Пета армия

Пета армия е българска военна част формирана като резервна на командването армия.
Пета армия е формирана през май 1913 година под името Първа резервна армия, като в състава и влизат две пехотни дивизии, всяка от които с по един артилериийски, седем пехотни полка, една конна бригада и три погранични роти.
След съсредоточаването на българските войски преди започване на Междусъюзническата война, на генерал-майор Стефан Тошев (тогава командир на Първа пехотна софийска дивизия) е възложено да формира и поеме Първа резервна армия. За личен състав на армията (състояща се от Първа и Втора резервни дивизии) служи Трета бригада от Девета пехотна плевенска дивизия (53 и 54 пехотни полкове). В Първа резервна дивизия влиза 53 пехотен полк, който също разформиран, а от състава му се образуват 59, 60 и 61 пехотни полкове, а към Втора – 54 пехотен полк, който същият месец е разформиран и от състава му се образуват 62, 63 и 64 пехотни полкове, като към тях са придадени допълващи дружини.
На 17 май армията е преименувана на Пета отделна армия. Дивизиите стават съответно 12 и 13, а полковете, съответно 59, 60, 61, 62, 63, 64. Назначението на армията на първо време е да прикрива столицата. На 26 май в столицата пристигат Първа и Четвърта пехотна преславска дивизия. Четвърта е включена в Пета армия на мястото на 13 дивизия, която заедно с 1 пехотна софийска остава в състава на Трета българска армия, за да прикрива София.
Пета армия воюва срещу сърбите по Осогово. Разформирована е на 22 август 1913 година.
На 17 май 1940 година във връзка с избухването на Втората световна война (1941 – 1945) е формирана Пета прикриваща армия. Получава задача да прикрива югозападната граница на България, а в състава и влизат 9 пехотна плевенска дивизия, 2 бърза дивизия, както и прикриващите части на 3-та, 8 и 10 дивизионна област, 3-ти армейски орляк и съответните интендантски части. На югоизточната граница е до юли 1940 година, когато е заменена от Четвърта прикриваща армия.
Съгласно спогодбата „Клодиус-Попов“ (1941) България поема ангажимент да замени почти напълно германските войски на територията на Македония, Моравско и Западна Тракия, като създаде своя администрация на тези райони.
Първоначално за целта българското военно ръководство формира отново Пета българска армия с командир Никола Михов. Тя е съставена от най-близко разположените съединения на бълг. територия – Шеста пехотна бдинска дивизия, Седма пехотна рилска дивизия и Първа кавалерийска дивизия, като са им придадени още части и формирования. Заемането на територията започва на 19 април 1941 г., когато армията е преименувана на Пета отделна армия и приключва до 24 април 1941 г.
По-късно бълг. войски имат следното разпределение:
В началото на септември 1944 г. Пета армия (14-а, 15-а, 17-а и 29-а пехотна дивизии и 1-ва конна бригада в Македония и Южна Сърбия) започва изтегляне към старите граници на България. Самото изтегляне не протича по организиран начин и на 6 септември 14-а и 29-а пехотна дивизии са обезоръжени от немците и престават да съществуват като боеспособни единици. Само 17-а пехотна дивизия, която е най-близо до старата граница успява да се изтегли. 15-а дивизия единствена оказва съпротива и води боеве при Битоля и Прилеп с подкрепата на българската авиация след което се изтегля на малки групи към България.
На 2 октомври 1944 армията е преименувана на Шеста армия, а на 7 октомври 1944 е разформирана.
През годините армията носи различни имена според претърпените реорганизации:
Званията са към датата на заемане на длъжността.