Madison Grant

Madison Grant (født 19. november 1865 i New York City i USA, død 30. mai 1937 samme sted) var en amerikansk advokat, historiker og antropolog. Grant er kjent for sine arbeider med eugenikk og raseteori. Grant øvde gjennom sitt virke stor innflytelse på amerikansk innvandringspolitikk.
Madison Grant ble født i New York City. Hans far, Gabriel Grant, var en velkjent lege som bidro ved bekjempelsen av kolerautbruddet i New York i 1854, og virket under den amerikanske borgerkrigen. Familien kom opprinnelig fra Skottland. Sin utdannelse fikk Grant ved privatskoler og ved omfattende reiser i Europa. Han studerte senere ved Yale University, hvor han utmerket seg. Han mottok sin juridiske eksamen fra Columbia Law School, og praktiserte kort tid; men det gikk raskt opp for ham at hans interesser lå andre steder. Han giftet seg aldri og fikk ingen barn.
Grant er mest kjent for sin bok The Passing of the Great Race, or, The Racial Basis of European History fra 1916, der han beskriver et samfunns rasesammensetning som hovedprinsippet for dets utvikling. Grant anså det han kalte den nordiske rase, som han plasserte i det nordvestlige Europa, for å være biologisk og kulturelt overlegne alle andre folkeslag, medregnet andre europeere. Nordvest-Europa var ifølge ham arnestedet for sivilisatorisk utvikling i Europa og verden for øvrig. Grant brukte sine raseteorier i lobbyvirksomhet som fremmet lover i USA til begrensning av innvandring (Immigration Act of 1924), sterilisering av personer uten deres samtykke, og forbud mot ekteskap mellom personer av ulik rase. Grants bok ble oversatt til tysk, og Hitler refererte til den som sin «bibel». Under Nürnbergprosessen ble den ført som bevis for at eugenikk ikke var noe unikt for Tyskland. Grants teorier medvirket til å legitimere folkemord i Europa.
Boken ble oversatt og utgitt på norsk med tittelen Den store rases undergang i 1928. Jon Alfred Mjøen skrev bokens norske forord. Også Teddy Roosevelt roste den.
Ut fra sine teorier anbefalte Grant bestemte eugeniske tiltak, blant annet rasemessig segregasjon, hvor «ufordelaktige raser» ble plassert i ghettoer for å motvirke raseblanding.
Boken ble en stor salgssuksess, med over 16 000 solgte eksemplarer i USA alene. Boken var mye diskutert, og Franz Boas forsøkte å få Grant oppsagt fra Columbia University. Boas og Grant førte en bitter maktkamp for kontroll over antropologien som universitetsfag i USA.
Teddy Roosevelt og Grant var venner, begge hadde sin bakgrunn i Manhattans aristokrati og delte en levende interessen for naturvern. Madison Grant var avgjørende ved stiftelsen av dyreparken i Bronx. Han stiftet også de første organisasjonene som tok sikte på bevaring av den amerikanske bison og redwood-trærne i California.
I 1904 ble Ota Benga, en ung pygme fra mbuti-stammen i Kongo, fanget av en slavehandler og solgt til en amerikansk forretningsmann. Høsten 1906 ble han utstilt i apehuset i Bronx dyrepark. Det afroamerikanske samfunnet var forferdet og klaget til New Yorks borgmester George Brinton McClellan. Madison Grant erklærte fra sitt advokatkontor på Wall Street at Benga bare kom til å være i dyreparken en kort stund før han reiste videre til Europa. Grant hadde personlig deltatt i forhandlingene om å få Ota Benga til dyreparken. Nå ble pygmeen løslatt. Dyreparken unnskyldte seg med at de hadde «ansatt» Benga, og det tok dem 114 år å komme med en unnskyldning for hendelsen. Etter løslatelsen bodde Ota Benga en stund på et rom på Howard Colored Orphanage and Industrial School (Howard barnehjem og yrkesskole for fargede). Han var syk av hjemlengsel og skjøt seg i mars 1916. Han ble da antatt å være rundt 25 år gammel.