davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Невена Цонева

Невена Цветанова Цонева е българска певица.
Родена е на 17 август 1986 г. в град Севлиево. Тя е победителката в първия български конкурс Мюзик Айдъл. През ноември 2007 г. излиза първият ѝ албум със заглавие „Без страх“. През 2010 г. основава собствена музикална компания „Севънтийн“. През декември 2014 г. излиза дуетът ѝ с Миро – „Всичко, което искам“. През 2019 г. е беквокал в песента на Криско „Благодаря ти“.
Певицата има дългогодишна връзка с барабаниста на Ку-Ку бенд – Венелин Венков. На 27 септември 2016 г. се ражда и първото им дете – Александър.
От 19 юни 2017 г. Невена е вокал на Ку-Ку бенд в Шоуто на Слави.
През 2020 г. играе ролята на Булката във втория сезон на „Маскираният певец“ по Нова телевизия, където завършва на второ място.
Маги Джанаварова

Магдалена Джанаварова, по-известна като Маги Джанаварова, е българска певица, победителка от третия сезон на „Мюзик Айдъл“.
Завършва музикална паралелка в СОУ „Емилиян Станев“ във Велико Търново, след което по време на „Мюзик Айдъл“ следва в Националната музикална академия „Проф. Панчо Владигеров“ в София, специалност поп и джаз пеене в класа на Алис Боварян.
През 2009 г. е на финала в „Мюзик Айдъл“ с македонеца Боян Стойков на финалното гласуване, след като Преслава Мръвкова и Русина Катърджиева отпадат. Магдалена печели с 59,1% от зрителски вот. Победата в Мюзик Айдъл привлича интереса на продуцентската компания „Вирджиния рекърдс“.
Първият ѝ сингъл се казва „Трябва да знам“ и излиза през август 2009 г. След това през декември 2009 г. записва дует с поп певеца Миро под името „Светът е мой“. Избрана е за жена на годината в категория „Музика“ на списание „Grazia“ два дни след премиерата на дуета с Миро. В края на същата година излиза и първият ѝ самостоятелен албум „Първа стъпка“.
През 2012 г. Маги Джанаварова записва първата си песен като самопродуциращ се изпълнител, озаглавена Call my name.
През февруари 2013 г. започва ротация на дует с рапъра 100 кила, като песента се нарича „Моето радио“. Дублира Талия в анимационния филм „Джъстин и рицарите на честта“.
През есента на 2019 г. участва в предаването на Нова телевизия „Маскираният певец“, където скрита под маската на Пчелата завършва на трето място.
През 2020 г. е участник в осми сезон на предаването „Като две капки вода“, където завършва на второ място.
През 2021 г. отново участва в „Маскираният певец“, но като гост-участник под маската на Булката.
Шишли джамия

Шишли джамия (на турски: Şişli Camii) е джамия, разположена на площад Шишли между булевард Бююкдере, улиците Халаскаргази и Abide-i Hürriyet в район Шишли в Истанбул, Турция.
Поради липсата на каквато и да е джамия в Шишли, който е включен в градската зона с бързото разрастване на града през 40-те години на миналия век, жителите поискват построяването на джамия. По инициатива на кмета Лютфи Кърдар парцел от 3219 м е продаден на символична цена на настоятелите на джамията.
Проектирана в класически османски архитектурен стил от архитект Али Васфи Егели, строителството ѝ започва през 1945 г. и е отворена за богослужения през 1949 г. Това е първата джамия в Турция, строена след 1923 г., в републиканската епоха.
Джамията, изградена от едрозърнест пясъчник, е разположена в ограден двор с три порти. Сградата има входна веранда с портик, покрита е с главен купол, ограден от три полукупола, и има минаре с една галерия с мукарни.
Над обкованата с гвоздеи главна входна врата е фиксиран калиграфски надпис на арабски, дело на Хамид Айтач (1891 – 1982). В центъра на двора шадраван с форма на дванадесетоъгълник предоставя вода за ритуално измиване. В двора има и помещения за имама, мюезина, други служители на джамията и библиотека.
До входа на джамията се стига по стълби. Вътре в центъра е разположен мраморен фонтан. От двете страни на входа са разположени пейки. Подът е покрит с розов килим и се отоплява отдолу. Таванът е декориран. По вътрешните стени има калиграфски надписи. Прозорците над мраморния михраб са със стъклописи.
Ъспарта

Ъспарта (на турски: Isparta) е град и административен център на вилает Ъспарта в Югозападна Турция. Населението му е 250 000 жители. Пощенският му код е 32xxx, а телефонният 246. Намира се на 1035 м н.в. на 130 км северно от Анталия.
Градът е прочут с розите си и розовото масло и изработването на красиви килими. Застъпени са още металообработване и дървообработването. Има предприятия за прежди, конци, хранителни продукти и др.
Кашан

Кашан (на персийски: کاشان) е град в централен Иран, административен център на шахрестана Кашан в провинция Исфахан. Населението му е 304 487 души (2016 г.).
Разположен е на 941 m надморска височина в Иранското плато, на 145 km северно от град Исфахан и на 190 km южно от столицата Техеран. Селището съществува още от протоеламската епоха като са запазени останки от III хилядолетие пр.н.е.
Освен с килимите, Кашан е известен с производството на коприна и „каши“ – керамични плочки, наричани така, заради името на града – Кашан. Между 12 и 14 век, Кашан е важен център за производство на висококачествени керамични съдове и плочки.
Кашан е красив, оазисен град намиращ се на пътя Кум – Кашан и на покрайнините на пустинята Деще Кевир. Градът е известен със своите текстилни продукти, керамични плочки, розова вода (Голаб) от розовите полета на Гамсар. Градът привлича много туристи заради розовите плантации, а през пролетта се провежда фестивал на розата. Той е и един от най-популярните археологически градове в централен Иран, тъй като датира отпреди 7000 г. Много историци и пътешественици наричат Кашан, „портата към световната цивилизация“. Кашан процъфтява главно през епохата на Селджуците и Сефевидите.
Кашан е бил любим град на шах Абас I Велики. Той разкрасява града и искането му е да бъде погребан там. Разхождайки се по малките улички на града, човек може да види красиви стари сгради с тухлени стени.
Сред основните забележителности на Кашан са градината Фин, къщата Абаси, къщата Табатабаи, джамията Ага Бозорг и тепе Сиалк.
Република (площад в Ереван)

Площад „Република“ (на арменски: Հանրապետության հրապարակ) е най-големият площад в Ереван, Армения. Пресича се от улиците „Абовян“, „Налбандян“, „Тигран Метс Авеню“, „Вазген Сарксян“ и „Амирян“.
Площадът е проектиран заедно с главния устройствен план на Ереван през 1924 г. от архитект Александър Таманян. Изграждането му започва през 1926 г. на мястото на стария площад. Първата фаза на строителството е завършена през 1929 г., доразвива се до 1952 г. и окончателно е завършен през 1958 г.
Първоначалното име на площада е „Ленин“. През 1940 г. в югозападната част на площада е издигната статуя на Владимир Ленин. Разрушена е през 1990 г. и е заменена с голям телевизионен монитор.
Площад „Република“ има овална форма и е конструиран така, че от високо да изглежда на традиционен арменски килим. Танцуващите фонтани са разположени в североизточната част на площада пред сградата на Националната галерия. Сградите около площада са изградени от розов на цвят вулканичен туф с базалтова основа. Часовниковият механизъм на часовниковата кула е изработен в Москва и е поставен през юли 1941 г. Диаметърът му е 4 m, дължината на голямата стрелка е 188 cm, а на малката – 170 cm.
Една от основните атракции на площада са танцуващите фонтани, които от ранна пролет до късна есен всяка вечер, между 21:00 и 23:00 ч. пръскат вода, съпровождани от светлини, в ритъма на класическа, джаз, поп и рок музика.
По случай Деня на независимостта на Армения – 21 септември, всяка година на площада се провежда традиционният военен парад.
Площад „Република“ е заобиколен от седем основни сгради:
Международно изложение в Анверс, 1894

Международното изложение в Анверс (на френски: Exposition Internationale d'Anvers) е световно изложение, което се провежда в Антверпен, Белгия от 5 май до 5 ноември 1894 г. То е разположено на площ от 265 000 m в квартала „Зойт“, използвана преди това и за Световното изложение от 1885 година. Посетено е от над 3 милиона души.
В изложението взимат участие държави от Европа, Азия, Африка и Америка – Германия, Австрия, България, Китай, Свободна държава Конго, Дания, Испания, САЩ, Великобритания, Гърция, Унгария, Италия, Люксембург, Мексико, Персия, Португалия, Румъния, Русия, Южна Африка, Швейцария, Нидерландия, Османската империя, както и съвместно участие на Швеция и Норвегия. Нидерландия представя Нидерландска Индия, включваща Ява, част от Борнео, Суматра и Мадура.
Проф. Георги Златарски е командирован в Белгия за 9 месеца като представител на България на Международното изложение. На изложението участват 1053 български фабрики, търговци и частни лица от Пловдив, София, Враца, Хасково, Габрово, Севлиево, Трявна. Това е началото на масовото участие на българи на международни изложения.
Всички наградени получават златен, сребърен или бронзов медал с лика на крал Леополд II.
MM (телевизия)

MM е български музикален телевизионен канал, излъчващ се между 1997 и 2010 г. Той е и първият изцяло профилиран български музикален канал. По време на своето съществуване, особено в началото на 2000 г., MM оказва дълбоко влияние върху българската музикална индустрия и масова култура с годишните си музикални награди, които се превръщат в едно от най-важните събития в съвременната българска музикална сцена. От 2016 ММТВ съществува отново, с нова концепция и се излъчва онлайн.
Телевизия ММ е създадена през септември 1996 г. от Вихрен Карайчев и Тони Танов първоначално във формат кабелно радио с камера, излъчващо в мрежата на „София кабел“. През февруари 1997 г. вече се излъчват и първите видеоклипове, а на 3 март 1997 г. официално стартира като първия български изцяло профилиран музикален канал под ръководството на Камен Воденичаров и Тони Танов. През следващите години каналът, първоначално достъпен само в столичните кабелни мрежи, разширява покритието си в цялата страна. През 2000 година е качен на сателит и това дава възможността да бъде гледан и международно. През 2003 г. е стартиран дъщерен канал – М2, който се профилира с изцяло българска музика. През 2005 г. ММ създава своя звукозаписна компания – MM Records.
През същата година телевизията е закупена от Apace Media Group, като новия собственик цели разширяването на музикалния бизнес в България. През 2007 г. е закупена от Balkan Media Group Limited, дотогава притежаваща медийната група Диема Вижън (Диема +, Диема 2, Диема Фемили и Диема Екстра). Новият собственик закрива канала за българска музика М2. През 2009 г. телевизията е придобита изцяло от Modern Times Group, собственика на Нова телевизия. От същата година каналът излъчва само музика, без предавания. През 2010 г. на честотите на телевизия MM Нова ТВ стартира новия си спортен канал – Нова Спорт. През 2016 година ММ получава своето ново начало, закупен от ММ Ню Медиа Груп ООД. Телевизията развива своята концепция, реализирайки микс от музикални и лайфстайл предавания.
През 1998 г. ММ започва организирането на собствени годишни музикални награди. Шоуто всяка година събира най-популярните български групи и изпълнители. На 3 април 2010 г., малко преди каналът да бъде закрит, с последните си награди телевизията отбелязва своя юбилей и се сбогува с българските зрители. Като техен наследник се смятат наградите на БГ радио.
Енциклопедия на българската музикална култура

„Енциклопедия на българската музикална култура“ е еднотомна енциклопедия.
Съставена е от редакционна колегия в състав композитора акад. Петко Стайнов, музиковедите ст-н.с. Венелин Кръстев, ст.н.с. Райна Кацарова и секретари Агапия Баларева и Розалия Бикс. Издадена е през 1967 година от Издателството на Българската академия на науките. Зад енциклопедията стои голям авторски колектив от музиковеди, композитори, изпълнители, музикални педагози от Института по музика към БАН.
Енциклопедията е в обем от 466 страници и се състои от два основни раздела: систематичен и азбучен. Систематичният раздел съдържа обзорни статии, посветени на различните аспекти на музикалния живот в България, които имат не само документален, но и оценъчен характер. Азбучният раздел съдържа лексикографски подредени статии за български музикални дейци, оркестри, хорове, оперни театри, ансамбли, организации и институти, свързани с музиката, музикални събития и други. В хронологичен план, енциклопедията основно обхваща събития и явления до средата на 1962 година, като на някои места те са обновявани.
Включени са множество чернобели илюстрации като нотни текстове, фотографии на музикални дейци, хорове, музикални инструменти факсимилета на нотни текстове и документи.
Музикална журналистика

Музикалната журналистика е част от журналистиката изобщо, която се занимава с отразяване на музикални събития, музикална критика и други дейности, свързани с музикалното развитие. Тя датира от 18 век, когато се появяват първите списания за музика като „Нойе Цайтшрифт Фюр Мюзик“, основано от композитора Роберт Шуман.
Сред съвременни сериозни вестници и периодични издания за музика, списвани от музикални журналисти – музиковеди, са „Мюзикъл Таймс“, „Българско музикознание“, „Музикални хоризонти“ и др.
Музикалната журналистика е дял от общото музикознание, което в България се изучава в двете музикални академии – Българската държавна консерватория в София и Академията за музикално и танцово изкуство в Пловдив и включва всички аспекти на музикалната теория, музикалната история и музикалната интерпретация. С напредъка на технологиите и тяхното популяризиране, част от музикалната журналистика се прехвърля на страниците на Интернет средствата за комуникация, например блоговете.
Алма алтер

„Алма алтер“ е студентски професионален театър в Софийския университет.
Театърът е основан през 1968 година, но по идеологически съображения след това е закрит. След близо 30-годишно прекъсване по инициатива на ректора на СУ професор Боян Биолчев, театърът е възстановен от своя основател режисьора Николай Георгиев.
„Алма алтер“ е театрална лаборатория, представяща на своята публика авангардни режисьорски решения, и „различен“ театър – „живия театър“ – синкретичен, авторски, силно неконвенционален, интерактивен и дързък. В неговата основа стои „случването“ – тук, сега, с тези хора, което съответно води и до различността и уникалността на всяко едно представление. Публиката е пряк участник в процеса на създаването на всяка постановка и само от нея зависи развитието на представлението.
Като университетски театър трупата се състои изцяло от студенти на СУ „Климент Охридски“. Всяка година Университетският театър е в официалната селекция на няколко международни артистични форума (Германия, Полша, Египет, Румъния, Италия, Сърбия, Словакия, Хърватия, Великобритания), на които винаги остава забелязан, и привлича вниманието на фестивалната публика и журито, със стила на представленията си.
Освен това, всяка година „Алма алтер“ организира мащабни публични събития – „Любовни бракове“ на 8 декември и 24-часов нон-стоп театрален маратон, „Култура или смърт“, по повод Международния ден на театъра, които винаги намират широк обществен и медиен отзвук.
„Алма алтер“ е и редовен партньор в други обществени събития – Деня на книгата, съвместно с Министерството на културата; присъединяването на България към Европейския съюз, съвместно с Министерство на външните работи; „Блумов ден“ и много други.
Освен в спектакловата форма „Алма алтер“ прави и пара-театрални акции. Театърът има богат опит в организирането и провеждането на улични акции, пърформънси, събития и презентации за своите партньори, които се отличават с уникален стил и силно въздействие върху аудиторията.
По традиция от няколко години, в нощта на Оскарите, от 19:30 часа театър „Алма Алтер“ раздава награди в различни категории, като получателите на призовете се определят от публиката.
Валдес

Валентин Василев Вълчев, по-известен като Валдес, е български певец, роден в Стара Загора. Валдес е сред първите изпълнители в попфолка и един от първите самостоятелни певци в Пайнер. Известни песни от репертоара му са „Завръщане в Берлин“ (по-известна като „Жиголо“), „Жега“, „Сексиндустрия“, „Стриптийз“, „Даскале, даскале“, „Чака рака“, „Булка метър и половина“, „Рибна фиеста“, „Лоша компания“, „Боксер пич“, „Секс писта“, като и дуетите с Емилия: „Лудост е“ и „Студен огън“.
Събчо Събев

Събчо Атанасов Събев е български оперен певец – баритон, един от първите и най-ярки български представители на италианската белкантова школа.
Роден е във Венеция в семейството на италианка и българин, по професия лекар. Майка му Емилия д-р Събева, потомка на прочутия венециански живописец Джакомо Фаврето, е авторка на скулптурните фигури, украсявали сградата на аптека „Марица“ в Пловдив. От дете Събчо проявява интерес към музиката, свири на пиано, тромбон и цигулка. Получава средното си образование в София.
Оперния си дебют Събев прави на сцената на Софийската народна опера на 2 март 1924 година, в ролята на Марсел от „Бохеми“ от Пучини. До 1928 година, когато заминава за Рим, за да учи пеене в римската консерватория „Санта Чечилия“, Събев изпълнява множество централни и поддържащи баритонови роли в различни опери: Шарплес в „Мадам Бътърфлай“ и Скарпия от „Тоска“ на Пучини, Ескамилио в „Кармен“ на Бизе, Жермон от „Травиата“ на Верди, Тонио от „Палячи“ на Леонкавало.
По време на следването си участва в оперни гастроли из цяла Италия, Германия, Малта, Холандия, Франция, Южна Африка. Дипломира се през 1932 година и се завръща в България. Още през същата година гостува на Белградския оперен театър, а през 1939 и 1941 година гастролира отново в Германия.
До 1948 година, когато е назначен за художествен ръководител на Варненската народна опера, Събчо Събев участва в над 500 представления на сцената на Софийската опера и влиза в повече от 35 различни сценични образа. Освен с изпълнителското си майсторство, той е известен и с вокално-педагогическата си дейност. Негови ученици са оперни певци като Никола Николов, Георги Белев, Стоян Коларов, Димитър Кожухаров, Светослав Рамаданов, Радка Йосифова, Петър Петров и други.
На 29 май 1950 година Събев умира на варненската оперна сцена по време на спектакъла „Евгений Онегин“ от Чайковски.
Каньо Бедров

Каньо Бедров е български певец, представител на Родопската фолклорна област.
Роден е през 1925 г. в село Борово, Пловдивска област. Той най-малкият от десетте деца в семейството и отрано поема самостоятелен път в живота. Седем от децата в семейството, а също и бащата му умират от туберкулоза, въпреки че в Борово били изпращани болни от цялата страна, за да се лекуват чрез чистия въздух.
Каньо Бедров учи прогимназия в съседното село Югово, а средното си образование завършва в Стара Загора. След това постъпва в школата за запасни офицери в София. Призванието му на певец го отвежда в София, където записва Българска държавна консерватория. Специалностите, които Бедров избира да учи са оперно пеене при Христо Бръмбъров и дирижиране при Георги Димитров.
Още преди да завърши консерваторията, Каньо Бедров започва да пътува с различни групи – в началото съставени само от народни певци и акордеонист, а после в смесени – естрада, народна музика, хумор, цирково изкуство и др. Работил е заедно с всички именити народни певци на България – Радка Кушлева, Гюрга Пинджурова, Павел Сираков, Мита Стойчева, Борис Машалов, Кайчо Каменов и др. Сам той е талантлив организатор на концерти и това е неговата дейност в продължение на много години до 10 ноември 1989 г. През този период той пътува с Астор, Мими Иванова, оркестър „София“, различни певци от съседните Балкански страни – Югославия, Румъния, Гърция и др.
Каньо Бедров има много записи в Националното радио, част от които са включени в Златния фонд на БНР.
През 90-те години с указ на Министерство на културата за особени заслуги е отпусната пенсия, която той получава до края на живота си. Умира през 2002 г. в София.
Красимир Гюлмезов

Красимир Гюлмезов е български поп певец, музикант, композитор, текстописец, аранжор и инструменталист, автор на хитове на създадения от него дует „Шик“ и редица български поп певци.
Роден е на 10 февруари 1961 година в град Бургас. Рано загубва баща си и още като ученик започва да свири на разнородни инструменти. Като пианист, аранжор и композитор, той завършва музикалното училище с виолончело, като свири на струнни и клавишни инструменти.
На 24-годишна възраст Красимир Гюлмезов печели „Кристалния камертон“ в Полша за аражимента на песента „Този прекрасен свят“, представена от група „Домино“.
От есента на 1982 до 1989 г. Красимир Гюлмезов работи във вокална група „Домино“, в която се запознава с бъдещата си жена Виолета. През 1990 г. двамата създават дует „Шик“. В този период пише повечето произведения за дуета си. От първата им песен през 1991 г. „Обич“ остават с 5 албума и хитове като „Не мога без теб“, „Където няма студ“ и „Просто те обичам“. Двамата музиканти са работили известно време като дует „Шик“ в Скандинавието и Кипър.
Дует „Шик“ отпразнува 20-годишнина от началото на сценичната си дейност с голям концерт в зала 1 на НДК, на който техен специален гост е италианският певец и композитор Тото Кутуньо.
Лили Иванова, Нели Рангелова, Веселин Маринов, Росица Кирилова, Георги Христов, Орлин Горанов, Мариана Попова, Николай Манолов и дует „Шик“ притежават в репертоарите си песни на Красимир Гюлмезов. Гранд дамата на българската популярна музика Лили Иванова е изпяла 5 песни на композитора, сред които и „За тебе бях“. Нели Рангелова е певицата, за която той е написал най-много шлагери (около 20). Някои от тях са „Що ли те чакам още“ и „Може би“, както и два дуета с Георги Христов („Една любов“ и „Кристален свят“).
Актуален хит е друга дуетна песен, създадена от Красимир Гюлмезов, баладата „Чуй ме“ в изпълнение на Мариана Попова и Орлин Горанов, която е звучала и на сцената на зала „България“. И Веселин Маринов е изпял през годините много творби на композитора, в това число и „Нощ над града“ – първата, написана от Красимир Гюлмезов. Старт за младия поп изпълнител Николай Манолов се оказва песента „По-добре“, която е класирана на III място в българския избор на песен за „Евровизия“.
През 2014 г. Красимир Гюлмезов, съпругата му Виолета и Ева Найденова създават триото „Тоника Домини“, като издават албум с популярни песни от репертоара на „Тоника“ и нови песни.. През същата година записват и песента „Вместо сбогом“, която е включена в дебютния албум на триото, и е посветена на съпруга на певицата Ева Найденова Георги Найденов – Гого.
На 25 март 2015 г. се състои голям концерт в зала 1 на НДК на „Тоника Домини“, посветен на Георги Найденов – „Спомен за Гого“, включващ песни от репертоара на „Тоника“, „Фамилия Тоника“, „Домино“ и дует „Шик“. Концертът е и в памет на другия починал певец от група „Тоника“ – Иван Христов. Следват концерти из страната.
Музикален продуцент

Музикалният продуцент е човек от музикалната индустрия, който се занимава с надзора и управлението на звукозаписния процес на даден изпълнител или група изпълнители.
Неговите функции са разнообразни и включват: събирането на идеи за музикалния проект, подбора на песни и/или музиканти, наставляването на изпълнителите в студиото, контрола върху звукозаписните сесии, и надзора върху целия процес чрез смесване (миксиране) и мастериране (мастеринг). Продуцентите също така често поемат предприемачески ангажименти, като отговорността за бюджета, календара и преговорите.
Освен същинският музикален продуцент, съществува и изпълнителен продуцент, който е натоварен с финансирането на проекта.
Музикалният продуцент е понякога сравняван с филмовия режисьор. Фил Ек, представител на гилдията, казва по този повод: „човекът, който със силата на въображението си насочва или ръководи процеса на създаване на музикален запис — така, както режисьорът би постъпил с един филм. Звукозаписният инженер е по-скоро кинооператорът във филма.“ Работата на продуцента е да създава, оформя и придава вид на дадено музикално произведение. Отговорността му може да е съсредоточена върху една или две песни, или дори цял албум. Във втория случай процудентът често ще разработва цялостна визия (или представа) за албума и за това как отделните песни си взаимодействат.
В САЩ преди издигането на тази позиция, някой от отдел „Музиканти и репертоар“ (Artists & Reportoire) или МиР (A&R) упражнява надзор върху звукозаписните сесии и поема отговорността за творческите решения по отношение на музикалния запис.
В съвременния свят технологиите са много добре развити и достъпът до тях е сравнително улеснен. Така, като алтернатива на традиционния музикален продуцент е т.нар. „продуцент от спалнята“ или домашен продуцент. Имайки предвид модерните достижения на технологията, за един добър продуцент е лесно да постигне песни с високо качество, без да използва нито един музикален инструмент. Много именити музиканти използват този подход.
Угар (песен)

Угар е сингъл на руската поп-група Серебро и DJ M.E.G. Издаден е на 18 септември 2013 г.
DJ M.E.G. казва, че песента е наречена така, защото е записана със „сътворческа истерия“. Автор на текста е Олга Серябкина. За Серебро това е първия опит за работа с друг изпълнител. Видеоклипът е заснет на 26 септември 2013 г. и пуснат на 22 октомври.
Уидин Темптейшън

„Уидин Темптейшън“, срещано и като „Уитин Темптейшън“ (на английски: Within Temptation), е нидерландска симфонична метъл група, създадена от китариста Роберт Вестерхолт през 1996 г.
През април 1997 година, само няколко месеца след създаването си, групата издава първия си албум „Enter“. През ноември същата година правят двуседмично турне в Германия и Австрия, след което издават „The Dance“ през 1998 г.
1999 е година на слаба активност за групата, но през 2000 г. издават „Mother Earth“. Албумът се радва на голям успех, а с участията си на фестивали и с концертите си групата печели много нови фенове.
Най-големият успех за групата идва с издаването на сингъла „Ice Queen“. Албумът „Mother Earth“ се продава в 350 000 копия, като достига платинен статус в Нидерландия и златен – в Белгия.
Групата е поканена на участия на много фестивали в Бенелюкс като „Озфест“, „Лоулендс“, „Динамо“, „Рок Верхтер“, „Пукелпоп“ и „Паркпоп“, а така също и в Германия на фестивалите „Рок Им Парк“, „Бизар“ и „Самърбрийз“. Групата прави турне във Франция и изнася концерти в Париж, Лион, Лил, Бордо и Тулон, като билетите за всички от тях са разпродадени.
На 15 ноември 2004 г. издават третия си албум – „The Silent Force“, изключително успешен в Европа. Още в първите 2 месеца след излизането си албумът достига златен статус в Германия и Нидерландия.
През февруари 2005 г. печели наградата „Едисън“ за най-добра нидерландска група.
През януари 2007 г. „Уидин Темптейшън“ пускат пилотното парче от новия си албум „The Heart of Everything“. Песента се казва „What Have You Done“, а 2 седмици по-късно излиза втората версия на видеото към сингъла. Официалната излиза на 14 февруари 2007 г.
През 2010 песента All I Need е използвана във всеизвестния сериал Дневниците на вампира, който се излъчва по телевизия CW. Песента е на един от най-добрите и вълнуващи моменти от целия сериал.
На 8 юли 2012 г. „Уидин Темптейшън“ изнасят първия си концерт в България на фестивала „София Рокс“.
Групата гостува в рамките на турнето си „The Unforgiving“, започнало след издаването на едноименния албум The Unforgiving. На 27 юни 2015 г. участва в „Каварна рок“.
Куин Латифа

Дана Илейн Оуенс (на английски: Dana Elaine Owens), известна със сценичното си име Куин Латифа (на английски: Queen Latifah) е американска актриса и певица, носителка на Златен глобус и Грами. Има номинации и за Еми и Оскар.
Родена е на 18 март 1970 година в Нюарк. Майка ѝ е учителка, а баща ѝ – полицай. Започва кариерата си като рап изпълнител след завършване на средно образование. Дебюта си в киното прави през 1991 година. През следващата година нейният брат Ланселот загива при катастрофа с мотоциклет, който тя му подарява. След неговата смърт тя дълго време е в депресия и започва да употребява наркотици, но постепенно с времето се възстановява. Снима се и в телевизията.
През 2021 г. на „BET“ наградите Латифа е удостоена с награда за цялостно творчество. По време на речта си поздравява партньорката си Ебъни Никълс и своя син Ребъл. На края на речта Латифа казва: „Честит Прайд“.
Жоан Миро

Жоан Миро и Фера (на каталонски: Joan Miró i Ferrà) е каталонски художник и скулптор – сюрреалист.
Той е един от значимите представители на абстрактното и сюрреалистично направление в изкуството на XX век. Вдъхновил значителен брой художници, в това число и създатели на комикси и анимационни филми. Съдействал за възникването и развитието на важни художествени течения, появили се в Испания, Япония, Франция и Съединените щати.
Жоан Миро е роден на 20 април 1893 г. в Барселона, Испания. След успешното си обучение в художествена школа през 1910 г. той започва работа като помощник-счетоводител. През 1912 г. получава разрешение да посещава класа на Франческо Гали в художественото училище La Lonja. През 1918 г. на Миро е обещана първата самостоятелна изложба. Вдъхновен от тази перспектива той започва стремително да рисува.
През 1920 г. Миро заминава за Париж, където се запознава с Пабло Пикасо. Монпарнас, с неговите поети и писатели помагат на художника да развие уникалния си стил. Когато през 1924 г. Андре Бретон публикува „Манифест на сюрреализма“ това оказва значително влияние върху Миро. Един от основните принципи на сюрреализма, свързан с използването на образи от сънищата и на въображаеми пейзажи, става източник на вдъхновение за художника.
В зрелите му години стилът му се разпъва между чудноватите и поетични импулси и жестокостта на модерния живот. В свои интервюта от 30-те години Миро изразява презрението си към конвенционалните методи на рисуване, както и своето желание да ги „убие“ за благото на съвременните средства на изразяване. Без да е официален член на сюрреалистичното движение, Жоан Миро има свободата да експериментира с всички артистични стилове без да прави компромиси с позициите си. Преследва свои собствени интереси в артистичния свят, не робува на различни художествени течения и запазва своята автономия, която му позволява да твори в разнообразни сфери. Създава предимно литографии както и многочислени пана, стенописи, скулптури, керамика, витражи, а в последните си години прокарва и радикални идеи за четириизмерни изображения.
Жоан Миро е един от най-продаваните съвременни художници. Неговите абстрактни композиции привличат декораторите и често се използват за украса на банкови офиси и богаташки вили по Лазурния бряг.
През 1976 г. в Барселона е открита фондация „Жоан Миро“, която се превръща в център за изучаване на съвременното изкуство. Художникът умира в Палма де Майорка на 25 декември 1983 г.
Много от творбите му са изложени във Фондация „Жоан Миро“ в Барселона. Стойността на всяка от тях варира от 250 000 до 8 милиона щатски долара.
Нобелова награда за мир

Нòбеловата награда за мир е една от петте Нобелови награди, учредени през 1895 г. съгласно завещанието на шведския индустриалец и изобретател Алфред Нобел. От 1901 г. наградата се връчва ежегодно в деня на смъртта на Нобел – 10 декември. За разлика от Нобеловите награди за физика, химия, медицина и литература, които се дават всяка година в Стокхолм, наградата за мир се връчва в Осло.
Към 2009 г. паричната стойност на наградата е 10 милиона шведски крони (около 1,4 млн. US$).
Списък: Носители на Нобелова награда за мир
25-и МИР – София

Двадесет и петият многомандатен избирателен район в България обхваща районите Банкя, Връбница, Илинден, Красна поляна, Люлин, Надежда, Нови Искър и Овча Купел.
До 2013 г. 25-ият МИР е най-големият (т.е. с най-голямо население) софийски изборен район с 13 мандата и на второ място в България, наравно с 2-рия МИР – Бургас и след 3-тия МИР – Варна (с 14 мандата). На проведените на 12 май 2013 г. избори за народни представители от района са избрани 14 депутати, с което 25-ият МИР отстъпва водаческото място в столицата на 23-тия МИР (с 16 мандата) и остава на трето място за страната, отново наравно с Бургас и след Варна (15 мандата).
БСП за БЪЛГАРИЯ: Корнелия Петрова Нинова, Иван Йорданов Димитров,
ГЕРБ-СДС: Бойко Методиев Борисов (подал заявление за отказ), Даниел Павлов Митов, Анна Василева Александрова, Лъчезар Богомилов Иванов, Христо Георгиев Гаджев,
ДЕМОКРАТИЧНА БЪЛГАРИЯ – ОБЕДИНЕНИЕ (ДА България, ДСБ, Зелено движение): Христо Любомиров Иванов, Александър Димитров Симидчиев, Борислав Димитров Сандов
ИЗПРАВИ СЕ! МУТРИ ВЪН!: Николай Димитров Хаджигенов, Валентина Василева Василева – Филаделфевс
ПП ИМА ТАКЪВ НАРОД: Филип Маринов Станев, Пламен Иванов Данаилов, Пламен Николаев Николов
ПП ГЕРБ 1. Бойко Борисов 2. Красимир Велчев 3. Станислав Иванов 4. Доброслав Димитров 5. Лъчезар Иванов 6. Красимир Ципов 7. Йоана Кирова
КОАЛИЦИЯ ЗА БЪЛГАРИЯ 1. Сергей Станишев 2. Николай Малинов 3. Таня Андреева-Райнова – избрана на 29 май 2013 г. от Народното събрание за министър на здравеопазването. На основание чл.68, ал.2 от Конституцията на Република България, се замества от Методи Костадинов (Решение на ЦИК №2693-НС от 30 май 2013 г.) – положил клетва на 31 май 2013 г.; 4. Валентина Богданова 5. Деница Златева
ПП ДПС 1. Петър Ангелов
ПП АТАКА 1. Волен Сидеров
Fundació Joan Miró

The Fundació Joan Miró (Catalan: Fundació Joan Miró, Centre d'Estudis d'Art Contemporani [fundəsiˈo ʒuˈam miˈɾo]; English: Joan Miró Foundation, Centre of Studies of Contemporary Art) is a modern art museum honoring the life and work of the Spanish artist Joan Miró, located on the hill called Montjuïc in Barcelona, Catalonia (Spain).
The idea for the foundation was made in 1968 by Joan Miró. Miró formed the foundation with his friend Joan Prats. Miró wanted to create a new building that would encourage particularly younger artists to experiment with contemporary art. The building was designed by Josep Lluís Sert to ensure that this work could also be made available to the public and exhibited. He designed the building with courtyards and terraces and to create a natural path for visitors to move through the building.
Building began on the mountain of Montjuïc and the foundation opened on 10 June 1975. Not only was the architect a close friend of Miró but so was the first president Joaquim Gomis and Miró was amongst the first board. It was claimed that the new foundation represented a new way of viewing the concept of a museum and how the people of Barcelona could relate to their cultural heritage.
Expansion in 1986 to the building added an auditorium and a library which holds some of the 10,000 items in the Foundation and Miró's collection.
Many of the works in the building were donated by the artist himself. Highlights include:
In line with Miró's original idea the Foundation has a space named "Espai 13" which is dedicated to promoting the work of young experimental artists. Many curators have been in charge of that program, including Frederic Montornes, Monica Regàs, and Ferran Barenblit, who was later Director of MACBA. Although there is also work by Peter Greenaway, Chillida, René Magritte, Rothko, Tàpies and Saura.
The collection includes Alexander Calder's 4 Wings and Mercury Fountain. The Mercury Fountain uses the liquid metal mercury to create a fountain. As mercury is poisonous, the fountain is kept behind glass to protect the visitors.
The museum uses QRpedia to allow visitors to read Wikipedia articles about objects in the collection, translated into their preferred language.
Since 2007, the Fundació Joan Miró – initially with support from Fundació Caixa Girona, later Stavros Niarchos Foundation – have been jointly bestowing the Joan Miró Prize with a total volume of 70,000 euros to a contemporary artist every other year. Previous recipients have included:
41°22′07″N 2°09′36″E﻿ / ﻿41.36861°N 2.16000°E﻿ / 41.36861; 2.16000
List of Kamala Harris 2024 presidential campaign sub-national officials endorsements

This is a list of notable sub-national officials that endorsed the Kamala Harris 2024 presidential campaign.
All 23 incumbent Democratic state governors — including the vice presidential nominee Tim Walz of Minnesota — have endorsed Harris, as well as 3 of the 4 Democratic territorial governors and one Republican governor.
19 of the 23 incumbent state and territorial Democratic lieutenant governors have endorsed Harris.
22 of the 25 incumbent state and territorial Democratic attorney generals have endorsed Harris.
10 of the 19 incumbent state and territorial Democratic auditors have endorsed Harris.
15 of the 22 incumbent state and territorial Democratic secretaries of state have endorsed Harris.
13 of the 15 incumbent state Democratic treasurers have endorsed Harris.
Harris has been endorsed by all 56 state and territorial Democratic Parties, as well as three state and territorial third parties.
Miro Little

Miro Little (born 30 May 2004) is a Finnish college basketball player for the Utah Utes of the Big-12 Conference. He represents the Finland national team.
Little started to play basketball in a youth team of his hometown club Tampereen Pyrintö. He joined Helsinki Basketball Academy in 2019 and played with HBA-Märsky in Finnish second tier Koripallon I-divisioona. In 2022, he played at the Adidas Next Generation tournament with HBA in Patras, Greece, averaging 23.0 points, 8.2 rebounds and 4.2 assists over four games. Later in the same year, he moved to United States to attend Sunrise Christian Academy high school. In February 2023, Little was invited to the Basketball Without Borders camp, and in April 2023, he was invited to the Nike Hoop Summit event.
Little started his college career in 2023 and joined Baylor for the 2023–24 season. He had committed to Baylor already a one year before over several other offers. In his freshman year, Little had a minor role in the team and his playing minutes were limited, and eventually in the end of April 2024, he registered to the NCAA transfer portal.
On 7 May 2024, it was announced that Little would join the Utah Utes.
Little played for Finland U16 at the 2019 FIBA U16B European Championship tournament. He played also for Finland U18 at the 2022 FIBA U18B European Championships, where Finland finished 3rd and were promoted to Division A.
Little debuted in Finland senior national team on 25 February 2022 aged 17, in a 2023 FIBA World Cup qualifying win against Slovenia. He was the first Finnish underaged player in 25 years to make a debut at the senior international level, after Teemu Rannikko. Little was named in the Finland squad for the EuroBasket 2022, and for the 2023 FIBA Basketball World Cup. He also played in the 2024 FIBA Olympic qualifying tournament in Valencia, Spain, averaging 7 points, 3.3 rebounds and 3.7 assists in three games against Bahamas, Poland and Spain.
Little was born in Tampere, Finland, and raised in Pirkkala, to a Finnish basketball player Kati Packalén and an American basketball player La Trice Little [fi]. His father played basketball in Finland, and later worked as a basketball referee in Finnish Korisliiga. His mother Kati Packalén was named the CEO of the Basketball Association of Finland in September 2022.
At the age of seven, Little was diagnosed with type 1 diabetes.
Miro (collaboration platform)

Miro, formerly known as RealtimeBoard, is a digital collaboration platform designed to facilitate remote and distributed team communication and project management.
As an online workspace for innovation, it is developed by RealtimeBoard, Inc. in 2011. The company was founded in Russia by Andrey Khusid and Oleg Shardin in 2011 and is now co-headquartered in San Francisco and Amsterdam.
RealtimeBoard was first established in 2011.
In 2018 the company raised $25 million in a Series A venture round.
In 2019, the company rebranded to Miro.
In 2020, Miro raised $50 million in a Series B venture round. At that time, it had around 300 employees. In 2022, it reported 40 million users.
In January 2022, in a Series C funding round, Miro raised $400 million at a $17.5 billion valuation, making it the 8th most valuable US startup at that time. In February 2023, Miro laid off 119 employees, around 7% of its full-time workforce. In October 2024, Miro laid off 275 employees, around 18% of its full-time workforce.
Victoria Miro

Victoria Marion Miro OBE (born 1 July 1945) is a British art dealer, "one of the grandes dames of the Britart scene" and founder of the Victoria Miro Galleries in London and Venice.
Miro was born into a Jewish working-class family in London. Her father ran a Covent Garden grocery stall. Her parents were keen on culture and saved, so the family could take holidays in Italy to see the art there. She went to school at Copthall grammar school in North London, then studied painting at the Slade School of Fine Art, which she says helped her understand art from the point of view of the artist. For a short period during the early 1970s, she worked as a secondary school art teacher. She married businessman Warren Miro and had a son (Oliver) and daughter (Alex) in the 1970s. She says she lost the creative urge during this period because she was "immersed in family".
In 1985, when her children were old enough, she started her first gallery in Cork Street, London, taking over the gallery space previously owned by dealer Robert Fraser (who was dying of AIDS). In the late 1980s, she opened a second gallery in Florence, Italy, but shut it in 1991 after the art market slump. In 2000, her London gallery moved to a much larger 8,000 square foot (743 square meter) premises in East London.
Two of her babysitters at that time were a couple who later became well-known artists, Jake Chapman, who showed at her gallery, and Sam Taylor-Wood (since married to Aaron Taylor-Johnson).
One of her sources for finding new artists was the Royal College of Art. Through tutor Peter Doig she learnt about Chris Ofili, Cecily Brown and Chantal Joffe. She discovered Thomas Demand at another London college, Goldsmiths.
She has a reputation for integrity amongst clients; one of them, Arthur Goldberg, said, "She's a real quality person. That goes somewhere in the art world, where not every dealer can be trusted." She is widely known within the art world but less so outside it, and has been described as "the quiet woman of British art". In 2001, despite her success, she rejected identification with the art establishment, saying "I like to think I still take risks in the gallery with younger artists. To me, 'establishment' just means dull."
In October 2013, Miro launched her second art gallery in London, known as Victoria Miro Mayfair. In May 2017 she opened a third gallery Victoria Miro Venice.
Muhammad Shah Firdaus Sahrom

Muhammad Shah Firdaus Sahrom (lahir pada 26 November 1995) ialah penunggang basikal lumba Malaysia. Beliau menunggang dalam acara pecut lelaki di Kejohanan Dunia Berbasikal Trek UCI 2018. Beliau memenangi Kejohanan Berbasikal Trek Kebangsaan Australia 2021 dalam acara keirin dengan mengalahkan rakan senegara iaitu Azizulhasni Awang.
Shah Firdaus dilahirkan di Muar, Johor, Malaysia, di mana beliau serta keluarga adalah berasal dari Kampung Parit Setongkat.
Malaysia di Sukan Olimpik Musim Panas 2008

Malaysia telah menyertai Sukan Olimpik Beijing 2008 yang diadakan di Beijing, China pada 8 hingga 24 Ogos 2008. Pelumba basikal negara, Azizulhasni Awang telah menjadi pembawa Jalur Gemilang ke acara pembukaan. Malaysia menghantar 33 atlet untuk menyertai sembilan acara sukan dalam temasya ini. Lee Chong Wei memenangi pingat pertama Malaysia sejak 12 tahun lalu dalam perlawanan akhir perseorangan lelaki badminton selepas tewas kepada pemain tuan rumah dan juara dunia Lin Dan. Pingat ini merupakan pingat perak kedua yang pernah dimenangi Malaysia sejak awal penyertaannya pada 1964.
Berikut adalah senarai bilangan peserta dalam temasya tersebut.
M = Perlumbaan penentuan pingat; EL = Disingkirkan – tidak mara ke perlumbaan penentuan pingat; CAN = Perlumbaan dibatalkan
Tiga orang atlet memanah Malaysia berjaya melayakkan diri dalam acara individu dan berpasukan.
Liga Perdana Inggeris 2006–07

Musim Liga Perdana Inggeris 2006/07 , adalah kali ke-15 semenjak penubuhannya, bermula Ogos 19, 2006 dan berakhir pada 13 Mei 2007. Juara bertahan, Chelsea cuba untuk menjadi pasukan kelima yang pernah menjuarai tempat teratas liga perdana Inggeris, mengikut jejak langkah Huddersfield Town 1924-26, Arsenal 1933-35, Liverpool 1982-84 and Manchester United 1999-2001.
Akan tetapi pada 6 Mei 2007, Chelsea seri 1-1 dengan Arsenal, yang meninggalkan tujuh mata di belakang Manchester United dengan baki dua perlawanan, memastikan kelab Manchester itu menjuarai Liga Perdana 2006-07. Ini merupakan gelaran Manchester United kali kesembilan dalam masa lima belas tahun, satu rekod Liga Perdana.
P = Perlawanan; W = Perlawanan menang; D = Perlawanan seri; L = Perlawanan kalah; F = Gol bagi; A = Gol kena; GD = Perbezaan Gol ; Pts = Mata
Oleh kerana pasukan perlawanan akhir Piala FA 2006-07, Manchester United dan Chelsea dan juara Piala Carling 2006-07 (Chelsea), telah layak untuk Liga Juara-Juara UEFA 2007-08, maka tempat untuk Piala UEFA 2007-08 diberikan kepada pasukan ke-6 dan ke-7 dalam Liga Perdana.
Pasukan paling tinggi yang memohon untuk masuk ke Piala Intertoto Cup dan bukan dalam kedudukan automatik masuk ke Piala UEFA akan dianugerahkan satu tempat di dalam pertandingan berkenaan. Blackburn Rovers mengisi tempat Intertoto, kerana Portsmouth dan Reading tidak memohon. Satu lagi tempat dalam Piala UEFA boleh ditentukam melalui Fair Play Liga Perdana Inggeris. Pemenang akan menentang pemenang Fair Play dari negara-negara lain. Wakil-wakil dari dua negara yang keluar dari tempat pengundian akan diberikan satu tempat dalam Pusingan Kelayakan Peringkat Pertama. Oleh kerana pemenang Fair Play Liga Perdana Inggeris, Tottenham Hotspur, sudah pun layak ke Piala UEFA berdasarkan kedudukan liga mereka, tempat mereka telah pun diberikan kepada Aston Villa. Bagaimanapun, tempat-tempat di dalam Piala UEFA telah diberikan kepada wakil-wakil Finland dan Norway.
Untuk maklumat lanjut berhubung dengan kelayakan Eropah, sila lihat Liga Perdana - Pertandingan.
Untuk membaca jadual ini, pasukan tuan rumah disenaraikan pada turus sebelah kiri.
Laman perjudian online telah menyertai indusri-industri tradisi seperti automakers, breweries, elektronik and financial institutions sebagai penaja-penaja pasukan. Bagi musim 2006-07 , terdapat tidak kurang daripada tiga laman internet membida sebagai penajaan baju pasukan, menyertai Middlesbrough dengan 888.com. Berikut merupakan senarai terkini perubahan (sehingga Jun 12, 2006):
These three teams were promoted from The Championship at the start of the season:
QNB Group

Qatar National Bank (QNB Group) (Arab: بنك قطر الوطني) ialah sebuah bank komersial yang beribu pejabat di Doha, Qatar. Bank ini ditubuhkan pada 1964 dan kini memiliki beberapa anak syarikat dan gabungan yang beroperasi di 31 negara di tiga benua. Pemilikan bank sama rata dibahagikan antara Pihak Berkuasa Pelaburan Qatar dan orang awam.
QNB ditubuhkan pada 6 Jun 1964 sebagai bank komersial pertama Qatar. Bank ini mempekerjakan 35 orang pada tahun pertamanya dan awalnya beribu pejabat di sebuah bangunan milik kerajaan Doha. Kedua-dua mata wang yang beredar pada masa itu adalah rupee India dan paun British. Apabila penduduk Qatar terus meningkat sepanjang abad, QNB mula menubuhkan cawangan di bahagian lain di negara ini.
Pada tahun 1974, cawangan pertama di luar Doha dibuka di Al Khawr dan Mesaieed. Bank ini kemudian memasang ATM pertamanya pada tahun 1988 di pejabat cawangan Doha, dan setahun kemudian, memperkenalkan kad VISA untuk pelanggannya. Sehingga 2015, QNB telah membuka 76 cawangan di Qatar. Qatar National Bank (QNB) juga memegang 82,59% saham Bank QNB Indonesia.
Kebocoran data bank ini diumumkan pada April 2016. Data yang bocor tersebut telah dipublikasikan di Cryptome.
Fail-fail tersebut mengandungi data peribadi pelanggan bank serta maklumat kad kredit dan kata laluan. Kebocoran dibahagikan kepada fail untuk kumpulan pelanggan individu; ini termasuk keluarga Al Thani Qatar, pegawai keselamatan negara, dan kakitangan Al Jazeera, penyiar yang dimiliki oleh negara Qatar.