davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Carlos Aguilera (theater director)

Carlos Aguilera (1 January 1945 – 19 May 2009) was a Uruguayan theater teacher and director. He made his debut in working at El Galpón with the works: Señora Carrar's Rifles, The Zoo Story, and Los de la Mesa, with Los Papeleros by Isidora Aguirre at the Theater Club. He died when he was in charge of directing El Hombre Que Queria Volar by Carlos Manuel Varela on May 19, 2009.
Carlos Aguilera studied theater with Elena Zuasti and José Estruch [es] at the Municipal House of Culture, and with Atilio J. Costa in La Máscara. Responsible for 100 stagings, he worked with almost all the theater groups in Uruguay, including the Comedia Nacional, El Galpón Theater [es], the Circular [es], and the La Gaviota Theater.
His debut as a theater director came in 1968 with three works at El Galpón: Señora Carrar's Rifles by Bertolt Brecht, The Zoo Story by Edward Albee and Los de la Mesa 10 by Osvaldo Dragún; and with Los papeleros by Isidora Aguirre at the Theater Club. He directed works by García Lorca, Ibsen, Arthur Miller, Florencio Sánchez, Jorge Denevi [es], Carlos Gorostiza, Griselda Gambaro, Julio César Castro, and others. He contributed to the dissemination of the work of playwrights such as Carlos Manuel Varela [es], Alvaro Ahunchain, Dino Armas, and Ricardo Prieto [es].
Aguilera was nominated for the 1998 Florencio Award [es] in the Best Show and Direction categories for El Amateur by Mauricio Dayub [es], a play shown in the Circular Theater. He won the Florencio Award several times and received the International Theater Prize from UNESCO.
Beginning in 1983, he had a career of more than 20 years in Paraguay as a theater teacher and director, linked in particular to the Harlequin Theater where he put on more than 40 productions. There ,he directed works by Shakespeare, Molière, Anton Chekhov, García Lorca, Arthur Miller, Tennessee Williams, Brecht, etc., as well as Paraguayan and other Latin American authors.
He was a theater teacher in several cities of the interior (Canelones, Colonia, Durazno, Maldonado, Minas, San José) and in the 1990s he formed the Theater Studies Institute. He was the artistic director of the Casa de Comedias del Uruguay of the Ministry of Education and Culture. He directed the Municipal Comedy and the Municipal School of Dramatic Art in San José and, beginning in 1986, he was itinerant director of Colonia Department.
During his last months of life he worked as a theater teacher at the Club Biguá de Villa Biarritz and prepared the play The Price by Arthur Miller at the El Galpón Theater. His death occurred while he was in charge of the direction of El hombre que quería volar by Carlos Manuel Varela, at Espacio Teatro.
Flaske

En flaske er en beholder i glass, plast, keramikk eller metall med en flaskehals som er smalere enn beholderen. Flasker av glass ble tidligere også kalt buteljer. Dersom beholderen har en innovervendt kulp i bunnen kalles flasken en kulpeflaske. Flasker lukkes tradisjonelt med en plugg eller propp av ekte kork, men etter hvert har korken blitt byttet ut med syntetiske korker (som etterligner den opprinnelige korken), skrukorker og presskorker av plast eller metall. Fellesbetegnelsen på korker som brukes til å tette flasker kalles en flaskekork. Hensikten med korken er å kunne bevare innholdet lenger og å hindre fordampning. Flasker som utrustes med skrukorker må ha et utvendig gjengesystem rundt flasketuten. Flasker som har vært i bruk og er uten innhold kalles ei tomflaske.
Flasker er oppbevaringsbeholdere for ulike typer væsker og tar da gjerne navn etter disse væskene, som for eksempel vann (vannflaske), melk (melkeflaske), brus (brusflaske), øl (ølflaske), vin (vinflaske) og så videre. Ofte, eller snarere som regel, har disse flaskene karakteristiske design som gjør dem lett gjenkjennelige. Et eksempel er ølflasker, som for en stor del har sett like ut gjennom mange år, men som i senere år har blitt mer varierte i designet sitt. Et annet eksempel er cocacolaflasken, som er svært karakteristisk og bare brukes til brusdrikken Coca Cola. Melkeflasken har imidlertid forsvunnet i mange land, som oftest til fordel for såkalte melkekartonger, som altså er en beholder laget av kartong.
I Norge, og etter hvert også i flere andre land, finnes det en effektivt panteordning for flasker. Ordningen kom i stand som et gjenbrukssystem, slik at tomme gangbare flasker kunne samles inn, vaskes og gjenbrukes. For noen typer glass- og etter hvert plastflasker må kjøper derfor betale en såkalt flaskepant, en slags midlertidig avgift som tilbakebetales i sin helhet dersom og når flasken returneres til et utsalgssted, som på sin side er pliktig til å ta imot og utbetale pantesummen dersom de selv selger produktet eller et tilsvarende produkt som bruker den samme flasketypen.
Pantesystemet gjelder helst for flasker som kan gjenbrukes eller flasker som kan være til stor skade for miljøet om de kastes i naturen, men i dag er systemet også utvidet til å gjelde andre typer beholdere, og kanskje først og fremst aluminiumsboksene som har overtatt som beholdere for mange plast- og glassflasker.
Maria Pevtsjikh

Maria Konstantinovna Pevchikh (født 1987) er en russisk gravejournalist og antikorrupsjonsaktivist som har fungert som styreleder for Antikorrupsjonfondet siden mars 2023. Pevchikh er kjent for å avsløre korrupsjon på høyt nivå i Russland.
Maria Pevtsjikh ble født 15. august 1987 i byen Zelenograd i den russiske sovjetiske føderative sosialistiske republikk i Sovjetunionen. Pevchikh ble uteksaminert fra Zelenograd gymnas nr. 1528. Hun studerte ved Statsuniversitetet i Moskva, hvor Aleksandr Dugin var veileder for avhandlingen hennes «Ethno-sociological portrait of modern Great Britain». I 2010 ledet Pevtsjikh en russisk delegasjon for å delta i G8 Youth Summit i Vancouver i Canada. I 2010 flyttet hun til Storbritannia, hvor hun ble uteksaminert fra fakultetet for statsvitenskap ved London School of Economics.
Pevtsjikh har russisk-britisk dobbelt statsborgerskap.
Maria Pevtsjikh fikk medieoppmerksomhet i 2020 etter forgiftningen av den russiske opposisjonslederen Aleksej Navalnyj. Hun var en av Aleksej Navalnyjs følgesvenner under hans reise gjennom Russland da han ble forgiftet. Da det ble kjent at Navalnyj hadde falt i koma, dro Pevchikh til hotellet hvor han hadde bodd og tok vannflasker derfra. Flaskene ble tatt med fra Russland til Tyskland på flyet som Navalnyj ble evakuert med. Eksperter fant senere spor av Novichok nervegift.
Etter at Leonid Volkov trakk seg som styreleder for Antikorrupsjonfondet, ble Pevtsjikh utnevnt til etterfølger 22. mars 2023.
Navalnyjs døde i februar 2024, midt i forhandlinger om en mulig løslatelse, som del av en fangeutveksling. Ifølge Pevtsjikh var løslatelsen nær, men den plutselige dødsfallet førte til spekulasjoner om at den russiske regjeringen kan ha ombestemt seg. Etterforskning er igangsatt, men flere mistenker statlig involvering i dødsfallet.
Maria Pevchikh begynte å lese bloggen til Alexei Navalnyj i 2010 og jobbet senere med nesten alle undersøkelser som dukket opp på bloggen etter 2011. Den første undersøkelsen hun jobbet med var en undersøkelse av den russiske VTB-banken og dens boreutstyr. Etterforskningen ble satt i gang av Antikorrupsjonfondet og Pevtsjikh jobbet med å fullføre den.
Hennes jobb som leder for etterforskningsavdelingen er å samle informasjon og utarbeide tekstmateriale til etterforskning.
Den 2. desember 2019 ga Antikorrupsjonfondet etterforskningsavdeling ut en video om forbindelsene mellom den russiske bankmannen Andrej Kostin og den russiske journalisten. I et intervju med Global Investigative Journalism Network fortalte Pevtsjikh hvilke metoder som ble brukt under etterforskningen.
Pevchikh og den russiske aktivisten Georgij Alburov mottok journalistikkprisen Redkollegia for sin etterforskning av «Putins palass», et palasskompleks som angivelig ble bygget for den russiske presidenten Vladimir Putin gjennom et korrupsjonsregime.
Vard Group

Vard Group AS, tidligere STX Europe og Aker Yards, er et skipsverftskonsern med hovedkontor i Ålesund. Den italienske verftsgruppen Fincantieri er majoritetseier i konsernet. Vard eier tre skipsverft i Norge, ett i Brasil, to i Romania og ett i Vietnam. De norske verftene heter Vard Brattvaag, Vard Langsten og Vard Søviknes. Vard la ned driften av Vard Aukra og Vard Brevik i 2020.
STX Europe ble opprettet etter at det sørkoreanske industrigruppen STX konsernet kjøpte opp det børsnoterte Aker Yards ASA i 2008. Aker Yards ASA var den største skipsbyggingsgruppen i Europa, og den femte største i verden med i alt 19 skipsverft i Norge (seks verft), Finland (tre verft), Tyskland (to verft), Frankrike (to verft), Romania (tre verft), Ukraina (ett verft), Vietnam (ett verft) og Brasil (ett verft). Etter oppkjøpet av Aker Yards ASA har STX solgt de fleste Aker Yards verftene og eier i dag to verft i Finland og to verft i Frankrike sammen med den franske stat. Både verftene i Finland og Frankrike bygger cruiseskip og større passasjerferger. De norske, rumenske, brasilianske og vietnamesiske verftene som utvikler og bygger spesialfartøy for offshore har siden 2010 vært børsnotert i Singapore under navnet STX OSV og skiftet i 2013 navn til VARD i forbindelse med at STX solgte alle sine aksjer i selskapet til den italienske verftsgruppen Fincantieri, som idag er majoritetseier i VARD-konsernet.
Det norske industrikonsernet Aker ASA etablerte Aker Yards som skipsverftsgruppe i 1998 som ved etablering omfattet seks skipsverft. Under Aker ASA periode som hovedeier i Aker Yards (1998-2007) ekspanderte verftsgruppen gjennom flere oppkjøp og organisk vekst. Aker Yards ble børsnotert i 2004 i forbindelse med at Kvaerners skipsverft ble en del av Aker Yards. Aker ASA solgte alle sine aksjer i Aker Yards ASA gjennom salg til finansielle investorer i 2007. Konsernsesjefen (fra 2001) Roy Reite fratrådte stillingen sin i 2019.
Id Software

id Software er en amerikansk produsent av videospill, med hovedkontor Mesquite, Texas. Selskapet ble etablert av fire ansatte fra dataselskapet Softdisk programmereren John Carmack og John Romero, spill designer Tom Hall, og artist Adrian Carmack (ikke i slekt med John Carmack). Selskapet er nå regnet som den mest innflytelsesrike spillutvikleren i Dallas, kjent som Dallas Gaming Mafia.
Id Software var involvert i filminnspillingen til filmen Doom, som er basert på et av spillene deres, Doom 3. I august 2007 uttalte Todd Hollenshead under Quakecon 2007 at filmen Return to Castle Wolfenstein er i produksjon.
Id Softwares Linux-spill er de mest populære på denne plattformen. Noen id-titler er overført til Linux; DOOM (det første overførte spillet), Quake, Quake II, Quake III: Arena, Return to Castle Wolfenstein, Wolfenstein: Enemy Territory, Doom 3, Quake 4, og Enemy Territory: Quake Wars. Siden id Software ga ut kildekoden til noen de eldre spillene, som Wolfenstein 3D, Heretic, og HeXen, kan de nå brukes på Linux ved hjelp av kildekodeportering.
Merk at id står med liten skrift, som er den riktige skrivemåten. Dette har skapt mange diskusjoner. Den offisielle uttalen av firmanavnet er id som i engelsk "did" eller "kid". Dette refererer til Sigmund Freuds definisjon av id (Id, ego, og super-ego) – ens indre drifter; det grunnleggende mentale.
(Merk: Dangerous Dave er et prosjekt bare produsert av John Romero før id Softwares etablering)
Jan-Olaf Willums

Jan-Olaf Willums, en norsk entreprenør, miljøforkjemper og forfatter som har vært aktivist innenfor bærekraft.
Han er en gründer innenfor teknologi rettet mot bærkraft (fornybar energi og elektrisk mobilitet).
Willums har en mastergrad fra ETH i Sveits og en doktorgrad i havteknikk og internasjonal ledelse fra Massachusetts Institute of Technology (MIT). Studiene hans inkluderte å lede et Deep Ocean Mining-prosjekt og jobbe med Mid Ocean Dynamics Experiment (MODE I) med MIT og Harvard.
Han var den første Marine Policy & Ocean Management Fellow ved Woods Hole Oceanographic Institution i Cape Cod. Denne tidlige perioden la grunnlaget for hans livslange engasjement for bærekraftig teknologi og miljøledelse.
Jan-Olaf Willums var professor ved Norges Handelshøyskole (BI) i 1998. Han har gitt ut 7 bøker og publisert flere vitenskapelige artikler. Hans første bøker var "New Concepts in Air Pollution Research: Interdisciplinary Contributions by an International Group 20 Young Scientists", hvor "From Ideas to Actions: Business and Sustainable Development", og "The Sustainable Business Challenge: A Briefing for Tomorrow's Business Leaders" er oversatt til flere språk.
Willums har medvirket ved etablering og drift av selskaper med fokus på bærekraft og fornybar energi blant annet Computas (kunstig intelligens), Avenir (programvare), REC (solenergi), Think (elektriske biler), Move About (elektrisk mobilitet) og ZEM (batterier for offshore- og shippingindustrien).
Willums etablerte Inspire Invest for å finansiere og utvikle nye bærekraftige virksomheter, inkludert satsinger innen elektrisk mobilitet som Move About og ZEM.
Willums medvirket ved grunnlegging av REC.
Liste over nasjonale kjennetegn på kjøretøy

Internasjonalt vises et kjøretøys opprinnelsesland ved et nasjonalitetsmerke: et skilt med en kode av uthevede store, svarte bokstaver på hvit bakgrunn i nærheten av bakre skiltplate/nummerskilt eller en bokstavkode inkorporert i skiltplatene (vanlig i Europa).
Tilordningen av koder forvaltes av FN under Genève-konvensjonen om vegtrafikk av 1949 og Konvensjonen om veitrafikk av 8. november 1968. Mange av de kodene som er kommet til etter etableringen av ISO 3166-standarden, har samme to- eller tre bokstavers kode som denne.
Merk: En asterisk (*) angir at koden er uoffisiell.
De norske Bokklubbene

De norske Bokklubbene AS er et bokklubbkonsern som siden 1961 har solgt bøker på postordre til norske husstander. Konsernet er eid av de tre forlagene Gyldendal (48,5 %), Aschehoug (48,5 %) og Pax forlag (3 %).
Den norske Bokklubben ble etablert 1. september 1961 av forlagene Gyldendal, Aschehoug, Tiden Norsk Forlag og Cappelen. Klubbens profil var gjenutgivelse av kjente bøker. Den første boka de ga ut var Pearl S. Bucks Den gode jord. Ni måneder etter etablering hadde selskapet over 15 000 medlemmer og hadde passert 100 000 i 1969. I dag har bokklubben over 200 000 medlemmer. Gjennom 1960-årene utvidet klubben sin virksomhet innen lyrikk og «ekstrabøker». Den opprettet Bokklubbens Barn i 1971. Med opprettelsen av Bokklubben Nye Bøker i 1976 startet konsernet med salg av nyutgitt samtidslitteratur.
Bokklubbens grafiske profil var fra 1961 til 1980 preget av Hans Jørgen Tomings bokomslag.
Bokklubben Dagens Bok ble opprettet i 1984 av forlagene Pax og Oktober, som et radikalt alternativ til Bokklubben Nye Bøker. Etter ti års drift ble klubben oppkjøpt og fusjonert med Ekstrabokklubben til Bokklubben Kunnskap og kultur. Da Cappelen forlag i 1987 ble kjøpt av det svenske forlagskonsernet Bonniers, trakk forlaget seg ut av samarbeidet om De norske Bokklubbene tre år senere, og etablerte egen bokklubb i 1991.
Mens bokklubben i sine tidligste år la hele fokuset på «månedens bok», har den i de siste årene utviklet en fullassortert distribusjon av nye bøker og filmer. Forskjellen mellom Den norskes vekt på gjenutgivelser og Nye Bøkers samtidighet har også blir utvisket, til fordel for en markedssegmentering som tilsynelatende virker inspirert av Norsk Monitors inndeling av norske forbrukervaner: henholdsvis «tradisjonell materialist» og «moderne materialist». Norsk Monitors markedsinndeling virker også førende for Bokklubben Dagens Bok som rettet seg mot «moderne idealister», mens Ekstrabokklubben tilbød bøker for «tradisjonelle idealister». Bokklubbenes ledelse oppfattet trolig de to segmentene som for små til å være økonomisk drivverdige, og kanskje også delvis sammenfallende.
Det har også vist seg at bokklubbdistribusjon er en egnet måte til å identifisere og vedlikeholde «markedssegmenter», eller lesergrupper med stor grad av identiske lesepreferanser. Bokklubbene Villmarksliv, Mat og vinglede og Kursiv er eksempler på tilbud for nisjeinteresser.
Industriell design

Industriell design eller industridesign er en spesialisert form for design, som innebærer utvikling, planlegging og formgivning av industrielt framstilte produkter. Industridesign handler om å formgi fysiske produkter med gode brukskvaliteter.
Det er ulike retninger innen industridesign. Denne formen for design kan ses på som en anvendt kunstform hvor estetikk og brukervennlighet til et industrielt framstilt produkt er i fokus og kan også ses på som en integrert del av produktutviklingen der produktets egenskaper utvikles både med hensyn til estetikk, bruksfunksjon, produksjonsteknologi og ressursbruk over levetida til produktet.
Man kan ta for seg ulike aspekter innenfor designen som sansbare opplevelser som form, farge, tekstur, lyd og sette disse i forhold til produktets brukbarhet og ergonomi. En industriell designer kan også se på produksjonsprosessen av produktet, materialvalg og måten produktet blir presentert overfor sluttforbruker. Bruk av en industridesigner i en produktutviklingsprosess kan øke produktets verdi ved å øke brukbarheten, redusere produksjonskostnader og/eller gjøre produktet mer tiltalende for potensielle kjøpere.
Tidligere fokuserte produktdesign på produktet ene og alene, mens en innenfor industriell design hadde et bredere fokus på konsept, produkt, systemdesign og prosess. I dag er det i praksis ikke noe klart skille mellom produktdesign og industridesign.
Interaksjonsdesign på sin side kan ses på som et felt innen industriell design der man ser på hvordan mennesket interagerer med produktet, dette være seg pr skjerm eller ved hjelp av knapper og brytere på selve produktet.
Produktdesign, interaksjonsdesign og industriell design kan ofte overlappe felt slik som brukergrensesnittdesign, systemdesign, informasjonsdesign og brukersentrert design.
Industriell design undervises i Norge ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (studieprogrammet industriell design), avdeling for ingeniørfag ved Høgskolen i Østfold, ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo og ved Institutt for produktdesign ved Høgskolen i Oslo og Akershus på Kjeller.
DOGA-merket for design og arkitektur

DOGA-merket for design og arkitektur, tidligere Merket for god design, er en utmerkelse som årlig deles ut av Norsk design- og arkitektursenter til norske designere som har samarbeidet med norske eller utenlandske bedrifter om å utvikle innovative og gode produkter. Utmerkelsen dekker alle typer masseproduserte produkter fra alle typer bransjer. Søkerne blir evaluert av en jury bestående av fagpersoner fra nordisk næringsliv og fra designbransjen.
Hver år fremheves en vinner blant mottakerne av merket for god design som mottar Hedersprisen for god design. Det deles ut priser innen flere klasser, disse er:
Naturlig mineralvann

Naturlig mineralvann eller mineralvann er vann med opphav i en underjordisk vannkilde (grunnvannsreservoar) som ligger beskyttet mot forurensning og har, og vil fortsette å ha, sin naturlige renhet og balanse i behold. Mineralvann er ofte rikt på naturlige mineraler og sporstoffer, i motsetninger til kildevann som gjerne er mer fattig på slikt. For å unngå risiko for hjerte- og karsykdommer bør ikke inntaket av naturlig mineralvann med høyt innhold av salter bli for stort.
I Norge er det mange kilder til naturlig mineralvann, men få som utnyttes til produksjon av vann på flaske uten tilsetninger. Dessuten er markedet begrenset. Mange grunnvannsreservoarer utnyttes imidlertid som drikkevannskilder til kommunale vannverk.
Periodesystemet i stor utgave

Periodesystemet, som også kalles det periodiske systemet eller periodetabellen, er en tabell over de 118 første kjemiske grunnstoffene. I dette systemet organiserer man grunnstoffene etter atomnummer (antall protoner) slik at hydrogen, som har nummer 1, kommer først. Deretter blir grunnstoffene delt inn i perioder etter hvilke elektronskall de har og i grupper etter hvor mange frie elektroner de har. Grunnstoff med like mange frie elektroner har ofte svært like kjemiske egenskaper.
† Gjennomsnitt av atommassene til grunnstoffets isotoper i naturlig materiale på jorda, ifølge kilde 1. Tall i (parentes) er usikkerheten i sifferet foran, f.eks. 78,96(3) betyr at den gjennomsnittlige atommassen er 78,96 u med standardavvik 0,03. Tall i [klammer] er massetallet (antall kjernepartikler) for lengstlevende isotoper av grunnstoff som ikke har stabile isotoper. NB! Thorium, uran og protactinium har ingen stabile isotoper, men de har karakteristiske isotopsammensetninger med målbare atommasser.
Kilder: 1. Atomic Weights of the Elements 2001, Pure Appl Chem 75(8), 1107-1122, 2003 (tall for grunnstoff 1-109). 2. WebElements per 30. juni 2005 (tall for grunnstoff 110-118).
†† Halogener og edelgasser er også ikke-metaller. Lantanoider og actinoider kalles for sjeldne jordmetaller. Alkalimetaller, jordalkalimetaller, transisjonsmetaller og sjeldne jordmetaller, sammen med metallene i gruppe 13-16, kalles alle for metaller.
Rumpetaske

En rumpetaske er en bag eller veske som bæres med en livreim over hoften eller midjen. Den festes ofte med en stroppspenne, og har noen ganger leppespenner for å gjøre dem justerbare slik at de skal passe ordentlig. Andre navn er belteveske, mageveske, hoftesekk eller hofteveske.
I moderne daglig bæring har rumpetasker blitt brukt til å bære mobiltelefoner, USB-ladekabler, batteribanker, vannflasker, snacks, tørkepapir, førstehjelp, isopropanol, kontaktlinser, og i blant pepperspray eller skytevåpen.
Væsken kan bæres både foran og bak. Særlig i tette folkemengder kan det være hensiktsmessig å bære bagen på kroppens forside slik at man har bedre kontroll på innholdet som vern mot tyveri.
Vesker festet til belter skal ha vært i bruk siden antikken i mange kulturer. Amerikanske urfolk skal ha brukt bøffelbager (buffalo pouch) i stedet for å sy lommer i klær. Disse kunne også bæres på håndleddet eller bæres på forsiden av brystet via en nakkestropp eller snor.
Den europeiske middelalderske belteposen er et annet eksempel som gikk ut av bruk da klær begynte å få lommer. Skottene brukte en lignende beltepose kalt sporran som skal ha blitt holdt i bruk videre på grunn av at det var upraktisk med lommer på en kilt.
I 1954 dukket rumpetasker av lær opp i en jule-handleguide fra Sports Illustrated. Den kostet 10 dollar, og var laget for at langrennsløpere kunne bære med seg smurning og lunsj, men skulle også "passe fint for syklister, turrgåere og ryttere".
Det hevdes av og til at australske Melba Stone fant opp den moderne rumpetasken i 1962 etter å ha blitt inspirert av en kenguru, og at produktet tok av i 1988 da det ble kåret til årets produkt av Adweek.
Tasker laget av nylon og andre syntetiske materialer kom i bruk i 1980-årene.
I 2018 skrev Boston Globe at rumpetasker var tilbake på moten med modeller fra designhus som Gucci, Prada og Louis Vuitton.
Lotto (Norge)

Lotto er et sjansespill som i Norge arrangeres av Norsk Tipping hver lørdag. Spillet ble lansert i Norge 19. april 1986 etter å ha vært det mest populære spillet i de fleste land i Europa gjennom mange år. Fra 1987 har Lotto-trekningen vært fast på NRK.
Spillet er et lotteri der deltagerne skal velge ut syv tall som de antar vil bli trukket ut som vinnertall av totalt 34 tall. I tillegg til de syv vinnertallene trekkes ett tilleggstall. Den første superlottotrekningen gikk på lufta 7. april 2012.
Da Lotto ble startet var rekkeprisen én krone. Den ble hevet til to kroner i 1990 og tre kroner i 1997, fire kroner i 2006 og fem kroner i 2015. I 2006 ble den første trekningen i «Millionsjansen» gjennomført. 17. februar 2007 innførte man også «Røver’n» i «Millionsjansen». Lotto har premierekorden i Norge – i uke 14 i 2001 vant et spillelag fra Stange i Hedmark 20 millioner kroner, da de var alene om å ha syv rette. I uke 19 i 2003 ble rekorden tangert, og denne gang var det en mann fra Enebakk som var alene om å vinne 20 millioner kroner. Sommeren 2006 ble denne rekorden igjen overgått med en premieutbetaling på 25 millioner kroner til en mann fra Mo i Rana.
Den teoretiske sjansen for å vinne er ca. 2 % (109 936:5 379 616), mens vinnersannsynligheten for førstepremien er 1:5 379 616. Hvis ingen har syv rette, overføres førstepremiepotten til neste ukes førstepremiepott; dette kalles «Gull-Lotto».
I Norge er LOTTO registrert som et varemerke. Siden 2004 har det også vært lotterier, pengespillvirksomhet og spilltjenester tilbudt på nett.
50 prosent av innsatsbeløpet i Lotto skal gå tilbake til spillerne i form av premier, mens 50 prosent beholdes av selskapet for å dekke kostnader og generere overskudd.
Lotto i Norge har følgende sannsynligheter for gevinst per rekke:
Sannsynligheten for ikke å få gevinst er ca. 97,956 % (5 269 680/5 379 616). Det vil si at ca. hver 50. rekke gir gevinst.
Ved trekningen 1. oktober 2011 var det hele 21. rekker som gikk inn på lottokupongen med tallene 8 – 13 – 14 – 15 – 20 – 26 – 32. Tallene gir da formen som et latinsk kors, og den opprinnelige potten på 16,2 millioner ble fordelt på 21 med en premieutbetaling på 772.895 kroner for 7 rette. Norsk Tipping publiserte da også de 10 vanligste rekkene som blir sendt inn og den teoretiske utbetalingen den ville gitt ved 7 rette.
Nordsjö (varemerke)

Nordsjö er en industribedrift som produserer og selger malingprodukter som maling, beis, dekkbeis, lakk og sparkel. Bedriften har sitt norske hovedkontor på Sofiemyr utenfor Oslo.
Nordsjös merkevarer er blant annet: eksteriørserien Tinova, interiørserien Inova og tjærebeisen Tix-Ett, og produktene selges primært i norden.
Nordsjö har gjennom 100 år vokst seg frem til å være en av Norges største leverandører av maling, beis, dekkbeis, lakk, sparkel og tilbehør. Nordsjö ble grunnlagt i Malmö i 1903 som en detalj- og grossisthandel for maling og lakk under navnet Nordström og Sjögren. Senere ble det også startet opp egen malingproduksjon. I 1994 ble Nordsjö en del av verdens største malingskonsern, Akzo Nobel.
Hjemmeside for Nordsjö Hjemmeside for Akzo Nobel
Norvegia

Norvegia® er et registrert varemerke for en norsk ost som eies og produseres av TINE, ved produksjonsfasiliteten på Jæren. Osten er en gulost av typen goudaost, som har en mild og fyldig smak. Norvegia er Norges mest solgte ost.
Norvegia startet karrieren under navnet «Norsk Gouda». Produksjonen av denne osten var imidlertid et håndverk vi måtte lære av hollendere. Produksjonen av Norsk Gouda startet opp ved Nitedalen Ysteri (etablert i 1858) i 1859, men metoden spredte seg senere til en andre meierier rundt om i landet. Det ble klart at kvaliteten på osten ikke var bra nok ved ysteriet i Nittedal, så det ble nedlagt i 1867.
Det var ført i 1920 at det ble igangsatt industriell produksjon av Norsk Gouda. Standardisering av goudaost ble innført i 1925. Norges Eksportlag ble etablert i 1928. Den norskproduserte osten ble eksportert under navnet «Norwegian Gauda», men navnet på eksportvaren førte etter hvert til en større konflikt med hollenderne. Det førte til at den norske osten etter hvert måtte bytte navn. Merkenavnet Norvegia® ble derfor lansert i 1962.
Pasteurisert melk blir fylt opp i store ystekar og blir varmet opp til ca. 30 °C. Deretter tilsettes løpe og syrningskultur. Det er syrningskulturen som er avgjørende for hvilken smak, konsistens og hullsetting osten får. Syrningskulturen for Norvegia er spesiell og hvordan man har kommet frem til akkurat denne kulturen er en hemmelighet. Løpen får melken til å stivne, den får en konsistens på linje med gele. Geleen blir deretter skåret opp i små terninger av langsgående og tversgående kniver. Etterhvert trekker terningene seg sammen til faste ostekorn, i denne prosessen blir mysen skilt ut. Ostekornene blir så presset sammen i store kaker som blir lagt i former for der å bli saltet og satt til modning. De ulike typene av Norvegia har ulik modningstid.
Per 2025 finnes det til vanlig åtte typer av Norvegia (se liste), men anledningsvis modnes det også noen hele ostehjul i henholdsvis tre og fem år. Disse ostene får betegnelsene Norvegia Reserve (minst tre års modning) og Norvegia Special Reserve (minst fem års modning).
Dongeribukse

En dongeribukse, også kalt olabukse, denimbukse, jeans og annet, er en bukse framstilt av dongeri, også kalt denim, et grovt bomullsstoff. Dongeribukser produseres i alle slags farger, men blått, og dernest svart, er nesten helt dominerende. Buksene har ofte kobbernagler for å forsterke lommene og synlige sømmer i avstikkende farger. Fordi stoffet er forholdsvis slitesterkt og tykt, ble dongeribuksen opprinnelig laget for bruk under kroppsarbeid, blant annet i USA fra slutten av 1800-tallet. Dongeribuksen er siden blitt et svært utbredt arbeids- og fritidsplagg for begge kjønn, og brukes særlig av unge.
De tidligste kjente forløperne til dongeribukser kommer fra den indiske eksporten av tykke bomullsstoffer på 1600-tallet. Noen av disse ble farget i indigo og solgt ved Dongarii Fort nær Mumbai. Sjømennene kalte dette stoffet dungaree og klippet det til slik at det passet dem. Dette har siden gitt opphav til begrepet dongeri på norsk.
Det særnorske begrepet olabukse var opprinnelig et varemerke. Opphavsmannen var Tor Wessel Kildal i firmaet Adelsten Kjølner AS. Det stammer trolig fra betegnelsen olasoldater, som var et populært kallenavn på de norske soldatene i Tysklandsbrigaden like etter annen verdenskrig. Buksene ble først laget for gutter i 10–12-årsalderen, med det håp å gjøre dem populære ved å knytte navnet til den positive ola-betegnelsen.
Ordet jeans henger sammen med navnet på den italienske havnebyen Genova, der sjømennene gikk kledt i tøy av dongeri eller denim, det vil si: Den franske betegnelsen for det grovvevde lerretsstoffet derfra var bleu de Gênes, et uttrykk som er lånt fra det italienske blu di Genova og bokstavelig betyr «blå fra Genova». Det franske bynavnet ble i engelsk tale og skrift til jeans.
Respatex

Respatex er et tidligere registrert norsk varemerke på et høytrykkslaminat av komposittmateriale produsert av Norsk Hydro fra 1958. På grunn av sin utbredelse i møbelproduksjonen på 1960- og 1970-tallet ble navnet et degenerert varemerke, en fellesbetegnelse på selve produkttypen.
Høytrykkslaminat med dekor (engelsk: High Pressure Laminate), laminerte produkter hovedsakelig benyttet som overflate materiell på innbo og møbler, ble oppfunnet i USA av Marc-Anton André i 1959. Produktet består av flere lag med stammepapir impregnert med fenolharpiks, dekorpapir og «overlay» impregnert med melaminharpiks. Dette blir deretter presset i en laminatpresse med stort trykk og varme.
I Norge ble høytrykkslaminat produsert på Gulskogen ved Drammen av Norsk Hydro fra 1958 og solgt under varemerket Respatex. Platene ble først produsert som industrilaminat. Senere ble det lagt inn dekor og mønster på platene. Fabrikken i Gulskogen ble flyttet til Hydrofabrikken på Notodden i 1968. Etter at Hydro i 1980 innledet et samarbeid med Perstorp AB, Sveriges største laminatprodusent, ble en ny fabrikk etablert på Tuven, vest for Notodden sentrum. Her var det produksjon fram til midten av 1980-tallet. I 1984 overtok Norske Skog laminatfabrikken for Respatex fra Norsk Hydro.
På 1950-tallet ble det også produsert laminat under produktnavnet «Fibotex» ved Fibofabrikken i Lyngdal, nå Fibo-Trespo. Produksjonen av laminat foregår fremdeles i Lyngdal, men nå av Alloc AS. Varemerket Respatex eies av Fibo-Trespo (Byggma ASA) og datterselskap Respatex International i London og brukes fortsatt i USA, England og Tyskland.
Bjørn Dæhlie

Bjørn Erlend Dæhlie (født 19. juni 1967 i Elverum) er en norsk forretningsmann og tidligere langrennsløper som hadde sin storhetstid på 1990-tallet. Med sine åtte gull er han tidenes tredje mestvinnende vinterolympier. Utover dette har han tatt ni VM-gull og vunnet verdenscupen sammenlagt seks ganger. Han representerte Bjerke Idrettslag og deretter Nannestad Skiklubb fra 1990.
Dæhlie driver forretningsvirksomhet innen hytteutleie og er hovedaksjonær i Bj Sport AS. Firmaet utvikler, produserer og markedsfører sportsklær med det registrerte varemerket Bjørn Dæhlie Technical Wear, merket med logoen Bj. Dæhlie var også en sentral aktør i TV-programmet Gutta på tur.
Han er kåret til århundrets vinteridrettsutøver i nordiske skidisipliner av mellomeuropeiske sportsjournalister. I 1999 ble han nominert til Århundrets vintersportsmann, men ble slått av alpinisten Jean-Claude Killy. Dæhlie og Sonja Henie var de eneste fra Norge som ble nominert. Det var det Internasjonale sportsjournalistforbundet AIPS som stod bak kåringen. Prisen ble utdelt av Juan Antonio Samaranch.
Dæhlie hadde sitt internasjonale gjennombrudd under VM i Val di Fiemme i 1991 hvor han tok gullmedaljen på 15 kilometer og på 4 x 10 km stafett. Året etter fulgte han opp med tre titler under OL i Albertville, på 50 km fristil, 15 km jaktstart og 4 x 10 km stafett. For disse prestasjonene mottok han Fearnleys olympiske ærespris.
Dæhlie var norsk flaggbærer i vinter-OL 1994 i Lillehammer. I 1997 ble han tildelt Aftenpostens gullmedalje og samme året fikk han Holmenkollmedaljen sammen med Stefania Belmondo og Bjarte Engen Vik. Han ble kåret til årets idrettsnavn og mottok Sportsjournalistenes statuett i 1995 og i 1998. På sitt beste hadde Dæhlie et oksygenopptak på 96.
Han la opp i mars 2001, etter å ha slitt med en ryggskade han pådro seg etter et fall på rulleski i 1999. Til tross for operasjoner, behandling og opptrening klarte han ikke å komme tilbake. Han hadde opprinnelig planlagt å avslutte karrieren etter Vinter-OL 2002 i Salt Lake City.
I 1995 ble Dæhlie med i TV-serien Gutta på tur på TV 2, sammen med Arne Hjeltnes, Vegard Ulvang og Arne Brimi.
Dæhlie har siden han la opp som skiløper i 2001 utviklet forretningsvirksomhet innen eiendom og klesproduksjon. Han hadde en inntekt på drøyt 3,3 millioner kroner og en formue på ca. 278,8 millioner kroner i 2008. Hans sportsklærsproduksjon, Bjørn Dæhlie Technical Wear, utvikles, produseres og selges av Bj Sport.
Bjørn Dæhlie er gift med Vilde Falck-Ytter. Han bodde tidligere på Eidsvoll, men flyttet til Bø i 2020 for å slippe skatt.
I februar 2022 bekreftet Dæhlie til Nettavisen at han flyttet fra Norge til Sveits sammen med kona. De bosatte seg i Zug, og i 2023 flyttet de til Nidwalden.
Wikiquote: Bjørn Dæhlie – sitater
Degenerert varemerke

Degenerert varemerke, også kalt appellativisert varemerke og varemerkeord, er et varemerke eller produktnavn som er tatt i bruk som nøytralt fellesnavn for en gruppe produkter eller tjenester som likner på det spesielle produktet. Appellativisering oppstår først og fremst når det spesielle produktet blir særlig utbredt og ikke lenger har evnen til tydelig å skille seg fra tilsvarende produkter. Varemerkenavnet blir etter hvert til et generisk allmennord og en generell betegnelse.
Et degenererte varemerke kan også kalles generisk, generisert eller generalisert. Noen ganger kan det være et depropriært eller deproprialisert eponym, et allmennord dannet fra et personnavn.
Ifølge Patentstyret innebærer 'degenerering' at «et varemerke blir selve ordet på en vare eller tjeneste og dermed mister sin kjennetegnsfunksjon». Degenerering betyr ellers at noe forandrer seg bort fra det opprinnelige, svekkes, utarter og utvikler seg til noe dårligere enn foregående generasjoner. Appellativisering betyr at ordet blir et appellativ, det vil si fellesnavn.
Et varemerke kan bli degenerert når produktet eller tjenesten som forbundet med ordet, har oppnådd en høy markedsandel eller forbrukeroppmerksomhet og blir en del av dagligspråket. Et varemerke kan også bli degenerert uten spesielt høy markedsandel, for eksempel gjennom mekanismer som viral markedsføring.
Noen eksempler på degenererte varemerker er antibac, amfetamin, crocs, musak, jojo, lynol, heroin, hammondorgel, thermos, grammofon, miksmaster, respatex, vaselin, stillongs, olabukser emmentaler, tabasco, krystallsåpe, unbrakonøkkel, teflon, pleksiglass, kevlar, goretex, powerpoint og smarttelefon. Hoover er et amerikansk eksempel på at et firma- og produktnavn har blitt betegnelse for alle tilsvarende produkter. Hoover Company ble etablert i 1908 og deres støvsugere ble så vanlige at ordet på engelsk også har blitt tatt i bruk som verb. På norsk brukes verbet 'photoshoppe' om å retusjere og forandre et bilde digitalt, oppkalt etter programvaren Photoshop.
Potetgull ble i 2010 registrert som varemerke, men ble dømt som generert i Oslo tingrett 2015, dvs ikke mulig å registrere som varemerke og tingretten uttalte at «Retten har kommet til at varemerkeregistreringen av POTETGULL er ugyldig». Lagmannsretten opprettholdt 16.12.2016 tingrettens avgjørelse og uttalte at «Lagmannsretten kan ikke se at det strider mot god forretningsskikk å bruke en betegnelse i sin markedsføring som forbrukere oppfatter som et allment begrep, og det kan i dag ikke anses som illojalt.»
X 2000

X 2000 er et hurtigtogsett bygget av Kalmar Verkstad for Statens Järnvägar fra 1989 til 1998, selve togsettet heter formelt ikke X 2000, det er et varemerke valgt av SJ. X 2000 ble anskaffet for å kunne kjøres med høy hastighet på de relativt kurvede jernbanelinjene som finnes i Sverige. X 2000 er et krengetog og er fremst beregnet på hovedlinjene mellom de større byene hvor det er et marked for høy komfort og korte reisetider.
NSB Bane / Jernbaneverket etablerte et prøveprosjekt i fullskala med et innleid X2000 i ordinær rutetrafikk med passasjerer mellom Oslo og Kristiansand fra 29. september til 21. desember 1996. Blant resultatene var at X2000 ikke medførte større belastninger på eksisterende spor enn konvensjonelle tog som trafikkerte strekningen, selv om krengetoget opererte med hastigheter omkring 20 % høyere enn konvensjonelle tog. Passasjerene var meget godt fornøyd med krengetoget. Det var i gjennomsnitt bare 8 % som ble togsyke under prøvekjøringen. Økningen i passasjerantall i prøveperioden var 14,5 %, av denne stod krengetoget for hele 9 %. Kjøretiden var 3 timer, 56 minutter, en reduksjon på mellom 38 og 46 minutter sammenliknet med ordinære ekspresstog.
NSB valgte imidlertid å kjøpe sine krengetog, kalt Signatur og Agenda, fra daværende Adtranz, siden del av Bombardier Transportation. Vognene ble bygd av Kalmar Verkstad i Sverige som også produserte X2000, mens sluttmontering skjedde hos Adtranz' på Strømmen. Opprinnelig hadde disse togene en kjøretid Oslo-Kristiansand på 3:59, men etter diverse tekniske problemer med togsettene, ble tidligere rutetabeller med reisetider fra 4:25 til 4:46 timer gjeninnført.
Togsettene ble brukt i ordinære tog mellom Oslo og Göteborg under vinter-OL på Lillehammer i februar 1994. Dette for å frigjøre norsk materiell til OL-trafikken. Fra august 2015 satt SJ inn X2 på strekningen Stockholm-Oslo og reisetiden kuttes fra 6 timer til 4,5. Mens utskiftingen av kontaktledningsanlegget på Kongsvingerbanen pågår 2018–2020 er de midlertidig erstattet av loktrukne svenske tog .
Tilbudet ble gjenopprettet i desember 2022 med en SJ 3000, men da med en reisetid på litt i overkant av fem timer.
Brannbamsen Bjørnis

Brannbamsen Bjørnis er utviklet for å kommunisere med barn og voksne om brannvern. Bjørnis blir også brukt som trøstebamse blant landets brannvesen. Varemerket Brannbamsen Bjørnis eies av Stiftelsen Brannbamsen Bjørnis.
Trøstebamse-prosjektet ble etablert i 2012 i Trøndelag brann- og redningstjeneste, som et hjelpemiddel i kontakt med barn som var utsatt for branner og andre ulykker.
Senere ble konseptet utvidet med bl.a. forebyggende undervisningsmateriell for barnehager. Flere brannvesen meldte sin interesse for å være med i prosjektet. Over 150 brannvesen spredt over hele landet bruker i dag Bjørnis i sitt brannforebyggende arbeid.
I november 2016 ble det besluttet at Brannbamsen Bjørnis skal være nasjonal hovedsatsing i brannforebyggende arbeid rettet mot barnehager og yngre barn. Siden har Bjørnis blitt kjent for norske barn gjennom barnebøker utgitt i samarbeid med Aschehoug, musikk, musikkvideoer, en barne-TV-serie på NRK Super og opptredener over hele landet.
En studie gjennomført av Fire Research and Innovation Centre (FRIC) i 2023, konkluderte med at Bjørnis har ført til en tydelig og dokumenterbar forbedring av brannsikkerheten i norske hjem.
Brannbamsen Bjørnis fikk tildelt Samfunnssikkerhetsprisen 2024 under Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskaps årlige samfunnssikkerhetskonferanse 10. februar 2025. I tillegg ble Bjørnis kåret til et av de tre beste europeiske brannsikkerhetsprosjektene under utdelingen av European Fire Safety Award 2025.
Stiftelsen Brannbamsen Bjørnis ble opprettet som en egen stiftelse i februar 2021. Den ideelle organisasjonen har kontorer på hovedbrannstasjonen i Trondheim.
Motorola

Motorola Inc. var et amerikansk multinasjonalt firma innen kommunikasjonsløsninger beliggende i Schaumburg i Illinois, en forstad til Chicago. I 2011 ble Motorola nedlagt, og delt i to separate selskaper; Motorola Mobility (MMI) og Motorola Solutions (MSI). Hovedproduktene var mobiltelefoner og personlig radioutstyr, utstyr for video- og TV-visning, set-top-bokser til satellitt- og kabelfjernsyn, m.m. I Norge har Motorola blant annet hovedansvaret for drift av Nødnett - det digitale radiosambandet for nød- og beredskapsetatene .
Motorola ble stiftet i 1928 under navnet Galvin Manufacturing Corporation. Navnet Motorola ble tatt i bruk i 1947, men hadde vært brukt som varemerke siden 1930-årene. Stifterne Paul og Joe Galvin fant på navnet Motorola da firmaet begynte å lage bilradioer. Mange av Motorolas produkter har vært radio-relaterte, som verdens første privatradio, militær elektronikk, infrastruktur for mobilbransjen og mobiltelefoner. Firmaet har også vært sterkt på halvledere, inkludert integrerte kretser brukt i datamaskiner. Motorola har vært hovedleverandør av mikroprosessorer til Commodore Amiga, Apple Macintosh og Power Macintosh personlige datamaskiner, men avdelingen som drev med dette ble i 2003/04 skilt ut til et eget selskap kalt Freescale.
4. januar 2011 ble Motorola splittet i to separate selskaper: Motorola Mobility overtok selskapets privatmarket-produkter som mobiltelefoner, internett-modemer, og tv-dekodere, mens Motorola Solutions overtok selskapets produkter rettet mot bedriftsmarket. Etter dette fantes ikke Motorola som selskap lenger, eneste som var likt som før splittelsen var at aksjonærene var de samme. I august 2011, bare et halvt år etter oppsplittingen offentliggjorde Google at de ville kjøpe Motorola Mobility for 12,5 mrd. US Dollar. Intensjonen for oppkjøpet var at de ønsket kontroll på Motorola Mobilitys patent-portefølje, slik at de bedre kunne beskytte selskaper som benytter Android operativsystemet mot søksmål. Avtalen ble gjennomført i mai 2012, etter at man i salgsprosessen allerede hadde solgt delene som produserte kabel-modem og TV-dekodere til Arris Group.
Motorola Solutions ble på sin side også solgt bit for bit. I april 2011 kjøpte Nokia Siemens Networks nettverkdelen, mens i oktober 2014 ble «enterprise mobility solutions» delen solgt til Zebra Technologies.
Hans Petter Buraas

Hans Petter «Burre» Buraas (født 1975) er en norsk tidligere alpinist som representerte Bærums Skiklub.
Buraas vant gullmedalje i slalåm under OL 1998 i Nagano. Før dette hadde han ikke vunnet noen verdenscuprenn, men overrasket med å utklasse konkurrentene. Ned til sølvet var det 1,36 sekunder.
Han debuterte i verdenscupen 6. januar 1995 i Kranjska Gora og fikk sine første verdenscuppoeng 12. november 1995 med 27.-plass i storslalåm i Tignes. Han tok én seier i et verdenscuprenn i slalåm, rennet han vant var 11. desember 2000 i Sestriere. Han har fire andreplasser og fem tredjeplasser i verdenscupen i slalåm i perioden 1997–2003.
I VM 2007 i Åre ble han nummer åtte i slalåm, samme år la han også opp som utøver.
Høsten 2008 medvirket Buraas i TV 2-programmet Skal vi danse. I 2009 deltok han i Zebra Grand Prix på TV 2 Zebra, hvor han sammen med lagkamerat Terje Schröder kom på 4.-plass.
I 2009 engasjerte Buraas seg i utviklingen av norske alpinister ved å bli trener på NTG Bærum. Han var også elev ved skolen i perioden 1991-1994.
I dag er han selvstendig næringsdrivende, og gift med programlederen Pia Rivelsrud. De har tvillinger født i 2011.
Norgesmester
Freia (chocolate)

Freia is a Norwegian chocolate brand. The brand is known for Freia Melkesjokolade and Kvikk Lunsj, as well as for other candy and dessert products. The company was acquired by Mondelez International in 1993.
Freia was founded by Olaf Larsen (1867–1920) and Fredrik Wilhelm Hjorth Christensen (1851–) in 1889. Larsen had been experimenting with chocolate for some time and Christensen arranged supplies with cocoa suppliers and paid for machines and the required facilities.
A few years later in 1892, the operation was bought by aspiring entrepreneur and businessman Johan Throne Holst (1868–1946). In his first six years, he grew the enterprise from 7 to 60 employees, and incorporated Freia as a public company in 1898. Holst realized that there was a potential market for edible milk chocolate, in addition to the dark chocolate and other minor products Freia were producing at the time. Holst built up Freia to be Norway's leading chocolate manufacturer.
By the turn of the century, Freia was the leading Norwegian brand in sweets. Since its inception the factory has been in the Rodeløkka neighborhood in the borough of Grünerløkka in Oslo.
In 1916, based on the success in Norway, the Throne-Holst family founded the chocolate factory Marabou in Sundbyberg outside of Stockholm in Sweden and in 1943, moved to the present location in Upplands Väsby. The name Freia (or Freja) could not be used due to a conflicting trademark in Sweden. The name Marabou was chosen instead and is based on the marabou stork which was part of Freia's logo at the time. Production started in 1919, due to shortages in cocoa supply caused by World War I.
In 1990, Freia bought all the shares in Marabou. On 12 October 1992, Norsk Hydro, Procordia and Finnish Paulig sold their shares in Freia Marabou to the Philip Morris company Kraft General Foods, a total of 55% of the shares. A few weeks later, Hershey Foods sold its shares (18.6%), giving Philip Morris full control of Freia. On 22 April 1993, the Ministry of Trade and Industry granted Kraft General Foods Holding Norway Inc a license to take over all the shares in Freia Marabou AS. Freia was purchased by Kraft Foods Nordic for NOK 3 billion.
After Kraft's acquisition, most of the operation remains at Freia's factory in Oslo. Parts of production have been outsourced to Lithuania, Estonia and Sweden, following restructuring from the parent company in the mid-2000s. Since 2012, the owner has been Mondelēz International.
The company's flagship product has since then been the milk chocolate candy bar, Freia Melkesjokolade. On the basis of this product, Freia produces several other candy bars, with added nuts, raisins, cookies and Daim pieces. The brand has constantly been marketed in a national romantic spirit – as the essence of everything that is Norwegian. Their slogan is Et lite stykke Norge (A little piece of Norway).