davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Ulinzi Stars

Ulinzi Stars ni klabu ya Kenya iliyo na makao yake katika mji wa Nakuru.
Ulinzi Stars ni klabu inayohusishwa na Jeshi la Kenya huku wachezaji wao wengi wakiwa wanajeshi. Wao hushindana katika ngazi ya juu ya ligi, Ligi Kuu ya Kenya. Timu hii imekuwa mabingwa wa Kenya mara tatu; mwaka wa 2003,wa 2004, na wa 2005 . Hii ilifanya kuwa timu ya tatu katika Ligi Kuu ya Kenya kuwa mabingwa kwa miaka mitatu mfululizo, baada ya AFC Leopards na Gör Mahia. Ulinzi Stars hucheza mechi zao katika Uwanja wa Afraha,[Nakuru]. Hapo zamani, makao ya klabu hiyo ilikuwa katika mji wa [Thika], lakini imehamia mji wa [Nakuru] tangu msimu wa 2004/05.Mechi zao zote za nyumbani wamekuwa wakicheza katika Uwanja wa Afraha, [Nakuru].
Ulinzi Stars pia ndio timu ya Jeshi La Kenya na wamehitimu kucheza katika Mashindano Ya Majeshi Duniani ya mwaka wa 2011.
Mbali na kuwa na timu ya soka,walikuwa na timu ya mpira wa vikapu iliyoitwa Ulinzi Warriors.Ulinzi Warriors iliacha kucheza mwaka wa 2007 ingawa walikuwa Mabingwa watetezi katika ligi ya mpira wa vikapu.Timu hii ilikuwa imeshinda ligi hiyo ya mpira wa vikapu mara tano mfululizo.Palikuwepo pia na timu za raga na voliboli.
Ligi ya Mabingwa ya CAF 2004: Ilijitoa katika raundi ya kwanza
Akademia ya Ulinzi ya Nigeria

Akademia ya Ulinzi ya Nigeria (NDA) ni chuo kikuu cha kijeshi kilichoko Kaduna, Nigeria, ambacho hufunza maafisa kadeti kwa ajili ya kuteuliwa kujiunga na moja ya huduma tatu za Vikosi vya Ulinzi vya Nigeria: Jeshi, Jeshi la Wanamaji, na Jeshi la Anga.
Muda wa mafunzo katika akademia ni miaka mitano (miaka minne ya masomo na mwaka mmoja wa mafunzo ya kijeshi).
Ulinzi wa Mama wa Mungu

Ulinzi wa Mama wa Mungu (kwa Kigiriki Σκέπη, Sképē; kwa Kislavi cha Kikanisa Покровъ, Pokrov, yaani "ulinzi") ni sikukuu ya Bikira Maria inayoadhimishwa na Waorthodoksi na Wakatoliki wa Mashariki wanaofuata mapokeo ya Kigiriki.
Inatokana na imani ya Wakristo wengi katika uwezo wa sala ya Mama wa Mungu kwa ajili ya binadamu.
Tarehe ya sikukuu hiyo ni 14 Oktoba (1 Oktoba kadiri ya kalenda ya Juliasi).
Ee Mungu Nguvu Yetu

"Ee Mungu Nguvu Yetu" (English: "O God of all Creation", lit. '"O God, our strength"') is the national anthem of Kenya.
"Ee Mungu Nguvu Yetu"'s lyrics were originally written in Kiswahili, the national language of Kenya. The commission responsible for its creation included five members and was headed by the Kenya Music Adviser. The anthem was based on a traditional tune sung by Pokomo mothers to their children.
"Ee Mungu Nguvu Yetu" is notable for being one of the first national anthems to be specifically commissioned. It was written by the Kenyan Anthem Commission in 1963 to serve as the state anthem after independence from the United Kingdom. The lyrics was intended to express the deepest convictions and highest aspirations of the people.
Defence Islands

The Defence Islands are two small islands in Howe Sound, British Columbia, Canada, northeast of Anvil Island and in the northern reaches of that sound near Porteau Cove. The easterly and smaller of the two comprises Defence Island Indian Reserve No. 28 (1.7 hectares); the westerly comprises the Kwum Kwum Indian Reserve (unnumbered, 6.20 hectares), both under the administration of the Squamish Nation.
49°35′00″N 123°17′00″W﻿ / ﻿49.58333°N 123.28333°W﻿ / 49.58333; -123.28333
Defence Forces

The phrase Defence Force(s) (or Defense Force(s) in US English - see spelling differences) is in the title of the armed forces of certain countries and territories.
At the start of the Cold War, the United States Air Force had established the Aerospace Defense Command. It was broken into three different regions:
In South Africa under apartheid the nominally independent Bantustans had their own forces, separately from the South African Defence Force:
Within the ongoing civil war in Myanmar, several different rebel groups have declared themselves "defense forces":
A number of football clubs related to defence forces are also named such, for example:
Tarian Canggung

Tarian Canggung merupakan sejenis tarian rakyat Melayu traditional. Perkataan Canggung berasal dari bahasa Melayu Klasik yang bererti kekok atau tidak biasa. Tarian Canggung berasal dari negeri Perlis dan menjadi popular di negeri Kedah, Perlis dan Pulau Pinang. Tarian ini dicipta oleh seorang ahli tarian dari Kangar selepas Perang Dunia II.
Aspek Pengurusan Dalam Kultur Ikan Hiasan Air Tawar

Buku Aspek Pengurusan Dalam Kultur Ikan Hiasan Air Tawar ialah sebuah buku yang dikarang oleh Aizam Zainal Abidin, dan Siti Jalilah Mohamad dan diterbitkan di Malaysia pada 2013 dengan harga RM58.00 (2013). Ia diterbitkan oleh Penerbit Universiti Malaysia Terengganu dalam bahasa Melayu dengan nombor ISBN 9789670524337.
Pisang Cavendish

Pisang Cavendish ialah salah satu kultivar pisang bagi subkumpulan Cavendish dari kumpulan kultivar pisang AAA. Ia menjadi tanaman komoditi buah-buahan tropika yang sangat popular di dunia. Namanya adalah sempena William Cavendish, Duke Devonshire ke-6. Pisang ini juga dikenali dengan nama pisang Ambon Putih.
Pisang Cavendish banyak dikembangbiakkan melalui kaedah kultur tisu. Keunggulan tunas pisang kultur tisu adalah berdasarkan ketahanannya melawan penyakit seperti "layu moko" yang terjadi akibat serangan Ralstonia solanacearum dan "layu Panama" akibat Fusarium oxysporum f.sp. cubense. Dalam kultur tisu pisang, sehingga saat ini, kaedah yang banyak dikenali ialah kultur dengan eksplan umbisi.
Kepulauan Riau (provinsi)

Kepulauan Riau (disingkatkan sebagai Kepri) atau nama rasminya Provinsi Kepulauan Riau adalah sebuah provinsi di Indonesia. Provinsi ini terdiri daripada 1,796 pulau yang berselerak di antara Sumatera, Semenanjung Tanah Melayu dan Borneo. Terletak di salah satu laluan perkapalan tersibuk di dunia, provinsi ini berkongsi perairan dengan negara-negara jiran seperti Singapura, Malaysia dan Brunei. Kepulauan Riau secara relatifnya berpotensi besar terhadap sumber-sumber galian, tenaga dan marin. Ibu kota provinsi ini ialah Tanjung Pinang dan kota terbesarnya ialah Batam.
Penduduk di Kepulauan Riau adalah majmuk dan pelbagai dari segi etnik, budaya, bahasa dan agama. Provinsi ini merupakan rumah kepada kumpulan etnik berbeza seperti orang-orang Melayu, Tionghua, Jawa, Minangkabau dan lain-lain. Kebangkitan ikstisad di rantau tersebut telah menarik ramai imigran dan buruh dari bahagian lain di Indonesia ke provinsi ini. Kawasan di sekitar Batam juga merupakan rumah kepada ramai ekspatriat dari pelbagai negara, di mana 80 peratus daripadanya berasal dari negara-negara Asia yang lain, dan orang-orang Barat pula datang dari United Kingdom, bahagian lain di Eropah, Australia dan Amerika Syarikat. Kedatangan pelancong asing di Kepulauan Riau adalah yang kedua terbesar di Indonesia selepas Bali.
Masyarakat dalam kepulauan ini menuturkan jenis bahasa Melayu yang mirip loghat di Johor dibandingkan dengan bahasa baku digunakan secara rasmi mengikut pertuturan di Jakarta ibu kota negara Indonesia.
Festival

Festival (Jawi: ‏فيستيۏال‎‎) atau pesta (Jawi: ‏ڤيستا‎‎) adalah acara yang diadakan dalam kalangan sesebuah masyarakat untuk meraikan dan memperingati sesuatu ciri yang dikongsikan bersama masyarakat tersebut baik dari segi agama mahupun budaya.
Festival dan pesta sepunca dari akar Latin: festum bermaksud "jamuan"; perkataan pesta hasil turunan bentuk jamak kata itu dalam bahasa Portugis manakala festival muncul dari terbitan kata tersebut sebagai festus "seakan jamuan" dan kemudiannya fēstīvus atau festivalis "meriah seakan jamuan" kepada bahasa Perancis seterusnya kepada bahasa Inggeris. Kedua-dua perkataan ini walaupun berkongsi akar sama mempunyai maksud sedikit berpincang: pesta dikaitkan dengan kegiatan jamuan makan minum dalam acara sahaja berbanding festival yang lebih umum merangkumi keseluruhan acara besar diadakan.
Ahmad Yatim

Ahmad Yatim (lahir 1944) atau nama sebenar Mohd Yatim Talib ialah seorang pelakon filem dan teater yang terkenal di Malaysia sejak akhir 1970-an. Beliau ialah seorang daripada 3 orang pelakon Malaysia yang pernah memenangi dua kategori lakonan di Festival Filem Malaysia iaitu untuk peranan utama dan pembantu. Beliau dikenali sebagai seorang pelakon yang sangat selektif dalam memilih naskhah untuk dilakonkan. Banyak bergerak di dunia pementasan, Ahmad Yatim kini bergelar pensyarah di Akademi Seni Budaya dan Warisan Kebangsaan (ASWARA).
Teater

Teater (Jawi: ‏تياتر‎‎) ialah tempat persembahan-persembahan kesenian yang dilakonkan di hadapan penonton secara langsung menggunakan kombinasi pertuturan, gerak isyarat, muzik, tarian, bunyi dan sebagainya.
Terdapat pelbagai jenis persembahan teater. Antaranya ialah opera, balet, pantomim dan wayang kulit.
Selain itu, menurut Prof. Datin Dr. Rahmah Hj. Bujang dalam bukunya yang berjudul Glosari Kesenian Melayu, teater ialah sebarang perlakuan kisah atau cerita dalam satu kawasan yang ditentukan sebagai pentas untuk perlakuannya dan menuntut pergerakan fizikal; dengan mempunyai komponen aksi dan reaksi para pelaku, iaitu para pelakon, dan pemerhati, iaitu audiens atau penontonnya.
Nang yai

Nang yai (Thai: หนังใหญ่, pronounced [nǎŋ jàj]) is a form of shadow play found in Thailand. Puppets are made of painted buffalo hide, while the story is narrated by songs, chants and music.
Nang means "leather" ("leather puppet" in this case), and in common usage refers to a dance-drama shadow puppet show. Nang yai, whose name specifically means "large shadow puppet", features life-size puppets, while nang talung (a similar tradition of shadow puppetry whose name derives from Pattalung, a southern city where the tradition has long been popular) features much smaller puppets. Both are particularly popular in southern Thailand. According to James Brandon, most scholars believe that nang yai came to Thailand via Java and the Malay Peninsula from India.
Nang yai and nang talung incorporate various episodes of the Indian epic Ramayana (known as the Ramakien in Thailand). The art form's traditions originated around the beginning of the 15th century. Nang yai performances were a popular means of entertainment during the Ayudhaya period and are mentioned in a poem called "Bunnovat Khamchan", written by the Buddhist monk Mahanag sometime around the years 1751 to 1758, at the end of King Boromakot's reign. The earliest known mention of nang yai in Thai records is from 1458, according to Brandon.
Performances are traditionally held in open spaces such as a lawn or village dirt space. A white cloth screen about 16 metres (52 ft) long and 6 metres (20 ft) high, with a decorated border, is stretched across the stage. Behind the screen, a bonfire is lit to project the puppets' shadows (electric lights are often used instead now). During the show, a Thai instrumental ensemble (usually a piphat) plays music appropriate to each episode, synchronized with the puppets' action. Offstage reciters tell the story in a sort of heightened speech. The puppet figures are made from perforated cow or buffalo hide, each weighing about three or four kilograms. The biggest puppet is one which characterizes a place, weighing around five to seven kilograms.
Nang yai influenced that khon, a dance-drama art form from Thailand which involves masked pantomime.
Nang yai can be found throughout Thailand. For example, in central Thailand, nang yai is performed at Wat Khanon in Ratchaburi, Wat Plub in Petchaburi, Wat Sawang Arom in Singburi, and Wat Pumarin in Samut Songkhram, while in eastern Thailand it can be found at Wat Donin in Rayong Province.
Ceol damhsa leictreonach

Thosaigh ceol damhsa leictreonach (nó EDM Electronic dance music) i rith na n-ochtóidí nuair a thosaigh grúpaí ceol agus amhránaithe ag úsáid sintéiseoirí, meaisíní drumadóireachta agus seichamhór. Shíolraigh sí ó cheol dioscó na seachtóidí, agus faoi láthair is seánra leathan ceol í le iliomad fo-sheánraí. Ba ea Kraftwerk an chéad grúpa a chum ceol damhsa leictreonach. Bhain siad úsáid as ríomhairí agus teicneolaíocht don chéad uair. Bhí tionchar mór acu ar an seánra iomlán. Tháinig fás mór sna hochtóidí le cabhair ríomhairí pearsanta.
Do chum glóire Dé agus Onóra na hÉireann

Is ráiteas Gaeilge é Do chum glóire Dé agus Onóra na hÉireann. Bhí sé ag na Ceithre Mháistrí ar na hAnnála. Bhíodh sé le léamh ar Scéala Éireann freisin - the Irish Press, a bhunaigh de Valera. Bhíodh an mana ar leathanach tosaigh an nuachtáin.
"Doċum glóire De ⁊ onóra na hÉireann" atá os cionn an gheata i gColáiste San Antaine i Lováin. Bíonn sé le léamh ar leaca cuimhneacháin agus mar mhana ag eagraíochtaí éagsúla, ar Bhliainiris na gCaipisíneach Capuchin Annual mar shampla.
Vín

Is í Vín (Gearmáinis: Wien) príomhchathair na hOstaire agus an chathair is mó inti. Ba mhó a tábhacht nuair ab ann a bhí ceannláthair Impreachta na hOstaire agus na hUngáire. Is ar an Danóib atá sí suite.
Tá an-cháil uirthi mar gheall ar a cuid pálás ársa, Schloss Schönbrunn, díseart na Habsburgs, an ceol a cumadh ann agus a sheinntear go fóill, agus na saothair ealaíne agus iarsmaí eile ón stair. Ba i Vín, freisin, a thosaigh an sícanailísis, faoi stiúir Sigmund Freud.
Díorthaítear an t-ainm ón gCeiltis windo- "fionn" agus bona "bonn/bun".
Tá clú agus cáil ar Vín freisin mar gheall ar a bia, ach go háirithe Wiener Schnitzel, mias muiceola agus mar gheall ar chácaí ar nós Sachertorte agus Apfelstrudel.
The X-Files

Is sraith theilifíse Meiriceánach é The X-Files a bhíonn ag plé leis na ábhar a bhaineann leis na t-osnádúr, ábhair an fhicsin eolaíochta, agus go háirithe ábhar na beatha eachtardhomhanda. Cruthaíodh an chláir le Chris Carter, thosaigh é sa bhliain 1993, agus chríochnaigh é go seadalach sa bhliain 2002 (le 202 eipeasóidí le linn na tréimhse seo). Sa bhliain 2002, rinneadh an chéad scannán a bhaineann leis The X-Files, leis an ainm céanna. Níos déanaí, rinneadh an dara scannán a bhainneann leis an tsraith sa bhliain 2008, darb ainm The X-Files: I Want To Believe. I ndiaidh an scannán seo, chraoladh borradh an deichiú séasúir sa bhliain 2016, le 6 eipeasóidí breise san áireamh. Sa bhliain 2017, fógraíodh go hoifigiúil Fox a d'fhillfeadh an tsraith le haghaidh aonú séasúr déag le 10 eipeasóidí, agus ag cur amach ar feadh an séasúr teilifíse 2017-2018.
Tosaíonn gach uile eipeasóid leis an ceol téama (amhrán oscailte), The X-Files. Cumadh an t-amhrán le Mark Snow, agus mar aon chumaigh sé ceol eile ar son na sraithe.
El gran Carlemany

Is é El gran Carlemany (Charlemagne Mór) amhrán náisiúnta Andóra. Scriobh Joan Benlloch i Vivo (1864–1926) é agus chum Enric Marfany Bons (1871–1942) an ceol. Toghadh é go hoifigiúil i 1921.
El gran Carlemany, mon Pare dels alarbs em deslliurà, I del cel vida em donà de Meritxell, la gran Mare, Princesa nasquí i Pubilla entre dues nacions neutral Sols resto lúnica filla de l'imperi Carlemany. Creient i lliure onze segles, creient i lliure vull ser. ¡Siguin els furs mos tutors i mos Prínceps defensors!
I mos Princeps defensors!
An Charlemagne mór, m'athair, shaor sé mé ó na Saracíní, Agus ó neamh, thug sé beatha an Meritxell, an mháthair mhór, dom. Rugadh mé mar bhanphrionsa, Ainnir, neodrach idir dhá náisiún. Is mise an iníon amháin Impire na Carlinginigh Ag creideadh agus aor ar feadh aon chéad déag, ag creideadh agus saor, beidh mé. Bí dlíthe na tíre mó teagascóirí, agus prionsaí mo chosainteoirí!
Agus prionsaí mo chosanteoirí!
My Belarusy

Is é "My Belarusy" (Bealarúisis: Мы, беларусы, Rúisis: Мы, белорусы, "Sinne, na Bealarúisigh") teideal neamhoifigiúil amhrán náisiúnta na Bealarúise agus céad líne liricí an amhráin. Tá an t-ainm "Amhrán Stáit Phoblacht na Bealarúise" (Bealarúisis: Дзяржаўны гімн Рэспублікі Беларусь, Rúisis: Государственный гимн Республики Беларусь) ar "My Belarusy" go hoifigiúil. Scríobhadh agus glacadh leis an amhrán sa bhliain 1955 chun a bheith mar amhrán náisiúnta ar Phoblacht Shóivéadach Shóisialach na Bealarúise. Chum Niescier Sakałoŭski ceol an amhráin agus scríobh Mikhas Klimkovich liricí amhrán náisiúnta PSS na Bealarúise.
I ndiaidh thitim an Aontais Shóivéadaigh, coimeádadh an ceol ar scríobh Sakałoŭski ach níor coimeádadh na liricí. Glacadh le liricí nua, ar scríobh Klimkovich agus Uladzimir Karyzny, nuair a eisíodh Foraithne ón Uachtarán an 2 Iúl 2002. Is éard atá i gceist le liricí an amhráin sa lá atá inniu ann ná Bealarúis chairdeachais, arna tabhairt onóir d'iar-chathanna míleata agus arna breathnú ar aghaidh go dtí an todhchaí. Coinníodh leis an gceol mar gheall ar a cheangail stairiúla do Bhealarúis.
Mazurek Dąbrowskiego

Is é Mazurek Dąbrowskiego (is mar "Dombrowski" a fhuaimnítear an sloinne sin Dąbrowski, ó sheasann an litir Pholainnise úd ą do [o] le srónaíl), nó Masúrca Dąbrowski, amhrán náisiúnta na Polainne. Is é an chéad teideal a bhí ar an amhrán ná Pieśń Legionów Polskich we Włoszech nó Amhrán na Léigiún Polannach san Iodáil. Chum Józef Wybicki an téacs i gcathair Reggio sa bhliain 1797, agus chualathas an t-amhrán á chanadh sa Pholainn le linn cheannaircí móra na naoú haoise déag, is é sin, Éirí Amach Mhí na Samhna (1830) agus Éirí Amach Mhi Eanáir (1863). Sa naoú haois déag, bhí na gluaiseachtaí daonlathacha ag maíomh dlúthpháirtíochta leis na Polannaigh, agus dá réir sin, haistríodh an t-amhrán go sraith mhaith teangacha. Is féidir é a chanadh as Gearmáinis, mar shampla, faoin teideal Noch ist Polen nicht verloren ("Níl an Pholainn caillte go fóill").
Fuair an file Slovacach Samuel Tomašik inspioráid ón amhrán seo le Hej, Slované ("Hóra, a Shlavacha") a chumadh - amhrán atá ceaptha mar chomhamhrán náisiúnta do na Slavaigh go léir.
Maidir le Mazurek Dąbrowskiego, glacadh leis mar amhrán náisiúnta agus stáit na Polainne sa bhliain 1827. An leagan thíos a úsáidtear go hoifigiúil, tá sé beagáinín difriúil le leagan Wybicki, a bheadh sách deacair le tuiscint ag Polannach an lae inniu, toisc chomh seanfhaisiúnta agus atá an stíl is an teanga.
HYMN PAŃSTWOWY RZECZYPOSPOLITEJ POLSKIEJ Curtha i gcartlann 2007-07-03 ar an Wayback Machine - Eolas faoi stair an amhráin as Polainnis ar leathanaigh Roinn Oideachais na Polainne, chomh maith le nótaí an amhráin le híoslódáil. Tá cóirithe éagsúla ar fáil anseo (féach "Pliki do pobrania", a chiallaíonn "Comhaid le haghaidh íoslódála"): pianó, cór agus ceolchoirm.
Curtains (song)

"Curtains" is a song by English singer-songwriter Ed Sheeran. It was released on 5 May 2023 through Asylum and Atlantic Records as the eighth track from his fifth studio album, − ("Subtract"). Sheeran wrote the song with producer Aaron Dessner. He announced the song alongside the album on 1 March 2023, setting up several pre-order opportunities.
The song is lyrically about putting in the work to come to a peace of mind. Sheeran shows a sense of uncertainty and mortality while pushing through tough times. The song also contains electric guitar and is about getting through grief. It is built around a minor chord progression composed by Aaron Dessner and is reminiscent of Avril Lavigne-style grunge.
Nick Levine of NME felt that the song "has a springier rhythm, plus rock guitars that recall The Cranberries and a genuinely anthemic chorus, sounds like a future single". Maura Johnston of Rolling Stone felt that it "turns a game of hide and seek into a metaphor for dragging oneself out of life's muck".
The official music video for "Curtains" premiered alongside the remaining videos for every song on the album on 5 May 2023, the same day that the album was released, as part of its visual album. Taking place in a forest, the video depicts Sheeran coming across a group of people running around him. The video alternates between blue, where Sheeran is disoriented and tries to avoid other people, and orange, where Ed is joyful and has fun with them, mists. As the video ends with the mist clearing up and Sheeran and everybody else walking away, a brief shot shows Sheeran in the blue mist being happy too.
El Michels Affair

El Michels Affair is an American cinematic soul group led by musician and producer Leon Michels. Based in New York, the group is noted for its wide-ranging influences, analog production approach, and hip hop collaborations. The group released its first single in August 2002, and its debut album Sounding Out the City in 2005. After touring behind Raekwon and other Wu-Tang Clan members, the group recorded the popular cover album Enter the 37th Chamber in 2009. After releasing other tribute albums in the following decade, El Michels Affair returned with the original albums Adult Themes in 2020 and Yeti Season in 2021. Since then, the group has released collaborative projects with Freddie Gibbs & Madlib, Liam Bailey, and Black Thought, including 2023's Glorious Game.
Michels played with Soul Fire Records house band The Mighty Imperials before forming his own ensemble in 2002. This group released singles for Soul Fire and for Misty, a sublabel of Daptone Records, as well as a full-length album which was released on the Michels-cofounded label Truth & Soul Records in 2005. Titled Sounding Out the City, the album drew from library music and afrobeat influences. After performing with Raekwon at a concert, the group began working with other members of the Wu-Tang Clan and covered several of their songs for vinyl single releases. By 2009, this had yielded an album's worth of material, which was released in 2009 as Enter the 37th Chamber, the name is a play on the album Enter the Wu-Tang (36 Chambers). El Michels Affair followed this with a second album of arrangements of songs by Wu-Tang Clan and from its members' solo releases, titled Return to the 37th Chamber.
In 2019, they accompanied Freddie Gibbs and Madlib at their popular NPR Tiny Desk performance and later recorded The Diamond Mine Sessions with them.
El Michels Affair began the 2020s with new original material; they released their album Adult Themes in 2020 and followed it less than a year later with the Turkish pop and prog-inspired Yeti Season in March 2021; the album features vocals from Hindi language singer Piya Malik and The Shacks.
Other contributors include:
Filem Chelorong Cheloreng

Filem Chelorong cheloreng merupakan sebuah filem Melayu yang diterbitkan di Malaysia pada 1962. Filem Chelorong cheloreng diterbitkan dalam bentuk filem hitam putih tanpa warna.
Filem Chelorong cheloreng mula ditayangkan pada 1962 di pawagam seluruh negara. Menampilkan Wahid Satay, Latifah Omar, Siti Tanjung Perak dan ramai lagi.
Filem Chelorong cheloreng diarah oleh pengarah S. Roomai Noor pada 1962.
Sosatie

Sosatie adalah hidangan daging dari Afrika Selatan (biasanya daging biri-biri atau biri-biri tua) yang dimasak di atas lidi. Istilah ini berasal dari satay dan sos (kuah pedas). Ia adalah masakan tradisi Melayu Cape penutur bahasa Afrikaans, dan perkataan telah mendapat edaran yang lebih besar di Afrika Selatan.
Untuk dihidangkan, ketulan kambing diperap semalaman goreng bawang, cili, bawang putih, daun kari dan jus asam, maka diulir pada pencucuk satay dan sama ada separuh goreng atau dipanggang. Walau bagaimanapun, cara yang paling biasa untuk memasak sosatie adalah di luar, pada braai (atau barbeku). Ketulan daging yang sering diiringi dengan cendawan, bawang kecil, dihiris lada, aprikot kering atau prun.
Templat:Meat-stub
Karabu baluik

Karabu baluik ialah hidangan tradisional masyarakat Payakumbuh di Sumatera Barat, Indonesia. Hidangannya berupa daging belut yang dipanggang atau dibakar dan diberikan bumbu serta santan. Bumbunya terdiri daripada bawang merah, garam dan limau nipis. Kebanyakkannya di rumah makan Padang, masakan ini jarang ditemui kerana tidak banyak orang membuat karabu baluik dan biasanya terdapat baluik goreng atau baluik balado.
Karabu ini mempunyai rasa yang sedap. Ia kerana ikan belut akan dibakar atau dipanggang dengan arang atau kayu yang berjarak sedikit yang dimana menyerupai teknik penyalaian. Dengan menggunakan kaedah ini, belut akan tetap empuk dan matang sehingga ke bahagian dalam dan tidak menjadi hangus di luarnya. Daging belut yang sudah menjalani kaedah itu tadi, kemudiannya akan dicampurkan dengan santan pekat yang telah dibumbui cili, bawah merah, garam serta limau nipis. Sebelum dimasak, lendir di belut akan dihilangkan dan akan dibakar.
Di Sumatera Barat, karabu baluik ialah salah satu sajian yang mulai semakin susah dicari. Di rumah makan Padang, karabu baluik hampir kebanyakan tidak pernah disajikan atau muncul. Kebanyakan baluik goreng dan baluik balado paling banyak dihidangkan kepada pelanggan. Di rumah-rumah pada acara makan basamo, karabu baluik juga jarang hadir dalam acara tersebut.
Karabu baluik juga dapat ditemukan di Malaysia Timur tepatnya di negeri Kelantan Darul Naim kerana ia dibawa oleh para perantau Sumatera Barat yang tinggal secara tetap atau tidak. Ia dikenali sebagai nama "kerabu belut" dan menjadi makanan yang terkenal di Kelantan sehingga kini.
Bjørn Berge (musiker)

Bjørn Berge (født 1968) er en norsk gitarist og vokalist fra Sveio som har etablert seg som bluesartist. Han fikk Spellemannprisen 2001 for albumet Stringmachine i klassen blues som ble delt ut for første gang, og Spellemannprisen 2002 i samme klasse for albumet Illustrated Man. Han har fått gode anmeldelser i blant annet Dagbladet, Haugesunds avis og VG.
Berge utga sitt første soloalbum, Bjørn Berge, i 1997. I 1999 ga han ut albumet Blues hit me, som ble en ble en stor suksess og førte videre til flere gode utgivelser. Han har turnert i blant annet Danmark, Belgia, Nederland, England og Frankrike, og særlig hatt stor suksess i Frankrike.
Fra 2014 til 2019 var han medlem av bandet Vamp.
Trikken i Trondheim

Trikken i Trondheim ble åpnet i 1901 med 1000 mm sporvidde og hadde på det meste fem linjer. Den omfatter i dag kun linjen Gråkallbanen, som går mellom St. Olavs gate i Midtbyen og Lian på Byåsen via Ila og drives av Boreal Bane.
Utdypende artikkel: Gråkallbanen
Et arbeidsnotat fra Byutredningen Trondheim i desember 2017 har sett nærmere på muligheten for utvidelse av trikkenettet. Konklusjonen deres er at man trenger et større trafikkgrunnlag enn Trondheim har i dag dersom man skal satse på trikk. Dette begrunner de med ei bybaneutredning fra 2010 som utredet muligheten for to nye trikkelinjer. Utredninga viste et potensial på 1000 passasjerer for hver trasékilometer per dag. Arbeidsnotatet påpeker så at den mest trafikkerte bussruta per 2017 (linje 5 Dragvoll - Sentrum - Byåsen) til sammenlikning knapt har 1000 passasjerer per trasékilometer, og at det følgelig ikke er høyt til at det vil lønne seg med trikk.
Det ser ikke bort ifra at det kan bli mer aktuelt med bybane i perioden 2030–2050. De påpeker da at en utvidelse til Valentinlyst - Leangen/Rotvoll - Brundalen - Overvik kan være en mulig løsning. De tar også opp muligheten for bygge trikk til Sluppen og videre mot Kroppan, Romolslia, Flatåsen, Saupstad, Heimdal og Kattem/Lund. Her legger de imidlertid til at stasjonene lengst sør vil komme i konkurranse med toget, og at det vil ta lang tid å nå fram til de sørligste stasjonene. Folk vil dermed velge andre alternativer. Av den grunn anbefaler de i så fall at man avslutter utvidelsen på Saupstad.
Tidligere trikkeselskaper i byen:
Utdypende artikkel: Ladelinjen
Trikken som gikk til mot Lade, var den første trikkelinja som ble bygget. Da det ble vedtatt å bygge sporveier i Trondheim, skulle den gå mellom «Ilevolden» (Ila) og Buran.
Utdypende artikkel: Elgeseterlinjen
Utdypende artikkel: Ilalinjen
Utdypende artikkel: Singsakerlinjen
Liberec

Liberec (uttale ; tysk Reichenberg, romani: Libertsis) er en by i regionen Liberec i Böhmen i Tsjekkia ved elven Neisse. Byen ligger helt nord i landet, rundt 90 km nordøst for Praha, nær grensen til både Polen og Tyskland, og er den sjette største byen i Tsjekkia med litt over 100 000 innbyggere. Byen har universitet og opera, samt en teknisk høyskole.
Byen, under det tyske navnet Reichenberg, ble allerede på 1300-tallet kjent som den første sudettyske by. Rett nord for Liberec ligger Grabštejn slott fra 1200-tallet.
Liberec har en tekstil- og maskinindustri, blant annet en av Škodas bilfabrikker og en teknisk høyskole. Byen er også et sentrum for papir–, maskin– og skotøyindustri.
I samband med den nazistiske annekteringen av områder i Tsjekkoslovakia ble Liberec hovedstad i Sudetenland med Konrad Henlein som gauleiter. Da andre verdenskrig var over i 1945 ble den tysktalende befolkningen i disse områdene utsatt for en av de mest omfattende blodige etniske rensinger som har funnet sted i nyere europeisk historie. Nærmere 2,5 millioner tyskere ble fordrevet fra Tsjekkoslovakia. Denne brutale utrensningen skjedde etter ordre av Tsjekkoslovakias president, Edvard Beneš, som hadde kommet tilbake fra eksil i London, med støtte fra de allierte seiersmakter.
Byen var arrangør av Ski-VM 2009. Liberecs omegn har mange vintersportssteder.
Liberec er forbunnet med nabobyen Jablonec nad Nisou 12 kilometer sørøst med en meterspor trikkelinje. I tillegg finnes det en standardspor trikkelinje i bysentrum.
Voltsjansk

Voltsjansk (russisk: Волчанск) er en by i Sverdlovsk oblast i Russland. Byen ligger ved elva Voltsjanka (en høyre sideelv til Sosva i Obs nedbørfelt), 350 km nord for Jekaterinburg. Innbyggertall: 11 043 (folketelling 2002), 14 814 (folketelling 1989). Byen fikk bystatus i 1956.
Voltsjansk er blant de minste tettstedene i verden med et helt opperativt trikkesystem bestående av en linje og en totallengde på 8.9km.
Stengata 9 (Moss)

Stengata 9 er en bolig som ligger midt i Moss sentrum.
stengaden er en bolig som ligger i Stengata 9, 1531 Moss. Huset var tidligere garasje 185 helt til 1882. Det byttet navn stengaten 9&og. i 1900 fikk det navnet stengaten 9&7 som står per dags dato. Huset er et kulturminne, og er vernet av Plan- og bygningsloven. Klostergatenførte til Værne Kloster.
Moss, en norsk kystby, har en rik industrihistorie. På 1800-tallet var byen kjent for sin trelastindustri og skipsbygging, takket være dens beliggenhet ved kysten. Stengata, en historisk gate i Moss, fungerte som et handelssenter for trelast og andre varer.På begynnelsen av 1900-tallet utviklet Moss en betydelig papirindustri, med selskaper som M. Peterson & Søn. Dette bidro til økonomisk diversifisering og jobbskaping.
Byens industrielle vekst førte til urbanisering og befolkningsvekst, og jernbanenettverket spilte en kritisk rolle i transport av varer. I dag har Moss en diversifisert økonomi med teknologi, serviceindustri og turisme.
Stengata er nå et viktig kulturarvsted og en del av Moss’ historiske byvandring. Moss’ industrihistorie har etterlatt et betydelig kulturelt og historisk arv som fortsatt preger byen i dag.
Stengaten 9 er et gammelt garasje hus , som er bygget ca. litt før 1900tallet. I en typisk
Sidebygninger uthus m/ Vedskur & Bryggerhus og antall kvist er 1. plassering i huset er forhus. Huset er delt i to deler, tømmerhus -overgang hvor dette bestod av to deler, både av tømmerhus og den andre delen var inngang der resten var fylt inn med sidebygninger eller vegger med uthus m/ Vedskur eller kubber.
Bildet viser den utvendige utsmykningen av huset i dag, 2023.
Karakteristikkene på uthus m/ Vedskur & Bryggerhus er at det er enkelthet, naturlighet hvor hus-fasader var preget av tyngde med sparsom figur- og ornamentutsmykning. På dette bildet viser at profilene i enkle og har lite detaljer. Norge var mer beskjeden når det gjaldt en slik empirisk utsmykning fordi på tidlig 1800 til 1960-tallet så var Norge på det tidspunktet et fattig land. Tidligere har huset vært garasje og er leid over alle som bodde den gaten men i dag er den vanlig hus og leier av leitaker number 7 0g 9
Bygnings-formen er særdeles middels , og inneholder 1 etasje (mulig med 2 loft) fargen av huset er hvitt og blå, seks fireslagvindu, og huset er består for det meste av tre.
Det er ikke så mange eiere av stengata 9. Første eieren av stengata 9 var Den Hansen i 1841 han bodde der og solgte huset videre til Anton Johannessen i 1868 hvor han ble boende til 1897. Ifølge digitalarkivet.no eide Emil Ellefsen stengaten 9 fra 1919 - 1920. Senere ble huset kjøpt av Josef Olsen fra 1932 - 1933. Det er ukjent hvem som eier huset i dag.
Huset er veldig lite og det pleide å være en garasje på 1800-tallet. Etter vært ble huset delt inn i to. Det ble bygd en stor hage med mur. Huset har en etasje og det er mulige at det kan ha vært et loft. Huset har i liten grad blitt endret på siden det ble bygd på 1800-tallet.
HISTORISKE KART OG REGISTERSØK
Stavanger Forum Hotel

Stavanger Forum Hotel (fra 2014 til 2021: Scandic Forum Hotel) er et hotell på Tjensvoll i Stavanger. Hotellet har 182 rom, og i øverste etasje er det en bar og restaurant med utsikt over de omkringliggende områdene.
Stavanger Forum Hotel er Rogalands nest høyeste bygning om man ikke regner med spiret, og var det høyeste hotellet i Norge utenfor Oslo da det sto ferdig i 2001. Selve bygget har 21 etasjer og er 60 meter høyt, men spiret på taket gjør hotellet cirka 20 meter høyere. Hotellet er tegnet av arkitektkontoret Brandsberg-Dahls Arkitekter i Stavanger, og hovedentreprenør ved byggingen var Skanska.
Rica Hotels ASA, som hotellet het tidligere, inngikk en ti-års leieavtale med Forum Hotellbygg DA om leie av hotelleiendom på Tjensvoll i Stavanger. Hotellet åpnet i september 2001, med Magne Torgersen som direktør.
Da hotellet åpnet, lå restauranten i andre etasje og hadde kapasitet på opptil 60 gjester. I mai 2004 ble det bygget kjøkken i 21. etasje, slik at 21. etasje nå fungerer som hotellets restaurant på kveldstid, samt frokost og lunsj.
Hotellet har tidligere vært en del av hotellkjeden Scandic, og i 2021 ble hotellet en del av Thon Hotels.
Hotellet har 182 rom som inkluderer standardrom, superior-rom, handicap-rom, juniorsuiter og suiter. I øverste etasje er det bar og restaurant.
Hotellet har fem konferanserom, der det største har plass til 60 deltakere. I tillegg disponerer det fire lokaler i konferansesenteret Stavanger Forum som ligger vegg-i-vegg. Stavanger Forum har plass til totalt 1700 deltakere og er vert for den internasjonale oljemessen ONS som holdes annethvert år og er Norges største oljemesse.
Stavanger Forum Hotel er miljøsertifisert med miljømerket Svanen.
Tsjernivtsi

Tsjernivtsi (rumensk: Cernăuți, tysk: Czernowitz, russisk: Черновцы, ukrainsk: Чернiвцi, polsk: Czerniowce) er en by i det vestlige Ukraina. Byen er administrativt senter i Tsjernivtsi oblast, i det historiske området Nord-Bukovina. Tsjernivtsi har 265 471 innbyggere (2021), og en mengde eksempler på klassisk arkitektur fra perioden under Habsburgerne.
I hjertet av Tsjernivtsij ligger et storslått bygningskompleks som ble reist i årene 1864–1882 som residens for metropolitten av Moldavia og Bukovina. Arkitekten Josef Hlávka var mester for tegningene.
Det ble besluttet at bygningene skulle huse byens nye universitet, og den 4. oktober 1875 ble Franz-Josephs-Universität offisielt åpnet. (the name day of the emperor) Universitetet har skiftet navn flere ganger; siden 2000 heter det Jurij Fedkovytsj Tsjernivtsi Nasjonale Universitet, etter den ukrainske folkloristen og dikteren Jurij Fedkovytsj.
I 2011 ble bygningskomplekset ført opp på UNESCOs verdensarvliste. UNESCOs beskriver bygningsmassen slik:
Frem til 1918 var byen en del av Østerrike-Ungarn. I mellomkrigstiden var byen en del av Romania. Før andre verdenskrig hadde Tsjernivtsi en stor andel jødiske innbyggere; de aller fleste ble drept i Det tredje rikes konsentrasjonsleire.
Etter andre verdenskrig ble byen en del av Sovjetunionen, og etter dennes oppløsning en del av Ukraina.
Den ukrainske forfatteren Jurij Fedkovitsj og ukrainske musikeren og sangeren Volodymyr Ivasiuk er knyttet til Tsjernivtsi. Dikteren Paul Celan (1920–1970) var født i byen, og den ukrainsk-amerikanske skuespilleren Mila Kunis er også født i Tsjernivtsi.
Berliner Verkehrsbetriebe

Berliner Verkehrsbetriebe (forkortes BVG etter det opprinnelige navnet: Berliner Verkehrs-AktienGesellschaft) er et offentlig kollektivtransportselskap i Berlin som driver Berlins undergrunnsbane, Berlins sporvei, offentlige busser og ferger. Mellom 1984 og 1994 drev BVG i Vest-Berlin også Berlins forstadsbaner og mellom 1989 og 1991 også Berlins magnetbane, M-Bahn. BVG er en del av Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg.
Selskapet ble grunnlagt i 1928 på initiativ fra daværende transportbyråd Ernst Reuter, som en sammenslutning av Gesellschaft für elektrische Hoch- und Untergrundbahnen in Berlin (Hochbahngesellschaft), Allgemeine Berliner Omnibus-Actien-Gesellschaft (ABOAG) og Berliner Straßenbahn-Betriebs-GmbH. Selskapet fikk dagens navn i 1938.
Gullfisk (trikk)

Gullfisk var kallenavnet på trikkene i seriene Type B og Type E i Oslo. Navnet oppsto på grunn av en spesiell strømlinjeformet utforming med en slags «hale». Trikkene ble bygget av lettmetall (aluminium) på Strømmens Værksted i Skedsmo og ved Skabo jernbanevognfabrik i Oslo mellom 1937 og 1939. Norge var i denne perioden langt fremme når det gjaldt utviklingen av lettmetallkonstruksjoner. I samme periode ble det bygget busser og jernbanemateriell av aluminium.
I alt ble det bygget 46 vogner. Prototypvognene hadde ulike tekniske og bremseteniske leverandører og løsninger.
Type B ble fra leveringen av brukt på forstadsbanene til Kolsås og Oppsal, mens Type E var ment som rene byvogner. Fordi gullfiskene var bredere enn tidligere vogntyper kunne de de første årene bare brukes på de linjene der skinnegangen var flyttet ut i bredden for å gi plass til at brede vogner kunne møtes. Prototypvognene var fra først av å se på Kjelsåsbanen. Senere ble alle overført til bruk på forstadsbanene, Lilleakerbanen, Østensjøbanen og fra og med 1974 også Ekebergbanen. Unntaket var 163, som ble utrangert allerede på 1950-tallet.
I årenes løp gjennomgikk vognene en del moderniseringer, blant annet fikk de fjernlyskaster i fronten med henblikk på forstadsbanekjøring, og «dødmannsbrems». På 1970-tallet ble de ombygget til enmannsbetjening, det vil si uten egen konduktør. I 1974 var alle Gullfiskene blitt enmannsbetjent.
B-vognene var allerede fra leveringen av forberedt for å kunne togkjøres, med to vogner koplet i multippel; "B-tog". Dette ble iverksatt for fullt fra midt på 1950-tallet i takt med økende trafikk på Lilleaker–Østensjøbanen. Togkjøringen opphørte da vognene ble enmannsbetjente.
De var de første trikkene i Oslo av aluminium, og var de første lette boggivognene i gatetrafikk. Frem til 1964 var de også raskere enn noen annen trikk eller forstadsbane i Norge.
En Gullfisk-trikk var involvert i trikkebrannen i Strømsveien i 1958, der fem personer omkom.
De siste Gullfiskene ble tatt ut av bruk i 1985.
Siste trikk

Siste trikk (fransk originaltittel Le Dernier Métro) er en fransk film fra 1980, regissert av François Truffaut med Catherine Deneuve og Gérard Depardieu i hovedrollene.
På vei for å starte øvingene på Théâtre Montmartre, hvor han har blitt ansatt som mannlig hovedrolle for en ny produksjon, blir unge Bernard Granger gjentatte ganger avvist av en kvinne han forsøker å plukke opp på gaten. Når han kommer frem til teateret, viser det seg at kvinnen er produksjonsdesigner Arlette, som er lesbisk. Bernard møter også den tidligere stjernen Marion, som både er eier av teatret og skal spille den kvinnelige hovedrollen i oppsetningen.
Marions jødiske ektemann, Lucas, er direktøren for teatret som antas å ha forlatt Paris som følge av andre verdenskrig og nazistenes forfølgelse av jøder. Men de holder fremdeles til i en kjeller. Den første kvelden de skal holde en oppsetning ved teateret er det fullt hus, men en av avis-anmeldelser neste morgen er grusomt fiendtlig reportasje om oppsetningen.
Forfatteren av stykket, Daxiat, en anti-semitt, håper å fjerne Marion og ta over kontroll på teateret hennes. En natt begynner to Gestapo-agenter å søke gjennom teatret, og Marion henvender seg til Bernard i desperasjon for å få akutt hjelp til å skjule Lucas og hans teater-effekter.
Judith and Her Maidservant (Artemisia Gentileschi, Oslo)

Judith and her Maidservant with the Head of Holofernes is a painting by the Italian artist Artemisia Gentileschi, created in 1639-1640. It was one of many paintings by Gentileschi that treats the theme of Judith, who beheads the Assyrian general Holofernes, who was planning to destroy Judith's home city of Bethulia.
The painting has been in Oslo, in the collection of the National Museum of Art, Architecture and Design, since 2022.
Scandic Hotels

Scandic Hotels is a Swedish hotel chain headquartered in Stockholm, Sweden, with its main operations in the Nordic countries. Alongside hotels in Sweden, Norway, Finland and Denmark, the company also has a presence in Germany and Poland. As of 31 December 2018, the company had 11,560 employees and operated 283 hotels with 51,693 guest rooms.
The first hotel in what was later to become the Scandic chain was the Esso Motor Hotel in Laxå in the province of Närke, central Sweden. Opened in 1963, it capitalized on the increase in car travel, both for business and pleasure – the motel was a novel concept for Europe at the time. The chain grew to 59 hotels Europewide by 1972, when Esso sold the non-Scandinavian hotels. The remaining 32 hotels, five of them in Norway and Denmark, formed the largest hotel chain in its native Sweden in 1973.
In 1983, Esso sold the Esso Motor Hotel company to a Swedish consortium headed by Ratos, a private equity firm. The following year, it was renamed Scandic Hotels. Ratos became sole owner in 1985, and a year later, the first Scandic hotel outside Scandinavia opened in Koblenz, Germany.
The business was negatively impacted by the 1990/91 Gulf Crisis, and company management was replaced in 1992. In 1996, the group acquired Reso Hotels and became a publicly traded company on the Stockholm Stock Exchange. Two years later, the Arctia Hotels group in Finland followed, giving Scandic a presence in all the Nordic countries, and in 1999, the group expanded into Estonia.
In 2001, Scandic was acquired by the London-based Hilton Group. The hotel chain changed ownership again in 2007, this time bought by Swedish private equity firm EQT for EUR 833 million. In 2014, Scandic acquired the Rica Hotels chain, which added 72 properties in Norway and Sweden to its portfolio.
In December 2015, Scandic once again was listed on the Stockholm Stock Exchange.
In 2014 Scandic Hotels launched its HTL hotel brand. In June 2016 the company dropped the brand. The brand was applied to four hotels in the group in Stockholm and Oslo, which were turned back into Scandic Hotels after the HTL brand was abandoned. In 2017, Scandic announced its buy-out of all 43 Restel hotels in Finland for 114.5 million euros, including those under the Cumulus and Holiday Inn brands.
In March 2020, more than half of Scandic's permanent employees were notified of layoffs as a result of the Coronavirus pandemic. In April the same year, Scandic Hotels had a room occupancy of six percent, which was the lowest occupancy the hotel chain had ever had. The low occupancy and reduced revenue during the year led to Scandic reporting a loss of just over six billion SEK for 2020.
As of 31 December 2018, the company employed 11,560 people and operated 283 hotels with 51,693 guest rooms. Operating result (EBITDA) for 2018 amounted to SEK 1,957 million.
In recent years, Scandic has made efforts to advance sustainability, focusing on reducing carbon emissions, minimizing waste, and implementing environmentally friendly practices across its hotels. Scandic Hotels partnered with Too Good To Go and Karma to reduce food waste within its hotels in 2019.
Scandic Park Hotel

Scandic Park Hotel (formerly Rica Park Hotel) is a large hotel in Sandefjord, Norway. The Park Hotel was completed in 1960 and was the largest and most luxurious hotel in Vestfold County when established. Park Hotel was built on a site that previously belonged to Sandefjord Spa. It is located next to the harbor and near the city center. It caters for conferences, business functions, and courses. Most rooms overlook the Sandefjordsfjord. The hotel houses three restaurants: Parkstuen, Kosmos, and Vinstuen. It has spa facilities, gyms, solariums, saltwater swimming pools, saunas, conference halls, and a banquet hall.
The hotel was designed by architect Arnstein Arneberg, and opened as “The Whaling House” (Hvalfangstens Hus) in 1959. It was frequently visited by the shipping magnate Anders Jahre.
A whale jawbone arch from a Blue whale killed in 1956 has been placed outside the hotel.
The first parts of Hvalfangstens Hus were completed in the fall of 1959. The hotel was built on the former site of Socitetsbygningen which belonged to Sandefjord Spa. In the 1950s, Socitetsbygningen were demolished to give room to Hvalfangstens Hus (the Whaling House).
When it was established as Hvalfangstens Hus, the eighth floor was occupied by offices for Norges Hvalfangstforbund and other whaling organizations. The ninth and tenth floors occupied Anders Jahre's business offices. The hotel became the basis for modern-day tourism in Sandefjord. The Oslo City Hall was one of architect Arnstein Arneberg’s inspirations when designing the hotel. Park Hotel was highly modern for its time in the 1960s and had maids equipped with teletypewriters, waiters equipped with radio receivers, and electric doors. In 1967, a heated seawater swimming pool and spa were installed at the hotel. The hotel has views of the adjacent park Badeparken, surrounding hillsides, and the Sandefjord Harbor and Sandefjordsfjord.
59°07′38″N 10°13′15″E﻿ / ﻿59.1273°N 10.2207°E﻿ / 59.1273; 10.2207
Scandic Holmenkollen Park Hotel

Scandic Holmenkollen Park Hotel is a seminar and conference hotel in Holmenkollen in Oslo, Norway, close to Holmenkollen National Arena and Holmenkollbakken, and the Holmenkollen station of the Oslo Metro. Opened in 1894, it was designed by Balthazar Lange and is regarded as one of the prime examples of dragestil style of design and architecture in Norway.
The interior decorations include paintings by Gerhard Munthe and Theodor Kittelsen.
The hotel and its restaurant, De Fem Stuer, are notable for the views of the fjords.
The building was completed in 1894 and was designed by Balthazar Lange in dragestil. It was originally built as a sanatorium for the treatment of tuberculosis patients by Ingebrigt Christian Holm (1844–1918).
After Holmenkollen Turisthotell burned down in 1914, the sanatorium use converted into use as a hotel. During World War II, the hotel was in possession of German officials. The hotel was modernized in 1948, and again in 1982 for FIS Nordic World Ski Championships 1982. The latest renovation was completed in 1991, when the hotel was expanded with a conference center designed by Hans-Gabriel Finne.
59°57′46″N 10°39′48″E﻿ / ﻿59.9628°N 10.6632°E﻿ / 59.9628; 10.6632
Kjell Kosberg

Kjell Kosberg (born 8 April 1953) is a Norwegian architect. He established Kosbergs Arkitektkontor in Molde in 1986. He established an office in Oslo in 1994, which was later merged with the Molde office. He has designed a large number of buildings in Molde, including Plassen, Aker Stadion (1998), Rica Seilet Hotel (2002), Bjørnsonhuset (2002), as well as Sør Arena, Briskeby Arena and Quality Oslo Airport Hotel, among others.
62°44′15″N 7°09′33″E﻿ / ﻿62.7375°N 7.1591°E﻿ / 62.7375; 7.1591 Scandic Seilet (formerly Rica Seilet Hotel) is a high-rise hotel located in the town of Molde in Molde Municipality, Møre og Romsdal county, Norway.
The hotel was opened on 11 September 2002. After acquisition by Scandic Hotels, the hotel name was changed to Scandic Seilet. It is designed by Kosberg. At 16 floors and 82 metres (269 ft), it is the tallest building in the town of Molde.
The tower of the hotel has become a popular local attraction. The hotel contains 224 rooms, 10 meeting rooms, a lobby bar and a 24/7 shop. Next to the hotel and sharing the same entrance with the hotel, lies Bjørnsonhuset, a combined cultural and convention center. Bjørnsonsplassen is situated in front of the hotel with a parking lot built in stones, surrounded by a rose garden. The hotel overlooks Moldefjord.