davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Bildet av Dorian Gray

Bildet av Dorian Gray (engelsk The Picture of Dorian Gray) er en roman av den engelske, irskfødte forfatteren Oscar Wilde, første gang publisert et magasin i 1890 og gitt ut i bokform i 1891. Det er Wildes eneste roman.
I forordet til førsteutgaven skriver forfatteren at «Det finnes ikke noe slikt som en moralsk eller umoralsk bok. Bøker er godt skrevet, eller dårlig skrevet. Det er alt.» Dette regnes som Wildes svar til en mengde kritikeres tolkning av boken, som i sin tid fikk kraftig kritikk for å være umoralsk.
Boken er en roman om besettelse og skildrer en vakker, ung mann hvis utskeielser setter merker på det portrettet som er blitt malt av ham, mens han selv forblir like inntagende, ung og vakker. Etter hvert blir hans liv mer og mer en dobbelttilværelse. Maleriets forfall kan på mange måter regnes som et symbolsk tegn for en type menneskers liv, og ønsker. Særlig er «Lord Henry»s rollefigur interessant, om personer som eksperimenterer med andres liv. Det er blitt hevdet at boken er et kunstnerportrett og samtidig forfatterens skjulte selvbiografi.
Wildes mor var henrykt over sønnens roman, og William Butler Yeats kalte den «en vidunderlig bok». Ellers var kritikken for det meste negativ. The Chronicle kritiserte romanens «kvinnfolkaktige frivolitet, utstuderte uoppriktighet, teatralske kynisme, flåsete filosofering, og det giftige kjølvannet av grell vulgaritet.» St. James Gazette mente at boken burde forbys, og «kjedelig» var den også. Wildes følelser for sin kone gjenspeiles kanskje i Dorian Greys kalde betraktning: «Det er alltid noe latterlig ved følelsene hos mennesker man ikke elsker lenger.»
Romanen tolkes ofte som en kritikk av menneskets evige jakt på skjønnhet og «evig» ungdom, spesielt rettet mot dandy-kulturen i Viktoriatidens Storbritannia. Romanen er like aktuell i dag som da den kom ut i 1890, spesielt rettet mot dem som tar plastisk kirurgiske operasjoner og slanker seg, som kan regnes som dagens dandyer. Romanen beskriver godt hvordan personer som er opptatt av skjønnhet og «evig» ungdom ser på seg selv, dem rundt seg og problemene som oppstår når deres selvbilde blir knust.
I Norge ble romanen første gang utgitt i 1923 på Samlaget i Johs. A. Dales nynorske oversettelse med tittelen Dorian Gray. Den første fullstendige utgaven kom i 1932 på Nasjonalforlaget med tittelen Portrettet av Dorian Gray, oversatt av Martin Gran. Siden den gang er romanen blitt oversatt flere ganger med tittelen Bildet av Dorian Gray. De mest kjente er Ragnar Kvams oversettelse fra 1959 og Kari og Kjell Risviks oversettelse fra 2004.
Logo

En logo er en grafisk figur som kjennetegner en fysisk eller juridisk person så som en bedrift/organisasjon, eller en vare/tjeneste. Logo kalles også figurmerke og er for mange virksomheter og produkter også registrert som varemerke.
En logo kan være i en eller flere farger, streker eller flater. En logo kan være basert på bokstaver, tall og lignende tegn, eller være en stilisering av en figur fra virkelighetens eller fantasiens verden, men visstnok aldri en ren avbildning av noe. En logo kan også være en helt abstrakt figur.
En logo kan være lik en bestemt utforming av et våpenskjold, men et særtrekk ved et våpen er at det skal kunne bli brukt i et skjold, mens det ikke er noe særtrekk ved en logo. Dessuten er normalt en logo sterkt knyttet til en bestemt utforming, mens et våpens form kan variere svært mye.
En logo kan også være lik et bumerke, men et bumerke består alltid av streker eller linjer, mens en logo også kan bestå av flater med mer eller mindre dybdevirkning.
Gamle Oslo Fotballklubb

FC Oslo, offisielt Gamle Oslo Fotballklubb (stiftet 2017), er en norsk fotballklubb fra Oslo. Logoen består av skrift på latin med teksten Unanimiter Xania Fotball Constanter.
De fire kompisene Kelepha Sarr, Adam Larsen Kwarasey, fotballagent David Driscoll og agentureier Andreas Holzweiler hadde snakket om et fotballprosjekt lenge da anledningen bød seg sommeren 2017. Hammersborg FK sa fra seg rettighetene til et lag som da lå i bunnen av 6. divisjon. Med Kwarasey som trener, gikk laget ubeseiret gjennom høsten og klatret til tredjeplass.
I 2018 var planen å etablere laget som FC Oslo, men klubben har foreløpig fått nei til bruk av det som anses for å være et profilert navn med beskjed om å vise at de kan drive en periode, og at de ikke er nok en kompisklubb med kort levetid. Offisielt heter de derfor Gamle Oslo FK, men profilerer seg som FC Oslo.
De rykket opp to år på rad fra 6. divisjon i 2018 til 4. divisjon i 2020. I 2021 kjempet de i toppen av 4. divisjon og endte til slutt på 2. plass i sin avdeling. Året etter i 2023 vant de sin avdeling og rykket opp fra kretsnivå til nasjonalt nivå og 3. divisjon for første gang. I sin første sesong på nivå 4 så kom de på en fin 4. plass.
Per 2021 har klubben også fått på plass et rekruttlag, damelag og et 12-årslag på guttesiden.
Galileo (satellittnavigasjon)

Galileo er et system for satellittnavigasjon som etableres av Den europeiske union (EU) og Den europeiske romfartsorganisasjon. Systemet er ment som et alternativ til det militære og amerikansk-kontrollerte Global Positioning System (GPS) og det russiske GLONASS. Systemet ble gjort tilgjengelig for almenheten fra desember 2016 og var da basert på 18 satellitter. Et system med 30 satellitter ventes ferdig utbygd i 2020.
Kun EUs medlemsland får tilgang til det krypterte, avlyttingssikre signalet.
Den 30. november 2007 ble EUs transportministre enige om at systemet skulle være operativt innen 2013. Galileo vil ha to operasjonssentre: et i nærheten av München og et i Fucino (130 km. øst for Roma). Systemet er oppkalt etter den italienske astronomen Galileo Galilei. Det forventes å være delvis operativt fra 2014 og fullstendig operativt fra 2020.
Et av hovedargumentene for å sette i gang Galileo-prosjektet har vært å ha et system som er uavhengig av USA. USA kan når som helst stenge for all bruk av GPS i for eksempel en krigssituasjon, hvis de finner det hensiktsmessig.
Man forventer å oppnå følgende med Galileo:
Den første testsatellitten, kalt GIOVE-A, ble sendt opp ved hjelp av en russisk Soyuz-Fregat-rakett den 28. desember 2005. Den 12. januar 2006 ble de første Galileo-navigasjonssignalene sendt fra GIOVE-A. En ny og mer avansert testsatellitt, GIOVE-B, ble sendt opp den 27. april 2008. De to første av de i alt 30 satellittene systemet skal bestå av, ble sendt opp 21. oktober 2011. To nye satellitter ble skutt opp 12. oktober 2012. Satellittene kalles opp etter vinnerne av en tegnekonkurranse for barn i alderen 9–11 år.
Systemet ble 15. desember 2016 gjort tilgjengelig for allmennheten, og det var da skutt opp 18 satellitter. Systemet med 30 satellitter ventes ferdig utbygd i 2020.
Presidentvalget i USA 2024

Presidentvalget i USA i 2024 var det 60. valg på president og visepresident i USA, og ble holdt tirsdag den 5. november 2024. USAs 47. president Donald Trump og visepresident J.D. Vance fra Det republikanske parti skal innsettes den 20. januar 2025.
Den 6. juni 2023 hadde 13 personer kunngjort sitt kandidatur, deriblant sittende president Joe Biden, tidligere president Donald Trump og tidligere visepresident Mike Pence. Andre kandidater var Nord-Dakotas republikanske guvernør Doug Burgum (trakk seg 4. desember 2023), tidligere medlem av Representantenes hus Will Hurd, Arkansas' guvernør Asa Hutchinson, forretningsmannen Perry Johnson og Miamis borgermester Francis Suarez.
Både Joe Biden og Donald Trump hadde vunnet sine respektive partiers nominasjoner med overveldende flertall efter primærvalgene 12. mars. Da hadde begge allerede fått betydelige forsprang mot mindre kandidater ved den såkalte «supertirsdagen» 5. mars.
Nomineringen av presidentkandidat fra de to største partiene, Det demokratiske partiet og Det republikanske parti, startet med republikanernes caucus i Iowa 15. januar 2024.
Republikanerne og demokratene valgte sine kandidater på partienes landsmøter i henholdsvis juli og august 2024.
United States Libertarian Party Det demokratiske parti Det republikanske parti Green Party
7-fjellsturen

7-fjellsturen arrangeres årlig av Bergen og Hordaland Turlag i Bergen. Den ble første gang arrangert i 1948.
Turen går over syv av Bergens byfjell
To kortere varianter, 4-fjellsturen med start fra Danmarksplass og 3-fjellsturen med start fra Fløibanens nedre stasjon, arrangeres samtidig og går over hhv. de fire og de tre siste fjellene.
Turene avsluttes ved Turlagskontoret i Marken i Bergen sentrum. Total lengde er offisielt 35,9 km.
Løypens totale stigning på ca 2 122 høydemeter beregnes slik:
Frem til 1980 var start og målgang på Danmarksplass og løypen derfra gikk Ulriken–Fløyen–Sandviksfjellet–Askøyfjellet/Kolbeinsvarden–Lyderhorn–Damsgårdsfjellet–Løvstakken. Fra 1981 ble Askøyfjellet byttet ut med Rundemanen. Hovedårsaken til dette var at antallet deltakere etterhvert ble så stort at det ble vansker med kapasiteten på fergen til og fra Askøy, en fergetur som for øvrig var en fortjent hvil halvveis på turen.
Etter gjennomført tur er det mulig å få kjøpt plakett og/eller statuett. Dersom man er over 65 eller under 12 år vil 4-fjellsturen også telle med i antall fullførte ganger.
Frem til 2010 var det seks personer som hadde fått utdelt diplom.
Etter fullført løp har man mulighet til å motta en T-skjorte med 7-fjellturens trasé. Fargen på t-skjorten varierer fra år til år.
Joseph Pujol

Joseph Pujol (født 1. juni 1857 i Marseille i Frankrike, død 8. august 1945 i Toulon) var en fransk artist som opptrådte under kunstnernavnet Le Pétomane («Fjertomanen»).
Pujols spesielle talent var at han kunne trekke inn luft gjennom endetarmsåpningen. Deretter kunne luften kontrollert slippes ut samme vei. Etter hvert trente han opp evnen til å kontrollere lyden. Blant hans populære forestillinger var en der han etterlignet prompelyder fra ulike aldersgrupper, små melodier, og imitasjoner av dyre- og fuglelyder. Et populært innslag var da han med hjelp av en liten plastslange røykte sigaretter med bakenden. Et annet populært innslag var hans versjon av lyden fra Jordskjelvet i San Francisco 1906.
Han var utdannet baker, men oppdaget at han kunne tjene penger på sitt spesielle talent, og begynte å opptre med sine «fjerteshow» i 1887. Opptredenene ble en stor suksess, og han ble hentet til Paris, der han i årrekke opptrådte på Moulin Rouge. Han opptrådte i et stilig antrekk; sort dressjakke, hvit skjorte med sort sløyfe, lange røde underbukser, lange mørke sokker og sorte lakksko.
Etter som han ble eldre, fikk han problemer med å fremføre sitt nummer, og avsluttet sin karriere i 1914. Han fortsatte sin tidligere karriere som baker i Marseille, og åpnet ett år etter en kakefabrikk i Toulon.
Joseph Pujols biografi er utgitt på norsk under tittelen «Fjertomanen», med forord av komikeren Rolv Wesenlund.
Moai

Moai er betegnelsen på de store steinstatuene på Påskeøya. De fleste statuene er hugget ut i ett stykke, men noen av dem har løse steinpukauer på hodet.
Det finnes mer enn 600 kjente moaier, fordelt over hele øya. Ved Rano Raraku, der de fleste moai ble hugget ut av klippen, finnes det nesten 400 mer eller mindre ferdige statuer. Det kan virke som arbeidet i steinbruddet stoppet brått, ettersom det finnes flere halvferdige statuer igjen i klippen. Alle de oppstilte moaiene har blitt veltet av de innfødte øyboerne.
Statuene har ofte blitt omtalt bare som «hodene», men mange av moaiene har skuldre, armer og kropper. Flere av dem står nedsunket i jorden slik at bare hodene stikker opp.
Statuenes funksjon er ikke fullstendig kjent og det er mange teorier om hvorfor de ble laget.
En statue som skiller seg betraktelig fra de øvrige er den som kalles Tukuturi, som befinner seg ved Rano Raraku. Den er hugd ut i rød stein og forestiller en knelende skikkelse med tydelig skjegg. Den kan ha hatt sammenheng med den seremonielle fugleegg-konkurransen.
Den vanligste teorien er at statuene ble hugget ut av en polynesisk befolkning på øyene, for 1000 år siden eller enda tidligere. De blir sagt å representere døde forfedre eller viktige personer, som merke på gravene deres. Kanskje de i stedet avbilder personer som var viktige når statuen ble reist, eller statuer over personer i familien til den som reiste statuen. Uansett måtte de ha vært vanskelige å fremstille; ikke bare er arbeidet med å hugge ut hver statue noe som tok flere år, men statuene måtte dessuten slepes tvers over øya fra stedet den ble laget til stedet den skulle stå på. Hvordan statuene ble flyttet er ikke kjent, men sannsynligvis ble sleder av tre eller kanskje også ruller brukt.
Gamle øylegender forteller om en klanhøvding på jakt etter et nytt hjem. Plassen han ble boende på ble Påskeøya. Da han døde ble øya delt mellom sønnene hans. Når en høvding for en av disse klanene døde ble en moai plassert på høvdingens grav. Øyboerne trodde at statuen skulle holde igjen høvdingens «mana» (overnaturlige krefter). Gjennom at manaen ble holdt igjen på øya trodde øyboerne at gode tider kom, regn skulle komme og grødene skulle vokse.
Vidar Sandem

Vidar Sandem (født 1947) er en norsk skuespiller som var teatersjef på Det norske teatret i perioden 1997-2011.
Sandem er født i Båstad. Han gikk på Statens Teaterhøgskole 1968-1972 og debuterte i Hår på Den Nationale Scene i Bergen i 1972. Han har vært ansatt på Den Nationale Scene, Fjernsynsteatret og Det Norske Teatret og har gjestet de fleste av landets teatre. Han har også skrevet ti dramatiske verker og utga i 2017 romanen Livet er så kort at du tror det står stille.
Han var teatersjef ved Det Norske Teatret fra 1997 til 2011 etter Otto Homlung og har også vært leder i Nordisk Teaterlederråd.
Han er far til dramatiker Erlend Sandem.
Vidar Sandem gikk på Teaterskolen i perioden 1968–1972, og han debuterte i Hår på Den Nationale Scene i 1970.
Vidar Sandem har skrevet en rekke skuespill og hørespill som har vært framført på teater og i NRK.
Othilie Tonning

Anna Othilie Tonning (født på Lindøy ved Stavanger 4. januar 1865, død i Oslo 6. februar 1931) var en av pionerene innen frivillig sosialarbeid i Norge, og huskes i historien som mangeårig sjef for slumsøstrene, og som oberst i Frelsesarmeen.
Othilie Tonning kom fra en god familie, med en far som skipskaptein, en farfar som handelsmann og en oldefar som prest. Hun gikk på middelskole, og var i sin ungdom en frigjort kvinne i datidens Stavanger, med sigarer og kortklipt hår. Hun brukte gjerne bukser og gikk med spaserstokk.
Hun ble omvendt i forbindelse med at Frelsesarmeen startet sitt arbeid i byen i 1890, og ble etter kort tid bedt om å arbeide som regnskapsfører ved Frelsesarmeens norske kontorer i Kristiania. Tonning begynte i Frelsesarmeen i 1891, og tjenestegjorde ved hovedkontoret, og i Skien, Risør og Kragerø.
I 1898 begynte hun som leder av Frelsesarmeens sosialarbeid, og hadde stillingen til sin død i 1931. Det er dette arbeidet som har gjort henne kjent. Hun introduserte barnekrybber (daghjem), mødrehjem, aldershjem (i 1909), Frelsesarmeens innsamlingsskikk med julegryte (i 1901), midnattsmisjon, feriekolonier og annet. Hun sto også bak tradisjonen med julegrana på Universitetsplassen i Oslo fra 1919.
Som representant for Avholdsfolkets liste satt hun i Oslo bystyre i tre perioder fra 1907.
Hun skrev flere salmer; i Norsk Salmebok finnes «Kristus, vi har deg til høvding utkåret», men kun i en nynorsk oversettelse av biskop Bernt Støylen. Denne oversettelsen er en forholdsvis radikal omdiktning av Tonnings tekst.
Othilie Tonning fikk Kongens fortjenstmedalje i gull i 1910. En byste av henne, gitt av kong Haakon, står i Frelsesarmeens museum i Oslo. Hun ble avbildet på et norsk frimerke i 1988. Utenfor Frelsesarmeen i Stavanger er en plass oppkalt etter Othilie Tonning, og i Oslo finnes en Othilie Tonnings vei. Samme gatenavn finnes også i Stavanger.
Visittkort

Visittkort er internasjonalt et kort som inneholder en persons navn eller visuelle kjennetegn.
Visittkort ble brukt når man gikk på visitt, og de man ikke skulle besøke ikke var hjemme, hushjelpen, eller annen person tok da i mot kortet, så kunne man hvem som var der. Det ble også mottatt hvis huseier var utilpass eller ikke tok i mot besøk.
Et internasjonalt visittkort skal ikke inneholde adresse, telefonnummer o.l.
På engelsk heter det calling card eller visiting card. På norsk bruker man visittkort om det engelskmenn kaller business card.
Standard størrelse for en visittkort i Norge er 90x55mm.
I dagens Norge blir betegnelsen visittkort mest brukt om kort med adresse og annen kontaktinformasjon. Et visittkort inneholder vanligvis giverens navn, firmatilknytning (ofte med logo) og kontaktinformasjon som adresse, telefonnummer. e-postadresse og hjemmeside. Ikke uvanlig har det også et portrett.
Naomi Klein

Naomi Klein (født 1970) er en canadisk journalist, forfatter og aktivist.
Hun er mest kjent for sin bok No Logo: Taking Aim at the Brand Bullies (2000) (No Logo: Med merkevareterroristene i siktet). Denne boken ble en internasjonal bestselger, solgt i en millioner eksemplarer og oversatt til 28 språk. Boken er blitt kalt en bibel for den gryende antiglobaliseringsbevegelsen og er en kritikk av multinasjonale konsern.
Hun har vunnet priser både for No Logo og for flere artikler.
Klein har også utgitt Fences and Windows, en essaysamling om globaliseringen, og Sjokkdoktrinen (2007).
Schengen-området

Schengen-området omfatter 29 europeiske land og 420 millioner mennesker. Det utgjør dermed det største området for fri bevegelse av personer i verden. Medlemmer av området er 25 av EUs 27 medlemsland med og i tillegg EFTA-landene og Sveits. Kypros har fremdeles restriksjoner, mens Irland ikke er med i ordningen (har opt-out). Landene i Schengen-området har avskaffet grensekontroll ved de indre grensene og samtidig forsterket grensekontrollen ved de ytre grensene.
Innenfor Schengen-området kan de indre grensene passeres overalt uten at inn- eller utreisekontroll utføres, uansett personens nasjonalitet. Tollkontroller, tilfeldige grensekontroller og id-kontroller ved fly- og båtreiser kan likevel forekomme.
Det europeiske råd har med virkning fra 1. januar 2025 åpnet Schengenområdet for 25 av EUs 27 medlemsstater. Bulgaria og Romania er de sist innmeldte.
Området omfatter videre Island, Liechtenstein, Norge og Sveits. Disse landene inngår i Schengen-området gjennom særskilte assosieringsavtaler. Endelig har de europeiske mikrostatene Monaco, San Marino og Vatikanstaten samt Færøyene og Grønland åpne grenser mot Schengen-området.
Innenfor EU har Kypros og Irland fullstendige grensekontroller. Kypros har forpliktet seg til å avskaffe sine grensekontroller ved de indre grensene når landet oppfyller visse tekniske kriterier. Det forhandles (2022) om å gjøre Gibraltar (som hører til Storbritannia) til en del av Schengen-området. Irland er ikke medlem av Schengenområdet.
Regelverket bygger på Schengen-avtalen, som ble inngått av Tyskland, Frankrike, Nederland, Belgia og Luxembourg i juni 1985 nær landsbyen Schengen i Luxembourg
Den 19. juni 1990 ble avtalen supplert med Schengen-konvensjonen, med avskaffelse av indre grensekontroller og felles visumregler som førte til at Schengen-området ble etablert den 26. mars 1995. Avtalen ble inkorporert i EU og del av Europaretten gjennom Amsterdam-traktaten i 1997, og trådte i kraft i 1999. Island, Liechtenstein, Norge og Sveits deltar gjennom assosieringsavtaler med EU.
Antonio Nusa

Antonio Eromonsele Nordby Nusa (født 2005) er en norsk fotballspiller som spiller for den tyske klubben RB Leipzig.
Den 30. mai 2021 fikk han sin Eliteserie-debut for Stabæk mot Rosenborg.
Den 27. juni 2021 scoret han sitt første Eliteserie-mål for Stabæk mot Bodø/Glimt.
Nusa debuterte for Club Brugge som innbytter i en hjemmeseier over Charleroi den 13. februar 2022.
17 år og 21 dager gammel ble han tidenes yngste målscorer for Club Brugge da han scoret lagets andre mål i en tomålsseier over Union Saint-Gilloise i mai 2022.
Den 13. september ble han, 17 år gammel, tidenes yngste nordmann i Champions League, da han ble byttet inn i det 75. minutt i gruppespillkampen mot FC Porto. 14 minutter senere ble han tidenes nest yngste målscorer, uavhengig av nasjonalitet, i samme turnering.
Han ble tatt ut i Norges tropp til U21-EM 2023 i Georgia og Romania.
Den 22. juni 2023 fikk han sin første U21-landskamp for Norge mot Sveits.
Den 29. august 2023 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for Norge i kampene mot Jordan (7. september) og Georgia (12. september).
Den 7. september 2023 fikk han sin første landskamp for Norge mot Jordan. Han scoret også sitt første landslagsmål i samme kamp. Han ble, med 18 år og 144 dager, den yngste spilleren til å score på det norske landslaget siden Roald «Kniksen» Jensen den 28. august 1960.
Hans far Joe Nusa spilte fotball for blant annet Follo i 2. divisjon og for klubber i sitt hjemland Nigeria. Han mor er norske Kristin Nordby.
Nusa beskriver seg selv som en veldig kristen person. Hans ritualer med å peke til værs når han har scoret og når han kommer inn på banen, er knyttet til hans kristne livssyn.
Kriger

En kriger er en person som er utdannet i å utføre krigsshandlinger og å delta i krig.
I stammelignende samfunn der krigføringen er begrenset i intensitet, men til gjengjeld ofte kontinuerlig, er det vanlig at krigere danner egne klaner eller klasser for seg selv. I føydalisme, danner vasallene en militærklasse eller krigerstand, selv om også folk av annen stand, f. eks. bønder, kunne bli utkalt i en virkelig krig.
Profesjonelle krigere er mennesker som blir betalt for å engasjere seg i militære kampanjer, og av disse finnes det to kategorier: Soldater; når det må kjempes på vegne av deres egen stat, eller leiesoldater; når de tilbyr sine tjenester kommersielt og uavhengig av nasjonalitet.
Klassifiseringen av en person som er involvert i en hvilken som helst form for vold er et spørsmål om perspektiv, og det kan oppstå uenigheter om denne personen er en bølle, en gangster, en terrorist, en opprører, en frigjørings- eller fredskjemper, en leiesoldat eller en soldat.
I mange samfunn som har en spesialisert krigerklasse finnes det en spesiell kodeks for oppførsel, blant annet for å forhindre at krigerklassen utgjør en trussel mot resten av samfunnet. En slik krigerkodeks vil ofte fremheve egenskaper som lojalitet, mot og rettferdighet, med vinning eller tap av ære som sanksjonsmiddel. bushidō og ridderlighet er to eksempler på slike krigerkodekser.
Visa policy of Svalbard

Uniquely, the Norwegian archipelago of Svalbard, located in the High Arctic, is an entirely visa-free zone. However, travelers who have a visa requirement to enter mainland Norway/the Schengen area must have a Schengen visa if they travel via mainland Norway/the Schengen area. This must be a double-entry visa so they can return to mainland Norway/the Schengen area.
Those traveling to and from Svalbard must bring passports or national identity cards, as all are subject to identity checks. Passports or national identity cards satisfy the Schengen regulatory requirements for identity verification. Due to a transitional arrangement, Norwegian citizens were formerly also able to prove their identity with a document issued in Norway which include at least a name, photo and date of birth, such as a Norwegian driving licence issued after 1998; the transitional period ended on 31 August 2022.
Everybody may live and work in Svalbard indefinitely regardless of country of citizenship. The Svalbard Treaty grants treaty nationals equal right of abode as Norwegian nationals. Non-treaty nationals may live and work indefinitely visa-free as well. Per Sefland, then Governor of Svalbard, said "It has been a chosen policy so far that we haven't made any difference between the treaty citizens and those from outside the treaty". "Regulations concerning rejection and expulsion from Svalbard" are enforced on a non-discriminatory basis. Grounds for exclusion include lack of means of support, and violation of laws or regulations.
Hans-Henrik Hartmann, then head of the legal unit at the Norwegian government's immigration department, said, "If an asylum seeker is refused residence in Norway he can settle in Svalbard so long as he can get there and is able to pay for himself." Svalbard has a high cost of living, but only a limited welfare system. Welfare and health care is available only for Norwegians and for workers employed by a Norwegian company.
The Norwegian Nationality Act applies to Svalbard, see Section 1. However, the Act does not provide any special rules for foreign nationals residing on Svalbard. Foreigners living on Svalbard must meet the conditions of the law to obtain Norwegian citizenship. In order to acquire Norwegian citizenship upon application, there is, according to the main rule, a requirement to fulfill the conditions for a permanent residence permit, and consequently a requirement for residence on the Norwegian mainland with a residence permit. Such permits are granted in accordance with the Norwegian Immigration Act. Because the Norwegian Immigration Act does not apply to Svalbard, see Section 6, residence on Svalbard does not qualify foreign nationals for residence permits on the Norwegian mainland.
Norwegian Law (Israel)

The Norwegian Law (Hebrew: החוק הנורווגי, HaḤok HaNorvegi), initially Mini-Norwegian Law (Hebrew: החוק הנורווגי הקטן) for its first version, is a name given to an amendment to the Basic Law: The Knesset, one of the Basic Laws of Israel. It affects the appointment of ministers and members of the Knesset. The amendment allows ministers or deputy ministers to resign from the Knesset but remain a minister, with their Knesset seat taken by the next person on the party's list. If the person who resigned leaves the cabinet, they are able to return to the Knesset in place of their replacement. The law initially limited each party to one resignation and replacement. The legislation became commonly known as the 'Norwegian Law' due to a similar system being in place in Norway. The amendment was approved by the Knesset by a vote of 64–51 on 30 July 2015.
An expanded version of the law, which allowed all ministers except the Prime Minister to resign and be replaced, was passed on 15 June 2020 by a vote of 66–43.
Le Désespéré

Le Désespéré (The Desperate Man or Desperation) is an oil-on-canvas self-portrait by Gustave Courbet, produced from 1843 to 1845, during his stay in Paris. It depicts Courbet as a young man staring in front of him with wide eyes, grasping his hair in desperation. It is now in the private collection of the Conseil Investissement Art BNP Paribas but was displayed in the Musée d'Orsay's 2007 Courbet exhibition.
The work is a self-portrait of Gustave Courbet who presents himself from the front, close-up, with his mouth half-open and his gaze plunging him into the spectator's. His eyes are wide and both his hands seem ready to pull out his hair. He wears a dark blue scarf loosely around his neck. The paleness of his face contrasts with the darkness of his hair and beard, all reinforced by the whiteness of the shirt. The light source accentuates the contrasts from above, on the left.
In the 1840s Courbet produced portraits of his friends and clients as well as self-portraits, including Self-Portrait with a Black Dog (1842). He spent time in the Louvre copying works by José de Ribera, Francisco de Zurbarán, Diego Velasquez and Rembrandt which influenced the beginnings of his work. He broke from his traditional vertical format for the work.
Researchers estimate that this painting (oil on canvas, 45 x 54 cm) was made between 1843 and 1845, at the beginning of Courbert's stay in Paris.
He was attached to Le Désespéré, taking it with him when he went into exile in Switzerland in 1873. A few years later doctor Paul Collin's description of Courbet's studio included a mention of "a painting showing Courbet with a desperate expression, for this reason entitled Désespoir".
The canvas belongs to a private investment collection, but was exhibited at the Musée d'Orsay in 2007.
Courbet adopts a landscape format in opposition to the more traditional portrait format for such subject matter.
The romantic approach of portraiture was focused on emotion. This portrait follows that tendency and Courbet, although he never defined himself as a romantic painter, made his first paintings under this influence. The Desperate Man thus follows the tradition of Jacques-Louis David's stereotyped expressions as well as 17th-century Spanish painters such as José de Ribera and Francisco de Zurbarán, whom Courbet then studied at the Louvre.
It is not known whether the title of this canvas reflects the despair of the artist himself or whether it is merely a theoretical exercise. The painting may be an indication of Courbet's dark side, as he revealed to his friend and patron Alfred Bruyas in a letter: "Through this laughing mask that you know me with, I hide the sorrow, the bitterness, and the sadness that grips the heart like a vampire from within."
In 2012, the painting was referenced in the film Associates against Crime, starring Catherine Frot and André Dussollier. The painting is also cited in the third chapter ("Nacsuna") of Jean-Christophe Grangé's Le Passager.
Anders Baasmo Christiansen

Anders Baasmo (born 29 January 1976) is a Norwegian actor originally from Hamar.
Baasmo earned his breakthrough in 2003 when he received the Amanda award for his performance in the Norwegian picture Buddy. He won the TV award Gullruten in 2007 for his portrait of Henrik Ibsen in the TV-series An Immortal Man (En udødelig mann) on NRK.
Baasmo starred in the Swedish 2008 film Arn – The Kingdom at Road's End. That same year he won Norway's most prestigious actor's award, the Heddaprisen, for his interpretation of Hamlet. He then became the first actor to collect an Amanda, a Gullruten and a Hedda award.
He received the Shooting Stars Award, the annual acting award for up-and-coming actors by European Film Promotion, at the Berlin International Film Festival 2010.
Baasmo voiced Hans in the Norwegian dub of the Disney animated film Frozen and played Herman Watzinger in the 2012 adaptation of Thor Heyerdahl's Kon-Tiki. He also starred in the hit sitcom Dag between 2010 and 2015.
Diambars FC

Diambars FC de Saly is a football academy in Saly, Senegal, which plays in the Senegalese National League 1. It's also a part of Diambars, a non-profit organisation certified by UNESCO.
Diambars was founded in 2003 by former footballer Patrick Vieira and other players.
Diambars started at the regional championships, after being the best in regional divisions, Diambars elevated to a professional status in 2009. Diambars came up to the national divisions, then to National 1, Diambars promoted itself to Ligue 2 and in 2011 promoted to Ligue 1 for the first time where they remain into the present day. Their first season was placed in Group A and finished first with 26 points and 8 wins, the goal totals of 18 was shared with Ouakam, the highest. In the final phase, Diambars was placed second behind Casa Sports. In their second season in Ligue 1, they achieved their only championship title for 2013, Diambars finished with 52 points (club record) and had 14 wins and scored the most goals numbering 42. In 2014, they were 9th, Djambars was 4th in the 2015–16 season with 38 points and third in goal scoring numbering 30. Diambars won their only League Cup title for 2016. Diambars made their 6th Ligue 1 appearance in October 2016, Diambars had a rough start for the 2016-17 season starting 13th in the first round, but slowly headed to the top positions, 4th in the 4th round, then 2nd at the 10th round and held it for two weeks, their positions later dropped to 6th at the 17th round and regained it and finished at a slightly better position of 3rd place, behind the newcomer Génération Foot and well known Guédiawaye but a position ahead of the nation's greatest club Diaraf (or Jaraaf). Diambars had 40 points which was a point more than Djaraf and 10 wins and draws.
Diambars' best players of the club especially in its early years included Pape Souaré, Idrissa Gueye, Kara Mbodj, Saliou Ciss, Omar Wade, Badou (Papa Alioune Ndiaye), Vieux Sané and Serigne Kara. Serigné Kara later signed a deal with Tromsø IL on 17 February 2010 and became the first Senegalese (and probably West African) to play both in Tromsø and a team based north of the Arctic Circle. Salou Ciss later signed and played with that club and was the second Senegalese to play with a Tromsø based club.
The club made its only appearance at the continental Champions League in 2014. There, Djambars played ASFA Yennenga to a 1–1 draw before losing 2–4 on penalty kicks.
Its team logo are crimson and black, the footballer (soccer player) is coloured black and its rim edges are in crimson. The letters "Di", "mb", "rs" is coloured black while the two as are in crimson.
Its home uniform color has a red or crimson t-shirt and socks with white rims on top of the sleeves and black shorts with a white rim. Its away uniform are all in white with rims on top of the t-shirt, two around the collar and another two on its sleeves and on its shorts.
Its uniform colors up to around 2014 were a red t-shirt and shorts with blue shorts for home matches and a blue t-shirt and socks with white shorts for away or alternate matches.
Isengard (band)

Isengard is a solo project of Fenriz, the drummer of Darkthrone, created in 1989.
It is rooted on Norwegian black/Viking metal and experimental rock on some tracks, and named after the large fortress Isengard in J. R. R. Tolkien's The Lord of the Rings book series.
The person/creature in Isengard's logo was taken from an old Lord of the Rings RPG called Middle-earth Role Playing. The original illustration represents Thuringwethil, the vampire from Tolkien's book The Silmarillion.
Fenriz created Isengard because he had many musical ideas that did not fit in with the style and music of Darkthrone. Fenriz performed all instruments and vocals himself. Vinterskugge is a compilation of three demos recorded before the full-length album Høstmørke was recorded.
When asked how he felt about Isengard in a November 2007 interview, Fenriz commented that he does not "understand why people like it so much". He stated that people like "the elements" which he doesn't like, namely the project's folk metal aspect.
In 2016, Peaceville Records issued a two-song 7" entitled "Traditional Doom Cult". Its A-side, "The Light", was recorded in 1989 whereas the B-side "The Fright" was recorded in the early 1990s.
A third Isengard album entitled "Vårjevndøgn" was released in October 2020, consisting of unreleased recordings from 1989 to 1993.
Gezelligheid

Gezelligheid (Dutch pronunciation: [ɣəˈzɛləxɛit] ) is a Dutch word which, depending on context, can be translated as 'conviviality', 'coziness', 'fun'. It is often used to describe a social funny and relaxed situation. It can also indicate belonging, time spent with loved ones, catching up with an old friend or just the general togetherness that gives people a warm feeling.
A common trait to all descriptions of gezelligheid is a general and abstract sensation of individual well-being that one typically shares with others. All descriptions involve a positive atmosphere, flow or vibe that colours the individual personal experience in a favorable way and in one way or another corresponds to social contexts.
Being a vague, abstract notion, the word is considered by some to be an example of untranslatability, and one of their hardest words to translate to English. Some consider the word to encompass the heart of Dutch culture.
"Congenial" has also been used as a form of gezelligheid in English translations.
The word derives from gezel which means 'companion' or 'friend'. During the Middle Ages a gezel was also the Dutch term for a 'journeyman', which in the Dutch guild system formed a group around a single master craftsman; hence the added meaning of 'belonging'.
Gezellig in English language could be used in places or with a party of people (one or more) that are 'easy to relax into' and 'heartening'.
The adjective gezellig can be used in a wide variety of situations:
Gezellig can also be used as an exclamation, which can either carry the meanings described above or be used sarcastically or ironically or to express enthusiasm for an upcoming event such as one of the above.
The antonym to gezellig is ongezellig, which is used to describe places and situations that are uninviting, lacking in warmth or atmosphere, a person who is cold, distant, unsociable, unwilling to engage in a social situation.
کئیر اینڈ ریلیف فاؤنڈیشن

کئیر اینڈ ریلیف فاؤنڈیشن(انگریزی: Care and Relief Foundation)،ایک فلاحی ادارہ ہے، جس کی بنیاد 2000ء میں رکھی گئی۔ یہ فلاحی ادارہ قدرتی آفات میں ہنگامی امدادی سرگرمیوں میں حصہ لینے کے علاوہ مستقل نوعیت کے فلاحی منصوبہ جات پر بھی کام کرتا ہے، جن میں غریب اور نادار لوگوں کو کھانا فراہم کرنا، صحت افزا پانی کی فراہمی، دور افتادہ اور پسماندہ علاقوں میں بجلی کی فراہمی، ادویات اور صحت کی فراہمی کے علاوہ بچیوں کی شادیوں کے لیے والدین کی امداد، وغیرہ شامل ہیں۔
کیئر اینڈ ریلیف فاونڈیشن کی فلاحی سرگرمیوں کا آغاز چودہ سال پہلے اس وقت ہواجب علامہ سید ظفر اللہ شاہ پاکستان سے مستقلا برطانیہ منتقل ہو گئے۔ پاکستان میں بھی وہ انسانیت کی فلاح و بہود کا کام کرتے تھے مگر برطانیہ میں اس بات کے بہت مواقع دکھائی دیے اورانہوں نے برطانیہ سے فنڈ جمع کر کے پاکستان اور دنیابھر میں بے گھر، نادار اور انتہائی ضرورت مند افراد کی امداد کا کام شروع کر دیا۔ ایک طویل عر صہ سید ظفراللہ شاہ برطانیہ کی معروف چیئرٹی آرگنائزیشن اسلامک ہیلپ کی وساطت سے اپنے جمع کردہ فنڈز کا استعمال کرتے رہے۔ جو کئی ملین پونڈ پر مشتمل تھے۔ 2000ء میں انھوں نے باقاعدہ اپنا فلاحی ادارہ قائم کیا جس کانام کیئر اینڈ ریلیف فاؤنڈیشن رکھا۔
کئیر اینڈ ریلیف فاؤنڈیشن ایک فلاحی ادارہ ہے جس کے چار بنیادی مقاصد مندرجہ ذیل ہیں :
پانی سب کے لیے جس کا دوسرا نام سبیل حسینی ہے، کئیر اینڈ ریلیف فاؤنڈیشن کے بنیادی مقاصد میں سے ایک ہے ۔
سبیل ِ حسینی
اس پراجیکٹ کے تحت تھر پارکر ہزاروں افراد کو فوڈ فراہم کیا جا چکا ہے اور یہ سلسلہ مسلسل جاری ہے۔ اس میں بچوں کے لیے دودھ اور توانائی کی ادوایات بھی شامل ہیں ۔
اس پراجیکٹ کے تحت تھر اور پنجاب کے علاقہ ایسے گھروں کو سولر انرجی فراہم کی جا رہی ہے۔ جو بجلی نہیں لگواسکتے یا اس کا بل ادا کرنے کی سکت نہیں رکھتے۔ اس پراجیکٹ کے تھر کی تمام مساجد کو بھی سولر انرجی کی فراہمی کا کام شروع ہے
اس پراجیکٹ کے تھر پارکر میں دو چلڈرن ہسپتال بنائے جا رہے ہیں۔ عمر کوٹ میں بننے والے پارس ہسپتال کی عمارت مکمل ہو چکی ہے جب چھاچھڑو میں بنائے جانے والے ہسپتال کا کام شروع ہونے والا ہے
قصبہ کالونی

قصبہ کالونی، مغربی کراچی، سندھ، پاکستان کے علاقے سائٹ ٹاؤن کی حدود میں ایک محلہ ہے۔
یہ ایک مثالی نقش و نگار پر تعمیر کردہ کالونی ہے جس کی بنیاد 1965 میں سعودی حکومت کی طرف سے قائم کی گئی تھی۔
قصبہ کالونی میں دیگر نسلی گروہ ہیں جن میں مہاجر قوم، پشتون، سندھی اور پنجابی شامل ہیں؛ اس آبادی کے 99 فیصد لوگ مسلمان ہیں۔ ان میں اردو بولنے والوں کی آبادی 50 فیصد پر مشتمل ہے جبکہ 40 فیصد پشتون اور 10 فیصد کے دیگر نسلی گروہ ہیں۔ قصبہ کالونی کی آبادی تقریبا 90,000 کے لگ بھگ ہے۔ اس کی یونین کونسل کا کل رقبہ 5,37 مربع کلومیٹر ہے۔
قصبہ کالونی میں دو کالج ہیں جن میں ایک مردوں اور دوسرا عورتوں کے لیے ڈگری سائنس اینڈ کامرس کالج ہیں۔ تفریح کے لیے کالونی میں کئی پارک ہیں اور ایک فلڈ لائٹوں کی روشنی سے سجا فٹ بال گراؤنڈ بھی ہے۔ دیگر پارکوں میں ولی نگر پارک (قصبہ 5-A1)، آفریدی نگر پارک (پیرآباد) اور بچہ خان پارک (پیرآباد 2) کا شمار ہے۔
قصبہ کالونی شمالی اور مغربی کراچی کو جوڑتا ہے۔ یہاں نیشنل ہائ وے اتھارٹی (این ایچ اے) کا تیار کردہ سڑکوں کا انٹرلنک بھی ہے جو اس علاقے کو شمالی ناظم آباد سے جا ملا دیتا ہے۔ اس انٹرلنک کی بنیاد شہر کراچی کے ناظم سید مصطفی کمال کے ساتھ گورنر سندھ ڈاکٹر عشرت العباد خان نے 15 اکتوبر 2009 کو رکھی تھی۔ یہ اب اورنگی ٹاؤن، قصبہ کالونی اور دوسری سائٹ ٹاؤن کی یونینوں کے بیچ زیادہ تر استعمال ہونے والا جو شمالی ناظم آباد اور شمالی کراچی کو جا ملتا ہے۔
Jatoi Tehsil

Jatoi (Urdu: تحصِيل جتوئی) is a tehsil, an administrative subdivision, of Muzaffargarh District in Punjab, Pakistan. Its capital is Jatoi, and it is situated in the southern part of the Punjab province. The estimated population of Jatoi is 714,576.
Tehsil Jatoi is known for the Jamia Sakeena-Tul-Sughra mosque, and its Turkish-style construction. The common attire worn by the people in Jatoi Tehsil is the Shalwar kameez. Primarily a rural area, agriculture is the main occupation for most residents. Jatoi is particularly famous for its high-quality cotton and canal system.
Isabel Urrutia

María Isabel Urrutia de los Mozos (Santander, 12 de febrero de 1975), conocida como Isabel Urrutia, es una jurista, politóloga y política española del Partido Popular. Actualmente es la consejera de Presidencia, Justicia, Seguridad y Simplificación Administrativa del Gobierno de Cantabria desde 2023.
Es licenciada en Derecho por la Universidad de Cantabria y en Ciencia Política por la Universidad Nacional de Educación a Distancia. Fue secretaria general de Nuevas Generaciones en Cantabria entre 1999 y 2003, y miembro de su Comité Ejecutivo Nacional de 2000 a 2004.​ Forma parte del Comité Ejecutivo del Partido Popular de Cantabria desde el año 2005.
Tras las elecciones al Parlamento de Cantabria de 1999 fue elegida diputada autonómica, cargo que mantuvo hasta julio de 2011,​ cuando renunció a su acta para convertirse en la nueva directora del Instituto Cántabro de Servicios Sociales (ICASS) bajo la presidencia de Ignacio Diego. Regresó a la cámara en 2015 y la abandonó ocho años después,​ al ser nombrada consejera de Presidencia, Justicia, Seguridad y Simplificación Administrativa por la presidenta María José Sáenz de Buruaga en julio de 2023.​​
Colombia en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000

Colombia estuvo representada en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000 por un total de 44 deportistas, 25 hombres y 19 mujeres, que compitieron en 13 deportes.​
La portadora de la bandera en la ceremonia de apertura fue la halterófila María Isabel Urrutia.​
Con la medalla de oro ganada en halterofilia, Colombia fue uno de los 51 países que obtuvo al menos una presea dorada en esta edición.
El equipo olímpico colombiano obtuvo la siguiente medalla:​
Colombia Potencia de la Vida-Strongman

El Colombia Potencia de la Vida-Strongman (Código UCI: CPM) es un equipo ciclista colombiano de categoría Continental desde de la temporada 2024.​ El equipo se inició en el 2020 como un proyecto del Ministerio del Deporte bajo el programa Talentos Colombia para consolidar al país como un semillero de jóvenes talentos del ciclismo nacional y crear los cimientos para consolidar al país como tierra de atletas.​
El equipo de ciclismo se crea a partir de la fusión de tres equipos colombianos, de los cuales dos tenían patrocinio de la antigua entidad gubernamental Coldeportes hasta 2019, ellos eran Coldeportes Zenú, Coldeportes Bicicletas Strongman y GW Shimano (este último no era patrocinado por Coldeportes).​ El equipo inició en el 2020 en la categoría Continental UCI​ como un proyecto para consolidar a Colombia como un semillero de ciclistas y la formación integral del atletas en las categorías femenina, prejuvenil, juvenil, sub-23 y élite; con el objetivo de participar en diferentes carreras a nivel nacional e internacional.​​
Las formaciones prejuvenil y juvenil masculina están apoyadas sobre las bases del equipo de la Fundación Esteban Chaves, el cual es dirigido por Jairo Chaves, padre del ciclista colombiano Esteban Chaves; entre tanto, el equipo sub-23 y élite estará dirigido por el entrenador deportivo Luis Alfonso Cely. Asimismo, las categorías femeninas serán dirigidas por la exciclista Rocío Parrado.​
Este proyecto vincula alrededor de 300 atletas de todas las regiones del país para incentivar el talento del deporte insignia de Colombia para así lograr cumplir el sueño de ser ciclistas profesionales.​​
El equipo utiliza bicicletas Strongman, y componentes Shimano
Las clasificaciones del equipo y de su ciclista más destacado son las siguientes:
Para años anteriores véase: Palmarés del Colombia Potencia de la Vida-Strongman.
Para años anteriores, véase Plantillas del Colombia Potencia de la Vida-Strongman
Colombia Potencia de la Vida-Strongman Femenino

El Colombia Potencia de la Vida-Strongman Femenino (código UCI: CPS) es un equipo ciclista femenino de Colombia de categoría UCI Women's Continental Team, segunda categoría femenina del ciclismo en ruta a nivel mundial.​ El equipo se inició en el 2020 como un proyecto del Ministerio del Deporte bajo el programa Talentos Colombia para consolidar al país como un semillero de jóvenes talentos del ciclismo nacional y crear los cimientos para consolidar al país como tierra de atletas.​​​
El equipo de ciclismo femenino se crea a partir del apoyo del Ministerio del Deporte de Colombia al equipo masculino Colombia Tierra de Atletas-GW Bicicletas como una plataforma ideal para fortalecer el presente y proyectar aún más el futuro del ciclismo colombiano masculino y femenino en las categorías élite y sub-23; con el objetivo de participar en diferentes carreras a nivel nacional e internacional.​ Este proyecto vincula alrededor de 300 atletas de todas las regiones del país para incentivar el talento del deporte insignia de Colombia para así lograr cumplir el sueño de ser ciclistas profesionales.​​
El equipo utiliza bicicletas Strongman, y componentes Shimano
Las clasificaciones del equipo y de su ciclista más destacado son las siguientes:​
Para años anteriores véase: Palmarés del Colombia Potencia de la Vida-Strongman Femenino.
Para años anteriores, véase Plantillas del Colombia Potencia de la Vida-Strongman Femenino
Helmut Bellingrodt

Helmut Bellingrodt Wolff (Barranquilla, 10 de julio de 1949) es un tirador colombiano, dos veces medallista de plata olímpico. Obtuvo para su país la primera medalla en unos Juegos Olímpicos, en Múnich 1972, en la modalidad de tiro al jabalí.​ Nuevamente consiguió la medalla de plata en los Juegos Olímpicos de Los Ángeles 1984.​​ Además, fue campeón mundial de la modalidad en 1974.​
Helmut Bellingrodt Wolff nació en Barranquilla. Es hijo de la alemana Anneliese Ángela Wolff, y del empresario colombiano Ernesto Antonio Bellingrodt, de ascendencia alemana (padre originario de Hamburgo) y venezolana (madre originaria de Maracaibo).
Bellingrodt es bachiller del Colegio Biffi La Salle y arquitecto de la Universidad Autónoma del Caribe.
Helmut Bellingrodt se inició como tirador en un polígono de la Policía Nacional en Barranquilla en 1959. Ese año representó al departamento del Atlántico en el Campeonato Nacional en la categoría juvenil siendo todavía infantil, por lo que no obtuvo buenos resultados. Tuvo como entrenador a su padre. Obtuvo el subcampeonato nacional de 1966, el cual fue ganado por su hermano Hanspeter.
En 1969 participó sin éxito en su primer campeonato internacional en la especialidad de Blanco Móvil 50 metros, conocida también como tiro al jabalí. En 1970, en el Mundial de Phoenix, Arizona, alcanzó el octavo lugar, mejor participación de un latinoamericano en el evento.​
Bellingrodt llegó a los Juegos Olímpicos de Múnich 1972 con muy buena preparación. Dos veces había superado la marca mundial, pero no en campeonatos mundiales, por lo que no fueron reconocidas como tal.
El 1.º de septiembre, en la prueba de tiro al jabalí, Bellingrodt disparó 60 tiros, alcanzó 565 puntos sobre 600 que le significaron la medalla de plata, la primera presea olímpica para Colombia en 40 años de participaciones en Juegos Olímpicos. El oro quedó en poder del soviético Yakov Zhelezniak, quien hizo 4 puntos más que Bellingrodt.​​
El recibimiento que se le brindó en Barranquilla fue apoteósico; la concentración de gentes fue tan grande en su casa, que hubo de desplazarse a las instalaciones de la Universidad Autónoma del Caribe, donde estudiaba Arquitectura. El medallista recibió todo tipo de homenajes tanto del gobierno local como del nacional en virtud de su logro.
Dos años después, Bellingrodt participó en el Campeonato Mundial de Tiro de 1974, en Thun, Suiza, obteniendo el título mundial​ con 96 puntos contra 91 de su rival, el soviético Valeri Postaianov. Estableció de paso nuevo récord de 577 puntos en la clasificación general.
Participó en los Juegos Olímpicos de Montreal 1976, ocupando el sexto lugar.
Bellingrodt participó en los Juegos Olímpicos de Los Ángeles 1984. El 31 de julio obtuvo la medalla de plata en tiro al jabalí, superado en una final dramática por el chino Li Yuwei.​
Se retiró totalmente de la modalidad de tiro al jabalí en 1995, y desde entonces compite en skeet (tiro al platillo) en la categoría sénior máster. Ha participado repetidas veces en la Copa Miami, quedando en primer lugar en su categoría.