davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
EuroLeague career statistical leaders

The EuroLeague is the highest level tier and most important professional club competition between basketball teams in Europe. It can contain teams from up to 18 countries, from members of FIBA Europe, and mostly consisting of teams from ULEB member national domestic leagues.
The FIBA era statistical leaders of the competition range from 1958 to 2001, including the lone season of the FIBA SuproLeague competition. While the EuroLeague Commercial Assets (ECA) era statistical leaders of the competition range from 2000 to the present. There are also the overall historical statistical leaders of the EuroLeague, which are the stat leaders for all formats and organizing bodies of the league's history, since 1958.
The EuroLeague's career statistical leaders, since the competition has been organized by the EuroLeague Commercial Assets (ECA), starting with the 2000–01 season.
Bold indicates current club.
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
Last updated: April 4, 2025
The EuroLeague's career statistical leaders, from the 1958 FIBA European Champions Cup season to the 2000–01 FIBA SuproLeague season, when the competition was organized by FIBA.
The EuroLeague's career statistical leaders, including all of the games played, under all of the league's formats and organizing bodies, from the 1958 FIBA European Champions Cup season to the present. Games played and total points scored are the two major statistical categories that have overlapping leaders from the two eras of the competition, organized under both FIBA (1958 to 2001 SuproLeague) and the EuroLeague Commercial Assets (ECA) (2000 to present).
Bold indicates current club.
Last updated: March 28, 2025
Official:
Rosângela Lula da Silva

Rosângela Lula da Silva (born 27 August 1966), commonly known by her nickname Janja (Portuguese pronunciation: [ʒɐ̃ʒɐ]), is the First Lady of Brazil as the wife of president Luiz Inácio Lula da Silva. Previously, she was an assistant to the Director-General and coordinator of sustainable development programs at hydroelectric dam Itaipu Binacional, and a communications and institutional affairs advisor at electric utilities company Eletrobras.
Rosângela was born in União da Vitória, in the state of Paraná. She moved to Curitiba during her childhood. Silva joined the Workers' Party at 17 years of age, in 1983. In 1990, she enrolled for studies of Social Science at the Federal University of Paraná and specialized in History.
Janja began working at hydroelectric dam Itaipu Binacional on 1 January 2005 and was an assistant to the Director-General, as well as coordinator of sustainable development programs. Between 2012 and 2016, she was communications and institutional affairs advisor at electric utilities company Eletrobras, in Rio de Janeiro. In 2016, she returned to Itaipu. She resigned from the company on 1 January 2020.
Janja and Luiz Inácio Lula da Silva, 21 years her senior, began dating in 2017, the year his second wife, Marisa Letícia Lula da Silva, died from a stroke. They remained together when Lula was arrested and incarcerated for corruption and money laundering at the Federal Police headquarters in Curitiba in April 2018. Lula complained that they were not given conjugal rights.
When Lula was released, on 8 November 2019, he and Janja announced their engagement. They married on 18 May 2022 in São Paulo in a Catholic ceremony.
On 1 January 2023, she became the 38th First Lady of Brazil, in President Luiz Inácio Lula da Silva's third term. Janja established an office at the Palace of Planalto, the presidency's official headquarters in Brasilia.
Janja has regularly participated, alongside her husband, in meetings with heads of states and official events. She has also been a strong advocate of women's rights, and released an image of herself on social media with racial equality minister Anielle Franco in solidarity with the latter after she was named as a victim of sexual misconduct by human rights minister Silvio Almeida in September 2024.
In December 2023, she said she would sue social media platform X, formerly known as Twitter, after her Twitter account was hacked. Elon Musk, who owns Twitter, responded: "It is not clear how someone guessing her email password is our responsibility."
On 16 November 2024, during a speech about fake news at the 2024 G20 Rio de Janeiro summit, she sweared at Elon Musk, saying: "I'm not afraid of you. Fuck you, Elon Musk" (Eu não tenho medo de você. Inclusive, fuck you, Elon Musk, in Portuguese). Hours later, he wrote on X : “They're going to lose the elections soon,” responding to a post with Janja's video.
Marisa Letícia Lula da Silva

Marisa Letícia Lula da Silva (née Casa; 7 April 1950 – 3 February 2017) was the second wife of the 35th and 39th president of Brazil Luiz Inácio Lula da Silva, and First Lady of Brazil from 2003 to 2011.
In 1970, Marisa was married her first husband Marcos Cláudio dos Santos, they have one child. In 1971, her husband died during a robbery assault.
In May 1974, Marisa married Lula da Silva, whom she had met the prior year. They had three sons together.
On 24 January 2017, Marisa Letícia suffered a stroke. She died ten days later on 3 February, at the age of 66 at Sírio-Libanês Hospital. President Michel Temer declared three days of official mourning. She was cremated the next day. Her ashes were interred in the Cemitério Jardim da Colina, in her native São Bernardo do Campo, São Paulo.
Collective Labor Movement

The Collective Labor Movement (abbreviated CLM) was a trade union centre in the Philippines. The CLM was founded in 1938 (87 years ago) (1938) and consisted of 76 radical and liberal trade unions. It represented a regroupment of the leftist sectors of the Filipino trade union movement. CLM was the largest labour organization in the country in the years in the run-up to the Second World War.
Shortly after the May Day celebrations of 1938, 25 trade union leaders met in Manila and agreed to form the CLM as a united organization. The founding meeting of the CLM was held on June 26, 1938. Three-thousand workers participated in the conference. Represented unions included Katipunan ng mga Anak-Pawis sa Pilipinas, Katipunang Pambansa ng mga Magbubukid sa Pilipinas, Federacion Obrera de Filipinas, Aguman Ding Maldang Tagapagobra, the National Labor Union, National Employment Council, National Labor League, Philippine Chinese Labor Federation and Federacion Obrera de Industria Tabaquera de Filipinas. The movement was inspired by the US Congress of Industrial Organizations. The platform of the CLM advocated immediate and full independence of the Philippines, exposure of racketeering union officials, support of the social justice program of the Filipino government.
Jose M. Nava was elected president of the CLM at its founding meeting, whilst Guillermo Capadocia became the executive secretary. Other presidium members were Isabelo Tejada, Pedro Abad Santos, Mateo del Castillo, Juan Feleo, Luis Taruc, Pedro G. Castro, Antonio Paguia, Manuel Palacios, Manuel R. Joven, Mariano Ponce, Florentino Tecson, Mariano P. Balgos, Rufo Covacha, Luis Pilapil and Luis Adriano.
Soon after the foundation of the CLM, right-wing trade union leaders began to condemn the organization as controlled by communists. In response to the founding of the CLM, the anti-communist trade unionists organized a convention in August 1938.
Free Lula movement

The International Committee of Solidarity in Defence of Lula and Democracy in Brazil (Brazilian Portuguese: Comitê Internacional de Solidariedade a Lula preso no Brasil), also known as the Free Lula Movement (Brazilian Portuguese: Movimento Lula Livre), was a political and social movement composed of several Brazilian entities that advocated the release of the ex-President Luiz Inácio Lula da Silva, known as Lula, from prison. Lula was convicted of money laundering and passive corruption, defined in Brazilian criminal law as the receipt of a bribe by a civil servant or government official. In 2017 he was sentenced to nine years and six months in prison by judge Sergio Moro. On February 6, 2019, in another trial he was sentenced to 12 years and 11 months of imprisonment for the crimes of passive corruption and money laundering in the process that deals with the receipt of undue advantages through reforms made at a site in Atibaia and paid by Odebrecht and Schahin as counterpart for the conclusion of overburdened contracts with Petrobras. However, leaked cellphone chats published by The Intercept suggested Sergio Moro, who became a justice minister after the conviction, steered the case against Lula.
In November 2019, the Supreme Federal Court ruled that incarcerations with pending appeals were unlawful and Lula was released from prison as a result. In March 2021, Supreme Court Justice Edson Fachin ruled that all of Lula's convictions must be nullified, because he was tried by a court that did not have proper jurisdiction over his case. Fachin's ruling, which was confirmed by other Supreme Court Justices in April 2021, restored Lula's political rights. The Supreme Federal Court ruled later in March 2021 that judge Moro, who oversaw his corruption trial, was biased. All of the cases Moro had brought against Lula were annulled by 24 June 2021.
The movement included trade union leaders from more than 50 countries. The support has also came from Adolfo Pérez Esquivel, the Nobel laureate of Argentina, José Pepe Mujica, the former president of Uruguay, Danny Glover, a UN goodwill Ambassador, Noam Chomsky, in addition to foreign leftist leaders, such as Michelle Bachelet from Chile and Bolivian leader Evo Morales.
Abhay (TV series)

Abhay is a ZEE5 Original Indian Hindi-language psychological crime thriller web series. Produced by B. P. Singh under Fiction Factory Productions, and directed by Ken Ghosh, the series marks the digital debut of Bollywood actor Kunal Khemu, who stars alongside Elnaaz Norouzi, Sandeepa Dhar and Namit Das. The series revolves around officer Abhay Pratap Singh, an investigating officer with the mind of a criminal, who can go to any extent to solve a case. The first season comprised eight episodes and was released on ZEE5 on 7 February 2019.
Abhay 2 saw returning as the protagonist while Ram Kapoor and Chunky Pandey were seen playing the antagonist in the series. Besides them, the second season also stars Bidita Bag, Raghav Juyal, Indraneil Sengupta and Asheema Vadaan. Abhay 2 is produced by B.P. Singh, and directed by Ghosh was released on the same OTT platform on 14 August 2020.
Season 3, which released on ZEE5 on 8 April 2022, sees the stakes getting higher with Abhay facing a new unknown threat. Kunal Kemmu plays Abhay Pratap Singh with admirable composure in the eight-part crime thriller.
The story revolves around the life of SP Abhay Pratap Singh who solves different cases along with his team which includes Inspector Komal and other officers. He has a son named Saahil towards whom Abhay is overprotective due to Abhay's past which includes officer Natasha and her informer Govind. Govind is back to take revenge from Abhay who was the reason behind Govind's family's death. Will Abhay be able to solve all the cases? Or will he lose to Govind's quest for vengeance?
Set within a year of the events of the first season, Abhay continues to hunt vile murderers and monsters with his trademark ingenuity, and novel deductions until an enigmatic criminal mastermind, with no name or past, turns his world upside down and traps him along with everyone else in a maze that will test the very fibre of Abhay's morality. He plays the villain's game better than the villain could have expected but still the game does what it is meant to. The Villain lies & tries to corrupt Abhay. It starts getting to Abhay, the pressure of saving the kids and his past secrets make him vulnerable, but even by the end he remains incorruptible.
Season 3 is about Abhay facing a new unknown threat, a dark force capable of exploiting anyone in the name of a twisted belief. Abhay must now crackdown on more than just criminality. Abhay is in a mess of his own life and cannot forget the setbacks he has endured. Abhay the hunter and hunted in his third coming. This makes him even more fascinating.
The Abhay 2 web series, starring Kunal Khemu in the lead, became a controversial one for showing Indian Bengali freedom fighter Khudiram Bose, as a ‘criminal’ in one of its episode. Netizens had criticized the makers of the web series for disrespecting him.
Zee5 apologized after using Bose's photograph on a criminal board in the web series Abhay 2.
Leader of the Christian Democratic Union

The Leader of the Christian Democratic Union (Vorsitzender der Christlich Demokratischen Union) is the most senior political figure within the Christian Democratic Union of Germany. Since 31 January 2022, the office has been held by Friedrich Merz, who succeeded Armin Laschet.
The Leader of the Christian Democratic Union Party is supported by a General Secretary who, since 12 July 2023, has been Carsten Linnemann.
A list of leaders since 1946:
Chochos con tostado

Chochos con tostado (chocho en lengua Quechua se dice tawri) es una comida tradicional de los Andes, particularmente en Ecuador.​ Este plato se conforma de maíz seco tostado con grasa y sal. Los chochos son los frutos de una leguminosa (lupinus) cuyas semillas se pueden consumir cuando están maduras y secas.​
Andrés Chocho

Andrés Chocho León (Cuenca, 4 de noviembre de 1983) es un atleta ecuatoriano.​ Participó en los Juegos Olímpicos de Río de Janeiro 2016. Es hijo del entrenador de marcha, Luis Chocho.​
Andrés Chocho participó en los campeonatos sudamericanos fijando récord en los 50 kilómetros en marcha el 2011. Fue el latino mejor ubicado en la competición, la cual fue ganada por el ruso Sergey Bakulin.​
El atleta Andrés Chocho compitió por la clasificación en los Juegos Olímpicos de Londres, por los 50 kilómetros, pero fue eliminado.​
Andrés Chocho en los Juegos Panamericanos de Cartagena de 2013 quedó en tercer lugar en caminata de 20 kilómetros.​
Andrés Chocho participó en la prueba de los 50 kilómetros en los Juegos Bolivarianos 2013, en donde quedó en un excelente posición.
Andrés Chocho fue eliminado en Río 2016 debido a la acumulación de faltas en la competición de 20 kilómetros en marcha. Finalmente el ecuatoriano se ubicó junto a los otro siete deportistas que también fueron eliminados.​
Chocho (dulce)

Los chochos son dulces de azúcar, normalmente de color blanco, fabricados en distintos lugares de España.
Son un producto autóctono de Lorca (Región de Murcia). Consisten en una avellana pelada recubierta de un glaseado de azúcar de consistencia muy dura.
Se elaboran añadiendo cuidadosamente a las avellanas una pasta de azúcar caliente, moldeando cada pieza para distribuir el azúcar de manera uniforme. Sin embargo, la superficie resultante no suele ser totalmente esférica, sino que tiene un relieve característico.
Durante la Semana Santa de Lorca, se venden tanto de color blanco como de color azul, en honor a las hermandades más populares de estas fiestas.
Son un producto típico de Salamanca, por lo que también se les conoce por chochos charros. De forma y consistencia similar a la peladilla, se distinguen de esta por no contener ningún fruto seco, sino un dulce de yema. Hasta los años de 1970, tenían un tamaño de unos 10 cm por 4 cm, pero actualmente se hacen de tamaño más pequeño. A veces incluyen canela entre sus ingredientes.
Deben su nombre al parecido de su forma con la del chocho o lupinos.
Gnome Press

Gnome Press a fost o mică editură americană. A publicat mai ales scriitori clasici de literatură științifico-fantastică.
Compania a fost fondată în 1948 de Martin Greenberg și David A. Kyle.
Multe din lucrările publicate au fost retipărite în Anglia de Boardman Books.
Gnome a fost una dintre cele mai eminente editurii ale fanilor de științifico-fantastic, publicând 86 de titluri de-a lungul existenței sale - multe considerate astăzi lucrări clasice de SF și Fantasy. Gnome a fost important în perioada de tranziție dintre Genul SF ca fenomen de revistă și publicarea cărților de mare tiraj de către companii puternice. Gnome s-a dovedit a fi prea puțin finanțată pentru a face acest salt, de la publicarea de către fani la un nivel profesional. Compania a existat mai mult de un deceniu, în cele din urmă dispărând din cauza incapacității sale de a concura cu editurile majore care, de asemenea, au început să publice science fiction. În perioada sa de glorie, Gnome a publicat mulți dintre principalii autori de SF și, în unele cazuri, ca în seriile Conan (publicată în șase cărți între 1950 - 1955) sau Fundația lui Isaac Asimov (publicată în trei cărți între 1951 - 1953), a fost responsabilă pentru modul în care povestirile lor erau adunate sub formă de carte.
Neal Asher

Neal Asher (n. 4 februarie 1961, Billericay, Anglia, Regatul Unit) este un scriitor englez de science fiction. El este cunoscut în special pentru cărțile aparținând univerului "Polity".
Părinții lui Neal Asher, Bill și Hazel, au fost profesori - unul profesor de școală, celălalt lector în matematici aplicate. Ambii au fost fani science fiction și, sub influența lor și a cărților lui Tolkien Hobbitul și Stăpânul inelelor, Asher a început să scrie SF și fantasy în gimnaziu. Înainte de a se dedica exclusiv scrisului, după împlinirea vârstei de 25 de ani, el a lucrat în industria de mobilier, ca mecanic, programator industrial și ca grădinar.
Prima povestire a publicat-o în 1989, iar primul roman, Gridlinked, în 2001, acesta fiind primul dintr-o serie romane derivate, cum au fost The Line of Polity, Brass Man, Agentul Cormac și Line War.
Așa cum afirmă pe pagina personală de web, după anul 2000 s-au produs o serie de schimbări în viața sa: s-a căsătorit cu Caroline și a semnat un contract cu cei de la Macmillan.
Acțiunea majorității romanelor lui Asher și a unei mari părți a povestirilor sale se petre într-o istorie viitoare, cunoscută sub numele de universul "Polity". Acesta cuprinde o serie de elemente specifice SF-ului, incluzând lumi conduse de inteligențe artificiale, androizi, conștiințe de grup, extratereștri și călătorii temporale.
Romanele sale sunt caracterizate prin ritmul crescut al acțiunii și întâlnirile violente. În timp ce opera sa este, în mod frecvent, epică, putând fi încadrată în genul space opera, imagistica sa și tonul agresiv o apropie de cyberpunk. Când sunt combinate cu modul în care personajele principale ale lui Asher acționează pentru a păstra ordinea socială sau pentru a ajuta la progresul societății, aceste influențe ar putea plasa opera sa în subgenul postcyberpunk.
Asher publică la editura Tor, parte a grupului Pan Macmillan, din Marea Britanie. În Statele Unite, cărțile sale sunt publicate de Tor Books. Cărțile sale au fost traduse în cehă, franceză, germană, japoneză, portugheză, română, rusă și spaniolă.
Jeremy Irons

Jeremy Irons (n. 19 septembrie 1948, Cowes, Anglia, Regatul Unit) este un actor englez. A obținut Premiul Oscar pentru cel mai bun actor în anul 1991, precum și unul din câștigătorii ai Triple Crown of Acting.
Jeremy John Irons s-a născut pe 19 septembrie 1948. După ce a urmat o perioadă de pregătire a carierei sale actoricești la Bristol Old Vic Theatre School, și-a început cariera pe scenă în 1969. De atunci a jucat în multe producții londoneze de teatru, printre care celebrele piese ale lui William Shakespeare Visul unei nopți de vară, Macbeth, Mult zgomot pentru nimic, Îmblânzirea Scorpiei sau Richard al II-lea. Și-a făcut debutul pe Broadway în producția semnată Tom Stoppard The Real Thing, pentru care a obținut și un premiu Tony pentru Cel mai bun actor. Primul său rol într-un film a venit în 1981, în drama The French Lieutenant's Woman, pentru care a fost nominalizat la Premiile BAFTA pentru Cel mai bun actor. Rolurile din filmele Moonlighting (1982), Betrayal (1983) sau The Mission (1986) i-au adus aprecierea criticilor și a publicului. Un alt rol foarte apreciat a fost cel din filmul Reversal of Fortune, pentru care a câștigat multe premii. De fapt acesta a fost începutul marilor producții pentru Jeremy, ca The House of the Spirits (1993), The Lion King (1994), Die Hard with a Vengeance (1995), Lolita (1997), The Merchant of Venice (2004), Being Julia (2004) sau Appaloosa (2008). Pentru debutul său în televiziune, cu serialul Brideshead Revisited din 1981, a fost nominalizat la Globurile de Aur. Mai mult, a jucat și alături de Helen Mirren în miniseria de televiziune Elizabeth I, pentru care a câștigat atât un premiu Emy cât și un Glob de Aur.
Following training at the Bristol Old Vic Theatre school Irons initially stayed with the company:
Cuvântul liber (Târgu Mureș)

Cuvântul liber este un cotidian din Târgu Mureș, înființat în 22 spre 23 decembrie 1989.
În primul număr al gazetei au semnat articole următorii mureșeni: Lazăr Lădariu, Mihai Bocai, Mariana Florea-Cristescu, Ioan Husar, Doru Mureșan, Ion Ciurdaru, Atanasie Popa, Melian Baldeanu, Mihai Bardasanu, Mihai Suciu, Ștefan Nekanicki, Constantin Croitoru, Petre Giurgiu, Vasile Orza, Ioan Cismaș, Mihai Sin. În perioada conflictului interetnic din 1990 articolele manipulante a cotidianului au căuzat izbucniri sângeroase și au gravat conviețuirea interetnică.
FC Dinamo București în sezonul 1972-1973

Sezonul 1972-73 este al 24-lea sezon pentru FC Dinamo București în Divizia A. Cu un nou antrenor pe bancă, Ion Nunweiller, Dinamo s-a luptat cu Universitatea Craiova pentru titlu până în ultima etapă, câștigând campionatul în urma unui eșec al craiovenilor în deplasarea de la UTA. În Cupa României, Dinamo iese prematur, fiind eliminată de divizionara C, Constructorul Galați.
Portari: Iosif Cavai (12 jocuri / 0 goluri), Mircea Constantinescu (10/0), Constantin Eftimescu (1/0), Adrian Rămureanu (8/0).
Fundași: Florin Cheran (16/0), Vasile Cosma (6/1), Augustin Deleanu (23/0), Vasile Dobrău (27/0), Teodor Lucuță (5/0), Nicolae Petre (10/0), Gabriel Sandu (28/0), Alexandru Szatmaryi (16/0).
Mijlocași: Ion Batacliu (3/0), Cornel Dinu (23/2), Radu Nunweiller (30/7), Mircea Stoenescu (8/1).
Atacanți: Florea Dumitrache (26/15), Florian Dumitrescu (26/5), Mircea Lucescu (28/12), Alexandru Moldovan (25/2), Doru Popescu (24/4), Marin Roșu (2/0), Viorel Sălceanu (17/2).
Dinamo îl cedează pe Emil Dumitriu la Rapid. Teodor Lucuță este promovat de la tineret.
FC Dinamo București în sezonul 1971-1972

Sezonul 1971-72 este al 23-lea sezon pentru FC Dinamo București în Divizia A. Dinamo nu contează deloc în lupta pentru titlu, încheind sezonul abia pe locul 7. În schimb, participă în Cupa Campionilor Europeni unde depășește în primul tur echipa cehoslovacă Spartak Trnava, pentru a fi apoi eliminată de Feyenoord în turul secund.
Turul întâi
Dinamo s-a calificat mai departe grație golurilor marcate în deplasare.
Turul al doilea
Feyenoord s-a calificat mai departe cu scorul general de 5-0.
Portari: Marin Andrei, Iosif Cavai, Mircea Constantinescu.
Fundași: Florin Cheran, Augustin Deleanu, Cornel Dinu, Vasile Dobrău, Dan Gaspar, Ion Nunweiller, Gabriel Sandu, Mircea Stoenescu.
Mijlocași: Alexandru Mustățea, Radu Nunweiller, Viorel Sălceanu, Alexandru Sătmăreanu.
Atacanți: Ion Batacliu, Alexandru Custov, Florea Dumitrache, Florian Dumitrescu, Emil Dumitriu, Mircea Lucescu, Doru Popescu.
Au venit Alexandru Sătmăreanu (Crișul Oradea), Florian Dumitrescu (UTA) și Emil Dumitriu (Steagul Roșu). Au plecat Alexandru Boc (la Rapid) și Alexandru Moldovan (la Crișul Oradea). Debutează în echipă Alexandru Custov.
Peisaj în apropiere de Arles

Peisaj în apropiere de Arles este o pictură în ulei pe pânză realizată în 1888 de artistul francez Paul Gauguin, regăsită în Indianapolis Museum of Art, care se află în Indianapolis, Indiana. Aceasta înfățișează o scenă rurală din Provența.
Peisaj în apropiere de Arles descrie o scenă tipică din acea zonă: ferma este una tradițională, chiparoșii sunt cei care se găsesc în mod normal în regiune, iar fânul este potrivit pentru timpul recoltării. Tratarea subiectului de către Gauguin se datorează mult lui Paul Cézanne, pe care Gauguin îl venera. Accentul său pe formele geometrice și modul în care rețeaua sa de tușe de pensulă atent plasate fixează căpița de fân și ferma creează un mediu extrem de ordonat, care i se datorează mult lui Cézanne. Modul în care organizează peisajul tradițional francez face ca natura însăși să se conformeze propriului său tratament structural. Numai nuanțele strălucitoare și acide indică faptul că Gauguin pictează lângă Vincent van Gogh.
Timp de două luni, perioadă care s-a încheiat la Crăciunul din 1888, Gauguin și van Gogh au locuit împreună la Arles. Relația lor furtunoasă a întrerupt parteneriatul, iar perioada a avut în cele din urmă un efect redus asupra artei lui Gauguin. În ciuda ciocnirii personalităților lor puternice, a fost o perioadă destul de productivă pentru amândoi. Van Gogh a dorit cu aviditate să formeze o enclavă artistică în zonă, dorință care a dus la unele acomodări reciproce. Acesta a fost primul tablou realizat de Gauguin în acele luni. Cadrul a fost unul dintre preferatele lui Van Gogh, câmpiile Crau.
King Vidor

King Wallis Vidor (n. 8 februarie 1894, Galveston, Texas, SUA – d. 1 noiembrie 1982, Paso Robles, California, SUA) a fost un regizor, producător de film și scenarist american, a cărui carieră de film întinsă pe o perioadă de 67 de ani a cuprins cu succes perioadele filmului mut și a celui sonor. Lucrările sale se disting printr-o reprezentare vie, umană și înțelegătoare a problemelor sociale contemporane. Considerat regizor de autori, Vidor a abordat mai multe genuri și a permis subiectului să determine stilul, depășind adesea limitele convențiilor de realizare a filmelor.
Cel mai remarcabil și de succes film al său în epoca filmului mut este The Big Parade (1925). Filmele cu sunet ale lui Vidor din anii 1940 și începutul anilor 1950 reprezintă cele mai importante realizări ale sale. Printre cele mai bune filme ale sale se numără Northwest Passage (1940), Comrade X (1940), An American Romance (1944) și Duel in the Sun (1946). Descrierile dramatice ale peisajului vestic american dotează natura cu o forță sinistră în care personajele sale luptă pentru supraviețuire și răscumpărare. Reprezentările sale dramatice ale peisajului occidental american oferă naturii o forță sinistră în care personajele se luptă pentru supraviețuire și răscumpărare.
Vermont

Vermont este un stat al Statelor Unite ale Americii localizat în zona nord-estică a SUA, tradițional cunoscută sub numele de New England (în română, Noua Anglie). După ce a fost un stat independent între 1777 și 1791, sub numele de Vermont Republic, Vermont s-a alăturat Uniunii ca cel de-al paisprezecelea stat al acesteia la 4 martie 1791. Statul este al 45-lea ca suprafață, cu o suprafață de 23.958 km² și cu o populație preponderent rurală, de 608.827 de locuitori, situându-se pe locul al 49-lea din 50 de state. Fiind singurul stat al Noii Anglii fără acces la Oceanul Atlantic, Vermont este notabil pentru ai săi Munții Verzi, situați în partea sa de vest și pentru Lacul Champlain în nord-vest. Se învecinează cu statele americane Massachusetts la sud, New Hampshire la est și New York la vest, respectiv cu provincia canadiană Quebec la nord.
Vermont a fost colonizat mai târziu decât alte state din New England. La origini, pământurile sale au fost patria irochezilor și a amerindienilor din tribul algonquin . Primul european care a explorat aceste împrejurimi a fost francezul Samuel de Champlain. În anul 1609, el a ajuns la lacul situat în partea de vest a ținutului care, mai târziu, îi va purta numele.
Vermont este una dintre cele mai slab populate state din nord-estul Statelor Unite
Populația totală a statului în 2010: 625,741
Structura rasială în conformitate cu recensământul din 2010:
In orășelul Barre (9000 locuitori) se exploatează granit, în cea mai mare carieră de granit din lume („Rock of Ages“).
Fanny Churberg

Fanny Churberg (n. 12 decembrie 1845, Wasa, Marele Principat al Finlandei, Imperiul Rus – d. 10 mai 1892, Helsingfors, Imperiul Rus) a fost o pictoriță peisagistă finlandeză.
Tatăl ei, Matias Churberg, era medic dintr-o familie de fermieri, iar mama ei, Maria, era fiica vicarului din parohia Liperi, Nils Johan Perander. Fanny a fost a treia din șapte copii ai cuplului. Patru dintre frații ei au murit când erau mici, așa că Fanny a crescut cu cei doi frați mai mari ai ei Torsten și Waldemar Churberg. Fanny era mândră de familia ei și de moștenirea ei ostrobotniană și plănuia împreună cu frații ei să schimbe numele de familie în Kuurila, conform vechii moșii a familiei. Acest lucru nu s-a întâmplat niciodată.
Când Fanny avea doisprezece ani, mama ei a murit și a trebuit să-și asume o mare parte din responsabilitatea de a avea grijă de casă. Mai târziu a fost trimisă la o școală de fete din Porvoo, dar s-a întors la Vaasa când avea 17-18 ani. Pe când avea 20 de ani, tatăl ei a murit. Fanny a avut grijă de el zi și noapte în ultimele luni de viață. După moartea tatălui ei, ea și frații ei s-au mutat la Helsinki, unde au locuit cu mătușa lor.
Și-a început pregătirea artistică la Helsinki în 1865, cu lecții private oferite de Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gyldén și Berndt Lindholm. Studiile ei au continuat la Düsseldorf, Germania, dar s-a întors mereu în Finlanda pentru a picta în timpul verii. De asemenea, a fost unul dintre primii pictori finlandezi care a studiat la Paris, Franța. Deși Churberg a rămas într-o mare măsură în convențiile școlii de pictură de la Düsseldorf, ea și-a exprimat deschis entuziasmul pentru mediul rural și situațiile sale dramatice, bazându-se mai ales pe culoare și pe o tehnică rapidă a pensulei pentru a face acest lucru. Calitatea încărcată a lucrării ei diferă puternic de cea a contemporanilor ei, la fel ca și subiecții, de exemplu atmosfera tensionată dinaintea unei furtuni la țară sau în adâncul zonelor mlăștinoase ale pădurii. Churberg a fondat Friends of Finland Handicrafts în 1879. A îndemnat femeile finlandeze să se alăture efortului Friends de a reînvia practica textilă în Finlanda.
Cariera lui Fanny Churberg s-a încheiat brusc în 1880. Sănătatea ei era din ce în ce mai precară și avea grijă de fratele ei Torsten, care suferea de tuberculoză. Moartea lui Torsten în 1882 a făcut-o să fie destul de singură, iar voința ei de a trăi s-a diminuat, la fel ca și energia. Celălalt frate Waldemar, de care era foarte apropiat, se căsătorise în 1877. Motivul pentru care și-a încheiat cariera ar fi putut fi, de asemenea, criticile dure pe care le-a mai întâlnit înainte, dar nu s-a retras niciodată complet din cercurile artistice. Cu toate acestea, nu a mai pictat după 1880, nici măcar pentru propria plăcere, dar pe parcursul carierei ei reușise totuși să producă peste 300 de tablouri.
Churberg a fost inclusă în expoziția din 2018 Femei la Paris 1850-1900.
Materiale media legate de Fanny Churberg la Wikimedia Commons
U.S. Open 2017

US Open 2017 a fost cea de-a 137-a ediție US Open și al patrulea și ultimul Grand Slam al anului. S-a desfășurat în perioada 28 august – 10 septembrie 2017, pe teren dur, în aer liber, la Centrul Național de Tenis USTA Billie Jean King din New York.
Stan Wawrinka și Angelique Kerber au fost campionii en-titre la simplu masculin și feminin. Niciunul nu a reușit să-și apere titlul, Wawrinka s-a retras înainte de începerea turneului din cauza unei accidentări la genunchi care i-a încheiat sezonul, în timp ce Kerber a pierdut în primul tur în fața japonezei Naomi Osaka.
Simplul masculin a fost câștigat de favoritul nr.1 Rafael Nadal, care a câștigat cel de-al 16-lea titlu de Grand Slam și al treilea la US Open. A fost primul său titlu pe suprafață dură din ianuarie 2014.
La simplu feminin, americanca Sloane Stephens a câștigat primul ei titlu de Grand Slam la doar două luni după o pauză de aproape un an din cauza unei accidentări. Stephens a devenit a doua jucătoare din Era Open care nu a fost cap de serie și a câștigat US Open, după Kim Clijsters în 2009. Stephens a jucat în finală cu o altă americancă, Madison Keys, aceasta fiind prima finală feminină americană de la US Open din 2002 și a doua oară în ultimii trei ani când finala a prezentat două finaliste de simplu din aceeași țară.
Dublu masculin a fost câștigat de perechea olandezo-română Jean-Julien Rojer și Horia Tecău, acesta fiind cel de-al doilea titlu al lor de Grand Slam, după triumful de la Wimbledon 2015.
Dublul feminin a fost dominat de a doua perechea taiwanezo-elvețiană, Chan Yung-jan și Martina Hingis. Au câștigat primul lor titlu comnun de Grand Slam. Pentru Hingis a fost al 13-lea Grand Slam la dublu feminin.
Competiția mixtă a fost dominată de perechea elvețiano-britanică, Martina Hingis și Jamie Murray. Pentru Murray a fost al treilea titlu de Grand Slam la această categorie, iar pentru Hingis al șaptelea.
Mai jos sunt o serie de tabele pentru fiecare dintre competiții care arată punctele de clasare oferite pentru fiecare probă.
Premiile totale în bani pentru US Open 2017 au fost de 50,4 milioane de dolari, o creștere cu 3,7% față de același total de anul trecut. Din acest total, un record de 3,7 milioane de dolari este destinat campionilor la simplu și feminin, care a crescut la 7,5% față de anul trecut. Acest lucru a făcut ca US Open să fie cel mai profitabil și cel mai bine plătit Grand Slam de tenis din lume, depășind Wimbledon în fondul total de premii în bani. Premiile în bani pentru turneul de calificare la US Open au crescut, de asemenea, cu 49,2%, la 2,9 milioane de dolari. Premiul total pentru evenimentele de tenis în scaun cu rotile a fost de 200.000 USD.
U.S. Open 2012

US Open 2012 a fost cea de-a 132-a ediție US Open și al patrulea și ultimul Grand Slam al anului. S-a desfășurat în perioada 27 august – 10 septembrie 2012, pe teren dur, în aer liber, la Centrul Național de Tenis USTA Billie Jean King din New York.
Ca urmare a condițiilor meteorologice nefavorabile din 8 septembrie, care a inclus o evacuare completă a Centrului Național de Tenis din cauza unei tornade, la program a fost adăugată o zi pentru al cincilea an consecutiv, finala feminină fiind amânată pentru după-amiaza zilei de duminică, 9 septembrie, mai degrabă decât în seara precedentă, semifinala masculină dintre Novak Djokovic și David Ferrer a fost suspendată pe 8 septembrie și s-a încheiat pe 9 septembrie, iar finala masculină a fost amânată pentru după-amiaza zilei de luni, 10 septembrie.
Novak Djokovic și Samantha Stosur au fost campionii en-titre la simplu. Nici unul nu și-a apărat cu succes titlul. Stosur a fost învinsă în sferturi de numărul 1 mondial Victoria Azarenka, iar Djokovic a fost învins în finală de Andy Murray. Murray a devenit primul jucător britanic de la Fred Perry în 1936 care a câștigat un titlu de Grand Slam la simplu și primul jucător masculin care a câștigat atât US Open, cât și medalia de aur olimpică la simplu masculin în același an. La simplu feminin, Serena Williams a câștigat al patrulea titlu la US Open și primul din 2008, învingând-o în finală pe Victoria Azarenka.
Simplul masculin a fost câștigat de britanicul Andy Murray. A fost primul său titlu major și a devenit primul britanic de la Fred Perry în 1936 care a câștigat un titlu de Grand Slam, după ce a fost finalist în patru ocazii anterioare. Finala a durat 4 ore și 54 de minute, o durată record.
Serena Williams a învins-o pe Victoria Azarenka în finală câștigând titlul la smplu feminin. Azarenka a servit pentru meci și a condus cu 5–3 în al treilea set. A fost prima dată din 1995 când finala s-a jucat în trei seturi. Odată cu victoria, Williams a devenit a treia jucătoare din istorie care a câștigat Wimbledon, Jocurile Olimpice și US Open în același sezon, după Steffi Graf și sora ei, Venus Williams. Williams a pierdut un singur set în timpul turneului, cu Azarenka în finală.
Perechea formată din frații americani Bob și Mike Bryan, a câștigat la dublu masculin. Ambii frați au câștigat al patrulea titlu la US Open și al doisprezecelea la general la dublu masculin.
La dublu feminin titlu a fost câștigat de perechea cap de serie nr.2 formată din italiencele Sara Errani și Roberta Vinci. Pentru ambele jucătoare a fost primul titlu la US Open și al doilea titlu la general la dublu feminin. Odată cu victoria ei, Errani a trecut pentru prima dată pe prima poziție la la dublu în clasamentul WTA.
Dublul mixt a fost câștigat de cuplul ruso-brazilian Ekaterina Makarova și Bruno Soares. Pentru amândoi a fost primul titlu de Grand Slam.
* per echipă
Ladies Open Lausanne

Ladies Open Lausanne este un turneu profesionist de tenis feminin care se joacă în prezent la Lausanne, dar s-a jucat în mai multe orașe din Elveția. Evenimentul a fost numit WTA Swiss Open în perioada 1899–1994 și s-a jucat pe terenuri cu zgură, în aer liber. Turneul a suferit o schimbare de nume în 1986, când a fost intitulat European Open până la întreruperea sa.
La Défense (sculptură)

La Défense (cunoscută și sub numele Chemarea la arme) este o sculptură realizată de Auguste Rodin. A fost inițial un proiect realizat de artist în 1879 ca răspuns la solicitarea guvernului pentru un monument dedicat apărării Parisului, comemorând asediul Parisului și destinat sensului giratoriu Courbevoie (a fost ales Barrias care a creat La Défense de Paris, o lucrare care, de altfel, își va da mai târziu numele cartierului de afaceri La Défense).
Sculptura din bronz din colecția de Sculptură Memorială Evan H. Roberts a Muzeului de Artă Portland a fost modelată în 1879 și turnată în jurul anului 1910. Măsoară 112 cm x 58 cm x 41 cm.
La Verdun, Monument de la Hollande amie prezintă o mărire de patru ori a acestei sculpturi, realizată de Henri Lebossé.
Marsilia

Marsilia (în franceză Marseille, în occitană Marselha) este al doilea cel mai mare oraș din Franța. Situată pe coasta Mediteranei, în vechea Provența (Provenza în italiană, în franceză Provence, Provença în occitană), este cel mai mare port comercial al țării. Marsilia este prefectura departamentului Bouches-du-Rhône și capitala regiunii Provence-Alpi-Coasta de Azur.
Are o populație de 820.900 locuitori (2004), care ajunge la peste 1.550.000 în aglomerarea urbană Marsilia-Aix-en-Provence.
Figurează printre cele mai vechi orașe ale Franței, fiind fondată sub numele de Massalía (în greacă veche Μασσαλία), spre anii 600 î.Hr., de către marinari și negustori greci originari din Phocaea. Vechiul nume grecesc, Massalía, provine din cuvântul grecesc Mασα (citit masa), ce înseamnă „jertfă”.
În anul 49 î.Hr., orașul a trecut în subordinea romanilor, primind numele de Massilia, care, prin evoluție fonetică, a devenit numele actual al orașului, în occitană, Marselha, iar în franceză, Marseille.
Marsilia a fost evanghelizată începând cu secolul I. Potrivit legendei, predicator ar fi fost Lazăr din Betania, Marta și Maria, cei trei frați prieteni ai lui Isus Cristos.
În secolul IV se stabilește la Marsilia monahul Sfântul Ioan Casian, de origine din Dobrogea, care pune pe picioare monahismul galic. Acesta s-a născut în anul 365 într-o așezare situată la gurile Dunării. A fost călugăr la Betleem, călugăr pelerin în Egipt, diacon la biserica St. Ioan Gură-de-aur în Constantinopol, preot la Roma. În primăvara anului 416, el ajunge la Marsilia și se stabilește acolo. Construiește o criptă peste mormintele a doi martiri pentru a sărbători Euharistia. Era un obicei al Bisericii să alăture sărbătoarea Sacrificiului lui Isus cu sărbătoarea sacrificiului celor care au murit pentru el, iar mormintele pe care se ține slujba erau întotdeauna ale unor martiri. Absida acestei cripte a dispărut, cripta fiind modificată în secolul al XIII-lea, însă din perioada paleocreștină au rămas numeroase urme ale venerării: stâlpi decorați, sculpturi, încrustații ca figuri biblice, monograme ale lui Isus. Sfântul Casian a murit în anul 435.
Arta neolitică

Perioada neolitică, cunoscută și sub numele de "Noua Epocă a Pietrei", a fost o etapă esențială în dezvoltarea umanității, caracterizată printr-o serie de progrese tehnologice și culturale. O trăsătură notabilă a acestei perioade a fost dezvoltarea artei neolitice, care reflectă schimbările sociale, economice și spirituale ale comunităților umane din această eră.
Arta neolitică este diversă și include o varietate de forme și tehnici artistice:
Arta neolitică nu era doar estetică; avea și semnificații profunde și funcții practice:
Arta neolitică reprezintă o expresie a creativității și ingeniozității umane dintr-o perioadă crucială în istoria civilizației. Prin intermediul picturilor rupestre, sculpturilor, ceramicii decorate și ornamentelor, oamenii neolitici și-au exprimat credințele, practicile și identitatea culturală. Această artă ne oferă o fereastră valoroasă către modul de viață și mentalitatea comunităților neolitice.
Coloana infinitului (cântec)

Coloana Infinitului este un cântec scris și compus de compozitorul Alexandru Mandy, parte a Tripticului Brâncuși, pe care compozitorul l-a scris după numele sculpturile monumentale omonime ale marelui sculptor român Constantin Brâncuși. Celelalte două sunt "Poarta sărutului" și "Masa Tăcerii".
Artistul și cântărețul Sergiu Cioiu a fost cel care a interpretat și înregistrat cântecele din Tripticul Brâncuși, alături de alte cântece ale lui Alexandru Mandy, așa cum sunt "Cântecul vântului", "Glasul tău", "Venise vremea" și "Cred" .
Stema municipiului Târgu Jiu

Stema municipiului Târgu Jiu a fost adoptată prin Hotărârea Guvernului nr. 1540 din 18 decembrie 2002 și publicată în Monitorul Oficial nr. 30 din 21 ianuarie 2003. Ea se compune dintr-un scut despicat în pal, având următoarea înfățișare: în partea dreaptă și în partea stângă se află un camp de argint cu lei, afrontați, de culoare naturală, armați și cu limbile roșii, ținând fiecare o spadă neagră. În centru, în camp albastru, este reprezentată Coloana infinitului, de aur. Scutul este timbrat de o coroană murală, de argint, formată din șapte turnuri crenelate (coroana murală cu 7 turnuri crenelate semnifică faptul că localitatea are rangul de municipiu, reședință de județ).
Leii sunt vechiul simbol al Olteniei, Valahia Mică, după cum o găsim în documentele medievale. Spada este simbolul vitejiei și al consecvenței locuitorilor de pe aceste meleaguri. Coloana infinitului este emblematică pentru municipiul Târgu Jiu, aceasta legându-și numele de activitatea creatoare a lui Constantin Brâncuși.
Masa tăcerii

Masa tăcerii, alături de Coloana Infinitului și Poarta Sărutului reprezintă una din cele trei piese de sculptură monumentală ale Ansamblului Monumental din Târgu Jiu a sculptorului român Constantin Brâncuși. Cunoscut și sub numele de Ansamblul monumental de la Târgu-Jiu, ansamblul este un omagiu adus eroilor căzuți în timpul primului război mondial. Cele trei componente sculpturale monumentale, Masa tăcerii, Poarta sărutului și Coloana fără sfârșit, sunt dispuse pe aceeași axă, orientată de la apus spre răsărit, cu o lungime totală de 1.275 m.
Aceste opere simbol semnate de Constantin Brâncuși au fost recunoscute oficial, la nivel mondial, pentru valoarea uriașă culturală. Ansamblul cuprinde sculpturile celebre ale artistului român: „Masa Tăcerii“, „Aleea Scaunelor“, „Poarta Sărutului“ și „Coloana Infinitului”.
Decizia de înscriere a Ansamblului Monumental „Calea Eroilor” și a Frontierelor Imperiului Roman-Dacia în Lista Patrimoniului Mondial UNESCO a fost aprobată de Comitetul Patrimoniului Mondial. Ansamblul cuprinde sculpturile celebre ale artistului român: „Masa Tăcerii“, „30 scaune pătrate”, „Poarta sărutului“ și „Coloana Infinitului“.
Masa tăcerii, lucrată în piatră de Banpotoc, reprezintă masa dinaintea confruntării în bătălia la care urmează să participe combatanții. Timpul este prezent, fiind reprezentat prin dispunerea circulară a celor 12 scaune-clepsidre, care îl măsoară.
Opera a fost realizată în anul 1937, într-o primă versiune, din piatră de Câmpulung, sub forma mesei țărănești, simplă, joasă, din tăblie (200x 45 cm) și picior (160×45 cm), și a fost amplasată în locul celei de astăzi. Nemulțumit probabil, de dimensiunile ei, în 1938 a comandat la un atelier din Deva, după desenele sale, o nouă masă, din piatră de Banpotoc, cu noi dimensiuni ale tăbliei (215×45 cm) și piciorul ei (175×45 cm) pe care n-a amplasat-o astfel. Sculptorul a recurs la o variantă combinatorie care a preluat tăblia primei versiuni drept picior și pe cea a versiunii a doua drept tăblie, asigurându-i astfel o nouă proporție interioară și monumentalitate.
În jurul Mesei tăcerii nu au fost puse scaune decât o dată cu amenajarea versiunii combinatorii.Scaunele, 12 la număr, au fost comandate o dată cu versiunea a doua a mesei, la atelierul din Deva, și au fost realizate din piatră de Banpotoc, cu formă de clepsidră.
În jurul Mesei tăcerii, în 1938, au fost grupate scaunele-clepsidră rotunde, două câte două, dar artistul nu le-a lăsat astfel, punându-le la egală distanță față de masă și între ele, subliniind prezența imaginară a unui cerc semnificativ.
Semnificația creației lui Brâncuși a fost supusă multor interpretări. Una dintre ele este aceea că Masa Tăcerii reprezintă Cina cea de Taină, în care cei 12 apostoli se află în jurul lui Iisus. Cele 12 scaune din jurul mesei sunt Apostolii, iar Masa îl reprezintă pe însuși Iisus.
Masa reprezintă și un simbol al reunirii familiei și al meditației, dorința lui Brâncuși fiind ca lucrarea sa să determine renașterea acestui vechi obicei străbun.
Cayan Tower

Cayan Tower, known as Infinity Tower before it was inaugurated, is a 306-metre-tall (1,004 ft), 75-story skyscraper in Dubai, United Arab Emirates. The tower is designed by Skidmore, Owings and Merrill SOM architectural group for Cayan Real Estate Investment and Development. Upon its opening on 10 June 2013, the tower became the world's tallest high-rise building with a twist of 90 degrees. This record has since been surpassed by the Shanghai Tower, which opened in February 2015.
The twisting design of Cayan Tower was achieved by rotating each floor 1.2 degrees around a cylindrical elevator and service core. Prior to its name change to Cayan, the tower carried various names to describe its original shape. The unique design was supported by a dynamic analysis that studied the potential performance of the tower under wind, seismic, and other dynamic loads. Cayan Tower's apartments are designed with reconstituted wooden floors, Chinese synthetic marble counter tops, and kitchen fixtures. The tower also includes a five-story parking garage behind it. The rooms of the tower are designed in such a way that it would not be affected by direct sunlight due to titanium-coloured metal panels on cast-in-place concrete columns aided with repetitive staggered screen panels to stop penetrating sunlight from disturbing the residents of the unit.
The tower's construction was on hold for a year and a half after the foundation site of the tower was flooded when the wall that held back the Dubai Marina was breached on 7 February 2007. Witnesses described a loud cracking sound, followed by an inflow of sand and water. The project resumed construction in July 2008.
The Cayan Tower was inaugurated with fireworks accompanied with laser light display on the tower on 10 June 2013 and become the world's tallest twisted tower, surpassing Turning Torso. The tower was renamed Cayan Tower, with the developer saying,