davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
St Laurence's Church, Upton-cum-Chalvey

Saint Laurence's Church is one of three Church of England parish churches in the benefice of Upton-cum-Chalvey, and is the oldest building in the borough of Slough, in Berkshire, England.
In the 12th century the wooden parish church of Upton was replaced with a flint building. The tower and outside walls of the Norman building form part of the present church. Several of the walls are built of puddingstone. Two other Norman features survive: the ancient baptismal font and a piscina. In the English Reformation many of the ancient decorations were mutilated. A 13th-century Italian allegorical image of the Trinity – God Father, Son and Holy Spirit – survived and was reassembled in the restoration of the church.
By the early 19th century St Laurence's had fallen into such disrepair that it was decided to build a new church, St Mary's, in the town centre. The Norman building was saved from demolition by a local farmer who secured the outside walls and tower. Saint Laurence's was restored in 1850–51 by Benjamin Ferrey and rededicated on 2 December 1851.
The churchyard may have inspired the 1751 Elegy Written in a Country Churchyard by local poet Thomas Gray (1716–71). St Laurence's "ivy-mantled tow’r" was a well-known landmark housing a curfew bell that "tolls the knell of parting day" across the fields of Eton College.
The astronomer and composer Sir William Herschel (1738–1822), discoverer of Uranus, is buried at St Laurence's. He, his wife and his grandson are all interred in a family vault at the base of the tower, and there are commemorative plaques on the wall nearby. In 2001 a generous bequest allowed St Laurence's to install a set of stained-glass windows to commemorate Herschel and his discovery.
The west window of the church is a memorial to John Sullivan (1788–1855), who is buried in the churchyard. He was the Collector of Coimbatore, India, between 1815 and 1830, and is best known as the founder of the city of Ooty. Charles Hatchett (1765–1847), discoverer of the element niobium, is also buried here.
The poet and translator Keith Bosley was the church organist for many years.
St. Mary's Valiyapally, Kaduthuruthy

Kaduthuruthy Marth Mariam Knanaya Major Archiepiscopal Church, commonly called Kaduthuruthy Valiapally or the Great Church of Kaduthuruthy, is a historic church founded by the Knanaya community in 400 C.E. The Knanaya are the descendants of Syriac Judeo-Christians who migrated from Persian Mesopotamia to Kodungallur, Kerala, during the medieval era.
In 1911 the church was incorporated into Kottayam Knanaya Archeparchy of the Syro Malabar Catholic Church. Due to its historical significance, Kaduthuruthy Valiyapally holds the status of forane, or senior church among Knanaya churches within the Kaduthuruthy region. In 2020, along with other historic and prominent churches of the Syro Malabar communion, Kaduthuruthy Valiyapally was elevated to major archeparchial status.
Чай чифлик

Чай чифлик (на гръцки: Νέα Αμισός, Неа Амисо̀с, до 1924 година Τσάι Τσιφλίκ, Цай Цифлик) е предградие на гръцкия град Драма, област Източна Македония и Тракия.
Чай чифлик е разположено в Драмското поле на 2 километра на югозапад от града, след Сандък чифлик (Аркадикос), по пътя към Пашали чифлик (Амбелакия).
Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Чай чифлик е смесено селище, в което живеят 55 българи и 60 цигани.
През Балканската война селото е освободено от части на българската армия, но след Междусъюзническата война от 1913 година остава в пределите на Гърция. В преброяването от 1913 година не се споменава, а в 1920 година има 81 жители. В 1923-1924 година в селото са заселени 250 семейства понтийски гърци бежанци от Самсун, на гръцки Амисос. През 1924 година името му е сменено на Неа Амисос, тоест Нов Амисос. През 1928 година в Чай чифлик има 195 гръцки семейства със 781 души - бежанци от Турция. В 50-те години е присъединено към Драма.
Църквата в Чай чифлик е посветена на Свети Георги.
Чай (предаване)

„Чай“ е сутрешно предаване на БНТ с водещ Драгомир Драганов (известен с псевдонима Драго Чая) и едно от най-емблематичните предавания в историята на телевизията. Излъчва се по Канал 1 с разписание всяка неделя първоначално от 7:30 ч., след това в 8:30 ч., 9:30 и 10:00 ч., и на запис по сателитния канал „ТВ България“ от 12:30 ч. до 14:30 ч. Мотото е „Различното предаване“. Първата автореклама на предаването е показана през декември 1999 г., а спонсор е марката „Биопрограма“. Премиерата му е на 16 януари 2000 г. и приключва на 30 септември 2007 г. Режисьор е Милан Кузов.
След 17 години, един епизод на предаването е излъчено на 10 ноември 2024 г. в празничната програма „БНТ на 65: Следи от спомени“ по БНТ 2.
„Чай“ е сутрешно телевизионно ток-шоу с магазинен характер. Гости на водещия са хора от света на шоу-бизнеса, както и хора с обикновени професии, неспоходени от шумната слава. Студийната част включва още приготвяне на сутрешна закуска, импровизации и музикални изпълнения на живо. Репортажната част е изградена около рубриките на предаването и ползването на богатия фонд на телевизията. Предаване, в което е забранено за политици.
Дружба (сорт грозде)

„Дружба“ е бял хибриден винен сорт грозде.
Получен от българо-съветски колектив в резултат на съвместна работа на Института по лозарство и винарство в Плевен и Всеруския НИИХ в Новочеркаск, чрез сложна междувидова хибридизация („Мискет хамбургски“ х „Сейв Вилар 12 375“) х („Заря Севера“ х „Мискет хамбургски“). Селекционният процес е започнал през 1963 г. Утвърден е като нов и оригинален сорт със заповед 145 от 24 януари 1983 г. на Националния аграрно-промишлен съюз и е засаден върху малки площи в района на Плевен. Застъпен е на малки площи в Плевенска и Русенска област.
Лозите са средно до силнорастящи. Предпочита смесена резитба. Поради повишената му устойчивост на ниски зимни температури сортът е много подходящ за стъблено отглеждане. Сортът Дружба не е склонен към изресяване и милерандаж. Лозите са практически устойчиви на мана, но са чувствителни към оидиум. Гроздето е практически устойчиво на сиво гниене. Гроздето узрява в края на август. Сортът се отличава с висока родовитост и добивност. Добивът от лоза е 4,697 кг, а от декар – 1408 кг.
Гроздът е средноголям (232 г.), цилиндричноконичен със силно развито крило, полусбит до рехав. Зърното е средноедро (4.01 г.), овално, жълто-зелено до кехлибареножълто, със силен восъчен налеп, често със загар. Кожицата е тьнка и здрава, консистенцията е сочна, а вкусът – хармоничен с приятен мискетов аромат. Натрупва захари до 21 %, а киселините са 6.5 г/л.
Гроздето на сорта Дружба е подходящо за консумация в прясно състояние и за преработка, за приготвяне на безалкохолни напитки и на доброкачествени трапезни и десертни вина. Сортовите вина са със сламенобял цвят, леки, пивки, с хармоничен мек вкус и нежен мискетов аромат.
Хотел

Хотелът е общодостъпна сграда за подслон, която осигурява срещу заплащане стаи за временно пребиваване и нощуване. Някои хотели са част от хотелски вериги. С времето, елементарните условия за пребиваване, включващи стая с легло, шкаф, малка маса и умивалник, се заменя от стаи с модерно обзавеждане, включващо климатик и мултифункционални бани.
Предшественик на хотелите са хановете, а днес местата за подслон с по-непретенциозни условия ориентирани главно към студенти се наричат хостели.
Хотелите подлежат на регистрация и категоризация (според броя и вида на стаите и допълнителните обекти, времетраeнето на работата и персонала). Категорията се изразява в брой звезди (от 1 до 5), които определят качеството на хотела. Например за категория 5 звезди главният вход трябва да е от 2 секции-за пътници и за багаж. Също така козирката пред вратата трябва да е с височина поне 4,5 метра над пътното платно. Необходимо е да има рампа за инвалиди, отделни входове за персонала. Хотелска стая с 1 легло трябва да е с размер най-малко 16,4 кв. метра. Трябва да има по 1 пожарогасител и план за евакуация на всеки 25 линейни метра. Спалното бельо и кърпите се изисква да се сменят всеки ден. Има определени изисквания и за услугите, който предлага хотелът и за квалификацията на персонала.
Допълнително хотелите могат да се класифицират като:
Дизайн хотелите и Бутиковите хотели все още не присъстват като отделен тип в българското законодателство за категоризация на средствата за настаняване, но са много популярни сред хората, които пътуват често.
Видовете настанявания се класифицират според включените услуги:
Видовете стаи в туризма се означават според изгледа им:
Рожков

Рожков (Ceratonia siliqua) е вечнозелено растение от семейство Бобови, характерно за Средиземноморието. Отглежда се заради ядливите си шушулки, които били важен източник на захар в миналото, преди захарното цвекло и захарната тръстика да получат своето разпространение.
Рожковът е вечнозелено храстовидно дърво, разпространено в Средиземноморския регион. Расте добре в топъл, умерен климат и в субтропически климат, като понася добре горещи и влажни крайбрежни зони. Устойчиво е на суша. Рожковът е типична култура за южните части на Португалия, Испания и италианските острови Сицилия и Сардиния, а също и Кипър. Отглежда се заради ядивните му семенни шушулки. Дървото започва да ражда плодове (рожковените шушулки) след 6-ата година. Когато достигне 12-годишна възраст, то лесно може да даде 50 kg плод на година. Колкото повече старее дървото (дори в течение на 100 години), добивът от него се увеличава – до 100 – 120 kg.
Също съдържа витамин A, витамин B1, витамин B2, калций, магнезий, калий и микроелементите желязо, мед, никел, манган и хром.
Рожковът е бил популярен подсладител. Неговите шушулки са били най-големият източник на захари, преди захарната тръстика и захарното цвекло да се разпространят повсеместно. Сушен плод се яде традиционно на еврейския празник Ту Би Шват. Напитки от рожковен сок се пият традиционно на ислямския празник Рамадан (Рамазан). Рожков на прах или парченца се използват също както съставка, заместител на шоколада, за сладкиши и торти.
Рожковият плод е богат на иноситол, който влияе позитивно на хора с инсулинова резистентност и поликистозни яйчници. Рожковът има терапевтичен ефект при диария и помага при гадене, повръщане и стомашно разстройство.
Поради своята еднаквост, семената на рожкова (бобчетата) в миналото се използвали като единица за тегло – карат.
Изсушените неотворени шушулки могат да се ползват и за музикален перкусионен инструмент, подобен на маракасите, като звукът се произвежда от бобчетата във вътрешността им при разтърсване.
Семената (плодовете) на рожкова в наши дни се използва в козметиката, за обработката на тютюн и производството на хартия.
Пирински чай

Пиринският чай (Sideritis scardica) e многогодишно тревисто растение от семейство Устноцветни, достигащо 50 см. Цветовете са жълтеникави, разположени прешленовидно в пазвите на лимоненожълти, ципести прицветници в класовидни съцветия. Известен още и като мурсалски, триградски, алиботушки, шарпланински чай. Всъщност, видовият епитет scardica идва от Scardus - латинското име на Шар планина, където е намерен и описан от гьотингенския ботаник Аугуст Гризебах.
Включен е в списъка на лечебните растения съгласно Закона за лечебните растения.
Пиринският чай е балкански ендемит. В България е разпространен в Среден и Южен Пирин, Мурсалския дял на Родопите, Ржана планина и планината Славянка (Алиботуш) на надморска височина от 1400 до 2200 метра. Среща се още и в някои планини в Гърция, Северна Македония и Албания. Включен е в Червената книга на България. Благодарение на културните насаждения на билката през последните години, може да се намери в аптеките и други магазини на страната. В Гърция и Северна Македония пиринският чай е известен просто като планински чай. Северна Македония е основен производител и износител на билката - снабдява пазарите в Западна Европа и САЩ.
Съдържа танини и етерични масла, желязо, цинк, натрий, магнезий, мед, кобалт. Поради голямото наличие на флавоноиди има антибактериално и антиоксидантно действие.
Използваема част — надземната част, брана по време на цъфтежа — юни-юли.
Действа откашлячно, противовъзпалително и омекчително за възпалени лигавици. Препоръчва се при всички видове кашлица, бронхит, бронхиална астма и други.
Начин на употреба – 3 супени лъжици от билката се варят в 1 литър вода, 3 минути. Пие се по 1 винена чаша преди ядене, 3 пъти дневно вместо вода. Билката е с приятен аромат и през зимата обичайно се използва за чай.
Маслен чай

Маслен чай, също тибетски чай (тиб. བོད་ཇ་, Вайли bod ja) или часуйма (тиб. ཇ་སྲུབ་མ་, Вайли ja srub ma), е напитка, популярна в хималайския регион: Непал, Бутан, Индия (Сиким) и най-вече в Тибет.
По традиция се приготвя от чаени листа, масло от як, вода и сол, въпреки че кравето масло е все по-често използвано, имайки предвид достъпността му и ниската му цена.
Същата рецепта и съставки включва и джомба, традиционна калмикска напитка от дълго варен чай с мляко, масло и подправки.
Пиенето на маслен чай е редовна част от живота на тибетците. Преди да започнат работа, тибетците обикновено изпиват няколко купички от тази напитка. Също така, тя винаги се поднася на гости. Тъй като маслото е основната съставка, масленият чай предоставя много калории и е особено подходящ за високи надморски височини. Маслото, също така, може да предотврати хейлит (напукани устни).
Според тибетския обичай, масленият чай се пие на отделни глътки, а след всяка глътка домакинът напълва отново купичката до ръба. Следователно гостът никога не може да изпие цялата купичка – тя е постоянно пълна. Ако посетителят не иска да пие повече, най-добре е просто да остави чая, докато стане време да си ходи и тогава да изпие купичката. По този начин, етикетът е спазен и домакинът няма да се обиди.
Масленият чай също се използва за ядене на цампа, като се излива върху нея или като се смеси и разбърка с нея.
Концентратът, произведен от многократно сварените чаени листа, издържа до няколко дни и често се използва в градовете. След това чаят се смесва със сол или масло в специален гюм и се разбива силно, преди да бъде сервиран горещ. В днешно време често се използва и електрически пасатор.
Съществуват доказателства, че чаят е използван в Тибет отпреди 10 век, но той добива универсалния си статут към 13 век, по времето на будистката школа Сакя.
Най-висококачественият чай се прави, като чаените листа се варят във вода за около половин ден, докато придобие тъмнокафяв цвят. След това се обезмаслява и се излива в цилиндър с прясно масло от як и сол, който след това се разтърсва. Резултатът е лилавееща течност, която е с гъстота, подобна на яхния. След това се налива в глинени чайници или буркани.
Друг метод включва варенето на вода, след което се добавят шепи чаени листа във водата, които киснат, докато водата стане почти черна. След това се добавя солта. После чаят се прецежда през конски косми или гевгир от тръстика в дървен гюм за масло, след което се добавя голяма бучка масло. След това сместа се разбива, докато чаят достигне точната плътност и се прехвърля в медни съдове, които се поставят на мангал, за да ги топли. Когато няма на разположение гюм, дървена купа и бързо разбъркване са достатъчни.
В днешно време, когато чаени листа, масло от як и дървени гюмове за масло не са на разположение, хората често правят маслен чай, използвайки чаени торбички, различни видове масло от магазина и пасатор вместо гюм.
Зелен чай

Зеленият чай се приготвя единствено от листата на чаения храст, които са подложени на минимално окисляване по време на обработката им. Зеленият чай произхожда от Китай, но се свързва и с много други азиатски държави, като Япония и Южна Корея.
В последните няколко години зеленият чай придобива все по-голяма популярност и в Западна Европа, както и в Северна Америка. Зеленият чай се отглежда не само в Азия, но и на много други места по света, поради което вкусът му може да варира според различните условия, при които е отглеждан чаеният храст.
Чаша зелен чай съдържа 35 милиграма кофеин, като за сравнение чаша черен чай съдържа 45 милиграма, чаша нескафе – 66 милиграма, а чаша еспресо – 110 милиграма кофеин.
Веществата, които определят полезното действие на зеления чай, се съдържат и в черния чай, но в значително по-малки количества.
Пиенето на зелен чай укрепва духа на човека и повишава неговия тонус. Зеленият чай има ободряващо действие, поради което се препоръчва при преумора.
Веществата, съдържащи се в зеления чай, прочистват кръвта от някои вещества, като например холестерола.
Зеленият чай помага при рязка загуба на телесна маса, тъй като помага за изграждането на мускулите и възвръща апетита.
Приемът на зелен чай, както и на други вещества, не бива да се счита за заместител на здравословното хранене и физическите упражнения.
В зеления чай се съдържа и цинк, поради което се препоръчва за консумация и от бременни жени.
Полезно действие се наблюдава и при пушачите, тъй като зеленият чай спомага за отделянето на натрупаните вредни вещества в резултат на тютюнопушенето.
Crataegus phaenopyrum

Crataegus phaenopyrum is a species of hawthorn commonly known as Washington hawthorn or Washington thorn. It is widely grown as an ornamental plant, and can reach 10 m (about 32 feet) in height. The small red berry-like fruit grow closely together in large clusters and are food for squirrels and birds. They have a mild flavor and can be eaten raw or cooked. As with other species of hawthorn, the wood is hard and can be used to make tools.
The fruit is edible and can be made into jelly or crushed to make tea. The species is native to the mid-eastern United States.
Media related to Crataegus phaenopyrum at Wikimedia Commons
Pyracantha crenulata

Pyracantha crenulata, the Nepalese firethorn, Nepal firethorn or Himalayan firethorn, is a species of firethorn. The native range of this shrub species stretches from northern Pakistan to northwestern India and China.
Pyracantha crenulata is a deciduous, bushy and profusely branched and very thorny shrub. It grows up to 2.4–3.0 m (7 ft 10.5 in – 9 ft 10.1 in) tall. It has dark brown stem bark which becomes glabrous (hairless) when mature. It has dark green leaves, with a smooth exterior. They are 2.5–4.0 cm (1.0–1.6 in) long and 1.0–2.2 cm (0.4–0.9 in) wide with a tapering end. Flowering takes place between April and May. The flowers are hermaphrodite (bisexual), the white inflorescence is a compound corymb composed of many flowers. The flowers have 20 stamens and one ovary in the centre. Every flower has five sepals and five petals. The fruits ripen between June and September, with orange-red to dark red berry-like fruits. The berries are small, and each berry weighs about 250 mg. Each berry generally contains five triangular shaped and brown-colored seeds. There are sometimes three or four seeds per berry and the seeds are covered with a hard seed coat.
It is locally named as Ghingharu (घिंगारू) in Kumaon region of Uttarakhand, India.
It was first published in Fam. Nat. Syn. Monogr. 3: 220 in 1847.
It is a native species to the countries (and regions) of; Assam, China, East and West Himalayas, India, Myanmar, Nepal, Pakistan, Tibet and Vietnam.
It has been introduced into: United States (within the states of Alabama, California, Florida, Georgia, Louisiana, North Carolina, Oregon, South Carolina, Texas and Washington), South America (in north-eastern Argentina and Guatemala), Europe (Spain), South Africa (within Free State, Lesotho and Northern Provinces), Australia (in New South Wales) and north and south New Zealand.
Pyracantha crenulata is found growing in barren, rocky, and dry grasslands. It is also found along streams on the bank of streams and tributaries, in shrubberies, on open slopes, in cultivated areas and along roadsides.
On the Himalayan hills of Uttarakhand, it grows in areas at an altitude of 900–1,200 m (3,000–3,900 ft) above sea level, within Pine and Quercus forests (Osmastan 1926).
It is cultivated as an ornamental plant. The leaves are used to make herbal tea. The wood can be used to make walking sticks. The pome fruit is orange-red and are food for birds.
The plant is used in the Himalayas within herbal drugs and is usually collected from forest areas for therapeutic arrangements, such as brews of dehydrated fruits, fluid sources, and making tinctures. P. crenulate has been shown to help in the treatment of heart failure, cardiac issues, and hypertension. When eaten with yogurt, the berries of the shrub help patients recover from dysentery (Singh et al. 2012).
It is also used for cultivation (in the Himalayas) near the boundaries of farming areas to stop soil erosion happening during the monsoon season due to its good soil binder capacity (via the roots) and it is used to prevent the entrance of wild animals (thorny bushes) into farming fields of vegetables and cereals.
Jack Scrimshaw

Jack Scrimshaw (born 4 September 1998) is a professional Australian rules footballer playing for the Hawthorn Football Club in the Australian Football League (AFL).
Jack Scrimshaw as a junior played football with the Beaumaris Football Club in the South Metro Junior Football League. He later played for Sandringham Dragons in the elite TAC Cup. He also played for his school Haileybury, under the guidance of AFL Hall of Famer Matthew Lloyd. Talent scouts liked the dash and the plenty of X-Factor he displayed as a versatile and accurate left-footer. At 193 centimetres he had the height to demand attention. Scrimshaw played on the wing during the TAC championships and while he can move forward he looked most at home in defence.
He was drafted by Gold Coast with their second selection and seventh overall in the 2016 national draft. He made his debut in the fifty-four point loss to the Western Bulldogs at Cazaly's Stadium in round eighteen of the 2017 season.
Scrimshaw was unable to break into the Gold Coast senior side after the departure of coach, Rodney Eade and list manager Scott Clayton and several other coaches and support staff. Scrimshaw averaged 23 disposals in the NEAFL 2018 season. During that time he suffered a broken cheekbone and later had concussion. At the end of the 2018 season Scrimshaw requested a trade to a Victorian-based club. On 16 October, he was officially traded to Hawthorn.
Scrimshaw changed his guernsey number from 35 to 14 before the 2020 season.
Jack's uncle Ian Scrimshaw played with Hawthorn and Richmond in the 1970s and 80s. His father David Scrimshaw was also on Hawthorn's playing list during the late 1970s, but didn't play any senior VFL matches.
Updated to the end of opening round, 2025.
Notes
Tea,
Individual
Valenzuela flavidus

Valenzuela flavidus is a species of Psocoptera from Caeciliusidae family that can be found in the United Kingdom, and sometimes Ireland. They are also common in Austria, Azores, Belgium, Bulgaria, Canary Islands, Croatia, Denmark, Finland, France, Germany, Greece, Hungary, Italy, Latvia, Luxembourg, Norway, Poland, Portugal, Romania, Spain, Sweden, Switzerland, and the Netherlands. It is also widespread in Near East. The species are yellowish-black coloured.
The species feeds on various microflora that grow on trees including:
It also likes to feed on plants like guelder rose and rhododendron and rowan berries.
List of forageable plants

This article lists plants commonly found in the wild, which are edible to humans and thus forageable. Some are only edible in part, while the entirety of others are edible. Some plants (or select parts) require cooking to make them safe for consumption.
Field guides instruct foragers to carefully identify species before assuming that any wild plant is edible. Accurate determination ensures edibility and safeguards against potentially fatal poisoning. Some plants that are generally edible can cause allergic reactions in some individuals. U.S. Army guidelines advise to test for contact dermatitis, then chew and hold a pinch in the mouth for 15 minutes before swallowing. If any negative effect results, it is advised to induce vomiting and drink a high quantity of water. Additionally, old or improperly stored specimens can cause food poisoning.
Other lists of edible seeds, mushrooms, flowers, nuts, vegetable oils and leaves may partially overlap with this one. Separately, a list of poisonous plants catalogs toxic species.
These lists are ordered by the binomial (Latin) name of the species.
List of Hawthorn Football Club players

This is a list of Hawthorn Football Club players who have made one or more appearance in the Australian Football League (AFL), known as the Victorian Football League (VFL) until 1990. Hawthorn entered the VFL in 1925.
This is a list of Hawthorn Football Club women's players who have made one or more appearance in the AFL Women's (AFLW).
Hawthorn
Hawthorn shield bug

The hawthorn shield bug (Acanthosoma haemorrhoidale) is a common European shield bug. Its chief food is haws, the fruit of the hawthorn tree, but adults can overwinter on a diet of leaves, and individuals can be found on many potential food plants, including pedunculate oak, sessile oak and whitebeam. They may grow up to 17 mm (0.67 in) long, and are camouflaged in shades of green and brown. Like many so-called "stink bugs", they may release unpleasant odours when disturbed.
The dark green scutellum band is trapezoidal in shape, and extends from the dorsal pronotum to the forewing hemelytral membrane which accounts for the final third of the main body length. The front wings lie flat when the insect is not flying, with the sclerotized pronotum and corium regions coloured dark red. The compound eyes are also red. There is a speckled pigmentation extending from the upper dorsal thorax to the abdominal region. The tarsi are 2-segmented and antennae 5-segmented. As a heteropteran herbivore of mainly green leafed trees and red berries, the species feeds by injecting saliva enzymes from the posterior section of the rostrum into plant tissue, partially digesting it, then sucks up the resulting liquid through the anterior section of the rostrum. The rostrum is a modified proboscis formed by the interlocking of mandibular and maxillary stylet into a double-tubed elongation covered by the labium. The structure is needle shaped and penetrates beyond the cuticle and epidermis layer to access the vascular tissue of the mesophyll layer of the leaf. The rostrum pricks into berries to access fruit sugars. As a stress response, A. haemorrhoidale can produce an orange secretion from gland openings in the thorax.
The hawthorn shield bug is found across Europe, from Portugal to Russia, and is common in the southern part of Great Britain. Its distribution appears to be spreading north, being reported as far north as Manchester only in 1892, but having now extended its range to Northern England and even the Scottish Highlands.
In Britain and North Western Europe the species is generally active between the months of April and October, although specimens can reappear from hibernation during periods of unseasonable warm weather in the winter.
The hawthorn shield bug is a distinctive species, but could be confused with the birch shield bug, Elasmostethus interstinctus.
Melanie Serrano

Melanie del Pilar Serrano Pérez, deportivamente conocida como Melanie (Lebrija, Sevilla; 12 de octubre de 1989) es una ex-futbolista internacional española. Jugaba como lateral izquierda o interior en el F. C. Barcelona de la Primera División de España.​ Actualmente es la jugadora que más partidos oficiales ha disputado con la camiseta azulgrana en 18 temporadas que lleva en el club.​
Jugó como jugadora 12 en el equipo Xbuyer team de la Queens League Oysho.
Nacida en Lebrija,​ empezó a jugar al fútbol en las categorías inferiores de equipos masculinos de la provincia, como el CD Cantely y el Dos Hermanas.​ A los doce años se trasladó con su familia a Blanes, jugando brevemente en el club local, antes de ingresar en el F. C. Barcelona, después de que su familia se trasladase a la localidad de la Selva.​
Debuta con el primer equipo azulgrana el 15 de septiembre de 2004 en la primera jornada de la Superliga, con tan solo 14 años.​
Uno de sus goles más importantes fue el 4 de mayo de 2013, en donde en la última jornada del campeonato ante el Athletic Club en San Mamés marcó el primer gol de la jornada en los primeros 3 minutos de juego, encuentro que acabaría en victoria 1-2 para las azulgranas, con lo cual el equipo se alzaba con el segundo título de Liga en su historia.​​
El 4 de marzo de 2020 el Centro de Documentación y Estudios del club azulgrana oficializa los registros y la nombra como la jugadora con más partidos en la historia del equipo, alzándose hasta ese momento con 448 partidos oficiales disputados en 16 temporadas.​​ Posteriormente, Melanie junto al equipo conseguirían la mejor temporada de su historia consiguiendo el triplete español al coronarse campeonas de Liga Ibedrola, Copa de la Reina y por primera vez en su historia la Liga de Campeones de la UEFA en mayo de 2021.​
Melanie renovaría su contrato el 26 de junio de 2021 por dos temporadas más, con lo cual jugaría 19 años con la camiseta azulgrana, más que cualquier otra jugadora en la historia del club.​
El 13 de mayo de 2022 anunció su retiro del fútbol internacional tras 19 temporadas, el cual con la final de la Liga de Campeones Femenina de la UEFA 2021-22 ante el Olympique de Lyon Femenino el 18 de mayo del año en mención, fue su adiós del plantel, aunque en febrero de 2024 anunció su fichaje por el Club Levante Las Planas, calzándose las botas para reforzar a dicho club, cubriendo la baja de Amanda Frisbie tras una grave lesión hasta final de temporada. ​
Fue internacional con la selección española sub-19, disputando el Campeonato Europeo de la categoría en 2007.​
Ha sido 15 veces internacional absoluta. Debutó con la selección femenina absoluta de España el 29 de octubre de 2009 contra Austria, en partido clasificatorio para el Mundial Femenino de 2015.​ Formó parte del combinado español que participó en esta cita mundialista, aunque sin llegar a disputar ningún partido.​
Actualizado al último partido disputado el 14 de junio de 2024.
Club de Futbol Gavà

El Club de Futbol Gavà es un club de fútbol de España, de la ciudad de Gavá (Barcelona) España. Fue fundado en 1921 y federado en 1929. Juega actualmente en Segunda Catalana.
El 26 de mayo de 1921 se funda la 'Athletic Gavà Football Club' diferente al Atlètic Gavà que ya existía en 1917. En 1923 abandona el "prefijo" Atlètic, y comienza a aparecer en la prensa de la época simplemente como "Gavà FC", vistiendo ya con camiseta azulgrana. Empezó jugando en La Rambla y en 1924 en el Campo de la Roca. En noviembre de 1928 el 'FC Gavà' recibe un nuevo impulso y se federa al año siguiente. El club viste desde casi sus orígenes de azulgrana, y juega en el Campo de Las Colomeres. En 1941 las autoridades franquistas obligaron a cambiar el nombre a 'CF Gavà' y a cambiar el color de su vestimenta, que pasa a ser blanca y verde. En 1943 adopta de nuevo el uniforme azulgrana con pantalón azul. Después de años de ascenso con Toni Llebaria durante la década de los 90, el equipo se convierte en un asiduo de la Segunda División B y la Tercera División. Al final de la temporada 2007-2008 roza el milagro en un playoff contra el Huesca de ascenso a Segunda División. Tras la pérdida de la Segunda División B, el equipo vuelve a lograr el ascenso en la campaña 2015-2016 tras superar tres rondas de playoff, la última y definitiva ante el CD Castellón. Tras lograr la salvación matemática en la categoría de bronce, con Óscar Mena en el banquillo y Boris Garrós como pichichi de la categoría, el club desciende administrativamente (por primera vez en su historia) a causa de la nefasta gestión del presidente Manuel Maniega. Al inicio de la temporada 2017-2018, los socios logran recuperar el club y la presidencia, pero el equipo cae a Primera Catalana, dejándose así un panorama incierto para la entidad. Finalmente, el empresario gavanense Iván Carrillo logra hacerse con la gestión del club y firmar un acuerdo con la EF Gavà para recuperar el fútbol base de la entidad, solventando así un grave problema que acarreaba la entidad durante los últimos años.
Estadi La Bòbila, con capacidad para 2.500 espectadores
Mauricio Bruzzone

Mauricio Milton Bruzzone Espinoza (Canelones, Uruguay, 10 de agosto de 1985) es un futbolista uruguayo que juega de mediocampista derecho o lateral derecho. Su club actual es Progreso de la ciudad de Progreso, equipo que participa por la Liga Departamental de Canelones, la que lo lleva a vestir desde 2020 la camiseta azulgrana (Selección de Canelones Capital) en la Copa Nacional de Selecciones OFI.
Football Club Lugano

El Football Club Lugano es un club de fútbol suizo, de la ciudad de Lugano en el Cantón del Tesino en la parte italiana de Suiza. Fue fundado en 2003 con la desaparición del famoso FC Lugano. Jugaba en la temporada 2003-2004 en la cuarta división suiza (2ème ligue) con el equipo de los menos 21 años. Un año después, el AC Lugano fusionó con el FC Malcantone Agno (en las afueras de Lugano) que ganó su lugar en Challenge League, la segunda división de Suiza. Ese nuevo club guardó el nombre de AC Lugano así como los colores negro y blanco del antiguo FC y AC Lugano. En la ocasión del centenario del antiguo FC Lugano, el 4 de junio de 2008, y en acuerdos con los dirigentes y la municipalidad de Agno, el club volvió a tomar el patrocinio de FC Lugano, así como su logo.
Fadisa

Fabricación de Automóviles Diésel, S.A. (Fadisa) fue una empresa española de automoción.
La empresa se constituyó en 1956 en Madrid con el objeto de producir furgonetas bajo licencia Alfa Romeo bajo iniciativa de Nicolás Franco, hermano del general Francisco Franco. La fábrica se instaló en Ávila y el primer vehículo salió al mercado en 1959. La producción era escasísima, por lo que Alfa Romeo se decidió a aportar maquinaria por valor de 500.000 dólares.
Al principio montaban un motor diésel de dos tiempos de la propia Alfa Romeo, pero pronto se sustituyó por un diésel de Perkins más convencional. La gama no era muy amplia: un motor de gasolina, otro diésel y carrocerías de furgón, chasis-cabina y varios microbuses. Posteriormente se aplicaron mejoras que dieron lugar al modelo Fadisa Romeo 2. También se propuso la fabricación de automóviles de turismo Alfa Romeo bajo licencia, pero se rechazó la idea por resultar una competencia directa e innecesaria a la recién creada SEAT.​
En 1965 se exportaba parte de la producción a Colombia. Llegó a hablarse incluso de producir turismos de la American Motors, pero finalmente no se llegó a un acuerdo. En 1967 fue absorbida por Motor Ibérica. Con leves retoques, la furgoneta Romeo 2 pasó a llamarse Ebro F100, y más tarde, en 1971, Ebro F108. Siguió en producción hasta 1976, cuando fue reemplazada por las Ebro serie F.
Posteriormente, cuando Nissan Motor Ibérica adquirió el 100% del capital de su participada Ebro, S. A., en las instalaciones de Ávila se produjeron camiones ligeros o medios bajo la marca Nissan​ desde 1987 hasta el 22 de agosto de 2019, día en el que salió de la cadena de montaje la última unidad del camión Nissan NT400 Cabstar, terminando con más de medio de siglo de fabricación de camiones bajo distintas marcas. Desde septiembre de 2019, las instalaciones abulenses continúan operando, reconvertidas para la fabricación y suministro de piezas de recambio a la llamada Alianza, el conglomerado formado por Renault, Nissan y Mitsubishi. Se prevé que la reconversión industrial se encuentre totalmente finalizada para el año 2024, con una estimación de fabricación de unas 80.000 piezas de recambio.
Clarion (empresa)

Clarion Co., Ltd. (en japonés クラリオン株式会社, Kurarion Kabushiki-gaisha?) es una empresa japonesa fabricante de car audio, sistemas de navegación para automóviles, AutoPCs, equipos visuales, sistemas de comunicación, entre otros.
Hasta finales de 2005, los productos de esa marca en Japón eran comerciados bajo el nombre AddZest, mientras que en el resto del mundo se usaba el nombre Clarion. Eso cambió en 2006, cuando el logo de Clarion fue rediseñado y usado en todo el mundo de la misma forma. Desde 2019 es propiedad total de Faurecia Clarion Electronics.
La empresa tiene una estrecha relación con Nissan, ya que utiliza productos Clarion en exclusiva para sus vehículos y que, además, tiene un 6.25% de las acciones de dicho fabricante desde 2002.​
Anualmente, se celebra un concurso para seleccionar la Chica Clarion, quien sería la representante de los equipos car audio en campañas de publicidad, tanto en televisión como en la prensa durante el año de su elección. El concurso empezó en 1975 y hoy en día, es patrocinado por Fuji TV. Muchas modelos y actrices han logrado fama después de ganar ese concurso.
Las ganadoras han sido:
Empresas con las que la firma ha mantenido una relación con el fabricante de equipo original (OEM) para proporcionarles distintos componentes:​
2024–25 Qatar Stars League

The 2024–25 Qatar Stars League, or the QSL, also called Ooredoo Stars League for sponsorship reasons, is the 51st edition of top-level football championship in Qatar.
Al Sadd are the defending champions, having winning the previous season.
Clubs can register any foreigners they have over the course of the season, provided that two of them do not exceed the age of 23 (born in 2001 and under).
Black-headed lapwing

The black-headed lapwing or black-headed plover (Vanellus tectus) is a large lapwing, a group of largish waders in the family Charadriidae. It is a resident breeder across sub-Saharan Africa from Senegal to Ethiopia, although it has seasonal movements. It lays two or three eggs on a ground scrape.
These are conspicuous and unmistakable birds. They are medium-large waders with a black head other than a white forehead, lower face and bands across the rear head and nape. There is a wispy black crest like northern lapwing and the bill and legs are red. The tail is white, tipped black.
In flight, the black-headed lapwing's upperwings have black flight feathers and brown coverts separated by a white bar. The underwings are white with black flight feathers.
This species is a common breeder in wet lowland habitats close to water. It often feeds in drier habitats, such as golf courses and grassy scrub, picking insects and other invertebrates from the ground.
The black-headed lapwing has a metallic tink-tink call.
The black-headed lapwing was described by the French polymath Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon in 1781 in his Histoire Naturelle des Oiseaux from a specimen collected in Senegal. The bird was also illustrated in a hand-coloured plate engraved by François-Nicolas Martinet in the Planches Enluminées D'Histoire Naturelle which was produced under the supervision of Edme-Louis Daubenton to accompany Buffon's text. Neither the plate caption nor Buffon's description included a scientific name but in 1783 the Dutch naturalist Pieter Boddaert coined the binomial name Charadrius tectus in his catalogue of the Planches Enluminées. The black-headed lapwing is now placed in the genus Vanellus that was erected by the French zoologist Mathurin Jacques Brisson in 1760. The generic name Vanellus is the Medieval Latin for a "lapwing". It is a diminutive of the Latin vanus meaning "winnowing" or "fan". The specific epithet tectus is Latin for "covered" (i.e. blackcrowned).
Two subspecies are recognised:
Amos 9

Amos 9 is the ninth and last chapter of the Book of Amos in the Hebrew Bible or the Old Testament of the Christian Bible. In the Hebrew Bible it is a part of the Book of the Twelve Minor Prophets. This book contains the prophecies attributed to the prophet Amos; in particular, the seventh, eighth, and ninth chapters contain visions and their explanations.
The original text was written in Hebrew. This chapter is divided into 15 verses. Some early manuscripts containing the text of this chapter in Hebrew are of the Masoretic Text tradition, which includes the Codex Cairensis (895), the Petersburg Codex of the Prophets (916), and Codex Leningradensis (1008).
Fragments containing parts of this chapter were found among the Dead Sea Scrolls including 4Q82 (4QXII; 25 BCE) with extant verses 1, 5–6, 14–15; and Wadi Murabba'at (MurXII; 75–100 CE) with extant verses 1–15.
There is also a translation into Koine Greek known as the Septuagint, made in the last few centuries BCE. Extant ancient manuscripts of the Septuagint version include Codex Vaticanus (B; G {\displaystyle {\mathfrak {G}}} ; 4th century), Codex Alexandrinus (A; G {\displaystyle {\mathfrak {G}}} ; 5th century) and Codex Marchalianus (Q; G {\displaystyle {\mathfrak {G}}} ; 6th century).
Commentator Jennifer Dimes notes a similarity between Amos 9:13-15, Hosea 14:4-8 and Joel 3:18 (Joel 4:18 in Hebrew chapter numbering): in each case there are promises of restoration held out at the end of the words of each prophet.
This verse is quoted in the New Testament by James, brother of Jesus (Acts 15:16, 27) (mostly from the Greek translation) to confirm that the Church of God is open to all people, Jews or Gentiles.
Sarsiyadong isda

Ang sarsiyadong isda ay isang putaheng Pilipino kung saan ang isda ay hinaluan ng sarsa ng kamatis. Isang baryasyon nito ang kinardilyong isda na may sarsa ng itlog.
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Kardilyong isda

Ang kardilyong isda ay isang putaheng Pilipino kung saan ang isda ay hinaluan ng sarsa ng isda. Isang baryasyon nito ang sarsiyadong isda na may sarsa ng kamatis.
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Nasi lemak

Ang nasi lemak (Jawi :ناسي لمق‎) ay isang ulam na nagmula sa lutuing Malay na binubuo ng mabangong kanin na niluto sa gata at dahon ng pandan. Karaniwan itong matatagpuan sa Malasya, kung saan itinuturing ito bilang pambansang putahe ng kanilang lutuin. Isa rin itong katutubong pagkain sa mga kalapit na lugar na may makabuluhang populasyon ng mga etnikong Malay tulad ng Singapura at Timog Taylandiya. Sa Indonesya, matatagpuan ito sa ilang bahagi ng Sumatra, lalo na sa mga rehiyong Malay ng Riau, Kapuluang Riau at Medan. Itinuturing ito bilang mahalagang putahe sa isang tipikal na almusal ng mga Malay. Itinatampok ang nasi lemak bilang pambansang putahe sa mga brosyur panturismo at mga materyal na pang-promosyon ng Malasya.
Ibinanggit ang nasi lemak sa aklat na The Circumstances of Malay Life ("Ang Kalagayan ng Buhay Malay"), na isinulat ni Sir Richard Olof Winstedt noong 1909. Nakasalig sa kulturang Malay at lutuing Malay, "matabang kanin" ang literal na kahulugan ng pangalan nito sa wikang Malay, ngunit sa kontekstong ito, "malasa" o "makrema" ang ibig sabihin nito. Hinango ang pangalan mula sa proseso ng pagluluto kung saan ibinababad ang bigas sa kakanggata at pinapasingawan ito. Karaniwang iniluluto ang bigas sa dahon ng pandan na nagpapaiba sa lasa nito.
Kinaugaliang ibinabalot at inihahain ang nasi lemak sa mga dahon ng saging, nilalahukan ng maanghang na sarsa (sambal) at iba pang pamutat tulad ng sariwang pipino na nakahiwa, maliliit na dilis na ipinrito (ikan bilis), tinostang mani, at itlog na pinrito o nilaga.
Kung nais pabigatan ang pagkain, maaaring ipares ang nasi lemak sa ulam na may protina tulad ng ayam goreng (pritong manok), sambal sotong (pusit lumot sa sili), maliliit na pritong isda, sigay, at rendang daging (bakang inestupado sa gata at espesya). Kabilang sa mga iba pang isinasabay rito ang kangkong, at acar (ensalada ng maanghang na inatsarang gulay). Karaniwan, maanghang ang karamihan ng mga pamutat na ito.
Malawakang kinakain ang nasi lemak sa Malasya at Singapura. Karaniwang inaalmusal sa dalawang bansang iyon, ibinebenta ito sa mga hokeran at tindahan sa bangketa sa Malasya at Singapura. Sa Malasya, mahahanap din ang nasi lemak sa mga magdamagang merkado o pasar malam kasabay ng mga iba pang pagkain.
Sa Indonesya, isang sa mga paboritong almusal ng mga lokal ang nasi lemak; lalo na sa Silangang Sumatra (mga lalawigan ng Kapuluang Riau, Riau at Hilagang Sumatra).
Sa mga lalawigan ng Palembang at Jambi, isa rin ito sa mga paboritong pagkain ng mga lokal, at doon, tinatawag itong nasi gemuk, dahil sa Malay ng Palembang, magkasingkahulugan ang gemuk at lemak. Kadalasan, itong kakaibang bersiyon ay nakabalot sa dahon ng saging, diyaryo, o sa ilang kainan, nakahain sa plato. Subalit dahil sa kasikatan nito roon, may mga restorang naghahain nito tuwing tanghalian o hapunan, kaya makakain ito sa anumang oras.
Noong 31 Enero 2019, naglabas ang Google ng Google Doodle bilang pagdiwang sa nasi lemak.
Balanoy

Ang balanoy o Ocimum basilicum (Ingles: basil, sweet basil, tulsi) ay isang halamang yerbang kabilang sa pamilya ng mga menta o Lamiaceae na ginagamit sa pagluluto. Kilala rin ito bilang matamis na balanoy.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Halaman ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Siling-pula

Ang siling-pula, kampana o lara ay isang grupong kultibar ng espesyeng Capsicum annuum. Kilala itong bell pepper sa Ingles, sa United Kingdom at Ireland tinatawag itong sweet pepper o basta pepper, sa India, Australia at New Zealand capsicum naman ang tawag dito. Ang kultibar na ito ay namumunga ng hugis kampanang prutas na iba-iba ang kulay, may pula, dilaw, kahel, berde, tsokolate/kayumanggi, puti/banilya at lila. Ang siling-pula ay isinasama sa grupo ng hindi masyadong maanghang na mga uri ng sili bilang "matamis na sili". Ang siling ito ay likas sa Mexico, Gitnang Amerika at hilagang bahagi ng Timog Amerika. Ang mga buto nito ay dinala sa Espanya noong 1493 at mula roon ay kumalat na sa ibang mga bansa sa Europa, Aprika at Asya. Sa ngayon, ang Tsina ang may pinakamaraming naaaning siling-pula, sinundan ng Mexico at Indonesia.
Ang pinakaangkop na kalagayan para sa siling-pula ay ang pagtatanim nito sa lupang may katamtamang init, tamang-tama ang temperaturang 21-29 °C (70-84 °F), na pinanatiling basa ngunit hindi masyadong babad sa tubig. Sensitibo ang siling-pula at madaling naaapektuhan ang paglaki nito kapag masyadong babad sa tubig ang lupa at labis ang temperatura.
2014 in Philippine television

The following is a list of events affecting Philippine television in 2014. Events listed include television show debuts, finales, cancellations, and channel launches, closures and rebrandings, as well as information about controversies and carriage disputes.
The following are programs that debuted on ABS-CBN:
The following are programs that debuted on GMA Network:
The following are programs that debuted on TV5:
The following are programs that debuted on other minor channels:
The following are returning programs on free-to-air and local cable channels:
The following are programs that have changed networks:
The following shows made their Milestone episodes in 2014:
The following are programs that ended on ABS-CBN:
The following are programs that ended on GMA Network:
The following are programs that ended on TV5:
The following is a list of Free-to-Air and Local Cable Networks making noteworthy launches and closures during 2014.
The following is a list of television stations that have made or will make noteworthy network rebranded in 2014.
These are awards held in 2014.
This list only includes the Golden Screen TV Awards and Star Awards for Television.
This list only includes the International Emmys and the Asian Television Awards.
Akad nikah

Akad nikah (dari bahasa Arab 'aqd = عقد) atau ijab qabul merupakan ikrar pernikahan. Yang dimaksud dengan akad nikah ialah ijab daripada pihak wali perempuan atau wakilnya dan qabul dari pihak calon suami atau wakilnya. Akad nikah merupakan syarat wajib dalam proses atau upacara perkahwinan menurut Islam. Akad nikah boleh dijalankan oleh wali atau diwakilkan kepada seorang jurunikah.