Президентски избори в България

Провеждането на президентски избори в България започва след 10 ноември 1989 г. Първите два пъти (на 2 април и 1 август 1990 г.) президентът е избиран непряко – от Народното събрание, а след 1992 г. се избира пряко от всички избиратели, имащи право на глас. Според Конституцията на Република България, президентският мандат трае пет години.
На 3 април 1990 г. IX народно събрание приема Закон за изменение и допълнение на Конституцията на НРБ (обнародван в „Държавен вестник“, бр. 29 от 10 април 1990 г.), с който Държавният съвет се закрива и вместо него се създават постовете председател (президент) и заместник-председател (заместник-президент) на републиката. Председателят е държавен глава на НРБ.
Първите избори за председател (президент) на НРБ се произвеждат на 3 април 1990 г. От името на парламентарните групи на БКП и БЗНС за поста е предложен председателят на Държавния съвет Петър Младенов, който е избран с пълно единодушие. Веднага след избора той полага клетва и встъпва официално в длъжност. Решението за избиране на председател (президент) на републиката е обнародвано в „Държавен вестник“, брой 29 от 10 април 1990 г.
Вторият избор на президент на републиката се произвежда отново непряко, но вече от Великото народно събрание, във връзка с подаването на оставка от Петър Младенов и приемането ѝ (20 юли 1990). Той се провежда по същите процедурни правила, както първия избор, тъй като все още не е приета нова Конституция. Налага се гласуването да протече в 6 тура, тъй като никой от кандидатите не успява да получи мнозинство от 2/3 от общия брой на народните представители (400).
На 30 юли от името на парламентарната група на БСП Александър Лилов заявява, че са решили да оттеглят кандидатурата на Чавдар Кюранов, „водени от желанието и волята на нашата партия да се излезе от очерталата се президентска криза и още днес да се избере президент на нашата република“. Лилов добавя, че „ще подкрепим онзи от двамата кандидати, който поставя политиката на националното съгласие над партийните интереси“.
На 31 юли Петър Дертлиев оттегля кандидатурата си.
На 31 юли Елена Кирчева съобщава от името на парламентарната група на БЗНС, че оттегля кандидатурата на Виктор Вълков. Самият кандидат на свой ред заявява пред депутатите: „Не се чувствам достатъчно уверен в такъв момент да пристъпя към ръководството на държавата при положение, че отсега виждам в парламента една група от около 130 души, на чиято подкрепа аз вероятно няма да разчитам“.
На 31 юли Стоян Ганев номинира Желю Желев като кандидат за държавен глава от името на парламентарния Съюз на демократичните сили. На 1 август министър-председателят Андрей Луканов заявява, че парламентарната група на БСП ще подкрепи тази кандидатура, Виктор Вълков прави това от името на БЗНС, БСП и СДС, а Юлий Бахнев – от името на ДПС. Така е осигурено необходимото мнозинство и Желю Желев е избран на поста.
На тези избори най-много гласове събират кандидатите на СДС Желю Желев и Блага Димитрова с 52,85%, а на второ място остават Велко Вълканов и Румен Воденичаров (47,15%).
На тези избори най-много гласове събират кандидатите на СДС Петър Стоянов и Тодор Кавалджиев (59,73%), а Иван Маразов и Ирина Бокова остават на второ място (40,27%).
Изборите са спечелени от кандидатите на Коалиция за България Георги Първанов и Ангел Марин с 54,13%. На второ място остават Петър Стоянов и Нели Куцкова (45,87%).
Най-много гласове получават отново Георги Първанов и Ангел Марин (75,95%), издигнати от инициативен комитет. Втори са Волен Сидеров и Павел Шопов от ПП „Атака“ (24,05%).
Най-много гласове получават Росен Плевнелиев и Маргарита Попова (52,58%), на второ място остават Ивайло Калфин и Стефан Данаилов (47,42%).
Най-много гласове получават Румен Радев и Илияна Йотова (59,37%), следвани от Цецка Цачева и Пламен Манушев (36,16%).
Най-много гласове получават Румен Радев и Илияна Йотова (66,72%), следвани от Анастас Герджиков и Невяна Митева (31,80%).