davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Container Corporation of India

Container Corporation of India Limited (CONCOR) is an Indian public sector undertaking which is engaged in transportation and handling of containers. Incorporated in March 1988 under the Companies Act, CONCOR commenced operations in November 1989 taking over an existing network of seven inland container depots (ICDs) from Indian Railways.
Indian Railways' strategic initiative to containerise cargo transport put India on the intermodal freight transport map for the first time in 1966. Given India's size (almost 3,000 kilometres (1,900 mi) from North to South and East to West), rail transport is often a cheaper option for all cargo over medium and long distances, especially if the cost of inter-modal transfers can be reduced. Seeing that containerised multi-modal door-to-door transport provided a solution to this problem, in 1966 Indian Railways entered the market for moving door-to-door domestic cargo in special DSO containers.
Although the first ISO container in India had been handled in Kochi as early as 1973, it was not until 1981 that the first ISO container was moved inland by Indian Railways to the country's first ICD at Bengaluru, also managed by the Indian Railways.
Expansion of the network to seven ICDs by 1988 saw an increase in container handling capacity, while along the way a strong view emerged that there was a need to set up a separate pro-active organisation to promote and manage the growth of containerisation in India.
CONCOR is one of the Indian Public Sector Undertakings that is currently under consideration for privatisation. The privatisation process, which involves the Indian Government selling 30.8% out of its shareholding of 54.8%, was initially projected to be completed in the fiscal year 2021–2022, but has since been delayed to the next fiscal year. In April 2022, the Indian Government reduced Indian Railways' land licensing fee from 6% to 3% of the land's market value, which was done to assist the company's privatisation.
CONCOR operates three core businesses: cargo carrier; terminal operator, warehouse operator & MMLP operation.
As per CNN-News18 report from 19 November 2024, a roadmap study would be commissioned by Container Corporation of India Limited to one of the leading consulting firms, Ernst & Young, KPMG, or PwC, in order to enter the global container shipping industry. The initial target areas will be the Middle East and South Asia.
交通文化振興財団

公益財団法人交通文化振興財団（こうつうぶんかしんこうざいだん、英: Transportation Culture Promotion Foundation）は、京都鉄道博物館の運営などを通して、交通に関する知識の普及、交通文化の振興の活動を行っている公益法人。西日本旅客鉄道の外郭団体として大阪市に本部を置いている。
公共企業体日本国有鉄道は、東京と大阪に複数の博物館を所有していた。それら博物館の運営を一体かつ専門的に行うため、1970年（昭和45年）に外郭団体として設立されたのが交通文化振興財団である。
東京・須田町の交通博物館と大阪・弁天町の交通科学館は当財団の発足前は、やはり国鉄の外郭団体だった財団法人日本交通公社に運営が委託されていた。財団設立直後の1971年（昭和46年）2月1日付で両館の運営が交通公社から移管され、業務を開始した。
1987年（昭和62年）の国鉄分割民営化で、交通博物館はJR東日本、交通科学館はJR西日本の所有物となったため、財団は両社が共同で引き継ぎ、引き続き両社から運営を受託することになった。このときJR西日本に残った梅小路蒸気機関車館は1996年（平成8年）4月から、またJR東日本の直営施設となった青梅鉄道公園も、翌1997年（平成9年）4月からは当財団が運営を受託した。
2004年（平成16年）、交通博物館がさいたま市に移転することが発表される。後継として新たに開館することになった鉄道博物館は、JR東日本の関連組織として既に東京・汐留の「鉄道歴史展示室」を運営していた東日本鉄道文化財団が運営にあたることになるが、東日本鉄道文化財団は鉄道博物館では旧国鉄の事業範囲内だった一部を除いて鉄道以外の交通分野についての展示を行わないとしたため、2006年（平成18年）に交通博物館が閉館した後、鉄道関連以外の収蔵品の一部が交通科学博物館に移された。
その一方で運営する4館のうち一番古くかつもっとも大きい存在だった交通博物館を失った財団は、交通科学博物館と梅小路蒸気機関車館を引き続き運営することになり、両館を所有するJR西日本の外郭団体としての色合いが強くなりだした。2009年（平成21年）、JR東日本と結んでいた青梅鉄道公園の運営委託契約を解消。関東地区の拠点がなくなったのに加え、JR東日本が予定していた交通博物館跡地の再開発で支障となったため、8月1日付で主たる事務所を交通科学博物館内に移し、JR西日本単独の関連組織として再スタートした。
2011年（平成23年）4月1日、JR福知山線脱線事故を受けてJR西日本が設立したもう1つの外郭団体『JR西日本あんしん社会財団』とともに公益財団法人に移行した。
その後、交通科学博物館と梅小路蒸気機関車館を統合、リニューアルした『京都鉄道博物館』の運営を行うこととなり、現在に至る。なお、JR西日本には同種の展示館として津山まなびの鉄道館もあるが、こちらは当財団ではなく、地元の津山市観光協会が運営に当たる。また、JR東海は分割民営化当初から財団の運営に参加しておらず、名古屋市のリニア・鉄道館はJR東海が直接管理運営している。
黒子のバスケ

『黒子のバスケ』（くろこのバスケ）は、藤巻忠俊による日本の漫画。
高校バスケットボールを題材とした少年漫画作品で、藤巻の初連載作品でもある。読切版が第44回（2006年11月期）ジャンプ十二傑新人漫画賞を受賞し、『赤マルジャンプ』（集英社）2007 SPRINGに掲載された。その後、本編が『週刊少年ジャンプ』2009年2号から2014年40号まで連載。本編の後日談として『少年ジャンプ+』2014年9月22日から12月15日まで隔週更新で「黒子のバスケ番外編」が連載された。また、『少年ジャンプNEXT!!』（集英社）2014 vol.6から2016 vol.1まで「黒子のバスケ EXTRA GAME」を連載。
話数カウントは「第○Q（クォーター）」。略称は「黒バス」・「黒子」。副題は作中に登場したセリフが使われている。
2012年4月から2015年6月まで、3期に渡ってテレビアニメ化された。テレビアニメからはスーパーアニメツアー・ゲーム・音楽CDなどが派生した。詳細は黒子のバスケ (アニメ)を参照。また、『少年ジャンプ+』において小説版のコミカライズが連載されていた。
2012年10月頃より、作者や作品の関係先各所が脅迫される事件が起こり、イベントの中止・商品の撤去などが行われる被害に遭ったが、2013年12月に容疑者が逮捕された。東京地裁での公判で被告は起訴内容を認め、懲役4年6月の刑が確定した。
帝光中学校バスケットボール部。部員数は100を超え全中3連覇を誇る超強豪校。その輝かしい歴史の中でも特に「最強」と呼ばれ、無敗を誇った10年に1人の天才が5人同時にいた世代は「キセキの世代」と呼ばれている。
が、「キセキの世代」には奇妙な噂があった。誰も知らない、試合記録も無い、にもかかわらず、天才5人が一目置いていた選手がもう1人、「幻の6人目」がいたと。
人物の声は特記しない限りアニメ版のもの。
キセキの世代の中学生時代の回想を描く「帝光編」の登場人物。
「黒子のバスケ EXTRA GAME」に登場する人物。本編にも登場する人物については#登場人物（EG）参照。
以下の技術のうちいくつかは、使用者の他に黄瀬・灰崎も模倣・完全無欠の模倣・強奪などによっても行うことができる。『EXTRA GAME』で使用された技術については#技術（EG）参照。
黒子テツヤが使うことのできる技術。視線誘導のみ黛千尋も使用できる。疑似的「天帝の眼」は後述。
「キセキの世代」のみが使うことのできる技。原則として、模倣・強奪できない。ここでは灰崎祥吾の技も含む。便宜上、疑似的「天帝の眼」も併せて解説する。
火神大我が使用した技術。他の選手が使用した技術も含む。
木吉鉄平・花宮真・根武谷永吉・実渕玲央・葉山小太郎が使用した技術。他の選手が使用した技術も含む。
『黒子のバスケ（読切版）』は藤巻忠俊による読切漫画作品。藤巻のデビュー作。連載版『黒子のバスケ』のプロトタイプ。第44回（2006年11月期）ジャンプ十二傑新人漫画賞作品。『赤マルジャンプ』2007 SPRING掲載。『黒子のバスケ オフィシャルファンブック CHARACTERS BIBLE』。
『黒子のバスケ EXTRA GAME』（くろこのバスケ エクストラゲーム、英語: THE BASKETBALL WHICH KUROKO PLAYS EXTRA GAME）は、藤巻忠俊による日本の漫画作品。「キセキの世代」全員が揃ったバスケチームの試合を描く『黒子のバスケ』（本編）の続編。話数カウントは本編と同じ『第○Q（クォーター）』。サブタイトルも本編と同じく、作中のセリフが使われている。
『少年ジャンプNEXT!!』2014 vol.6 - 2016 vol.1で連載された。連載中は全号で掲載誌の表紙を飾った。2017年には一部設定を変更した劇場版『LAST GAME』が制作・公開された（黒子のバスケ (アニメ)参照）。
舞台は本編の翌年度。ストーリーについては#続編参照。
登場人物の学年は本編と比べてそれぞれ1学年ずつ上がっている。
VORPAL SWORDSメンバーとして黒子テツヤ（主人公）・火神大我・赤司征十郎・青峰大輝・緑間真太郎・黄瀬涼太・紫原敦・日向順平・高尾和成・若松孝輔、VORPAL SWORDSの協力者として相田景虎・相田リコ・桃井さつき、Strkyメンバーとして宮地清志・今吉翔一・笠松幸男・岡村建一などが再登場している。Jabberwockのメンバーについては#「EXTRA GAME」の登場人物参照。
『EXTRA GAME』で特定の技術を初めて使用した人物
『週刊少年ジャンプ』誌上で4回に渡って人気投票が行われた。
主に巻末付近に番外編や書店POPなどのイラストが載せられている。また、以下のコーナーは継続的に行われている。
「VOMIC」（集英社）で2回ヴォイスコミック化された。ジャンプ専門情報番組『サキよみ ジャンBANG!』で放送後、2010年4月から2011年10月までVOMIC公式サイトで配信。アニメ版とはキャスティングが異なる。
連載が始まってしばらくの間は、週刊少年ジャンプの連載作品としてはそれほど人気があったわけでもなかったが、2012年のアニメ化を機に人気が急上昇した。
2012年には「子どもが夢中になったものランキング」の10位にランクインした。漫画を原作とするコンテンツとしては『ONE PIECE』に次ぐ2位である。インターネット・SNSなどでは、『黒子のバスケ』発祥の流行語が存在する。
中国でも高い人気があるとされ、中国の漫画読者アンケートにより中国版少年ジャンプ『漫画行』での連載が決定された。
原作単行本はアニメ化後売上が大幅に伸び、24巻ではオリコン「週間本ランキング」のコミック部門で、シリーズ初の2週連続首位を獲得した。26巻は同作の最高週間売上部数を記録した。2012年のオリコン「年間本ランキング」コミック部門では前年の24位から大躍進を遂げ、『ONE PIECE』に次ぐ2位を記録した。その後も人気を維持し続け、3年連続（2012年 - 2014年）で「オリコン年間“本”ランキング」コミックシリーズ別TOP5入りを達成する。
単行本1巻は、初版5万部からスタートしたが、アニメ化を機に大幅に発行部数を伸ばし、4年をかけて発行数100万部の大台を突破した。漫画作品において初版発行数100万部は大ヒットの指標とされている。24巻は初版100万部を記録している。2019年4月時点でコミックスの累計発行部数は3100万部を突破している。
小説版は第3弾以降、3巻連続でオリコン“本”ランキングBOOK（総合）部門週間首位を記録した。2017年5月時点で小説版の累計発行部数は230万部を突破している。
いずれも集英社刊行。
コミックス本編30巻と続編2巻分を、文庫判再編集版として16巻に編集し、3つのBOXに分けて刊行。
以下の出典は『集英社BOOK NAVI』（集英社）内のページ。書誌情報の発売日の出典としている。
東京建物 Brillia HALL

東京建物 Brillia HALL（とうきょうたてもの ブリリアホール）は、東京都豊島区に所在する多目的ホールである。条例上の正式名称は豊島区立芸術文化劇場（としまくりつげいじゅつぶんかげきじょう）だが、開館当初より施設命名権契約により「東京建物 Brillia HALL」の名称を用いている。
旧豊島区役所や旧豊島公会堂跡地を中心に再開発されたHareza池袋のホール棟である。館内には「Brillia HALL」のほか、ポニーキャニオン運営のライブハウス「harevutai」、ドワンゴ運営のサテライトスタジオ「ハレスタ」が入る。
低層部には中池袋公園に面したパークプラザを設け、「Ikebukuro Red」に彩られた大階段はパブリックイベントとの場になる。2階レベルでは岡崎乾二郎のデザインによるタイルとガラスの作品「ミルチス・マヂョル」がHareza Tower、としま区民センターの3棟間を繋いでいる。
開館時からのネーミングライツ導入を念頭に選定が行われ、東京建物が10年契約で締結。期間は2019年5月から2029年4月末まで。
Ju 160 (航空機)

ユンカース Ju 160（Junkers Ju 160）は、ドイツの単発低翼単葉6座の旅客機である。本機はJu 60を基にして、ハインケル He 70やロッキード L-9 オライオンと同じ高速旅客機の市場を目指して開発された。1935年にドイチェ・ルフトハンザ航空（英語版）が21機の運用を開始し、第二次世界大戦の勃発まで運航を続けた。
Ju 160の基となった初期のJu 60はハインケル He 70に対抗するには速度が不足しており、1933年から1936年の期間に僅か3機がルフトハンザ航空で使用されるに留まった。Ju 160は空力的に洗練された形態となり、より強力なエンジンを装備したことにより約72 km/h (45 mph)の速度向上を実現した。Ju 60や当時のユンカース社の伝統に則りJu 160は片持ち式の低翼形式の設計で、主翼は2本のジュラルミン製鋼管桁を持ち、ジュラルミン製外皮で覆ったものであった。初期の頃ユンカース製航空機は全面平滑な外皮を使用していたが、Ju 60は伝統的な波状外皮の翼表面以外の胴体に平滑な外皮を使用していた。Ju 160での性能向上はこの外皮の変更による部分もあった。主翼の翼平面形も前縁のみにテーパーが付けられた。後縁には通常のユンカース機同様にエルロン機能付きの主翼全幅に渡る可動式フラップの「ダブル・ウイング」を備えていた。
その他の空力的改善点は、胴体のラインに上手く一体化したコックピット部と主翼下面に内側に引き込まれ収納時には車輪が完全に格納されるように抜本的見直しが図られた降着装置であった。Ju 60の降着装置はダグラス DC-3風の引き込み方式で収納時にも車輪の一部が露出していた。エンジンは490 kW (660 hp)のBMW 132E 星型エンジンを使用することで出力が10%増強されていた。
6名の乗客の座席配置は前向き2列と後ろ向きが1列であり、パイロットと無線士の乗員2名は閉鎖式コックピットにタンデムで座った。
試作初号機であるJu 160 V1, D-UNORは製造中のJu 60から改装され、1934年1月に初飛行を行った。ルフトハンザ航空がこの機体を試験し、幅広くなった翼弦、幅を狭くされた方向舵、尾輪覆いの追加、ドアの小改良といった幾つかの改良を施されて最終型の試作機（V3）となった。この民間型としての最初の試作機はJu 160 A-0と命名された。試作2号機のV2は軍用機型であった。
試作機を含め47機のJu 160が生産された。主要な商業運航会社であるルフトハンザ航空は21機を受領し、1935年中には国内13路線に就航させた。ベルリンとウィーン間の高速路線には1941年まで就役し続けた。21機中の1機は当初ルフトハンザ航空の子会社であるオイラジア航空（Eurasia）で運航された。しかしこの機体は上海で墜落し、ドイツに引き揚げられて修理された後はルフトハンザ航空に戻された。ルフトハンザ航空の最初の11機は1935年に登録されたJu 160 A-0型で、1936年に10機のD-0型が続いた。このD-0型はコックピットの窓が大きくなり、乗員の快適性が向上していた。ヴェーザー航空（Weser Flugbau）は元ルフトハンザ航空所有の機体を1機使用した。2機が満洲の民間機として登録されていたが、1機は当初ドイツで登録されていたもので別の1機は直接売却されたものであった。
ドイツ航空研究所（Deutsche Versuchsanstalt fur Luftfahrt e.V）は4機のJu 160を運用した。別に5機がトラフェミュンデの航空研究所(E-Stelle)で運用された。残りの機体はほとんどが軍用型であった。ドイツに残存していたJu 160の民間機のほとんどが後にドイツ空軍の軍事任務用に徴発された。満洲の機体は日本で最期を迎えた。
出典: German Aircraft of the Second World War
諸元
性能
三重ホンダヒート

三重ホンダヒート（みえホンダヒート）は、ジャパンラグビーリーグワンに所属しているラグビーチームである。略称は「三重H」。練習グラウンドは、Hondaアクティブランド（三重県鈴鹿市）。
ホームグラウンド（ホストゲーム会場）は、鈴鹿市の球技場「三重県営鈴鹿スポーツガーデン（三重交通Gスポーツの杜鈴鹿）」のサッカー・ラグビー場を使用する。現状は、収容人員が座席で約4,000人・芝生席を含めた総数が12,000人で、リーグワン基準の15,000人を満たしていない。
2023年までに座席増をリーグワン側が求めていることから、同じくホームグラウンドとして使用している鈴鹿ポイントゲッターズ（日本フットボールリーグ所属、現：アトレチコ鈴鹿クラブ）共々、施設充足のための改修（改築）を行えるように三重県に働きかけている。
四日市市や伊勢市、桑名市などのリーグワン開催基準を充足したスタジアムでの開催も検討されたが、実現していない。
2024年9月19日、観客動員数の伸び悩みなど運営面の課題を解消するため、2026-27シーズンから、活動拠点を栃木県宇都宮市（主となるホストスタジアムは栃木県グリーンスタジアム）に移転することを決定した。
出典
1960年に本田技研工業株式会社鈴鹿製作所、同好会として発足。
1961年にラグビー部として認定され、協会に登録。三重県社会人リーグに参加。
1978年に関西社会人A初昇格。1985年に降格するも、1シーズンでAに復帰する。
1978年には全国社会人大会に初出場している。
2003-2004からはトップウェストAに参入し、2004-2005から3シーズン連続でトップリーグとの入れ替え戦に進出。
2008年5月、チームとして初めて山田章仁をプロ選手として契約した。
2008-2009シーズンに優勝し、トップチャレンジ1に出場、2位の成績で初のトップリーグ昇格を決めた。初めてトップリーグに臨んだ2009-2010シーズンは13試合で1勝しか挙げられず、トップウェストAに自動降格した。
2010-2011シーズンにトップウェストAでは優勝を逃したものの、トップチャレンジ2で1位となりトップチャレンジ1に進出。さらにトップチャレンジ1で2位に食い込み、1シーズンでトップリーグ復帰を決めた。しかし、2011-2012シーズンでは、またしても自動降格となった。
その後2014-2015シーズンにトップウェストAで優勝し、トップチャレンジ1に出場、3勝0敗の1位の成績でトップリーグ昇格を決めた。翌トップリーグ2015-2016シーズンは11位と健闘し始めて残留を決めたが、2016-2017シーズンでは16位（最下位）に終わり、新設されるトップチャレンジリーグへの参入となった。
2017-2018シーズンはトップチャレンジリーグで1st・2ndステージともに無敗で優勝し、1年でトップリーグに復帰した。
2018-2019シーズンはトップリーグ ホワイトカンファレンスに所属。2勝4敗1分で5位通過。総合順位決定トーナメントではサニックス・キヤノン・NECを破り、チーム史上最高のトップリーグ総合9位となった。個人タイトルとしてレメキ・ロマノ・ラヴァ選手がベスト15とトライ王に輝いた。
2021年7月16日、新しい社会人リーグジャパンラグビーリーグワンのDIVISION2（2部リーグ）に振り分けされることになった。
2022年度から、山田章仁（2008-2010在籍）以来となる日本人プロ選手（藤田慶和や金井健雄ら）を獲得し、社員選手のプロ契約も限定的に解禁した。
2023年7月に親会社の本田技研工業は、保有する7つの運動部のうち、三重ホンダヒートとHonda陸上競技部の2つを「ブランディングスポーツ」へ格上げし、モータースポーツと並ぶホンダのシンボルとして強化を始めた。これに伴い、チームの所轄母体を鈴鹿製作所から東京本社の直轄事業に移行した。
リーグワン2年目の2022-23シーズンにおいて、DIVISION2リーグ戦は6チーム中2位。2023年5月、DIVISION1のNECグリーンロケッツ東葛を入替戦で破り、次期シーズンのDIVISION1昇格が決まった。
ワールドカップ2023でイタリア代表のヘッドコーチを務めたキーラン・クロウリーが、2023-24シーズンからヘッドコーチに就任した。
2024年5月29日、全選手の3分の1にあたる21人の退団を発表。2024-25シーズンは新契約プロ選手で補強し、チームとして初めてプロ選手が社員選手の数を上回る編成になる見込み。
2024年9月、NHKが、2026-27シーズン以後に、栃木県宇都宮市に本拠を移す方針であることを報じ、即日でクラブからも公式にホストタウン移転を公表した。現在の三交スポーツの森鈴鹿サッカー・ラグビー場でのホストマッチ（主管試合）では平均動員が1部の平均の3分の1の3000人程度しか入らかった興行的な課題のほか、移転先の栃木県には、母体企業のホンダの工場（本社生産企画統括部 高根沢町、パワートレインユニット製造部 真岡市など）があることや、栃木県グリーンスタジアム、カンセキスタジアムとちぎといったプロリーグ開催に適したスタジアムがあることから、より多くの動員を見込めると判断したという。なお三重県鈴鹿市もマザータウン的な位置づけによるセカンダリーホストタウンとして、三交スポーツの森鈴鹿など県内のスタジアムで数試合行う他、ラグビースクールなどの活動を継続する予定としている。
出典
チーム公式ホームページには、「全ての原点である心、すなわち気持ちが熱くなければ真の強さは得られない! そしてHonda HEATに関わる全ての人達とその“熱さ”を共に感じたい。HEATという名称にはこの様な想いを込めています!」と掲出している。
人間尊重、喜びの創造、EXCITING RUGBY
全国大会
最上位リーグ
なし
下位リーグ
出典
カテゴリA（日本代表の実績または資格あり）は、試合登録枠17名以上、同時出場可能枠11名以上。カテゴリB（日本代表の資格獲得見込み）は、試合登録枠・同時出場可能枠ともに任意。カテゴリC（他国代表歴あり等、カテゴリ A, B以外）は、試合登録枠3名以下。
三重ホンダヒートの2024-25シーズンのスコッドは下記のとおり（2024年12月15日現在）。
ヘッドコーチ: キアラン・クローリー
2007年4月に、小学生のためのラグビースクール「鈴鹿ラグビースクール」を開校。ヒート選手による指導、交流会等を通じ、地元鈴鹿市のラグビー文化発展に貢献している。
スイス国鉄RABe501形電車

スイス国鉄RABe501形電車(すいすこくてつRABe501かたでんしゃ)は、スイスのスイス国鉄がゴッタルドベーストンネルを通過する国際列車として運行する動力分散方式の部分低床式高速鉄道車両であり、"Giruno"の名称でも呼称されている。
2015年9月5日に貨物列車の、12月11日に旅客列車の営業を開始したゴッタルドベーストンネルでは、スイスを南北に縦断する列車が運行され、貨物列車、旅客列車ともに隣接するドイツもしくはイタリア方面へ直通する国際列車も多く設定されている。このトンネルを通過する旅客列車の運行を行っているスイス国鉄では、開業当初は同トンネルを通過する列車のうち、イタリア（2017年12月以降はドイツへも直通予定）へ直通するユーロシティについては、250km/h運転が可能なETR610およびRABe503形による運行、国内のみの運行であるインターシティについては、200km/h運転が可能なRABDe500形およびRe460形が牽引するEW IV系およびEC系による客車列車による運行とすることとしていたが、その後は輸送量の増加が予想されることもあり、これらの機材を250km/h走行可能で各国への乗入れが可能な29編成の新しいものに更新することを計画していた。2012年より具体化したこの計画はプロジェクト名称をBeNeとして、2014年にはアルストム・トランスポール、シーメンス、タルゴ、シュタッドラー・レールのメーカー各社より提案を受けている。なお、ボンバルディア・トランスポーテーションは同社のインターレギオおよびインターシティ用のRABe502/RABDe502形の製造途上であり、本形式の提案には参加していない。
入札の結果、2014年5月9日にはシュタッドラー・レールが29編成を9.8億スイス・フランで落札し、また、最大92編成のオプションが付けられることが決定し、2015年にはプロジェクト名称および列車名称を新たに"Giruno"、シュタッドラー・レールでのプロジェクト名および車両名称を”EC250”として開発が進められることとなった。シュタッドラー・レールは連接・低床式で主に都市近郊列車用のFLIRTシリーズや全車二階建てで主にSバーン用のKISSシリーズなどの生産で近年では欧州有数の鉄道車両メーカーに成長していたが、高速列車用の機材としてはノルウェー国鉄、オーストリアの都市間列車運行会社、ベラルーシ国鉄向けの最高速度200km/hの実績があったが、最高速度250km/hの機材は本形式が初めてのものであった。なお、当初は食堂車付の編成が19編成、食堂車なしの編成が10編成となる予定であったが、全29編成が食堂車付の編成となっている。
本形式は連接・部分低床式で、欧州およびアフリカの計14カ国に1100編成以上が発注・導入されたFLIRTシリーズをベースとしたもので、欧州の鉄道車両における速度区分では中速車両にカテゴライズされる、250km/h運転に対応した車両である。また、11車体連接のうち2車体をスイス/イタリアにおけるホーム高さ550mmとドイツにおけるホーム高さ760mmにおける車椅子での乗降に対応するための高さの異なる片側2か所ずつの乗降扉を持つ低床式構造として、それぞれ1等車および2等車であるこの低床式2車体と、その間に連結した食堂車の3車体の約40mの間を移動円滑化に完全対応したものとしているほか、両先頭車を除くその他6車体もスロープにより車内をステップレス構造としていることが特徴となっている。また、イタリアおよびドイツ、オーストリアの各国へ乗り入れるため、各国の路線での走行を考慮した相互運用性のための技術仕様であるTSIの高速鉄道車両基準に準拠し、各国の電源方式や信号方式に対応してドイツ、オーストリア、イタリアの各国へ乗入れることが可能な仕様となっており、スイスではスイス国鉄の全線のほか、レッチュベルクベーストンネルを含むBLS AGおよびスイス南東鉄道での運行が可能、ドイツでは標準軌の電化路線全線、オーストリアではゼメリング峠を除く標準軌の電化路線全線、イタリアではAC25kVおよびDC3kVの標準軌の電化路線全線での運行が可能となっている。また、欧州の衝突安全基準であるEN15227に準拠しているほか、長大なゴッタルドベーストンネル通過のための火災対策、気圧および気温の急変動対策がなされている。
ロマンシュ語で ノスリを表す"Giruno"と呼称されるこの機体は、2017年にはシュタッドラー・レール社のメーカーシリーズ名が"SMILE"(Schneller Mehrsystemfähiger Innovativer Leichter Expresszug)となったほか、スイス国鉄の一部の電気機関車や電車の例に倣い、各編成ごとに機体名がつけられることとなっている。これは、ゴッタルド峠を超える路線でかつて使用されていた勾配用電気機関車であるAe6/6形（称号改正後のAe610形）の11401-11425号機および11483号機からスイスの26州の名称およびその紋章を引継ぐほか、残り3編成にはゴッタルド、シンプロン、チェネリの3トンネルの名称が付され、先頭車側面や食堂車車内に機体名と紋章が設置される。
本形式は車体、台車、機械部分の製造と最終組立がスイス国内のシュタッドラー社各工場で行われるほか、主要電気機器をスイスの伝統的な電機メーカーであったBBCやSAASの流れを引くABB SchweizおよびABB Sécheronが担当するなど、多くの部品がスイス製であることも特徴となっており、車体、内装、座席デザインもスイス国内のデザイン事務所であるnose design experienceで行われている。このほか、ドイツのVoith TurboやBBCの流れを汲むオーストリアのtraktionssysteme austria製の機械品、電機品を使用している。
また、本形式は、車両および列車の名称はGiruno、形式名はRABe501形であるが、編成を構成する11両の車両の2007年から採用されたUICUnion Internationale des Chemins de fer規格によるヨーロッパ標準動力車番号体系であるEVNの車両番号は以下のとおりとなっている。
また、各編成の編成番号と機体名、エンブレムは以下の通り。
4

4（四、肆、よん、し、す、よっつ、よ）は、自然数また整数において、3の次で5の前の数である。
漢字の「四」は音読みが「し」、訓読みが「よ（よつ）」であるが、近現代の日本語では「よん」という読みがよく用いられる。これは「七（しち）」との聞き違いを防ぐためや、「死」（四の字）や「四つ」と音韻が通じるためと考えられる。
英語では、基数詞でfour、序数詞では 4th/fourth となる。
ラテン語では quattuor （クアットゥオル）。
大字では「肆」と記す。異体字「亖」と表記する場合もある（「肆」と「亖」と四の意味は似ているが由来が異なる）。
IPRC Musanze

IPRC Musanze ni ikigo cya leta gihugura amashuri makuru yashyizweho kugirango gitange uburezi bwa tekiniki n’imyuga, gikora munsi yu Rwanda Polytechnic. IPRC Musanze yubatswe nkimpano yabashinwa ibinyujije muri Ambasade yayo mu Rwanda.
IPRC Musanze yatangiye gufata abanyeshuri bwa mbere ku ya 30 Werurwe 2015, icyo gihe yari ikitwa Musanze Polytechnic ikorera mu kigo gishinzwe iterambere ry'abakozi (WDA). Hamwe no gushinga Rwanda Polytechnic muri 2018, izina ricyo kigo ryarahindutse iza kwitwa IPRC Musanze. IPRC Musanze iha abanyeshuri uburezi bwa tekiniki n’imyuga n'amahugurwa yo kuba abanyamwuga mubijyanye n'ubuhinzi, ubwubatsi, amashanyarazi na elegitoroniki, hamwe no gucunga abashyitsi. Binyuze muri gahunda zikigoabanyeshuri bahabwa impamyabumenyi ya A1 n'amasomo magufi.
Ibiti by'imbuto musanze

Umuyobozi w’Ishami ry’Umuryango w’Abibumbye ryita ku Biribwa (WFP) mu Rwanda, avuga ko kuba u Rwanda rugaragaza umwihariko n’ubudasa muri gahunda zizamura imibereho y’abaturage, ari urugero rwiza n’ibindi bihugu bikwiye kwigiraho.
Yabigarutseho mu gikorwa cy’umuganda wabaye ku wa Gatandatu tariki 29 Ukwakira 2022, yifatanyijemo n’abaturage bo mu Karere ka Musanze, aho bateye ibiti bisaga 2000 by’imbuto.
Ibi biti by’imbuto tubibonye twari tubikeneye, kuko muri iki gihe avoka zanahenze ku masoko, dukeka ko byaba birimo guterwa n’uko abantu bahagurukiye kuzirya ari benshi, n’izigera ku masoko zikaba zidahagije. Ubu ibi biti duteye, natwe nk’abaturage bidatinze bitwunganira kwihaza mu ndyo iboneye tunasagurire amasoko, Abaturage bagaragaza ko babyitezeho kubunganira mu gihe kiri imbere, muri gahunda yo kurwanya imirire mibi.
Icyanya cy' inganda cya Bugesera

Mu Rwanda hakurikijwe igishushanyombonera hagenwe imikoreshereze y' ubutaka, aho buri gikorwa cyagenewe aho kigenewe gukorerwa, hagenwe site zo gutura, ubutaka bwahariwe amashyamba, ibyanya bikomye n' ibyanya by' inganda nk' icyanya cy' inganda cya Bugesera (Bugesera special economic zone) gihereye mu karere ka Bugesera, Gashora ku musozi wa Gako.
Icyanya cy' inganda cya Bugesera ni icyanya giteganywa n' igishushanyombonera cy' imikoreshereze y' ubutaka mu Rwanda kikaba giherereye mu karere ka Bugesera, gifite ubuso bwa hegitari 330 bukaba ubuso buzubakwaho inganda kubufatanye bwa letay'u Rwanda na Arise Integrated Industrial Platforms (Arise IIP), icyi cyanya cyashowemo miliyoni 100 z' amadorari y' abanyamerika aho leta y' uRwanda yashoyemo 40% naho Arise IIP igashoramo 60%, kugeza ubu imirimo y' ubwubatsi irarimbanyije.
Muri icyi cyanya harimo kubakwa ibikorwaremezo bitandukanye harimo n' inyubako zizakoreramo inganda zinyuranye aha twavuga:
Prime Cement Limited

Prime Cement Limited (PCL) is a cement manufacturer in Rwanda. It is a subsidiary of Milbridge Holding SA, a building materials manufacturer and distributor, with subsidiaries in Angola, the United Arab Emirates, Rwanda and South Africa.
The main factories of PCL are located in Musanze Industrial Zone, in Kimonyi Sector, Musanze District, in the Northern Province of Rwanda. This is approximately 97 kilometres (60 mi), by road, northwest of Kigali, the capital and largest city in that country.
In 2018, PCL started construction of a new US$65 million cement factory in Musanze District, in Rwanda's Northern Region. The plant would to be built in two phases of capacity of 600,000 metric tonnes each. The first phase, built at a cost of US$40 million (approx. RWF:37 billion) came online in August 2020. LOESCHE GmbH, a German engineering company based in Düsseldorf, supplied the equipment and constructed the factory. Commercial production began on 1 September 2020.
PCL is a 100 percent subsidiary of Milbridge Holding SA, a buildings material conglomerate, based in Angola, with subsidiaries in South Africa, United Arab Emirates and Rwanda.
It is expected that when the new plant's first phase is fully functional, it will employ 300 workers. Later, when the second phase is built, another 300 staff would be hired, to make a staff complement of 600.
When the second phase of PCL is completed, Rwanda's national cement output is expected to rise to 1.9 million metric tonnes annually. The cement produced will be utilized locally, with the surplus exported regionally.
1°29′35″S 29°39′37″E﻿ / ﻿1.49309°S 29.66028°E﻿ / -1.49309; 29.66028
Urs dresat

Un urs dresat, numit adesea urs dansator, este fie un urs sălbatic capturat atunci când animalul era tânăr, fie un urs născut și crescut în captivitate, dresat și folosit pentru a distra oamenii pe stradă sau în taverne. Jocul urșilor era o distracție comună în Europa și Asia, începând din Evul mediu până în secolul al XIX-lea. În secolul al XXI-lea mai pot fi întâlniți urși dansatori în unele țări.
Jocul urșilor a fost practicat pe subcontinentul indian timp de mai multe secole. Ultimul urs dansator din India a fost eliberat în 2009. Romii din Arabia Saudită obișnuiau în mod tradițional să captureze pui de urs brun din regiunile muntoase din Siria, Turcia, Afganistan, Iran și Irak.
În Rusia și Siberia puii de urs au fost capturați timp de mai multe secole pentru a fi dresați și folosiți ca urși dansatori ce-i însoțeau pe lăutari (skomorokhi), așa cum este descris în Călătoriile lui Adam Olearius. Jocul urșilor a fost larg răspândit în Europa începând din Evul Mediu până în secolul al XIX-lea. În unele țări mai este practicat și în prezent, un astfel de caz fiind semnalat pe străzile din Spania în 2007.
Tomb Raider (joc video din 1996)

Tomb Raider (cunoscut uneori și ca Tomb Raider - The Atlantean Scion, în traducere Tomb Raider - Scion-ul Atlantidei) este primul joc video din celebra serie de jocuri Tomb Raider creat de către firma Core Design promovat, publicat și distibuit de Eidos Interactive. A fost lansat în 1996 pentru PC, PlayStation și Sega Saturn. Tomb Raider urmărește aventurile Larei Croft, o femeie de origine britanică de profesie arheolog ce este în căutarea unor comori antice în stilul lui Indiana Jones. Jocul a fost apreciat de critici și fani, înregistrând vânzări record având multe continuări și o franciză puternică în media.
Aventuriera Lara Croft a fost angajata sa găsească bucățile unui artefact străvechi cunoscut sub numele de Scion, un talisman cu puteri incredibile ce provine din mormântul Qualopec din Peru. Conform legendei, artefactul îi dă posesorului puteri fabuloase. El este format din trei piese distincte care se aflau în posesia celor trei conducători mitici ai Atlantidei - Qualopec, Tihuacan și Natla. În joc, Lara Croft trebuie să o împiedice pe Natla să intre în posesia artefactului și să reînvie vechile puteri diabolice ale Antlantidei.
Lara, proaspăt întoarsă din munții Himalaya dintr-o excursie de vânătoare, este contactata de Jacqueline Natla, o femeie de afaceri, care o convinge pe Lara sa recupereze acest artefact misterios. Fără să piardă timpul, Lara pleaca în misiune ca să găsească cele 3 părți din Scion. Dupa descoperirea fragmentelor, lucrurile încep să se înrăutațească, Lara se găsește nevoita să îi înfrunte pe mercenarii lui Natla. Folosindu-si înțelepciunea si viclenia Lara reușește să scape.
Dorind să afle motivul Natlei de a o împiedica să termine aceasta misiune, ea descoperă misterul legat de trecutul îndepărtat al civilizației Atlantidei, respectiv modul prin care aceasta a dispărut.
Lara va vizita:
Qualopec, personaj fictiv din joc, este unul din cei trei conducători legendari ai Atlantidei. Mormântul său se află în Peru, într-o vale plină de dinozauri, lângă orașul Vilcabamba. El posedă una din cele trei piese ale artefactului Scion.
Ice Climber

Ice Climber este un joc video publicat de Nintendo și creat de Kazuaki Morita în anul 1985. Personajele principale ale jocului sunt doi alpiniști, băiat și fată, pe numele lor: Popo și Nana. Ice Climber a apărut pentru prima dată în cadrul seriei Nintendo Vs. Series, de pe arcade, apoi pe NES și în cadrul seriei Classic NES, de pe Game Boy Advance. Scopul jocului este acela de a recupera legumele furate de un condor.
Ice Climber a fost unul dintre cele mai populare jocuri de platformă de pe NES. Cei doi alpiniști au apărut și în 3D, în jocurile Super Smash Bros., alături de alte personaje cunoscute de la Nintendo. Aceștia erau considerați un singur personaj, neputând fi despărțiți. Avantajul constă în faptul că dacă unul dintre cei doi era înfrânt puteai continua lupta cu celălalt. De asemenea, este posibilă deblocarea jocului Ice Climber în jocul Animal Crossing, de pe GameCube.
Popa și Nana au de-a face cu diferiți inamici: niște mici Yeti, urși polari și alții.
Biserica de lemn din Urși, Vâlcea

Biserica de lemn din Urși este un monument istoric din satul Urși, comuna comuna Popești, județul Vâlcea. Biserica se crede a fi fost ridicată în 1757 și poartă hramul „Buna Vestire” și „Arhanghelul Mihail”. În forma ei actuală, îmbrăcată în picturi murale exterioare și interioare viu colorate în vechea tradiție bizantină, este rezultatul renovărilor de la 1843. Biserica este înscrisă pe noua listă a monumentelor istorice, LMI 2004: VL-II-m-B-09954. În anul 2021 Comisia Europeană a premiat lucrările de conservare și restaurare a bisericii, care s-au desfășurat pe parcursul a zece ani.
Începutul acestei biserici diferă în unele surse, astfel este menționat fie în anul 1757 fie în 1775.
Pe portalul intrării apare incizat anul 7303 în era bizantină, adică anul 1796/1797, care surprinde probabil momentul unei intervenții.
Lăcașul a fost renovat și îmbrăcat în haina sa actuală, viu colorată de picturile murale exterioare și interioare, în anul 1843 prin ctitorul Nicolae Milcoveanu. El este pictat în tinda bisericii alături de macheta bisericii, pe peretele de apus. Ctitorul apare sub titulatura de „d[umnealui] d[omnul] praporgic Nicolae Milcoveanu” care indică funcția lui militară de sublocotenent și de purtător de steag. Rolul lui la renovarea acestei biserici este subliniat în continuare atât de pisania de peste intrare cât și de pomelnicul de la proscomidie. Din pisania pictată pe portalul de intrare se poate încă citi fragmentar următoarele: „[În] această sfăntă și Dumnezăiască beseri[că în care se pr]ăznuește hramu Bunavestire: și Arhanghelu Mihail [d]in temelimei au fost făcută de tictori vechi ale c[ăr]or nume sănt scrise la pomelnic: și ajungând în [dă]răpănare: sau sculat întru ajutori: d. d. prapo[rgic] Nicolae Milcoveanu de au puso [pă] temelie și au coperit ...”. Pisania trimite la pomelnic, care se află în altar, la proscomidie. Aici este pictat pe perete un pomelnic sub forma unui sul deschis: „Pomelnicu d. d. praporgic Nae Milcoveanu” în care apar la vii „Nicolae” - adică ctitorul însuși, „... Ștefan și Ioan” iar între cei morți sunt numiți vechii ctitori „Constandin, Anica ... și tot neamul lor”, foarte probabil chiar strămoșii ctitorului. Scena principală în dreptul poliței proscomidiei este cea a lui Iisus-viță de vie. La picioarele Lui sunt semnați cei trei zugravi: Gheorghe, Nicolae și Ioan. Întreaga pictură murală este datată tot aici în anul 1843.
Tradiția locală păstrează amintirea preotului Nicolae „Mititică” din Ponor, care a reparat biserica după un cutremur. Este posibil ca această tradiție să fie legată de cutremurul din 23 ianuarie 1838. În acest caz se explică amploarea renovărilor de la 1843, însă singurul ctitor care apare în pictura parietală este praporgicul Nicolae Milcoveanu.
Studii monografice
Mohanu și alții, Dan (2023). „Biserica de lemn din Urși la capătul operațiunilor de salvare”. Revista Monumentelor Istorice (anul 2019-2022): 200–215.
Svalbard

Svalbard este un teritoriu insular în Oceanul Arctic, format din Insula Spitzbergen, insula Kvitøya și Insula Urșilor (Bjørnøya). Svalbard este situat la 600 de km de coastele Norvegiei și este administrat de Norvegia.
Este posibil ca Svalbard să fi fost descoperit de vikingi și/sau ruși încă din secolul XII. Tradiția scandinavă atestă existența unui teritoriu numit Svalbarði - tradus "periferie rece" (acest tărâm ar fi putut totuși fi la fel de bine Jan Mayen sau coasta estică a Groenlandei). Olandezul Willem Barents a fost primul care a descoperit indisputabil Svalbardul în 1596. În secolele XVII și XVIII insulele au servit drept locație internațională pentru vânătoarea de balene, iar cu această ocazie Balena de Groenlanda a fost exterminată din regiune.
În urma Tratatului Svalbardului din 1920, Norvegia a obținut control total asupra arhipelagului. Acesta, spre deosebire de Zona Antarctică Norvegiană, este parte a Regatului Norvegiei și nu un teritoriu dependent. Tratatul a intrat în vigoare în 1925 ca urmare a Actului Svalbard. Toate cele patruzeci de țări semnatare ale tratatului au dreptul de a desfășura activități comerciale în arhipelag, acestea fiind supuse legislației norvegiene. Tratatul limitează dreptul Norvegiei de a colecta impozite în favoarea finanțării serviciilor.
În Svalbard există relief de platou, dominat de culmi muntoase.
Clima insulelor Svalbard este de tip subpolară în sud și polară în nord, cu ierni lungi și foarte aspre, care pot dura până la 9 sau 10 luni pe an, iarba, florile și puținii copaci înverzind în scurtul sezon de vară în care temperaturile , chiar și așa , abia ating 5-7 grade Celsius.
Economia Svalbardului este bazată pe exploatări de minereu de fier, cupru, zinc, azbest și cărbune. Pescuitul și vânătoarea au de asemenea o contribuție importantă.
Materiale media legate de Svalbard la Wikimedia Commons
Oni

Un Oni (鬼) este un demon sau spirit malefic din mitologia japoneză. Oni este reprezentat deobicei o creatură hidoasă, cu gheare, dinți imenși, păr pe corp și coarne pe cap. Oni sunt de obicei umanoizi, dar uneori au caracteristici nenaturale cum ar fi multe mâini, multe degete sau mulți ochi. Pielea unui oni este de obicei roșie sau albastră și este acoperită cu păr. Ei sunt îmbrăcați de obicei în robe negre sau blănuri de tigri sau de urși, iar ca arme au un kanabō (bâtă sau ciocan cu spini și cu mâner lung din fier). În tradiția folclorică se spune că onii poartă ghinion și aduc distrugere și boală și sunt înzestrați cu puteri supranaturale ca de exemplu faptul că pot poseda oamenii. De aceea există multe ceremonii șintoiste și budiste împotriva acestor oni, ceremonii ca aruncarea boabelor de soia la pragul ușilor.
Jonathan, fiul urșilor

Jonathan, fiul urșilor (în italiană Jonathan degli orsi) este un film western spaghetti din 1993 regizat de Enzo G. Castellari. Este o coproducție italiano-rusă; a fost filmat și lansat în Rusia ca Месть - белого индейца (cu sensul de Răzbunarea indianului alb).
Tânărul Jonathan Kowalski, un copil alb, se ascunde într-o peșteră când o bandă de criminali îi ucid familia. Aici întâlnește un ursuleț. Cei doi orfani trăiesc împreună până când Jonathan este luat și crescut de un trib de amerindieni din Dakota. Fiind crescut ca fiul vitreg al șefului tribului, ajunge să fie respectat și începe să iubească natura. Învățătura primită de la tatăl său vitreg îi va folosi toată viața. Când acesta moare, el crede că sufletul acestuia s-a întrupat într-un urs.
Magnatul Fred Goodwin descoperă petrol în pământul tribului său. Încă bântuit de faptul că nu a reușit să-și salveze prima sa familie, Jonathan decide să-și protejeze tribul împotriva lui Fred Goodwin și a mercenarilor săi. Dușmanii săi îl prind și îl răstignesc. Jonathan este salvat curând de fiul sclavilor africani.
Producția la Jonathan, fiul urșilor a început în 1993. În cartea din 2011 Any Gun Can Play, a fost considerat ultimul mare film Western spaghetti. Filmul a intrat în faza de dezvoltare atunci când Franco Nero realiza deja un film în Rusia și a stabilit un acord pentru finanțarea unui western între producătorul său moscovit și Mediaset, deținut de Silvio Berlusconi. Grant a simțit că filmul a fost influențat de filmul lui Kevin Costner, Dansând cu lupii, dar Nero a insistat asupra faptului că filmul era în pregătire înainte de realizarea filmului lui Costner. Nero s-a dus în Statele Unite pentru a obține asocierea lui Floyd Red Crow Westerman, care era distribuit în filmul Dansând cu lupii, pentru ca acesta să apară și în Jonathan, fiul urșilor. De asemenea, Nero a obținut colaborarea lui Knifewing Segura pentru ca acesta să cânte pe coloana sonoră a filmului. Filmul a fost turnat în întregime în Rusia.
Jonathan, fiul urșilor a fost prezentat la Piața de film de la Cannes (Marché du Film) în 1994. Filmul nu a fost lansat până în 1995. Nero a dat vina pe doi factori pentru eșecul comercial al filmului. Primul a fost decizia distribuitorilor care au stabilit premiera filmului în perioada Crăciunului, în timp ce filme western ca: Justițiarul Vestului Sălbatic (Wyatt Earp) și Geronimo: O legendă americană (Geronimo: An American Legend) nu au fost lansate până în luna mai. În Italia, aceasta a fost perioada pentru premiera filmelor, deoarece puțini au vizitat cinematografele între mai și septembrie. Nero a considerat că un alt motiv al eșecului a fost că prima jumătate a filmului arăta ca „un film pentru copii, cu băiatul și ursul, abia a doua parte este un western italian propriu-zis. I-am spus întotdeauna lui Castellari: «Enzo, ar trebui tăiat cel puțin 10 sau 15 minute din prima parte.»”
Aventurile fraților urși

Aventurile fraților urși (engleză We Bare Bears) este un serial de animație american creat de Daniel Chong pentru Cartoon Network. Acest serial urmărește trei urși frați: Grizzly, Panda și Ursul polar și încercările sale penibile de a se integra în societatea umană în Regiunea Golfului San Francisco. Bazat pe benzile desenate web The Three Bare Bears, episodul pilot a avut premiera în lumea întreagă la Festivalul de Animație KLIK! din Amsterdam unde a câștigat la categoria "Young Amsterdam Audience". Serialul a avut premiera originala pe 27 iulie 2015. Este primul serial Cartoon Network bazat pe o bandă desenată.
Premiera in România a fost anunțată pe 16 noiembrie 2015 pe canalul Cartoon Network, episodul pilot având premiera cu o săptămână mai înainte, pe 9 noiembrie 2015.
Totodată Irina Rimes o dublează pe Estellar în limba română. Pe 21 noiembrie 2020 un film - Aventurile Fraților Urși: Filmul, inspirat de serial va avea premiera pe Cartoon Network România, iar Delia Matache va asigura vocea Văcuței Dramatice.
Un serial prequel inspirat de anime-uri, Aventurile fraților ursuleți, a avut premiera pe 1 ianuarie 2022 în SUA.
Serialul urmărește trei frați urși: Grizzly, Panda și Ursul Polar. În timpul încercărilor lor de a se integra în societatea umană, fie cumpărând mâncare, fâcându-și prieteni umani sau devenind faimoși pe internet, urșii se zbat să asimileze natura civilizată a oamenilor. Dar la sfârșit cei trei descoperă că ei își au unii pe ceilalți ca sprijin. De asemenea ei își au propriul fel de mers creativ numit "bearstack", prin care ei stau unul pe celălalt pentru a-și simboliza prietenia și își au felul propriu productiv de transport. Anumite episoade explorează și trecutul celor trei frați, prezentând aventurile lor când erau doar niște pui.
Serialul este creat de Daniel Chong ,fost artist de poveste la Pixar și Illumination Entertainment. Este bazat pe benzile lui desenate web The Three Bare Bears ce are de asemenea personajele identificate. Banda a fost publicată între 2010 și 2011. Etichetată ca comedie, serialul este o producție a lui Cartoon Network Studios care a developat programul cu Chong ca parte a programului lor de developare a scurtmetrajelor. A fost anunțat în timpul presei din 2014 a canalului. Conform unei postări de blog a lui Louie Zong, el și Maddie Sharafian au fost comisionați ca revizioniști de poveste.
Peștera Urșilor

Peștera Urșilor a fost descoperită în 1975, cu ocazia unei dinamitări executate la cariera de marmură din zonă. Este unul dintre principalele obiective turistice ale Munților Apuseni, ea aflându-se în județul Bihor, în imediata apropiere a localității Chișcău, comuna Pietroasa, la o altitudine de 482 m.
Interiorul se distinge prin diversitatea formațiunilor de stalactite și stalagmite existente, ca și prin cantitatea impresionantă de urme și fosile ale ursului de cavernă - Ursus spelaeus - care a dispărut în urmă cu 15.000 de ani. Pe lângă acesta au mai fost descoperite și fosile de capră neagră, ibex, leu și hienă de peșteră. La intrarea în peșteră se află un pavilion, compus dintr-o sală de așteptare, casa de bilete, un bar, un mic muzeu speologic și un stand cu suveniruri și obiecte artizanale specifice zonei.
Cu o lungime de peste 1.500 m, peștera se compune din galerii aflate pe două niveluri: prima galerie, cea superioară, în lungime de 488 de metri poate fi vizitată de turiști, iar cea de-a doua, lungă de 521 m este rezervată cercetărilor științifice.
Galeria superioară, disponibilă vizitării, este compusă din 3 galerii și diferite săli:
Printre formațiunile de stalactite și stalagmite se remarcă Palatele fermecate, Lacul cu nuferi, Mastodontul și Căsuța Piticilor, Draperiile din Galeria Urșilor, Portalul, Pagodele și ultima sală, Sfatul Bătrânilor, iluminată cu lumânări. Temperatura în peșteră este constantă de-a lungul anului (10 °C), iar umiditatea se menține la 97%.
Numele peșterii se datorează numeroaselor fosile de "urși de cavernă" (Ursus spelaeus) descoperite aici. Peștera era un loc de adăpost pentru aceste animale, acum 15.000 de ani. La bătrânețe, ca multe alte mamifere (ex. elefantul african) ursul de peșteră se retrăgea să moară în același loc ca și strămoșii sau predecesorii săi. Mărturie stau numeroasele cimitire descopertite în peșterile din România (Peștera Bisericuța, Peștera cu Oase).
Peștera a rămas astfel închisă până pe 17 septembrie 1975, când golul subteran a fost deschis artificial prin dinamitarea porțiunii de la intrare, în timpul lucrărilor de exploatare a calcarului (marmură). În puțul deschis a coborât pentru prima dată minerul Traian Curta din localitatea Chișcău. Acesta a parcurs galeria de acces până la Sala Mare.
O primă explorare a peșterii a avut loc la 20 septembrie 1975 efectuată de către grupul de speologi amatori "Speodava" din orașul Dr. Petru Groza (actualul oraș Ștei). Pe baza studiilor complexe întreprinse de Institutul de Speologie "Emil Racoviță" în colaborare cu Muzeul Țării Crișurilor din Oradea, s-au stabilit soluțiile de amenajare și măsurile specifice de protecție. După 5 ani de amenajări la standarde mondiale, la 14 iulie 1980, peștera a fost deschisă vizitatorilor. Anual peștera este vizitată de peste 200.000 de turiști.
Se poate ajunge pe soseaua Oradea - Vascau, cu mijloacele de transport in comun sau cu masina personala. La Sudrigiu se face la stanga catre Chiscau.
Imagini
Jocurile Olimpice de iarnă din 1924

Jocurile Olimpice de iarnă din 1924 cunoscute drept primele jocuri olimpice de iarnă s-au desfășurat la Chamonix, Franța în perioada 25 ianuarie - 5 februarie 1924.
Desfășurate inițial în asociere cu Jocurile Olimpice de vară din 1924, competițiile sportive au avut loc la poalele Mont Blanc în Chamonix și Haute-Savoie, Franța, între 25 ianuarie și 5 februarie 1924. Jocurile au fost organizate de Comitetul Olimpic Francez și au fost considerate inițial „Săptămâna Internațională a Sporturilor de Iarnă”. Odată cu succesul evenimentului, acesta a fost desemnat retroactiv de către Comitetul Olimpic Internațional (CIO) drept „primele Jocuri Olimpice de iarnă”.
Tradiția de a desfășura Jocurile Olimpice de iarnă în același an cu Jocurile Olimpice de vară va continua până în 1992, după care a început practica actuală de a organiza Jocurile Olimpice de iarnă în al doilea an după fiecare Jocuri Olimpice de vară.
Au participat 16 țări.
La JO au fost incluse 16 evenimente sportive la 9 discipline din 5 sporturi: bob, curling, hochei pe gheață, patinaj (patinaj artistic, patinaj viteză), sanie și schi nordic (patrulă militară, schi fond, combinata nordică și sărituri cu schiurile).
Țara gazdă
Materiale media legate de Jocurile Olimpice de iarnă din 1924 la Wikimedia Commons
Jocurile Olimpice de iarnă din 1960

Cea de-a VIII ediție a Jocurile Olimpice de iarnă din 1960, s-au desfășurat la Squaw Valley, California, Statele Unite în perioada 18 februarie - 28 februarie 1960.
Țara gazdă
Materiale media legate de Jocurile Olimpice de iarnă din 1960 la Wikimedia Commons
Tame bear

A tame bear, often called a dancing bear, is a wild bear captured when young or born and bred in captivity. These bears have been used to entertain people in streets or taverns. Dancing bears were commonplace throughout Europe and Asia from the Middle Ages to the 19th century, and can still be found in the 21st century in some countries.
Because dancing bears need to stand on hind legs to perform tricks, various methods have been employed to execute this behavior. One method involves trainers constantly feeding the bear from above, which acclimates the bear to standing on its hind legs, usually in response to a trained signal from the bear handler. Another tactic is considered inhumane today but is still practiced in some countries by semi-nomadic people living in extreme poverty. These handlers file down the bear's teeth and push a hot iron rod through the top of the bear's nuzzle to create a permanent hole in the bear's nose and mouth. The handler then threads the hole with a knotted rope, so the bear can be pulled upright, inflicting pain on the bear as its motivation to stand. To make the bear dance, the animal might be put on a hot plate while music is played to condition it to move its feet out of fear and anxiety any time it hears music. Bears might also be starved in an attempt to render them less aggressive.
In ancient Rome, bears and monkeys were led to dance and perform tricks for the public. Following the fall of the Western Roman Empire, dancing bears continued to be commonplace throughout Europe and Asia. By the fifteenth century, the practice began to dwindle in Western Europe and was officially banned in the UK in 1911. Dancing bears continued to appear frequently in Eastern Europe and Asia until the late 20th century. Dancing bears were banned in India under the 1972 Wildlife Protection Act. The last of them were freed in 2009.
In Russia and Siberia, cubs were for centuries captured for being used as dancing bears accompanying tavern musicians (skomorokhi), as depicted in the Travels of Adam Olearius. Dancing bears were widespread throughout Europe from the Middle Ages to the 19th century. They were still present on the streets of Spain in 2007, and in Eastern Europe.
Recently, organizations and animal rights activists have worked to outlaw or eliminate tame bears, since the practice is seen as cruel and antiquated, citing mistreatment and abuse used in order to train the bears.
Traveling with a bear was very popular in France at the end of the 19th century, between 1870 and 1914. More than 600 men from Ariège in the French Pyrenees trained bear cubs found in the mountains near their home. Among them, 200 traveled to North America arriving at the ports of New York, Quebec, Montreal and Halifax from the ports of Liverpool, Glasgow and Belfast. They would leave their home early in spring, walking from the Pyrenees through France and England, earning money for the crossing in order to arrive in North America in May or June.
Grizzly Bear (dance)

The Grizzly Bear is an early 20th-century dance style. It originated in San Francisco, along with the Bunny Hug and Texas Tommy and was also done on the Staten Island ferry boats in the 1900s. It has been said that dancers John Jarrott and Louise Gruenning introduced this dance as well as the Turkey Trot at Ray Jones Café in Chicago, Illinois around 1909. The Grizzly Bear was first introduced to Broadway audiences in the Ziegfeld Follies of 1910 by Fanny Brice.
The dance was rough and clumsy. During the dance, the dancers would yell out: "It's a Bear!" The genuine Grizzly Bear step was a correct imitation of the movements of a dancing bear, moving or dancing to the side. A very heavy step to the side with a decided bending of the upper part of the body from one side to the other, a decidedly ungraceful and undignified movement when performed as a dance.
It was reported that one of the reasons former President Woodrow Wilson's inaugural ball was cancelled was because of his "disapproval of such modern dances as the turkey trot, the grizzly bear and the bunny hug". Not long before this, in 1912, New York placed the dance under a "social ban", along with other "huggly-wiggly dances", like the Turkey Trot and the Boston Dip. It was also condemned in numerous cities across the US during the same time period, with many considering it to be a "degenerate dance".
However, a large portion of society accepted the dance, along with other similar dances. The Grizzly Bear dance was featured "on Broadway, in vaudeville, and at cabaret performances". In fact, it is believed that the first introduction to the "general public" of the dance came about in the original "Broadway production of Over the River" in 1912.
Dancing Bear

Dancing Bear is a Croatian record label.
Artists that released their albums on the label include The Bambi Molesters, Crooks & Straights, Daleka obala, Darko Rundek, Dino Dvornik, Goribor, Gustafi, Hladno pivo, Ibrica Jusić, James Night, Dunja Knebl, Kojoti, Leteći odred, Dalmatino, and Majke.
Dancing Bear publishes music from the Warner/Chappell Music catalog, as their representative in the region.
"Dancing Bear" is also a 1967 hit single by the crossover American folk band, The Mamas and the Papas.
Diskografia ya DMX

Rapa wa Kimarekani DMX alitoa albamu nane za studio, albamu saba za mikusanyiko au kompilesheni, kandamseto tatu, singo 47 (ikijumuisha 17 kama msanii aliyeshirikishwa) na video za muziki 24.
Kigezo:Notelist-ua
Hitilafu ya kutaja: <ref> tags exist for a group named "tanbihi", but no corresponding <references group="tanbihi"/> tag was found
Wray Memorial Museum

The Wray Memorial Museum (Swahili: Makumbusho ya Kumbukumbu ya Wray), sometimes called the Sagalla Cultural Museum, is a museum located in Teri, Kenya, and is dedicated to displaying religious artifacts. The museum also exhibits cultural artifacts from the Sagalla community.
The museum is located in one of the oldest churches in Kenya. In 1883, Joseph Wray arrived in Sagalla. Joseph Wray asked the Sagalla community to donate the land of a hill to the Church Missionary Society. The construction of the church began in the 1890s. In 1901, the construction of the church was completed. Reverend Joseph Wray was the first missionary to establish an Anglican church in the hinterland of Kenya, Joseph Wray used the sanctuary to convert people who wanted to adopt Christianity. Joseph Wray wrote an English-Sagalla dictionary, a hymnal in the Sagalla dialect, and the book 'Kenya: Our newest colony'. In 1912, Wray returned to England. The church was originally called St. Mark's Church. In December 2006 it was converted into a museum. In 2014, the Taita Taveta County government entered into an agreement with the National Museums of Kenya to preserve tourist sites in the county, including the museum. In 2017, officials from the state corporation National Museums of Kenya visited the museum. During Sagalla's 2019 cultural day, Tourism executive Milkah Righa spoke about tourism at the museum. Museum staff members such as Liverson Mwanyumba Manga supervised the planting of trees native to the Sagalla Hills.
The museum contains the original pulpit that was used when the church was opened, a baptismal basin used by Joseph Wray as well as a list of those who were baptized. Other objects in the museum include a quiver full of arrows belonging to Mzee Mwang'ondi Nzano, the museum also contains a traditional stool. Among the historical artifacts, there is a fuwa which is a bowl made of wood used by the Taita people, a hunter's bowl made of leather called Kikuchu, a plate made of dried gourd called Kioro, an Iwembe, a horn used for drinking beer. The museum also contains a grindstone called a lwala. The museum contains diaries and antique furniture. The museum also contains photographs from the 19th century.