davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Tour de France 2008

Tour de France 2008 var den 95. utgaven av Tour de France, og ble arrangert fra 5. juli til 27. juli 2008. Én etappe hadde målgang i Italia, og én startet i Italia.
For første gang på over 40 år startet Tour de France med en fellesstart, ikke en tempoetappe (prolog). Dermed var det flere enn bare tempospesialister som kunne være med i kampen om å få kjøre i gul trøye etter første etappe. I motsetning til de foregående utgavene ble det ikke delt ut bonussekunder til de tre første i mål. Rittet besto av ti flate etapper, fem fjelletapper, fire kuperte etapper og to individuelle tempoetapper.
Syv forskjellige ryttere kjørte i den gule trøya, men det var til slutt Carlos Sastre som vant den, et snaut minutt foran Cadel Evans, mye takket være et sterkt lag. Team CSC Saxo Bank vant også ungdomstrøya ved Andy Schleck og lagkonkurransen. Mark Cavendish tok hele fire etappeseire før han gav seg etter den 14. etappen. Bernhard Kohl vant klatretrøya og tok en noe overraskende tredjeplass i sammendraget, mens Óscar Freire tok en klar seier i poengkonkurransen.
Norges to deltakere fikk hver sin etappeseier; Thor Hushovd vant den 2. etappen, men måtte nøye seg med andreplass i kampen om den grønne trøya, mens Kurt Asle Arvesen vant den 11. etappen.
Riccardo Riccò ble fratatt seieren pga. doping
Alle ProTour-lagene med unntak av Astana ble invitert til rittet, i tillegg til de profesjonelle kontinentallagene Agritubel, Barloworld og Garmin-Chipotle. De 180 deltakerne kom fra 28 nasjoner.
*: to spanske og én italiensk rytter tatt i doping.
Da laget til fjorårsvinner Alberto Contador og fjorårstreer Levi Leipheimer ikke ble invitert til rittet, ble fjorårstoer Cadel Evans regnet som en av de største favorittene, sammen med blant andre Alejandro Valverde, Denis Mensjov, Damiano Cunego, Carlos Sastre og Andy Schleck. Andy Schleck, Riccardo Riccò og Roman Kreuziger var blant favorittene til ungdomstrøya. Fordi Alessandro Petacchi var utestengt, Tom Boonen uønsket i rittet og Daniele Bennati skadet, lå konkurransen om den grønne trøya an til å bli en kamp mellom blant andre Thor Hushovd, Mark Cavendish, Robert Hunter og Óscar Freire.
Ble fratatt seieren pga. doping
Disket pga. doping
Disket pga. doping
Sylvain Chavanel fra Cofidis ble kåret til årets mest angrepsvillige rytter.
Mesternes mester

Mesternes mester er en norsk reality-serie hvor tidligere norske idrettsstjerner deltar i en uhøytidelig konkurranse om tittelen «Mesternes mester». Konseptet har belgisk opphav.
Programmet har gått nesten årlig på NRK1 siden 2009 og ble ledet av den tidligere syklisten Dag Erik Pedersen de tolv første sesongene fram til 2021, deretter av den tidligere alpinisten Aksel Lund Svindal.
Serien vant Gullruten både i 2014 og 2016 i klassen beste konkurransedrevet reality, Gullrutens fagpris for beste foto flerkamera i 2023 og klassen årets grønne produksjon under Gullruten 2024. Den har i tillegg vært nominert til Gullruten flere ganger.
Mesternes mester handler om tidligere idrettsmestere fra Norge som konkurrerer mot hverandre om å bli «Mesternes mester». Hver konkurransedag må deltakerne gjennom tre øvelser der det gis poeng etter oppnådd plassering. Sammenlagtvinneren er immun i nattesten.
Utøveren som ligger sist etter de tre øvelsene måtte til og med sesong 14 velge en annen utøver å møte i nattesten. Fra sesong 15 møtes de to med lavest poengsum hverandre i nattesten. Vinner av nattesten går videre i Mesternes mester, mens taperen må umiddelbart reise hjem.
De fem første sesongene bestod nattesten av at deltakerne skulle prøve å få tak i fallende lysende rør, omtalt som istapper. Fem rør hang fra et stativ og brått falt et som da skulle fanges før det traff bakken. Den som fanger røret vinner.
Fra tredje sesong stod rørene med blått LED-lys på et bord. I sesong seks ble testen totalt endret, og deltakerne skulle nå kaste en ball til hverandre over en vegg. Mottaker skulle fange ballen før den traff bakken. Landet ballen på den oppmerkede grenselinjen, eller utenfor, tapte kasteren. Vinneren var den beste etter tre baller.
Fra sesong syv ble nattestreglene endret, ved at den utfordrede får mulighet til å velge to grener: balanse eller reaksjon. Reaksjonsgrenen fungerer likt tidligere sesonger, med LED-opplyste søyler på et bord; den som slukker må gripes raskest.
I sesong ni var valget mellom armbrøst og reaksjon, mens i sesong ti og elleve hadde de gått tilbake til istapp-testen for alle. I sesong 13 kunne utfordrer i testen velge mellom balanse og reaksjon. I sesong 14 kan utfordrer velge mellom ballkontroll og reaksjon.
I løpet av de tre første sesongene har ingen av sammenlagtvinnerne (Dag Otto Lauritzen, Daniel Franck og Finn Christian Jagge) pluss Gøran Sørloth noen gang deltatt i nattesten. Imidlertid ble statistikken brutt da Tor-Arne Hetland vant sesong fire i 2012, siden Hetland var i nattesten én gang. Sune Wentzel fra sesong fire og Monica Valen fra sesong seks deltok hele fire ganger i nattesten, og førstnevnte gikk seirende ut av samtlige. Marco Elsafadi, Trine Hattestad, Trine Haltvik, Tonje Sørlie, Isabel Blanco, Hanne Haugland, Jim Marthinsen, Ida Njåtun og Tiril Eckhoff har deltatt tre ganger hver, hvorav de seks førstnevnte ubeseiret.
Tidligere rekordholdere:
Tidligere rekordholdere:
Tidligere rekordholdere:
Tidligere rekordholdere:
Tidligere rekordholdere:
Tour de France 2009

Tour de France 2009 var den 96. utgaven av Tour de France, og ble arrangert fra 4. juli til 26. juli 2009. Alberto Contador vant sammenlagt, for andre gang, foran Andy Schleck som måtte nøye seg med den hvite trøya. Mark Cavendish tok hele seks etappeseire, men det var likevel Thor Hushovd som vant den grønne trøya. Franco Pellizotti tok klatretrøya, og ble også kåret til Tourens mest offensive rytter.
Rittet startet med en tempoetappe i Monaco. Løypa gikk delvis på den kjente bilbanen Circuit de Monaco i Monte Carlo. Neste etappe startet også i Monaco. Det var sjette gang Tour de France besøkte Monaco, forrige gang var i 1964.
I tillegg til Monaco, gikk rittet innom Spania, Andorra, Sveits og Italia (på 16. etappe). Samlet var rittet 3445 kilometer, inkludert 93 km fordelt på to individuelle tempoetapper og en lagtempo. Det var første gang siden 2005 at det sto lagtempo på programmet. Det var syv fjelletapper, tre av dem med målgang på toppen. For første gang i historien skulle rittet avgjøres på den nest siste etappen med målgang på et fjell, Mont Ventoux.
Som i 2008 ble det ikke utdelt bonussekunder.
I juni godtok UCI arrangørenes forslag om at to av etappene (den 10. og den 13.) skulle kjøres uten radiokommunikasjon mellom rytterne og sportsdirektørene. Begrunnelsen var at etappene blir forutsigbare når rytterne blir "fjernstyrt" fra bilene. De aller fleste lagene var mot dette av hensyn til rytternes sikkerhet og leverte skriftlig protest 12. juli. Den 10. etappen ble kjørt uten radio, men forbudet ble opphevet for den 13. etappen.
Totalt 20 lag ble invitert. Det gjelder alle ProTour-lagene (med unntak av Fuji-Servetto), i tillegg til Cervélo TestTeam, Skil-Shimano og Agritubel. Alle de fire tidligere sammenlagtvinnerne de siste ti årene stilte på startstreken: Lance Armstrong (1999–2005), Óscar Pereiro Sio (2006), Alberto Contador (2007) og Carlos Sastre (2008). Totalt er det 180 ryttere fra 30 nasjoner.
Med Lance Armstrong tilbake på startstreken stilte han som utfordrer til storfavoritt og lagkamerat Alberto Contador. Vinneren av Giro d'Italia 2009, Denis Mensjov, var også favoritt sammen med blant andre Fränk Schleck, Andy Schleck, Carlos Sastre og Cadel Evans.
I kampen om den grønne trøya var Mark Cavendish favoritt, men ble utfordret av blant andre Thor Hushovd, Oscar Freire, Tom Boonen og Daniele Bennati.
Franco Pellizotti (LIQ) ble kåret til rittets mest offensive rytter.
Regnbuetrøya

Regnbuetrøya er den spesielle sykkeltrøya som bæres av regjerende verdensmester i en sykkeløvelse. Trøya er mest hvit med fem horisontale bånd i UCI-fargene rundt brystet. Fra bunnen og opp er fargene: grønn, gul, svart, rød og blå, de samme fargene som i ringene på det olympiske flagget. Tradisjonen er gjennomført for alle disipliner; landeveissykling, banesykling, sykkelcross, BMX og øvelsene innen terrengsykling, men trøyene har ulike symboler foran.
Trøya kan bæres i alle ritt av samme type som den ble vunnet i, dvs. verdensmesteren i landeveisritt kun kan bære trøya i landeveisritt, ikke på temporitt eller andre øvelser. Dersom rytteren innehar en ledertrøye i et etapperitt, vil den bæres på bekostning av regnbuetrøya. Den som ikke lenger er regjerende verdensmester får ha verdensmesterstripene på ermet resten av karrieren.
Regnbuetrøyas forbannelse (curse of the rainbow jersey) betegner det fenomenet at syklister som har vunnet regnbuetrøya ofte har en dårlig påfølgende sesong. Det er en klar oppfatning om at regnbuetrøya ikke alltid bærer hell med seg, og at den gjør det vanskeligere å vinne ritt. Det finnes unntak; Eddy Merckx, Bernard Hinault og Greg Lemond vant alle Tour de France i regnbuetrøya.
Noen eksempler:
Tour de France 2020

Tour de France 2020 var den 107. utgaven av Tour de France. Rittet skulle opprinnelig starte i Nice 27. juni og avsluttes i Paris 19. juli. På grunn av koronavirusepidemien er rittet forskjøvet til perioden 29. august til 20. september 2020.
Tadej Pogačar vant sammenlagt (foran sin landsmann Primož Roglič), ungdomstrøya, klatretrøya og tre etapper. Han ble første slovener og den nest yngste i historien til å vinne sammenlagt.
176 ryttere fra 30 nasjoner og 22 lag stilte til start i rittet. Blant de største sammenlagtfavorittene var Primož Roglič og fjorårsvinner Egan Bernal (hvis lag stilte uten de tidligere vinnerne Chris Froome og Geraint Thomas).
Fire norske utøver deltok; Edvald Boasson Hagen, Amund Grøndahl Jansen, Alexander Kristoff og Vegard Stake Laengen.
Maskorama (sesong 3)

Den tredje sesongen av Maskorama hadde premiere på NRK 1 15. oktober 2022. Programleder for den tredje sesongen var Silje Nordnes. I «detektivpanelet» satt Jan Thomas, Marion Ravn, Nicolay Ramm og en gjestedetektiv i hvert program. Kjell A. Nordstrøm står for kostymene i den tredje sesongen av Maskorama. Årets sesong ble fremskyndet som følge av fotball-VM i Qatar i desember 2022.
Fort McHenry

Fort McHenry er en festning, bygget i stjerneform i Baltimore i Maryland og er et nasjonalmonument i USA. Festningen er best kjent for å ha forsvart mot det britiske bombardement under slaget om Baltimore som sto den 13.-14. september 1814 under 1812-krigen. Hendelsen inspirerte Francis Scott Key til å skrive det som ble den amerikanske nasjonalsangen, «The Star-Spangled Banner».
Fort McHenry ligger ved havnen i Baltimore. Den første festningen på stedet, Fort Whetstone, ble bygget under Den amerikanske uavhengighetskrigen for å forsvare byen mot et mulig britisk angrep. Denne festningen var stjerneformet, men laget av jordvoller. Festningen fikk murvegger fra 1798 til 1803, etter at den amerikanske kongressen hadde gått inn for å verne kysten som følge av Napoleonskrigene. Festningen ble oppkalt etter James McHenry fra Maryland, en tidligere krigsminister i USA.
Slaget ved Baltimore fant sted 13.-14. september 1814, kort tid etter at britene hadde tatt og brent ned viktige deler av Washington. Festningen ble bombardert i 25 timer, men forsvarte havnen i Baltimore. Da Key fremdeles kunne se et digert amerikansk flagg heist over festningen neste morgen, etter at bombardementet hadde stilnet, visste han at slaget var vunnet. Kort tid etter skrev han diktet «The Defence of Fort M'Henry», som senere ble til nasjonalsangen «The Star-Spangled Banner».
Festningen ble videre utbygget fra 1829 til 1842 med større kanoner og flere etasjer. Under krigen mot Mexico (1846-1848) øvde flere styrker her. Under den amerikanske borgerkrigen, da Baltimore ble holdt av Nordstatene under Den amerikanske borgerkrigen, ble festningen noe brukt som fengsel - for kongressmenn fra Maryland (for å hindre de fra å stemme for løsriving fra føderasjonen) og for sørstatssoldater.
Den siste millitæravdelingen, 141. Coastal Artillery Company, forlot Fort McHenry den 20. juli 1912. Under første verdenskrig ble bygningen brukt som sykehus. Etter krigen ble festningen gjort om til nasjonalpark og restaurert til slik det så ut på 1800-tallet. Festningen har nå status som «National Monument and Historic Shrine», og er underlagt National Park Service i USA. Fort McHenry kan besøkes som museum, med omvisinger og demonstrasjoner. Det blir også holdt ulike tilstelningar her, som ved «National Flag Day», «Civil War Weekend» og «Defenders' Day».
Rainbow Bar and Grill

Rainbow Bar and Grill er en bar og restaurant på Sunset Strip (9015 Sunset Boulevard) i West Hollywood, California, USA.
Rainbow var opprinnelig eid av Vincente Minnelli, på den tiden gift med Judy Garland, og ble raskt kjent som et tilholdssted for datidens kjendiser. John Belushi spiste sitt siste måltid (linsesuppe) ved bord #16, og Joe DiMaggio og Marilyn Monroe møttes der på en blind date.
På 60- og 70-tallet ble Rainbow kjent som fast tilholdssted for en rekke kjente rockemusikere. Stamgjester i denne perioden inkluderer John Lennon, Keith Moon, Grace Slick, Ringo Starr, Neil Diamond, Janis Joplin, Jim Morrison, Led Zeppelin og mange andre. Ritchie Blackmore's Rainbow er kalt opp etter utestedet.
Etterhvert som heavy metal gjorde sitt inntog på Sunset Strip på 80-tallet, gjenspeilte dette seg også på Rainbow. Medlemmer av Mötley Crüe, Poison, og Guns N' Roses var gjengangere. Rainbow er nevnt i en rekke sanger, som «Sunset and Babylon» av W.A.S.P. og «Peach Kelli Pop» av Redd Kross, og var med i videoene til «November Rain», «Estranged» og «Don't Cry» av Guns N' Roses.
I avdelingen Over the Rainbow i 3. etasje er det ofte lavmælte konserter med akustiske band, i sterk kontrast til lydnivået i 1. etasje og på uteserveringen.
VM i landeveissykling – Mennenes lagtemporitt

VM i landeveissykling – Mennenes lagtemporitt ble første gang arrangert i VM i landeveissykling 1962. Det bestod av nasjonslag med fire ryttere på hvert lag. Etter VM i landeveissykling 1994 ble det tatt av programmet. Lagtempo ble gjeninnført i VM i landeveissykling 2012, men da for kommersielle lag, ikke nasjoner, med seks ryttere. Etter 2018 ble det igjen fjernet.
Lagtemporittet for nasjonslag hadde fire ryttere på hvert lag, og løypa var rundt 100 km.
Under VM i landeveissykling 2012 var første gang kommersielle lag (UCI-registrerte lag) fikk delta som lag i VM. Det er seks ryttere pr lag, og løypa skal i henhold til reglementet ikke være over seks mil. For UCI World Team er det obligatorisk å delta, og de kan også tjene inntil 200 poeng på UCI WorldTour.
VM i landeveissykling 2009

VM i landeveissykling 2009 ble arrangert i Mendrisio, Sveits i perioden 23. til 27. september. Norge lå pr. 15. august på en niendeplass på verdensrankingen etter gode prestasjoner av Thor Hushovd og Edvald Boasson Hagen og fikk dermed stille med ni mann på fellesstarten.
Fellesstartene for menn, kvinner og U23 bestod av en rundløype på 13,8 km med en høydeforskjell på 245m. Denne løypa ble kjørt ulikt antall ganger; menn elite var i løpet av sine 262,2 km gjennom den 19 ganger med en total høydeforskjell på 655 m. U23 kjørte runden 13 ganger med en total høydeforskjell på 3185 m, mens kvinnene var gjennom runden 9 ganger med en høydeforskjell på 2205 m.
262,2 km – 27.09.2009
Før start var både Thor Hushovd, Kurt Asle Arvesen og Edvald Boasson Hagen nevnt som norske outside-favoritter. Hushovd ga seg da det gjenstod under 6 mil. Arvesen satt godt med i hovedfeltet, og da det gjenstod kun en runde lå han foran i feltet sammen med ca. 20 andre. Cadel Evans angrep i den siste bakken og fikk en luke. Forfølgerne klarte ikke å ta han igjen og Evans vant Australias første VM-gull på landeveissykkel. Kurt Asle Arvesen kom i mål 1.47 bak Evans, ble beste nordmann og fikk sin hittil beste VM-plassering, en 12.-plass. Edvald Boasson Hagen, Stian Remme og Gabriel Rasch kom også i mål, mens de andre nordmennene brøt underveis.
49,8 km - 24.09.2009
Fabian Cancellara, som var på hjemmebane, var regnet som storfavoritt før start og innfridde ved å ta gullet. Han ledet ved alle mellompasseringene og vant tilslutt med nesten halvannet minutt over svensken Gustav Larsson. Edvald Boasson Hagen var eneste nordmann på startstreken og etter god kjøring tidliger på sesongen var det knyttet medaljehåp til han før start. Boasson Hagen begynte temporittet bra og passerte som nr 5. på første mellompassering, men derfra gikk det nedover, og han endte tilslutt på en 27.-plass.
179,4 km - 26.09.2009
33,2 km - 23.09.2009
124,2 km - 26.09.2009
26,8 km - 23.09.2009
Verdensmesterskapet i banesykling

Verdensmesterskapet i banesykling ble arrangert første gang i 1893 i Chicago (1946 for kvinner), og arrangeres hvert år. Per 2017 konkurreres det i sprint, individuell forfølgelse, poengritt, keirin, 1 km tempo (500 meter for kvinner), scratch og omnium, samt lagøvelsene, lagforfølgelse, madison, lagsprint.
VM i banesykling 2015

VM i banesykling 2015 var det 114. verdensmesterskapet i banesykling og ble arrangert i Vélodrome de Saint-Quentin-en-Yvelines i Saint-Quentin-en-Yvelines i Frankrike fra 18. til 22. februar 2015. Det ble konkurrert i 19 øvelser, blant annet OL-øvelsene.
Sykling under Sommer-OL 2012 – Lagsprint kvinner

Kvinnenes lagsprint under sommer-OL 2012 foregikk i London Velopark 2. august. Det var første gang øvelsen var med for kvinner i OL. Storbritannia og Kina satte verdensrekord i kvalifiseringen, men Storbritannia ble deplassert i første runde etter å ha vekslet for tidlig. Det samme skjedde med Kina i gullfinalen, og Tyskland (Kristina Vogel og Miriam Welte) endte dermed opp med gullet.
* Storbritannia satte verdensrekord, men den ble slått av Kina i neste heat.
* Storbritannia ble deplassert fordi de vekslet for tidlig.
* Kina ble deplassert fordi de vekslet for tidlig.
Tour of California

Tour of California er et profesjonelt sykkelritt som er en del av UCI America Tour. Løpet er også kjent som Amgen Tour of California, oppkalt etter hovedsponsoren Amgen. Rittet ble arrangert for første gang 19. februar 2006, og går over åtte dager. Fra 2010 er løpet flyttet fra februar til mai, samtidig med Giro d'Italia. Tour of California er USAs største profesjonelle sykkelritt, med 8-9 ProTour-lag på startstreken. Det var i 2010 diskusjoner om rittet skulle få ProTour-status fra 2011 eller 2012.
Fra 2017 inngår det i UCI WorldTour-kalenderen.
Sykling under Sommer-OL 2012 – Fellesstart menn

Herrenes fellesstart i sykkel under Sommer-OL 2012 fant sted den 28. juli 2012. Løypa var 250 km lang og startet ved The Mall før den gikk sørvest for å krysse Themsen ved Putney Bridge. Deretter gikk den gjennom Richmond Park, Bushy Park og forbi Hampton Court Palace før ni runder over Box Hill. Etter Box Hill vendte rittet tilbake til målgang på The Mall.
Mark Cavendish var utvilsomt den største forhåndsfavoritt. Med støtte fra et sterkt britisk lag bestående av fire etappevinnere (syv etapper) fra Tour de France 2012, inkludert nummer 1 og 2 sammenlagt, var det klart at motstanderne måtte jobbe hardt for å unngå massespurt.
Et 12-mannsbrudd bestående av Jürgen Roelandts, Marco Pinotti, Fumiyuki Beppu, Denis Mensjov, Stuart O'Grady, Timmy Duggan, Lieuwe Westra, Jonathan Castroviejo, Janez Brajkovič, Michael Schär, Alexander Kristoff og Park Sung-Baek kom seg tidlig avgårde. De hadde på det meste et forsprang på seks minutter.
Da rundene på Box Hill var over, besto ledergruppen på 26 ryttere som hadde rundt ett minutts forsprang. Storbritannia hadde brukt opp kreftene og fikk lite hjelp fra andre lag og klarte ikke hente dem inn. Aleksandr Vinokurov og Rigoberto Urán stakk noen kilometer før mål, og Vinokurov hadde kontroll på spurten. Alexander Kristoff vant spurten om bronsemedaljen.
Ineos Grenadiers

Team Ineos (tidligere Team Sky) er et britisk sykkellag som startet opp foran 2010-sesongen i et forsøk på å overføre britenes suksess i banesykling til landeveien. Koblingen til British Cycling er sterk, ved at Dave Brailsford leder begge deler. Også deler av støtteapperatet er hentet fra British Cycling.
Det uttalte målet til Team Sky er «å vinne Tour de France innen fem år», etter å først ha sagt de skulle vinne med en brite innen fem år. I 2012 vant de rittet, med Bradley Wiggins i den gule trøya og Edvald Boasson Hagen som hjelperytter. Videre ønsker laget å inspirere folk i alle aldre til å sykle, og å styrke britisk konkurransesykling.
Blant lagets mest kjente ryttere per 2016 er Chris Froome, Geraint Thomas og Michał Kwiatkowski. Norske ryttere som har syklet for laget er Edvald Boasson Hagen (2010–2014), Lars Petter Nordhaug (2010–2012 og 2015–), Kurt Asle Arvesen (2010–2011) og Gabriel Rasch (2013–april 2014). Både Rasch og Arvesen avsluttet karrieren som aktiv syklist i Sky, og gikk deretter over i direktørstillinger for laget.
Laget har tilhold i Manchester i velodromen hvor også British Cycling holder til. Hovedsponsor og eier er det britiske industriselskapet Ineos. Laget sykler på sykler fra Pinarello.
Etter at ryktene hadde gått en stund ble opprettelsen av laget bekreftet 26. februar 2009. Laget gikk høyt ut og ville skape den første britiske vinneren av Tour de France innen fem år. Bakgrunnen for denne ambisjonen var den britiske suksessen på bane under sommer OL i Beijing. Der tok de syv av ti gullmedaljer på bane.
I en årrekke har British Cycling fått frem talenter gjennom et eget talentprogram, ledet av Rod Ellingworth. Dette programmet holdt til i Toscana,Italia. Ryttere som Geraint Thomas og Mark Cavendish er et resultat av dette.
Team Sky startet jobben med å skape et slagkraftig lag, med en stamme av briter. De første seks som ble bekreftet var Geraint Thomas, Steve Cummings, Chris Froome, Russell Downing, Ian Stannard og Peter Kennaugh, alle briter.
Senere ble ti nye navn lansert, deriblant en del utlendinger for å sikre at laget ble konkurransedyktig. Edvald Boasson Hagen, Thomas Löfkvist, Kurt Asle Arvesen, Simon Gerrans, Juan Antonio Flecha, Kjell Carlström, John-Lee Augustyn, Greg Henderson, Lars Petter Nordhaug og Morris Possoni.
Dermed var mye av stallen klar, det som manglet var kapteinen, den som skulle lede laget i Tour de France. Bradley Wiggins, som kom på fjerdeplass i Tour de France året før, var under kontrakt med Garmin-Transitions, mens verdens mestvinnende spurter, Mark Cavendish, var under kontrakt med Team HTC-Highroad. Løsningen ble at Team Sky til slutt kjøpte fri Wiggins fra Garmin.
Før 2013 sesongen så måtte alle syklistene og ansatte signere en avtale på at de ikke har dopet seg, ansatte som Steven de Jongh, også Sean Yates trakk seg etter denne sesongen, men nektet for at han har dopet seg i sin tidligere karriere.
I desember 2018 ble det kjent at Sky UK kom til å trekke seg som sponsor fra 2020. I mars 2019 ble det offisielt annonsert at Ineos overtok sponsoratet fra mai samme år.
Lars Petter Nordhaug

Lars Petter Nordhaug (født 1984) ble norgesmester i landeveissykling i 2006 og har siden vært en av Norges aller fremste syklister. I tillegg til norgesmesterskapet vant Nordhaug også Birkebeinerrittet i 2006, dette ble dermed det store gjennombruddsåret for Nordhaug. Han sykler for Aqua Blue Sport.
Nøtterøymannen startet karrieren som terrengsyklist, men etter gjennombruddet i landeveis-NM i 2004 (5.-plass), har Nordhaugs fokus i all hovedsak vært rettet mot landeveissyklingen.
Nordhaug ble foran 2010-sesongen hentet til nystartede Sky Professional Cycling Team. I Sky hadde Nordhaug god fremgang. I 2012 fikk han sin første proffseier, han hadde også sterke prestasjoner i noen av vårklassikerne i samme år. Han hadde også gode plasseringer sammenlagt i etapperittene Baskerland rundt, Tour of Norway og Critérium International. Det gjorde at han fikk oppmerksomhet fra flere av de større og gode profesjonelle lagene.
I august 2012 signerte Nordhaug en to-årskontrakt for det nederlandske profesjonelle laget Rabobank, med start fra årsskiftet. Nordhaug uttalte at én av grunnene til lagbyttet var hans ambisjoner om å sykle Tour de France, noe han ikke hadde fått mulighet til i løpet av sin tid i Sky. Bare to måneder etter at Nordhaug signerte for Rabobank, annonserte lagets navnesponsor at de kom til å trekke seg fra sykkelsporten etter 2012-sesongen, men ville stå ved sitt økonomiske ansvar frem til en ny sponsor var på plass. Laget startet sesongen 2013 som Blanco Pro Cycling, men før starten på Tour de France 2013 lyktes laget å skaffe Belkin som ny sponsor. Treukersrittet ble dermed første gang laget syklet under navnet Belkin Pro Cycling Team. Dette ble også Nordhaugs debut i Tour de France.
2014 ble til dels preget av uenighet og misnøye med ledelsen i det nederlandske laget. Etter at han opplevde seg urettmessig vraket fra Tour de France-mannskapet, ble det tydeligere at Nordhaug så seg om etter et nytt lag før 2015-sesongen. 30. september 2014 ble det bekreftet at Nordhaug ville vende tilbake til Team Sky, laget hvor proffkarrieren startet i 2010.
Tom Dumoulin

Tom Dumoulin (født 1990) er en nederlandsk, tidligere profesjonell landeveissyklist. Han ble profesjonell i 2011.
I 2017 vant han Giro d'Italia sammenlagt som første nederlender. Han vant to gull i Sykkel-VM i Bergen i september 2017, lagtempo med Team Sunweb og individuelt tempo. På individuelt-rittet kom han i mål på Fløyen nesten ett minutt foran andremann.
I januar 2021 annonserte han at han ville ta en pause på ubestemt tid. Han var tilbake til Sveits rundt i juni. Han la opp i 2022.
Daniel Martin (syklist)

Daniel Martin (født 1986) er en irsk tidligere syklist.
Han ble profesjonell i Team Slipstream i 2008, og fikk sin første store seier da han vant etappeløpet Route du Sud i juni samme år. I 2010 vant vant han en etappe og sammenlagt i Polen rundt. Året etter vant han også en etappe i Polen, men måtte nøye seg med andreplass sammenlagt. I august vant han den 9. etappen i Vuelta a España.
Han er nevø av Stephen Roche og fetter til Nicolas Roche.
Han la opp etter 2021-sesongen.
André Drege

André Drege (4 May 1999 – 6 July 2024) was a Norwegian cyclist, who rode for UCI Continental team Team Coop–Repsol. Drege died following a crash during the descent of the Grossglockner High Alpine Road on stage 4 of the 2024 Tour of Austria. He spent his entire professional career with Team Coop, taking nine UCI level wins, seven of which were in 2024.
UCI Gravel World Championships

The UCI Gravel World Championships are the world championship events for gravel cycling organized by the Union Cycliste Internationale (UCI). The discipline covers the space between standard road cycling on paved and asphalted roads, and the all-terrain disciplines of mountain bike cross-country and cyclo-cross. The races share the length and tactical nature of road racing parcours, but embrace the unpredictability and technical skill of off-road cycling.
The first three finishers in each discipline at the World Championships are awarded gold, silver, and bronze medals. The winner of each discipline is also entitled to wear the rainbow jersey in events of the same discipline until the following year's World Championships. Unlike other UCI-sanctioned races, the competitors in the World Championships represent national rather than commercial teams. The World Championships are usually held towards the end of the season. The qualification for the UCI Gravel World Championships is through UCI Gravel World Series in that season.
The first UCI Gravel World Championships took place in Veneto, Italy in 2022 and featured only cross-country events. The inaugural world champions were Pauline Ferrand-Prévot for the women's race and Gianni Vermeersch for the men's race.
UCI Mountain Bike World Championships

The UCI Mountain Bike World Championships are the world championship events for mountain bike racing in the disciplines of cross country, downhill, and four-cross. They are organized by the Union Cycliste Internationale (UCI), the governing body of world cycling.
The first three finishers in each discipline at the World Championships are awarded gold, silver, and bronze medals. The winner of each discipline is also entitled to wear the rainbow jersey in events of the same discipline until the following year's World Championships. Unlike other UCI-sanctioned mountain-bike races, the competitors in the World Championships represent national rather than commercial teams. The World Championships are usually held towards the end of the season.
The first UCI Mountain Bike World Championships took place in Durango, Colorado, USA in 1990 and featured only cross-country and downhill events. A separate UCI Trials World Championships had been held since 1986. From 2000 to 2016, the mountain bike and trials disciplines were combined and run as the UCI Mountain Bike & Trials World Championships. Beginning in 2017, the UCI world championships in trials will be run as part of the newly created UCI Urban Cycling World Championships.
The cross-country team relay was added in 1999. The dual slalom was added in 2000 but replaced by four-cross in 2002. Mountain bike marathon was included on the schedule at the 2003 championships in Lugano, but run separately as the UCI Mountain Bike Marathon World Championships from 2004 onwards. The cross-country eliminator was introduced in 2012 but will be part of the UCI Urban Cycling World Championships from 2017 onwards. In 2014 and 2015 the four-cross events were held separately from the other disciplines as the UCI Four-Cross World Championships, but were again included alongside the other mountain-biking disciplines in 2016. The four-cross events were removed again after the 2021 edition.
खीर

खीर एक प्रकार का मिष्टान्न है जिसे चावल को दूध में पका कर बनाया जाता है। खीर को पायस भी कहा जाता है। 'खीर' शब्द, 'क्षीर' (= दूध) का अपभ्रंश रूप है। जो इसकी एक अलग मिठास देता है। इसकी खुशबू और स्वाद लोगों को मुग्ध करते हैं और उनके मुंह में पानी आ जाता है।
खीर मुख्यतः सीवैया, चावल आदि की बनाई जाती है विधि- खीर बनाने के लिए सर्वप्रथम कढ़ाई में घी डाला जाता है और फिर उसमें चावल को डाला जाता है और फिर उसमें दूध डाला जाता है और स्वादानुसार चीनी डाली जाती है इस प्रकार व्यंजन तैयार होता है
खीर बनाने की रेसिपी
खीर भारतीय व्यंजनों में से एक है जो बहुत समय से बनाया जा रहा है। इसे पुरानी संस्कृति में भी पसंद किया जाता था। खीर के बनाने की विधि भी काफी पुरानी है। इसे बनाने के लिए दूध, चावल और चीनी को मिलाकर उबाला जाता है और इसमें खुशबू और स्वाद के लिए केसर और खोपरा भी डाला जाता है।
खीर को बहुत सारे धार्मिक त्यौहारों पर भी बनाया जाता है। हिंदू धर्म में खीर को भगवान के प्रसाद के रूप में खाया जाता है। अन्य धर्मों में भी खीर एक महत्वपूर्ण रोल निभाती है।
खीर के कई प्रकार होते हैं जो भारत के विभिन्न क्षेत्रों में बनते हैं। उत्तर भारत में फिरनी, पंजाब में फीका, उड़ीसा में चेना पोडा और बंगाल में पायसाम जैसी खीर के प्रकार पाए जाते हैं। इन सभी खीर के अलग-अलग स्वाद और परंपरागत विधि होती है जो इन्हें विशेष बनाती है।
Ada (food)

Ada, Ela Ada, Patholi, Genasele, or Yelaiyappam is an Indian sweet and traditional Kerala, Karnataka and Konkan delicacy. It can be seen even in parts of Tamil Nadu as well, consisting of rice parcels encased in a dough made of rice flour, with sweet fillings, steamed in banana leaf and served as an evening snack or as part of breakfast. Grated coconut and rice flour are the two main ingredients. It is a snack made out of raw rice flour, sugar or jaggery and grated coconut. It is usually prepared on Onam. Poovada is prepared in the tip end of the plantain leaf as the Nivedyam for Onam, into this ada goes, with the coconut filling, a sprinkling of the Thumbapoo (a white flower Leucas aspera), making it more auspicious. Sometimes banana is also added in the filing which is coconut-jaggery-banana filling. Spicy Ottada is a unique breakfast with maida and rice flour as the main ingredients. It can be also made without maida, but using the rice flour alone and it is not steamed instead cooked on Tava or flame. Sometimes the fillings inside ada would be Chakkavaratti (Jackfruit Jam). Ada is also given as Prasadam (Sacred Food) to devotees at temples in Kerala.
Media related to Ada (food) at Wikimedia Commons
Estatua de Wellington

La Estatua de Wellington​ (en inglés: Wellington Statue) es un monumento que normalmente presenta un cono de tráfico en su cabeza, en la plaza Royal Exchange en Glasgow, Escocia, siendo una de las figuras más emblemáticas de la ciudad. En 2011, la guía de Lonely Planet incluyó el monumento a Arthur Wellesley, primer duque de Wellington, en su lista de los "10 monumentos más extraños de la Tierra", junto con la estatua de Rocky Balboa en Žitište, Serbia, y la Catedral Nacional de Washington en Estados Unidos. Situada frente a la Galería de Arte Moderno y en un extremo de la calle Ingramla, la estatua ecuestre del duque de Wellington fue realizada por el artista italiano Carlo Marochetti, y erigida en 1844.
FIFA Club of the Century

FIFA Club of the Century was an award presented by FIFA to decide the best football club of the 20th century. Real Madrid was the winner of the award with 42.35% of the vote, announced at the annual FIFA World gala, held in Rome on 11 December 2000. Madrid was the most successful club in international football at the time, having amassed eight European Cups, two UEFA Cups, two Latin Cups and two Intercontinental Cups.
During the ceremony, Alfredo Di Stéfano and Florentino Pérez collected the trophy which was presented to Real Madrid. For the 2006–07 season a crest was added to Real Madrid's shirts, commemorating their status as FIFA Club of the Century.
The voting system used for the award, was restricted to subscribers of the bi-monthly FIFA World Magazine (FIFA's official magazine).
List of current state leaders by date of assumption of office

This is a list of current state leaders ordered by their continuous tenure in a position of national leadership. For countries in which the head of state and head of government are separate, both offices are listed. For leaders who held the same office prior to their state's independence, the start of their tenure is used, not independence. For a list of heads of state taking dates of independence into account, see List of heads of state by diplomatic precedence.
Acting presidents are included in this list, but if a leader has non-consecutive terms, only the current period of service is listed.
States where head of state differs from head of government are mainly parliamentary systems. Often a leader holds both positions in presidential systems or dictatorships. Some states have semi-presidential systems where the head of government role is fulfilled by both the listed head of government and the head of state.
List of 20th-century women artists

This is a partial list of 20th-century women artists, sorted alphabetically by decade of birth. These artists are known for creating artworks that are primarily visual in nature, in traditional media such as painting, sculpture, photography, printmaking, ceramics as well as in more recently developed genres, such as installation art, performance art, conceptual art, digital art and video art.
The list covers artists born from 1870 through 1969. For later births see List of 21st-century women artists.
The list ends with artists born in 1969. For later births see List of 21st-century women artists.
زلابیہ

زلابیہ ( عربی: زلابيةمشرق وسطی اور مغربی ایشیا کے متعدد کھانوں میں پایا جانے والا ایک پکوڑا ہے۔ پکوڑا قسم، جلیبی اور فنل کیک کی طرح ہے، گندم کے آٹے کے پتلے باریک تہ دار لچھے کو گرم تیل میں ڈال کر اچھی طرح تل کر تیار کیا جاتا ہے۔ ڈش کا قدیم قدیم نسخہ 10 ویں صدی کی عربی کی کتاب سے آیا ہے اور اس کو ناریل کے خول میں ڈال کر تیار کیا جاتا ہے۔ زلابیہ کی عربی زبان اصطلاح مزراہی یہودی ایک ڈیپ فرائی کیے ہوئے خمیری آٹے کی بنی ڈش کے لیے بھی کرتے ہیں جس پر شہد چھڑکا ہو۔
زلابیہ کے لیے قدیم ترین ترکیبیں دسویں صدی میں عربی کی کتاب "کتاب التبیخ" سے ملتی ہیں۔ قدیم بغدادی نسخے میں، آٹے کو ناریل کے خول میں ذریعے ڈالا جاتا تھا اور 16 ویں صدی کے جرمن کھانوں میں اسٹرابن نامی ہندوستانی جیلبی سے ملتا جلتا پکوڑا بھی اسی ترکیب سے بنایا جات تھا۔
یمنی یہودیوں میں، زلابیہ خاص طور پر سردیوں کے مہینوں میں کھایا جانے والا پکوان تھا۔ یمن میں، زلابیہ کو تقریباً 1 سینٹی میٹر گہرے تیل کو صابنی پتھر میں ڈال کر اچھی طرح تلا جاتا تھا، جس میں تیل کے ساتھ کبھی کبھی شہد بھی ملایا جاتا تھا۔
زلابیہ عام طور پر مسلمانوں رمضان کے دوران، ہندو دیوالی کی آمد پر، عیسائی ایسٹر کی تقریبات اور یہودیوں اسے ہانوکا کے موقع پر کھاتے ہیں۔
Sowcarpet

Sowcarpet is a neighborhood in the northern part of Chennai, India. Sowcarpet is one of the oldest neighborhoods of the city with narrow streets and vintage buildings. It is a bustling commercial area of the city, and a range of wholesale markets are located here. The locality is known as the North Indian hub of Chennai owing to the presence of the North Indian community here. Sowcarpet is home to the largest Marwadi community in South India.
The neighbourhood derives its name from the term "sowcar" which comes from the Hindi word sahukaar, originally meaning merchant or native banker. The term now refers to a money-lender.
Sowcarpet is often referred to as "Little North India" owing to the presence of a predominantly North Indian population. The neighbourhood is home to the city's first North-Indian Jain temple. It is also flanked with shops and eateries offering north Indian foods and delicacies.
In his book Madras Rediscovered, Chennai city chronicler S. Muthiah writes that Gujarati immigrants from Saurashtra who established themselves as a weaving community in Madurai and Tirunelveli arrived in the Sowcarpet neighbourhood in the 17th century. The diamond and silk merchants, who gave the neighbourhood its name, arrived in the 18th century from Gujarat. Other settlers in the neighbourhood includes the Marwaris from Rajasthan, who arrived later.
Sowcarpet is considered a shopper's paradise owing to the presence of shops and outlets selling a wide range of finished goods. Most streets in Sowcarpet are rather narrow, with a few exceptions like Mint Street and nearby area. The buildings in the streets are so close to each other that they look like they share a common wall. The sight is typical of the crowded bazaars of Indian cities – a potpourri of different vendors and artisans, trading and making a variety of articles. The wholesale markets for several goods are in Narayana Mudali street, Govindappa Naicken street and Rattan Bazaar. The area around Kasi Chetty street and Mint street is famous for shopping and for small eateries serving traditional North Indian, chiefly Gujarati and Marwari, chaat and other delicacies. Patni Plaza and Naidu Plaza are some of the well known shopping malls in the area. Kakada Ramprasad and Novelty Tea House, both started in 1958, are some of the notable eateries in the neighbourhood.
The neighbourhood is known for its Holi and Raksha Bandhan celebrations.
It has been estimated that the turnover of the neighbourhood is anywhere between ₹100,000 million and ₹150,000 million a year.
Barnatro

«Barnatro» eller «Har du kvar din barnatro» er en svensk åndelig sang skrevet en sommerdag i 1929 av musikeren Ejnar Westling.
Westling var medlem av Frelsesarmeens musikkorps i Ljusdal i 1909, hvor han allerede som fjortenåring skrev sin første kjente komposisjon «O själ, du som vandrar din väg framåt».
Han kom bort fra det kristne miljøet etter skolegangen og militærtjenesten. Ved en tilfeldighet gikk han inn i én av Frelsesarmeens lokaler i Stockholm, hvor en kvinnelig frelsesoffiser nettopp fremførte sangen «O själ...», den sangen han selv hadde skrevet som fjortenåring. Han stod som forsteinet og hørte sangen bli sunget ferdig, hvorpå han ruste i vei derfra. Dagen etter søkte han opp offiseren og overrekte henne «Barnatro», som han hadde skrevet om natten, hvorpå han forlot henne.
I 1934 solgte han sangen til en forlegger for femti kroner under psevdonymet Gunnar Dahl. Lapp-Lisa (Anna-Lisa Öst) tok opp «Barnatro» på sitt repertoar i 1936. I september samme år spilte Öst, Walfred Andersen (fiolin), Willard Ringstrand (piano) inn den på Sonoras religiøse undermerke Sonata. Den ble utgitt som Sonata 62. Innspillingen ble en salgsfremgang, som savner sidestykke, og hadde ved avviklingen av Sonora i 1958 solgt i mer enn 85.000 eksemplarer. I 1954 gjorde Lapp-Lisa, datteren Siv, strengetrio en nyinnspilling på merket Cupol. Den ble utgitt som Cupol 4862.
Gustaf Holm med Frälsingsarméns barnkör, Dir.: Paul Anefelt, spilte den inn i Stockholm 13. mai 1947. Den ble utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7369 (i Sverige) og på His Master's Voice A.L. 2974 (i Norge).
I.M.s og Luth. Missionsforenings strengekor Solist: Inger Freltoft Dir: Thomas Evald har også spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen Nomi Nr. 4.
Anne Lofthus m. gitar og Hammond-orgel spilte inn sin versjon 1. februar 1965. Den ble utgitt på EP-platen Harmoni HEP 229.
Til tross for at sangen er så alment kjent finnes den bare med i få svenske salmebøker, nemlig den laestadianske Sions Sånger 1952, Sions Sånger 1981 og Frelsesarmeens Sångboken 1998.
Foruten Lapp-Lisas fremførelser har sangen også blitt utgitt på LP-platen Tjyvballader och barnatro av Jailbird Singers.
Den svenske hardrockgruppen Black Ingvars spilte inn «Barnatro» på albumet Heaven Metal (Independent Records POOLCD016) fra 1999.
Rita Engebretsen og Helge Borglund sang den inn på platen Frem fra Glemselen kap.15 i 1985, og fremførte den også på TV
Torleif Larssen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Barnetro».
Lars Børke

Lars-Edvin Børke (født 19. februar 1947, død 28. april 2007) var en norsk vokalist, låtskriver og komponist. Han var utdannet tømrer med håndlafting som spesialitet. Børke begynte sin sangkarriere mens han ennå gikk på skolen og debuterte på plate med singelen «Maria» i 1974. Etter hvert etablerte han seg som studiomusiker og komponist i Oslo. Sammen med Ole Paus er han opphavsmannen til sangen «Innerst i sjelen».
Børke skrev også den norske teksten til "La dem hvile i fred" ("It's Nothin' to Me").
Hege Schøyen

Hege Schøyen (født 1957) er en norsk skuespiller, komiker og sanger. Hun har særlig vært aktiv på revyscenen, men har også hatt flere opptredener på TV.
Hun tok utdannelse ved Norges Musikkhøyskole med sang som hovedfag. Etter utdannelsen arbeidet hun som korist til hun debuterte på scenen i stykket Med floss på katta i 1982 på Chat Noir. I 1984 hadde hun blitt lagt såpass merke til at hun ble portrettert i portrettserien Vær så god neste! på NRK-TV. Sitt store gjennombrudd fikk hun i 1986 med monologen Stælken Gundersen, på samme scene. På revyscenen har hun blant annet arbeidet med Vazelina Bilopphøggers, Dizzie Tunes, Sven Nordin, Nils Vogt, Øystein Sunde, Linn Skåber og Cecilie Steinmann Neess, og på TV med Øivind Blunck og Kjersti Holmen. Hun ble landskjent som den undrende, tyggegummityggende Bitten i TV-serien Blikkbåx som gikk på NRK på slutten av 1980-tallet og begynnelsen på 1990-tallet. Hege Schøyen dukket her opp annenhver uke og alternerte med Øivind Blunck i rollen som Reidar. Det ble utgitt både CD og video av denne serien. På 90-tallet var hun blant annet programleder i ungdomsprogrammet Midt i smørøyet.
Hun har også medvirket i noen filmer. Blant annet hadde hun hovedrollen i Suffløsen fra 1999. En rolle som innbrakte henne Filmkritikerprisen.
I 2003 var hun med i TV-programmet Hege & Holmen hvor hun spilte sammen med Kjersti Holmen og i 2006 var hun aktuell med teaterstykket På ville veier sammen med Nils Vogt og Sven Nordin. I 2011 spilte hun i Nattens umusikalske dronning sammen med Jan Martin Johnsen. Stykket var en komedie om Florence Foster Jenkins og ble satt opp på Chat Noir. I 2011 hadde hun hovedrollen i humorserien Sara & Selma på TV 2. Fra 2013 har hun hatt en rekke sceneopptredener sammen med Linn Skåber og Cecilie Steinmann Neess; Først med forestillingen Latter på Latter (også vist på NRK-TV) og fra 2018 med Tre elefanter i rommet.
Hege Schøyen er datter av møbelhandler Erik Schøyen (1931–2008) og fjernsyns- og filmregissør Eli Skolmen. Hun er niesen til Jon Skolmen og søster til skuespilleren Anne Ryg.
Hun giftet seg i 1991 med jazzmusikeren Arild Andersen. Sammen har de barna Jakob Schøyen Andersen og Line Schøyen Andersen.
Bjørn Maaseide

Bjørn Maaseide (født 1968) er en investor og norsk tidligere volleyballspiller.
Maaseide er mest kjent som sandvolleyballpartneren til Jan Kvalheim gjennom flere suksessrike sesonger på slutten av 1990-årene. Maaseide/Kvalheim tok EM-gull i 1994, EM-sølv i 1993, 1997 og 1998, EM-bronse i 1999. De vant også verdensserien i 1994/1995.
Etter at Jan Kvalheim la opp etter Sydney-OL, satset Maaseide videre med Iver Horrem som partner. Horrem/Maaseide hadde tre femteplasser i verdensserien og en femteplass i EM 2004 som beste resultat. Maaseide la opp etter OL i Athen etter å ha tapt den siste og avgjørende gruppespillkampen.
Etter en periode som forretningsmann, valgte Maaseide å satse igjen i 2007, nok en gang med Iver Horrem som partner, med målsetting å kvalifisere seg for OL i Beijing, uten å lykkes.
Maaseide har også spilt ordinær volleyball i USA og Frankrike.
Maaseide var initiativtaker til å få verdensserien i sandvolleyball til Stavanger. Dette ble en realitet i 1999, og har siden vært arrangert hvert år. Basert på suksessen med verdensserien i Stavanger, tok Maaseide også initiativ til å få VM i sandvolleyball 2009 til Stavanger.
Ved siden av idrettskarrieren har han drevet forretningsvirksomhet og har opparbeidet seg en formue gjennom investeringer i eiendom og treningsstudioer. I 1996 grunnla han Maaseide Promotion som promoterte vollyballkamper der han selv deltok. I 2000 kjøpte Maaseide seg opp i treningskjeden Sports Club, og ble største aksjonær, og i 2007 fusjonerte Sports Club med Elixia. Maaseide forsøkte i 2011 sammen med Johan H. Andresen jr. å kjøpe Elixia, men ble overbudt, noe Maaseide tjente omtrent 350 millioner kroner på. I 2014 fusjonerte Elixia og Sats, og året etter overtok Bjørn Maaseide selv som norgessjef i selskapet, en stilling han hadde i to år. Maaseide eier, gjennom Maaseide Promotion, Kraft Finans og Kraft Bank.
I 2018 ble Maaseides formue anslått til å være over en milliard norske kroner. Han ble allerede i 2014 omtalt som norges rikeste eksidrettsutøver.
On Every Street

On Every Street er et musikkalbum fra den britiske rockegruppa Dire Straits, utgitt i september 1991. Det var gruppas sjette og siste studioalbum og den siste de gikk til topps på hitlistene med. Albumet var det mest solgte i Norge i 1991.
Singler
Gitarer:
Turneen ble aldri en ekstrem suksess, som Brothers in Arms-turneen var fem-seks år tidligere. Men Dire Straits fylte alltid opp stadionene de spilte på, og de var fortsatt svært populære.
Spilleliste:
Andre sanger spilt på turnéen:
Lervig Aktiebryggeri

Lervig Bryggeri (tidligere Lervig Aktiebryggeri) er et bryggeri i Stavanger som ble stiftet på forsommeren 2003 som en reaksjon på at Tou Bryggeri ble kjøpt opp av Ringnes og flyttet produksjonen til Oslo.
Bryggeriet leverte sine første produkter 4. juli 2003, da produsert av Mack i Tromsø. Den 15. september 2005 flyttet produksjonen til Vierveien i Hillevåg.
Bryggmester har siden 2010 vært Mike Murphy. Etter at han kom har Lervig brygget mer spesialøl. Samtidig har Lervig begynt brygget for det danske nomadebryggeriet Mikkeller, blant annet stouten Beer Geek Brunch Weasel, som ligger på nettstedet Ratebeers liste over de 50 beste ølene i verden. Sammen med Evil Twin Brewings Jeppe Jarnit-Bjergsø har han prøvd å lage Norges sterkeste øl, som blant annet skal ha en smak av Grandiosa.
Siden 2015 har bryggeriet gått med overskudd. I 2017 var resultatet 11,4 millioner kroner før skatt. I 2018 kjøpte det amerikanske investeringsfondet Orkila Capital seg inn i selskapet for 20 millioner dollar, og fikk da halvparten av aksjene. Avtalen priset selskapet til 35 millioner dollar.
I 2013 var de største aksjonærene Kristoffer Stensrud (73,4 %), Macks Ølbryggeri (7,4 %), Mcm Vestbø AS (6,3 %) samt lokale investorer.