Лев Огненов

Лев Петров Огненов (изписване до 1945 година: Левъ Огнѣновъ) с псевдоними Кракра и Олга е български общественик и революционер, деец на Вътрешната македоно-одринска революционна организация.
Лев Огненов е роден в 1863 или 1870 година в Охрид, тогава в Османската империя. Осиновен син е на охридския първенец Петър Огненов. Учи за кратко в Солунската българска мъжка гимназия, а от 1881 до 1887 година, когато завършва, учи в Роберт колеж в Цариград и учителства в Охрид и Велес.
През 1886 година, на Илинден, в къщата на Климент Заров в Горна Порта в Охрид част от членовете на дружеството „Свети Климент Охридски“ Климент Заров, Антон Кецкаров, Лев Огненов, Никола Чудов, Яким Деребанов, Иван Лимончев, Никола Пасхов, Климент Шуканов и Анастас и Христо Маджарови участват в създаването на революционен кръжок. Членовете на кръжока обикалят селата в Охридската каза и агитират населението да отваря училища, да използва по-активно временното разрешение на османските власти да се въоръжава срещу върлуващите по това време албански разбойници, както и да избягва османските съдилища.
Още след основаването на ВМОРО в 1894 година заедно с Никола Филипчев е сред първите покръстени от Даме Груев членове. Влиза в първото ръководство на ВМОРО в Охрид. През периода 1905 – 1906 година е избран за председател на Охридския околийски революционен комитет.
Огненов, който е един от най-учените охридски граждани, дълго време работи като секретар на охридския митрополит Методий, но през април 1903 година е арестуван и затворен в Охридския затвор по донос на сърбомани. Освободен е в края на същата година.
След Младотурската революция в 1908 година става деец на Съюза на българските конституционни клубове и е избран за делегат на неговия Учредителен конгрес от Охрид.
При избухването на Балканската война е македоно-одрински опълченец в Сборна партизанска рота на МОО.
През 1913 година Лев Огненов участва в Охридско-Дебърското въстание срещу новата сръбска власт и е избран за председател на градското началство на Охрид. След погрома на въстанието Лев Огненов се установява в България, работи като домакин на Александровската болница.
През 20-те години на XX век се завръща в Охрид, където се издържа от притежаваните земеделски земи. През 1941 година посреща българските войски в Охрид. При съмнение за злоупотреба и отклоняване на пари към ВМРО е разследван, а Симеон Радев лично го защитава в българския парламент.
При освобождението на Вардарска Македония през 1941 година е активен участник в българската обществена дейност в града. Включва се в дейността на българското читалище „Свети Климент“ и е негов председател.
Синове на Лев Огненов са Владимир, Асен, Петър и Симеон Огненови. Владимир умира като ученик в Скопското българско педагогическо училище. Асен Огненов участва в Първата световна война в редиците на Единадесета пехотна македонска дивизия. Награден е със знак на военния орден „За храброст“, IV степен. Увлича се в комунизма, но след атентата в „Света Неделя“ се връща в Охрид. След Деветосептемврийския преврат в 1944 година се връща в София, където работи като счетоводител. Канен е да участва в управлението, но той отказва. Вместо това активно участва в дейността на Македонските братства и се опитва да отстоява българщината в годините на македонизация.
Лев Огненов е кръстник на племенника си, българския офицер и лекар Лев Тодоров Огненов (1889 – 1962), който е баща на общественика Михаил Огнянов . Сестрата на Лев Огненов Ксантипия е майка на Петър Карчев.