela pandemia, Pops Mensah-Bonsu deixou a equipe. O Go-Go foi uma das várias equipes a optar por não participar da abreviada temporada de 2020-21 em Orlando e os Wizards chegaram a um acordo para emprestar jogadores ao Erie BayHawks. Os Wizards então designaram Amber Nichols como gerente geral para trabalhar ao lado de seus jogadores no BayHawks, tornando-se a segunda mulher a ocupar essa posição na G-League depois de Tori Miller, do College Park Skyhawks.
Lista dos reis de Jerusalém

O Reino de Jerusalém foi um Estado cruzado criado no Levante em 1099 pela Primeira Cruzada. Teve a sua capital em Jerusalém e mais tarde em Acre. Foi extinto em 1291, com a queda desta última cidade.
O Rei de Jerusalém era o governador supremo dos Estados cruzados, fundados por príncipes cristãos em 1099, quando a Primeira Cruzada tomou a cidade. Este reino desapareceu com a partida do último cruzado em agosto de 1291, quase dois séculos depois. A sua história pode ser dividia em vários períodos: aqueles em que o título de Rei de Jerusalém estava associado à cidade em si (1099-1187 e 1229-1244) e aqueles em que o título representa o nível mais alto de soberania na Terra Santa, sem a cidade como parte do território cristão. Após a extinção dos Estados cruzados, o título foi disputado por vários monarcas e príncipes europeus.
A partir de 1291, o título passa a ser apenas nominal, se destacando a coroa titular de Chipre, Jerusalém e Armênia, sob posse da Casa de Saboia (Entre 1485 –1946) , através da linhagem da duquesa e rainha Branca de Monferrato , Casada com Carlos I, Duque de Saboia, e pela linhagem de sua filha, Iolanda Luísa de Saboia, que também fez sua reivindicação e foi coroada como rainha de Chipre, Jerusalém e Armênia .
Rio Branco Football Club

Rio Branco Football Club, commonly referred to as Rio Branco, is a Brazilian professional club based in Rio Branco, Acre founded on 8 June 1919. It competes in the Campeonato Acreano, the top flight of the Acre state football league.
It is the most successful club in Acre, having won a record 47 state titles, 31 of those being won in the amateur era. Rio Branco also took part in the national league in 21 seasons, the most of any club from the state. It is also the first Northern Brazil and the only club from Acre to play in a continental cup, featuring in the 1997 Copa CONMEBOL after winning the Copa Norte in the same year.
Rio Branco's highest national league finish was achieved in 1989, when they finished 16th in the Brazilian Série B. The club's home colours are red and white and the team mascot is the Altaneira star, a symbol from the Acre state flag.
Rio Branco is currently ranked third among Acre teams in CBF's national club ranking, at 98th place overall.
On June 8, 1919, the club was founded by the lawyer Luiz Mestrinho Filho, a relative of Governor Gilberto Mestrinho.
In 1947, the club won the first state championship organized by the Acre State Football Federation. From 1955 to 1957, Rio Branco won three state championships in a row.
Rio Branco won the first edition of Copa Norte in 1997, beating Remo of Pará state, in the final. Rio Branco gained the right to compete in that year's Copa CONMEBOL. The club was eliminated in the first round of Copa CONMEBOL, by Deportes Tolima, of Colombia, after losing in the penalty shootout. From 2002 to 2005, Rio Branco won four state championships in a row.
Rio Branco currently plays in their home stadium, the Estádio José de Melo, which has a maximum capacity of 8,000 people.
The club also plays at Arena da Floresta, which has a maximum capacity of 20,000 people.
Rio Branco's official colors are red and white. Rio Branco's home kit is composed of a red shirt, red shorts and red socks.
Rio Branco International Airport

Rio Branco–Plácido de Castro International Airport (IATA: RBR, ICAO: SBRB) is an airport serving Rio Branco, Brazil. Since April 13, 2009 the airport is named after José Plácido de Castro (1873–1908) a politician leader of the Acrean Revolution.
It is operated by Vinci SA.
The airport was commissioned on November 22, 1999, as a replacement to Presidente Médici International Airport, which was then closed.
Previously operated by Infraero, on April 7, 2021 Vinci SA won a 30-year concession to operate the airport.
Following is the number of passenger, aircraft and cargo movements at the airport, according to Infraero (2007-2021) and Vinci (2022-2023) reports:
The airport is located 25 km (16 mi) from downtown Rio Branco.
Rio Branco Law

The Rio Branco law (Portuguese: Lei Rio Branco), also known as the Law of Free Birth (Lei do Ventre Livre), named after its champion, prime minister José Paranhos, Viscount of Rio Branco, was passed by the General Assembly of the Empire of Brazil on 28 September 1871. It was intended to grant freedom to all newborn children of slaves, and slaves of the state or crown. However, children of enslaved women in Brazil were obligated to serve their mother's owners until the age of 21, a condition that was often more or less that of slavery. The law did not define the exact legal status of enslaved women's wombs; this was negotiated by enslaved people afterwards, with women at the forefront.
The law was the beginning of an abolition movement in Brazil, but it turned out to be more of a legal loophole than a radical measure that led to viable progress. Only a few people were freed under the law, while more than one million people continued to be held as slaves throughout Brazil. This law had more of an influence in the northern part of the country, which was leaning further toward wage rather than slave labor.
Many of those freed under the Rio Branco law migrated to the north to work for wages on the plantations. The Rio Branco law was the first step toward abolition of slavery in Brazil. It was ultimately abolished on 13 May 1888 with the adoption of the Lei Áurea.
Николай Николов (пожарникар)

Николай Славев Николов е български пожарникар, главен комисар от МВР, майстор на спорта по пожароприложен спорт (1984).
Роден е на 25 ноември 1962 г. в Перник. През 1980 г. завършва четвърта гимназия в родния си град. Военната си служба отбива като пожарникар. През 1982 г. започва работа като пожарникар към ОПС СКМ „Ленин“, към районната противопожарна служба в Перник. В периода 1987 – 1991 г. е командир на отделение в Районната противопожарна служба. През 1991 г. завършва факултета по Пожарна охрана на ВИПОНД-МВР (Академия на МВР), и става инспектор по противопожарна охрана към Общинския народен съвет в Перник със звание лейтенант. След това е последователно началник на група в Районната служба „Противопожарна охрана“ – Радомир и началник на група „Пожарогасене“ в служба „Противопожарна охрана“ при РДВР – Перник. От 29 август 2006 г. е директор на Националната служба „Пожарна безопасност и защита на населението“. На 30 декември 2010 г. е назначен за директор на Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“. Награждаван е с почетен знак на МВР – III и ІІ степен. Освен това е президент е на националния комитет на КТИФ (Международна асоциация на пожарните и спасителни служби) за България и заместник-председател е на Българската федерация по пожароприложен спорт. Остава на поста до 25 ноември 2022 г., когато се пенсионира
Асен Игнатов (пожарникар)

Асен Скримов Игнатов е български пожарникар, старши комисар от МВР.
Роден е на 12 декември 1961 г. в Перник. През 1984 г. завършва Факултета по противопожарна охрана в Академията на МВР. След това започва работа като началник на дежурна бойна смяна в Районната пожарна служба (РПС) в Перник. Бил е последователно в инспектор в Единна противопожарна служба при РПС-Перник и в РПС-Радомир. След това е заместник-началник на ОПС в Областното управление на МВР в Радомир, а след това е на същата длъжност в службата по противопожарна охрана в Перник. Впоследствие е началник на РЗПАБ към РДВР-Перник. По-късно е директор на Областната дирекция по противопожарна безопасност и защита на населението. След това е заместник-директор на Главна дирекция „Пожарна безопасност и спасяване“-МВР и е повишен в длъжност комисар III степен. От 8 септември 2009 г. е старши комисар. От 24 януари 2011 г. е заместник-директор на Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ – МВР.
Красимир Шотаров

Красимир Бисеров Шотаров е български пожарникар, старши комисар от МВР.
Роден е на 23 февруари 1968 г. в смолянското село Змеица. През 1993 г. завършва „технология на машиностроенето и металорежещи машини“ в Техническия университет в Пловдив. На следващата година завършва шестмесечен курс във Факултета по противопожарна охрана в Академията на МВР. От 4 октомври 1993 г. е инструктор I ст. в Общинската противопожарна служба в Доспат. След това става инструктор II степен към Районната служба за противопожарна охрана в Доспат. Последователно е инспектор в група „Пожарогасене“ в служба Противопожарна охрана и Пожарна и аварийна безопасност към РДВР-Смолян, началник на звеното за пожарна и аварийна безопасност при РДВР-Смолян. Известно време е директор на Областната дирекция за пожарна безопасност и защита на населението в Смолян. По-късно е началник на дирекцията, а след това директор на Регионалната дирекция за пожарна безопасност и защита на населението. Завършва магистратура по публична администрация във Факултета по сигурност на Академията на МВР през 2004 г. На 3 август 2015 е назначен за временно изпълняващ длъжността директор на дирекция „Оперативни дейности“ при Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ и е повишен в длъжност старши комисар (МЗ № 8121К-2354/13.07.2015 г.). От 23 февруари 2016 г. е назначен за директор на дирекция „Оперативни дейности“ при Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ – МВР (МЗ № 8121К-616/23.02.2016 г.).
Димитър Тролев

Димитър Коцев Тролев е български пожарникар и общественик от Македония.
Тролев е роден през втората половина на XIX век в македонския град Щип, тогава в Османската империя. Емигрира в България.
Работи като пожарникар в столицата. Като обещава да изпълнява длъжността си чистосъвестно, акуратно и с пълно знание, понеже бил вече служил пет години „по тази част“ в София, подава прошение, с което моли да се назначи за командир на пожарната в град Русе. След доклад на кмета Лазар Динолов по този въпрос с решение на общинския съвет през 1894 година поема командването на пожарната в града, като наследява първия пожарен командир Иван Петров.
От рапортите му до кмета е видно постоянното му настояване за закупуване на необходимото противопожарно оборудване. Но при големи и сложни пожари не достигат хора и техника. Тролев се опитва да реши този проблем със създаването на дружина от доброволци, които да подпомагат редовите пожарникари в трудни моменти. Така през 1896 година в Русе е създадена първата в България доброволна пожарна дружина, наречена „Развитие“. Все пак в този период дружината не проявява „почти никакъв живот“ и престава да съществува. След шестгодишно командване на пожарната в Русе, през 1900 година е наследен от Генко Пенев.
Тролев, тогава наричан Капитан Тролев, е замесен в избухналата през 1900 година афера „Михайляну“. За това дело в Румъния задочно е осъден на 20 години затвор. Обвиняват го, че е подбудител и покровител на Стоян Димитров и Богданов, като им давал пари и паспорти и определял ролята им в покушение против румънския крал Карол I.
През 1903 година, отново, но кратко, от януари до октомври командва пожарната в Русе, като наследява Димитър Неделчев, а е наследен от Иван Генков. През 1904 година заедно с Руси Кожухаров и Найден Николов представлява България на третия конгрес на Международната асоциация на пожарните и спасителните служби, проведен в Будапеща. Сред инициаторите е на Първия пожарникарски събор в България, който се провежда от 14 до 18 септември 1905 година в София, председателстван от него. Председателства и с втория (1906) и с третия (1907) пожарникарски събор. На втория събор повдига въпроса за създаване на доброволни пожарни дружини във всички градове. Тогава в Русе е преучредено първото доброволно пожарно дружество с новото име „Спасител“. В преучредяването участва и Тролев, тогава командир на пожарната в София. В 1907 година създава доброволното пожарно дружество в столицата.
Тролев е активен сред македонската емиграция в България, председател е на Щипското благотворително братство. Във вестника „Македония“ е описана реч на Тролев на вечеринка на братството през 1922 година, в която той призовава да не се забравя отечеството Македония и сънародниците там:
През 1924 година е член на настоятелството на Щипското братство, а през 1936 година е избран за председател на контролната комисия на Братството.
Кирил Войнов

Кирил Михайлов Войнов е български инженер, пожарникар, офицер, генерал-майор от МВР.
Роден е на 10 декември 1950 г. в софийското село Дръмша. През 1970 г. завършва Школата за запасни офицери. От 1971 г. е помощник-командир на взвод към Министерството на народната отбрана. През 1975 г. започва работа като командир на взвод към Столичната служба за противопожарна охрана, която по това време е част от МВР. От 1977 до 1981 г. специализира в Москва и завършва като инженер по пожарна техника и безопасност. В периода 1981 – 1985 г. е заместник началник-щаб на противопожарен батальон към служба „Противопожарна охрана“, а от 1985 до 1992 г. е заместник началник-щаб на службата. От 1992 до 1993 г. е заместник-декан на факултет „Противопожарна охрана“ към ВИПОНД-МВР. На 9 юни 1994 г. е майор Войнов е назначен за директор на Националната служба за противопожарна охрана. На 27 юни 2003 г. е удостоен със звание генерал-майор от МВР. Отстранен е през 2006 г. от Румен Петков по обвинения в злоупотреба със служебно положение и нарушаване на дисциплината, но през февруари 2007 г. е оправдан. През 2015 г. е избран от Бойко Борисов за съветник. От 2017 г. е зам.-председател на Държавна агенция за метрологичен и технически надзор (ДАМТН). Почива на 16 юли 2021 г. в София. Почетен гражданин на Ихтиман. Награждаван е с Почетен знак на МВР – I ст. и почетен знак „Златно сърце“ и Златен почетен знак на ДАМТН – II ст.
Преса (машина)

Пресата е машина или устройство, с помощта на която се променя формата на детайлите чрез постепенно нарастващо налягане. Прилагането на сила се извършва неударно за разлика от обработката с чук.
Пресите могат да се класифицират според механизма на действие, вида на задвижване и конкретното приложение:
Има различни варианти за разделяне на видовете преси. Най-важните критерии за това са свързани с възможността да се използват за определени технологични задачи. Така например има машинни възли, които служат за затваряне и задържане в затворено положение на шприцови инструменти, и се наричат затварящ възел на машината за шприцване на пластмасови детайли. На практика това са също преси, които задържат в крайното си работно положение по-дълго време. Други преси се използват за огъване и пробиване на твърди предмети, като прилагат десетки, дори стотици тонове натиск.
В зависимост от начина, по който се предават силата и енергията за извършване на работа в пресата, те се делят на няколко категории.
При тези преси пътят на работната част (пресоващата част-бабка) на пресата е установена от кинематиката на главното задвижване на машината. Задвижването на пресата обикновено става от електродвигател, който задвижва махово колело. Това махово колело предава енергията на главното задвижване през съединител/спирачка. При тези преси колкото по-близо се намира работната (пресоващата) част до най-долната точка на движението, толкова по-голяма е силата на притискане към детайла. Поради това тези преси трябва да притежават защита от претоварване и да притежават допълнителни възли, с помощта на които да се настройват спрямо повърхността на обработвания детайл. В противен случай може да се получи повреда на пресата или работния инструмент. При тези преси се използват задвижвания с колянов механизъм или с гърбичен механизъм. Тези с колянов механизъм се използват повече.
Прас-прес

„Прас-прес“ е сатиричен вестник, основан и издаван в България от 2017 година. Излиза на хартиен носител седмично и има своя онлайн версия.
Основан е на 27 януари 2017 г., като собственост на „Прас прес“ ООД. Първият брой на вестника излиза на 1 март 2017 г. Основатели на вестника са Чавдар Николов, Чавдар Георгиев, Христо Комарницки и Иван Бакалов. Те се наричат „четиримата невъзпитани карикатуристи“.
Сред авторите са Христо Комарницки, Чавдар Николов, Чавдар Георгиев, господин Балев и Алла Георгиева.