davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Bazar Ramadan

Bazar Ramadan atau gerai Ramadan merujuk kepada aktiviti perniagaan oleh penjaja dan restoran di hotel menjual pelbagai juadah moden dan tradisional di satu kawasan lapang untuk berbuka puasa di sepanjang bulan Ramadan.
Bazar ramadan ini berlangsung di setiap daerah di Malaysia di sepanjang bulan Ramadan. Penjual mula berniaga bermula jam 4 petang sehingga azan Maghrib iaitu waktu berbuka puasa. Antara lokasi menarik ialah Bazar Ramadan di Masjid Jamek Kampung Baru, Kuala Lumpur. Pelbagai jenis makanan dijual daripada kuih-muih ke hidangan berat, minuman serta buah-buahan. Manakala Bazar Ramadhan di Jerantut Pahang pula sangat terkenal dengan pelbagai gerai jualan murtabak, jumlah gerai menjual murtabak yang popular di daerah Jerantut melebihi 25 kedai.
Antara makanan yang dikaitkan dengan bulan puasa adalah bubur lambuk, tepung pelita, buah melaka atau onde-onde, agar-agar, murtabak, roti john, air tebu, sate, ikan bakar, ayam percik dan pelbagai lagi.
Kerajaan Malaysia turut melancarkan perasmian bazar ramadan di seluruh negara melalui Kementerian Pelancongan pada tahun 2005. Bazar ramadan menjadi tarikan kepada pelancong dan rakyat Malaysia bagi menikmati juadah tempatan.
Menteri Pelancongan Malaysia, Datuk Seri Dr Ng Yen Yen berharap kewujudan bazar Ramadan di Malaysia dapat menarik lebih ramai pelancong ke Malaysia terutama dari Timur Tengah. Ia merupakan produk pelancongan untuk dikongsikan dengan seluruh dunia. Pelancong mengenali budaya dan cara hidup masyarakat melalui makanan yang dijual. Seramai 50,000 pelancong dari Arab Saudi, Emiriah Arab Bersatu (UAE) dan Iran melancong ke Malaysia antara Januari – Mac 2010. Mereka berbelanja RM7,169 selama 10 hari di Malaysia.
Pada bulan Ramadan, Jabatan Kemajuan Islam Malaysia (JAKIM) mengundang imam dari Arab Saudi untuk memimpin solat Tarawih.
Ramadan dan Hamdan

Ramadan Dan Hamdan ialah siri drama mini Malaysia 2018 arahan Nazir Jamaludin terbitan Primeworks Studios. Drama ini telah disiarkan bermula 28 Mei hingga 2 Julai 2018 di TV3 melalui Slot Iris.
Kisah dua sahabat iaitu Ramadan dan Hamdan yang sudah lama tidak balik beraya. Meraka ingin pulang beraya pada tahun ini tetapi tiba-tiba diberhentikan kerja di atas suatu insiden yang berlaku. Kebetulan ada perompak yang lari dikejar polis dan mencampakkan wang tunai sebanyak RM100 ribu. Mereka berdua mula berangan dan tidak mahu memulangkan wang tersebut. Bermulalah perjalanan mereka balik beraya. Di sepanjang perjalanan pulang ke kampung, pelbagai peristiwa yang membawa iktibar mereka dapat daripada penjual lemang, penjual lepat dan penjual kuih raya yang mereka temui di setiap perhentian. Apakah yang terjadi seterusnya?
Laksamana

The Laksamana (Jawi: لقسامان‎) is a position within the armed forces, similar to the position of admiral in Malay sultanates and in present-day countries like Indonesia and Malaysia. Since South East Asia was part of Indosphere of Greater India since earlier, during and after the Hinduised Srivijaya empire, Hindu titles based on Sanskrit were used. The word Laksamana originated from Lakshmana, a figure in the Hindu epic of Ramayana.
The Laksamana in the Malacca Sultanate was a key figure responsible for safeguarding the Sultanate’s maritime security, particularly along the vital China-India trade route in the Straits of Malacca, which was the lifeline of the empire. As the commander of the Malaccan fleet, the Laksamana held significant authority, outranked only by the Bendahara (prime minister) and the Sultan. In addition to his naval duties, the Laksamana also served in roles akin to a modern-day head of diplomatic affairs and vice minister of war.
The legendary Hikayat Hang Tuah records Laksamana Hang Tuah being sent on numerous diplomatic missions to destinations such as the Vijayanagara Empire in South India, China, Thailand, and even the Ottoman Empire. Similarly, the Rekidai Hoan, an official record from the Ryukyu Kingdom, mentions a Malaccan diplomatic envoy led by "Lezoumana" or "Lo-hsi-ma-na", reflecting the Laksamana’s international significance.
Historical sources, including the Suma Oriental and the Malay Annals, identify only three named Laksamana during the Sultanate's history. Hang Tuah served under Sultan Mansur Shah, followed by Khoja Hussain and Hang Nadim, who served under Sultan Mahmud Shah.
In modern times, the word refers to a rank in Brunei (by the Royal Brunei Navy), in Indonesia (by the Indonesian Navy and Indonesian Maritime Security Agency) and in Malaysia (by the Royal Malaysian Navy and Malaysian Maritime Enforcement Agency).
The common grades for "Laksamana" title are:
In Brunei, Laksamana College of Business (Malay: Kolej Perniagaan Laksamana) is an accredited private university college established in 2003. The college also acted as a subsidiary college of the Kensington College of Business.
In Indonesia, Laksamana mengamuk is a drink from Riau. This drink is made from mango mixed with coconut milk and sugar. Usually served during Ramadan.
In Malaysia, Laksamana class is a class of small missile corvettes comprising four ships in service with the Royal Malaysian Navy. As of 2024, All four ships of the Laksamana class are serving in the 24th Corvette Squadron of the Royal Malaysian Navy.
In Philippines, Laksamana, along with its Hispanicized forms Lacsamana and Laxamana, is a family name among the Pampangan people of the Philippines and their descendants.
Évariste Ndayishimiye

Generalul Évariste Ndayishimiye (n. 17 iunie 1968, Commune of Giheta, IProvense ya Gitega, Burundi) este un politician burundez care ocupă funcția de președinte al Burundiului din 18 iunie 2020. S-a implicat în Consiliul Național pentru Apărarea Democrației - Forțe pentru Apărarea Democrației (Conseil National Pour la Défense de la Démocratie - Forces pour la Défense de la Démocratie, CNDD – FDD) în timpul Războiului Civil din Burundi și urcat pe scara ierarhică în rândurile miliției sale. La sfârșitul conflictului, a intrat în armata burundeză și a deținut o serie de funcții politice în timpul președinției lui Pierre Nkurunziza. Nkurunziza l-a sprijinit pe Ndayishimiye ca succesor înaintea alegerilor din 2020, pe care le-a câștigat cu o largă majoritate.
Ramses I

Ramses I a fost primul faraon din dinastia a XIX-a a Egiptului antic. A domnit între 1292 î.Hr. - 1290 î.Hr. sau 1295 î.Hr. - 1294 î.Hr., nu se știe cu exactitate, încă. A fost tatăl lui Seti I și Ramses al II-lea și deși a avut o domnie scurtă, urmașii săi vor reda Egiptului antic strălucirea.
Pa-ra-mes-su, numele său înainte de încoronare, provenea dintr-o familie de nobili militari din delta Nilului, probabil de lângă fosta capitală Avaris, a suveranilor hiksoși sau din Tanis. Tatăl său, Seti, a fost comandant de trupe. Unchiul său Khaemwaset, ofițer în armată, a fost căsătorit cu Tamwadjesy, matroană a haremului lui Amon, fiind înrudită cu Huy, vicerege al Regatului Kush. Toate acestea indică înaltul statut al familiei lui Paramesu în regatul egiptean.
Ramses I a intrat în grațiile faraonului Horemheb, ultimul faraon al dinastiei a XVIII-a numindu-l vizir și Mare Preot al lui Amon. Din această poziție Ramses I a jucat un rol important în restaurarea religiei Amarna, religie datând din vremea faraonului Akhenaten.
Horemheb însuși, provenind dintr-o familie nobilă dar fără viță regală, a urcat pe scara ierarhică servind în armata regatului, ajungând sfătuitor regal al lui Tutankhamon și al lui Ay, iar mai apoi faraon. Deoarece nu a avut urmași, l-a ales pe Ramses I, în ultimii ani de domniei, urmaș al său, deoarece acesta s-a dovedit a fi un bun administrator și avea un fiu (viitorul Seti I) și un nepot (Ramses al II-lea), având deci asigurată succesiunea la tron.
După urcarea pe tron, Ramses I, având o vârstă înaintată, l-a numit pe Seti I Prinț Regent, încredițându-i problemele militare ale regatului, iar el s-a ocupat de problemele domestice. În scurta sa domnie, a reușit să finalizeze cel de-al doilea pilon al templului din Karnak, început de Horemheb.
Domnia lui Ramses I a fost foarte scurtă, astfel că nu a avut timpul necesar pentru a construi monumente care să-i pomenească numele și a fost înmormântat într-un mormânt mic pentru un faraon.
Ramses I a fost înmormântat în Valea Regilor. Mormântul său, descoperit de Giovanni Belzoni în anul 1817, inventariat ca KV16, este mic ca dimensiuni și dă senzația că a fost finalizat în mare grabă.
Constantin Ștefănescu Amza

Constantin Ștefănescu Amza (n. 23 iulie 1875, Budești, Călărași, România – d. 13 februarie 1964, București, România) a fost un politician și general român.
Numele său la naștere a fost Constantin Ștefan, dar în anul 1904, prin Jurnal al Consiliului de Miniștri, i s-a aprobat să își adauge la numele său patronimic de Ștefănescu, pe acela de Amza, al mamei sale.
Clasele primare le-a urmat la școala Societății pentru învățătura Poporului Român, apoi la Școala pentru fii de militari din Iași.
A urmat studii militare la Iași și București. Grade: sublocotenent - 01.07.1897, locotenent - 07.04.1900, căpitan - 10.05.1907, maior - 01.04.1913, locotenent-colonel - 15.08.1916, colonel - 01.04.1917, general de brigadă - 30.03.1917, general de divizie - 01.04.1928, inspector general de armată la 01.10.1931.
Între anii 1903-1905 pe când era în Regimentul 1 Geniu, a fost trimis de Ministerul de Război în Austria, la Batalionul 6 Imperial de Pionieri din Klosterneuburg, unde a servit cu gradul de locotenent în armata austro-ungară.
A participat la campania din anul 1913 (Al Doilea Război Balcanic), la Primul Război Mondial, a fost deputat.
În România, fost secretar general al Ministerului Apărării (1920-1922).
Constantin Ștefănescu-Amza este socotit întemeietorul Muzeului Militar Național, înființat prin Decretul 6064 din 18 decembrie 1923, deoarece a fost primul director al muzeului.
Din inițiativa sa, în calitate de comandant al Școalelor și Centrului de Instrucție al Geniului s-au lansat atât operațiunile de colectare a fondurilor necesare, cât și organizarea concursului pentru stabilirea realizatorului monumentului Statuia geniului „Leul”, inaugurat în 1929.
A urcat pe scara ierarhiei militare până la gradul de general de armată și a ocupat înaltele funcții de Inspector General al Armatei și apoi ministru de Război în Guvernul Nicolae Iorga (18 aprilie 1931 - 5 iunie 1932) și Ministrul apărării naționale (6 iunie 1932 - 10 august 1932) în Guvernul Alexandru Vaida-Voievod (2).
A mai deținut apoi funcțiile de Președinte al Societății de Radiodifuziune (1936-1940), de Vicepreședintete și administrator delegat a Societății de Industrie Chimică (1940-1944) și de Președinte al Sindicatului Agricol de Ilfov (1944-1946).
Generalului de Brigadă Constantin Ștefănescu Amza, comandantul Școlilor Militare de Geniu, i s-au conferit următoarele:
Generalul de Divizie Constantin Ștefănescu Amza, ministru al Armatei:
Mediu rural

Zonele rurale sunt regiuni din afara așezărilor urbane. Acestea sunt caracterizate prin faptul că au o populație redusă față de cea din mediul urban, iar locuitorii practică deseori agricultura. Două tipuri de așezări umane fac parte din mediul rural: satul și cătunul.
În Uniunea Europeană, se poate observa o preocupare mai aparte de problematica spațiului rural, mai ales începând din anii 1980. Spațiile rurale sunt legate de valori cum ar fi ocrotirea naturii și păstrarea unor valori culturale, experiența mediului sănătos și de dimensiuni umane, apartenența la o colectivitate, mâncarea gustoasă, pregătită în condițiuni controlabile, etc. „Charta europeană a spațiilor rurale” dă următoarea definiție: spațiul rural înseamnă un teren continental sau litoral, care conține satele și orașele mici, în care mare parte din terenuri este utilizată pentru:
Părțile agrare și neagrare ale spațiului rural formează o entitate distinctă față de spațiul urban, care este caracterizat printr-o puternică concentrare de locuitori și de structuri verticale și orizontale. Distincția tradițională între zonele urbane și rurale într-o țară se bazează pe ipoteza că zonele urbane, indiferent cum sunt definite în țara respectivă, oferă un alt standard de viață și, de obicei, un nivel de trai economic superior. Conceptul de rural nu are o definiție comună în diferite țări, ceea ce îngreunează studiul comparativ al mediului rural pe plan mondial sau chiar la nivelul Uniunii Europene.
Zonă urbană

O zonă urbană este o zonă caracterizată printr-o densitate mare a populației, în comparație cu zonele înconjurătoare. Zonele urbane pot fi orașe, orășele sau conurbații, dar termenul nu se extinde și la așezările rurale cum ar fi satele și cătunele.
Zonele urbane sunt create și dezvoltate de progresul de urbanizare. Măsurarea gradului unei zone urbane ajută în analizarea densității populației, a expansiunii urbane și în determinarea populațiilor urbane și rurale (Cubillas 2007).
Spre deosebire de o zonă urbană, o zonă metropolitană include nu numai mediul urban ci și orașele satelit și intervențiile funciare rurale, care sunt conectate socio-economic la orașul urban de bază, de obicei, prin legături de muncă prin navetă, cu orașul nucleu, fiind primarul pieței forței de muncă. De fapt, zonele urbanizate aglomerate cresc ca și populația de bază / centru de activitate economică într-o zonă metropolitană mai mare sau un plic.
Arthur Koehler

Arthur Koehler (1885–1967) was a chief wood technologist at the Forest Products Laboratory in Madison, Wisconsin, and was important in the development of wood forensics in the 1930s through his role in the investigation of the Lindbergh kidnapping. Koehler's particular research interest in the identification, cellular structure and growth of wood gave him the specific training and abilities necessary for the careful examination of the ladder which had been used by the abductor of Charles Lindbergh Jr., aged twenty months, and the tracing of the ladder to a company in McCormick, South Carolina. Koehler, from there, traced the wood of the ladder to a Bronx lumber yard.
In the trial of Bruno Richard Hauptmann, Koehler brought out his evidence which helped to indict Hauptmann of the kidnapping and sent Hauptmann to the electric chair. After it was discovered that plank had disappeared from Hauptmann's attic, Koehler brought out his evidence: the wood he traced to Hauptmann. He proved, by fitting the two pieces together, that the attic board matched with the ladder rail used by the kidnapper, giving evidence that Hauptmann built the ladder. His evidence contributed to the jury's decision to execute Bruno Richard Hauptmann.
In the film J. Edgar Koehler was played by actor Stephen Root.
Bengal Group of Industries

Bengal Group (also known as Bengal group of Industries) is a Bangladeshi conglomerate. It was established in 1969. It includes Bengal Plastic the largest plastic manufacturer in Bangladesh. Morshed Alam, a member of parliament from Awami League, is the chairman of the Bengal Group of Industries. The Vice chairman of the group is Md Jashim Uddin, younger brother of Morshed Alam.
Bengal Group of Industries was established in 1969 by Morshed Alam in rented factory in Old Dhaka.
In 2004, Jashim Uddin became the president of Bangladesh Plastic Goods Manufacturers and Exporters Association. In June, Bengal Group purchased Rahmania Biscuit and Bread Industries.
In March 2007, a fire started at the headquarters of the group in first floor of BSEC Bhaban in Karwan Bazar leaving four dead and 36 injured. The office of Dandy Dying also burned down on the eight floor.
In 2008, The Daily Star and DHL Express awarded Enterprise of the Year 2007 to Bengal Plastic.
Morshed Alam was elected chairman of Mercantile Bank in 2011.
In February 2015, Bengal Plastic announced a 500 million expansion plan. It raised 500 million taka through Commercial papers for Bengal Plastic. Bengal Plastics manufactures products for Mainetti Group.
In September 2017, Bengal Group signed an agreement to receive a loan from International Finance Corporation and FMO (Netherlands) to build a luxury hotel, Swissôtel Dhaka, in Dhaka. The loan will be arranged by Mutual Trust Bank Limited. Bengal Group requested permission to open a bank. Bengal Group signed an agreement Dhaka Power Distribution Company Limited to build rooftop power plants and sell the electricity to Dhaka Power Distribution Company for 9.8 taka per unit. Bengal Group would own and operate the solar cells built on the buildings of Bangladesh Institute of Bank Management, Department of Fisheries, Directorate Of Secondary & Higher Education, Shaheed Suhrawardi Indoor Stadium, Shilpakala Academy, and Uttara Haji Camp.
In February 2020, Bangladesh Bank approved the request for Bengal Bank Limited with a paid up capital of 5 billion taka.
Bengal Cement signed an agreement to supply cement for the Dhaka Elevated Expressway in 2022. It flew dealers of Bengal Plastic on a trip to Nepal. Bengal Plastic was awarded gold in export trophies for 13 years in a row. The 24 outlet of Happy Mart opened in October in Mohammadpur.
Satanic Panic in the Attic

Satanic Panic in the Attic is the sixth album released by the band Of Montreal. The album, like later albums The Sunlandic Twins and Hissing Fauna, Are You The Destroyer?, was made almost entirely by Kevin Barnes, and was the first to explore the dance and funk rhythms that would define their subsequent work.
The cover artwork is done by the singer/songwriter's brother, David Barnes, with insert art by then-wife Nina Barnes. The cover art is a psychedelic parody of El Greco's The Burial of the Count of Orgaz.
A 10th anniversary edition of the album was released exclusively on vinyl for Record Store Day 2014. The release contains the original album on 180g yellow vinyl as well as a 180g light blue vinyl disc with bonus tracks recorded around the same time as the album.
In August 2009, the webzine Pitchfork named "Disconnect the Dots" the 260th track in their staff list "The Top 500 Tracks of the 2000s".
KDDI

KDDI Corporation (KDDI株式会社, KDDI Kabushiki Gaisha) yaiku operator telekomunikasi Jepang sing dibentuk ing 1 Oktober 2000 liwat merger DDI Corp. (Daini-Denden Inc.), KDD (Kokusai Denshin Denwa) Corp. (perusahaan milik negara sing diprivatisasi ing taun 1998), lan IDO Corp. KDDI duwe kantor pusat ing Garden Air Tower ing Iidabashi, Chiyoda, Tokyo.
KDDI nyedhiyakake layanan seluler nggunakake merek "au by KDDI". Layanan jaringan ISP disedhiyakake kanthi merek au one net, dene "au Hikari" minangka jeneng sing masarake layanan komunikasi data lan swara jarak adoh lan internasional lan layanan Fiber to the Home (FTTH). Layanan broadband ADSL diwenehi jeneng merek "ADSL One", lan tilpun IP liwat tembaga diwenehi merek "Metal Plus".
Kawin

Kawin kuwi manunggalé wong loro dadi siji. Kawin iku mèmper kontrak manawa wong loro nduwé kekarepan kapéngin urip bebarengan. Kawin uga kerep diarani rabi utawa omah-omah. Bédané ing tembung rabi sing didhedhes iku lelaku kawin utawa kelonané kamangka ing tembung omah-omah sing didhedhes iku olèhé urip bebarengan utawa gegriya. Banjur upacara kawin iku diarani mantènan utawa nikah.
Ing kasus sing akèh dhéwé, saindhenging donya, kamanunggalan wong kawin iku antara sawijining wong lanang lan wong wadon.
Tembung kawin ing basa Jawa kajupuk saka basa Parsi kawin sing ing jaman saiki dipocapaké minangka kabin (کابین). Nanging ing basa Parsi tegesé iku mas kawin, dudu aktivitas wong kontrak sosial.
Ana sawatara alesan genéya wong kawin, racaké alesané salah sawijiné sing kapacak ing ngisor iki:
Kawinan iku marahi sawatara hak-hak lan kawajiban. Contoné:
Perkara wigati wong kawin iku uga olèhé kelonan. Manawa ora bisa kelonan, prakara iki bisa nggawé kawinané dijabel.
Wong kawinan iku racaké namung karo wong siji. Sanadyan mangkono, ing Sénégal, 47% kawinan iku wong lanang karo akèh wong wadon. Manawa wong nduwé bojo akèh, prakara iki diarani poligami. Manawa wong lanang kusus diarani poligini, manawa wong wadon nduwé bojo akèh, prakara iki diarani poliandri.
Ing sawatara nagara, wong sing padha jinis uga bisa kawin kanthi resmi. Contoné ing Walanda, wong lanang padha karo wong lanang utawa wong wadon padha karo wong wadon. Ing Tanah Jawa utawa Indonésia prakara mangkéné durung bisa. Ing Suriname prakara iki uga durung bisa.
Saliyané pérangan hukum, sajeroning kawin iku kerepé uga ana pérangan spiritualitas.
Jaranan

Kagunan '''Jaranan''' iku wiwit ana kawit abad ke 10 Hijriah. Tepake ana ing taun 1041. utawa bebarengan karo Karajan Kahuripan dibagi dadi loro, ya iku pérangan etan dadi Karajan Jenggala kanthi ibukutha Kahuripan lan sisih kulon Karajan Panjalu utawa Kediri kanthi Ibukutha Dhahanapura.
Prabu Airlangga duwé putri kang asma Dewi Sangga Langit. Deweke wong Kediri kang duwé rupa kang ayu banget. Ing jaman iku akèh banget kang nglamar, mangka dhèwèké nganakake sayembara. Pelamar-pelamar Dewi Sangga Langit sekabehane sekti. Kabèh duwé kekuwatan kang misuwur. Dewi Sangga Langit saktemene ora gelem rabi lan duwé karep dadi pertapa waé. Nanging ramane, Prabu Airlangga meksa Dewi Sangga Langit rabi. Akhire Dewi Sangga Langit gelem rabi kanthi siji panyuwunan. Sesapa kang bisa gawé kesenian kang urung ana ing tanah Jawa bakal didadeake garwane Dewi Sangga Langit,
Tembang iki lumrahe dinyanyeake bocah-bocah cilik sinambi nganggo jaran kepang.
Jaranan
jaranan-jaranan jarané jaran tèji sing numpak ndara bèi sing ngiring para mantri jég jég nong..jég jég gung prok prok turut lurung gedebug krincing gedebug krincing prok prok gedebug jedhèr Karya: Ki Hadi Sukatno
[1]Jaranan
John Adams

John Adams, Jr. (lair ing Quincy, Massachusetts, Britania Amérika, 30 Oktober 1735 – pati ing Quincy, Massachusetts, Amérika Sarékat, 4 Juli 1826 ing umur 90 taun) ya iku Présidhèn Amérika Sarékat (1797–1801) kaping loro . Adams uga njabat dadi Wakil Présidhèn Amérika Sarékat (1789–1797) kang pisanan. Minangka pulitikus, Adams dikenang dadi Bapak Bangsa (Founding Father) Amérika Sarékat. John Adams dadi sawijining pemimpin ana ing obahan kamardikan kanggo mbébasaké Amérika saka Inggris. Adams mèlu nandatangani Proklamasi Kemerdekaan Amérika kang dibiwara nalika tanggal 4 Juli 1776. Nalika perang kemerdekaan Adams olèh tugas ing Perancis lan nagari Walanda minangka diplomat lan mèlu andil ngrundingake perdamaian. Nalika taun 1788 nganti tekan 1796, Adams dadi Duta Amérika kang pisanan kanggo Inggris. Adams uga njabat dadi wakil présidhèn kang pisanan nalika 1789 nganti 1797. Taun 1764 Adam rabi karo Abigail Adams, lan saka balewismané karo Abigail, wong loro mau duwé putra 5. Taun 1796 John Adams menangaké pamilihan présidhèn kang kaping pindho lan ngalahaké Thomas Jefferson, kang sajatiné wegah dicalonaké dadi présidhèn. Thomas Jefferson banjur dadi wakil présidhèn kanggo John Adams. Nalika Adams njabat dadi présidhèn, perang antarané Prancis lan Inggris nekakaké prakara kanggo Amérika ana ing donya internasional. Amarga prakara mau akèh wong Amérika kang kepéngin mèlu perang. Nanging Présidhèn John Adams ora gelem nyatakake perang karo Perancis. Nanging Banjur Adams mrentahake Angkatan Laut Amérika kanggo siyap-siyap perang. Misi perdamaian kang dicanangaké déning Adams banjur ndadèkaké nesu para angota parténé Adams.
Ælfflæd saka Mercia

Ælfflæd iku putri saka Offa of Mercia lan Cynethryth
Dhèwèké mungkin wis nyathet piagam karo bapake, ibune, lan sedulur Ecgfrith ing taun 770-an. Dhèwèké mesthi nyaksekake piagam taun 787 karo ibune, bapake, sadulur, lan loro sadulur.
Ana kemungkinan dhèwèké minangka putri saka Offa sing ngajokaké rabi marang Charles the Younger sing nyebabake perselisihan antarane Charlemagne lan Offa watara 789 – 790.
Taun 792 dhèwèké rabi karo Æthelred I saka Northumbria ing Catterick . Dene dhèwèké diterangake minangka "ratuning", sing menehi saran marang sawatara sejarawan sing dhèwèké rabi, lan dadi raja, bokmanawa salah siji saka æthelred's predecessors.
Basmat

' Basmat ( Basemath , Bashemath , utawa Basmath ; basa bahasa Ibrani , Arab : بسمة; "Eseman manis") minangka karakter ing Kitab Purwaning Dumadi . Dhèwèké iku anak wadon saka Ismael, adhine saka Nebayot, ponakan saka Iskak, lan èstri katelu Esau . ( Kejadian 36:2,3 ).
Esau lan Basmat minangka sepupu, amarga saka leluhur;e, saben Iskak lan Ismael ana sebapa, yaiku Abraham .
Sadurungé rabi karo Basmat, Esau duwe bojo Kanaan loro. Salah sawijining garwane sing kapisan jenenge "Basmat", yaiku Ada, wong Hiti ( Kejadian 26:34-35, Kejadian 26:34-35 Elon Hittite ). Mula, sawise rabu karo Basmat, Esau bisa uga ngganti jeneng Basmat (budaya Ismael) dadi " Mahalat ". Ésau ngupaya omah-omah karo wong wadon sing dudu Kanaan iki, kanggo nambah hubungan karo wong tuwané, utamane bapaké, Iskak, sing pangestune wis diarepaké ( Kejadian 28:6-9 ). Nanging, ora ana cathetan manawa wong tuwané, Iskak lan Rebekah, sarujuk karo pernikahané Esau karo Basemat ( Mahalat ).
Basmat nglairaké anak lanang kanggo Esau, sing jenengé Rehuel ( Kejadian 36:4 )
Guruh Sukarnoputra

Mohammad Guruh Irianto Sukarnoputra (born 13 January 1953) is an Indonesian politician and artist, formerly a member of Indonesia's People's Representative Council. He is the youngest son of Indonesia's first president, Sukarno with his third wife, Fatmawati, and a brother of former Indonesian president Megawati Sukarnoputri. He served as member of People's Representative Council of for 30 years and makes him one of the longest-serving members of the Parliament of Indonesia
Guruh attended elementary and high school in Jakarta. He then studied at the Archaeology Faculty at the University of Amsterdam, graduating in 1976. Rather than immediately following in his father's footsteps into politics, he chose a career in the arts, and to date has produced over 100 choreographic works and written popular Indonesian songs. In 1991, he was awarded the Chevalier de L'Ordre des Arts et des Lettres (Knight of the Order of Arts and Letter) by the French government.
He recorded an album called Guruh Gipsy in 1977 with Chrisye.
He entered politics in 1992, becoming a member of the Indonesian legislature, the People's Representative Council, representing the Indonesian Democratic Party (PDI). When the PDI split following a 1996 party congress in Medan, he joined the breakaway Indonesian Democratic Party of Struggle. He was reelected under the banner of the new party in the 1999 Indonesian legislative election and was again re-elected in 2004, 2009, 2014 and 2019. He currently represents the regency of Blitar, East Java.
He has continued to produce artistic performances, such as the opening ceremony of the 2000 Indonesian National Games in Surabaya.
In 2002, at age 49, Guruh married for the first time, amid media speculation he was seeking higher political office, possibly even the presidency. His wife was an Uzbek-born Azeri dancer, Guseynova Sabina Padmavati, 26 years his junior. They were married on 20 September 2002 in Tashkent, Uzbekistan, and a wedding ceremony was later held over 19–20 October 2002 in Sriwidjaya Raya, Jakarta. The marriage ended in divorce and Sabina reportedly returned to Uzbekistan.
My Wife Got Married

My Wife Got Married (Korean: 아내가 결혼했다; RR: Anaega gyeolhonhaetda) is a 2008 South Korean romantic drama film. Directed by Jeong Yoon-soo and starring Kim Joo-hyuk and Son Ye-jin in the lead roles, the film is adapted from a bestselling novel of the same name by Park Hyun-wook.
Deok-hoon meets In-ah, a former colleague, on the subway; the two turn out to be big soccer fans, and soon begin a passionate relationship. To quell his doubts about In-ah's fidelity, Deok-hoon proposes to her, and they get married. But their honeymoon period doesn't last long, as In-ah declares that she will marry another man.
My Wife Got Married was released in South Korea on October 23, 2008. It topped the box office on its opening weekend, selling 515,464 tickets. As of November 9, 2008, the film had sold a total of 1,818,497 admissions nationwide and ranked 10th among the top grossing domestic films of 2008.
Peggy Sue

"Peggy Sue" is a rock and roll song written by Jerry Allison and Norman Petty (according to the official record, though Buddy Holly is known to be a principal songwriter too), and recorded and released as a single by Buddy Holly on September 20, 1957. The Crickets are not mentioned on label of the single (Coral 9-61885), but band members Joe B. Mauldin (string bass) and Jerry Allison (drums) played on the recording. This recording was also released on Holly's eponymous 1958 album.
The song was originally entitled "Cindy Lou", after Holly's niece, the daughter of his sister Pat Holley Kaiter. The title was later changed to "Peggy Sue" in reference to Peggy Sue Gerron (1940–2018), the girlfriend (and future wife) of Jerry Allison, the drummer for the Crickets, after the couple had temporarily broken up.
In her memoir, Whatever Happened to Peggy Sue?, Gerron stated that she first heard the song at a live performance at the Sacramento Memorial Auditorium in 1957, and that she was "so embarrassed, I could have died."
Appropriately, Allison had a prominent role in the production of the song, playing paradiddles on the drums throughout the song, the drums' sound rhythmically fading in and out as a result of real-time engineering techniques by the producer, Norman Petty. Joe B. Mauldin (string bass) also played on the recording.
Initially, only Allison and Petty were listed as the song's authors. At Allison's insistence, Holly was credited as a co-writer after his death.
"Peggy Sue" went to number three on the Billboard Top 100 chart in 1957.
It is ranked number 194 on Rolling Stone magazine's 2004 list of the "500 Greatest Songs of All Time." In 1999, National Public Radio (NPR) included the song on the NPR 100, a list of the "100 Most Important American Musical Works of the 20th Century." The song was inducted into the Grammy Hall of Fame in 1999. The Rock and Roll Hall of Fame and Museum included the song on its list of the "Songs That Shaped Rock and Roll."
Holly wrote a sequel, "Peggy Sue Got Married", and recorded a demonstration version in his New York City apartment on December 5, 1958, accompanied only by himself on guitar. The tape was discovered after his death and was "enhanced" for commercial release, with the addition of backing vocals and an electric guitar track that drowns out Holly's playing and almost drowns out his voice. The rarely heard original version was released on a vinyl collection, The Complete Buddy Holly. It was later played over the opening credits of the 1986 Kathleen Turner film Peggy Sue Got Married.
After Holly's death, the Crickets released their own version as a single in 1960. They followed the original arrangements, with David Box, a Holly soundalike, as the lead vocalist.
This song has been covered many times, including by John Lennon, New Riders of the Purple Sage, The Beach Boys, The Hollies, and Waylon Jennings (who worked with Holly).
An adaptation of "Peggy Sue" entitled "Christmas Time Is Here Again" which made use of the backing track from The Beach Boys' cover version featured on their 1998 compilation album Ultimate Christmas.
Ananias Ferreira

Ananias Ferreira (São Félix, 4 de outubro de 1924 - Bela Vista, 21 de julho de 2016) foi um capoeirista e mestre de capoeira brasileiro.
Quando jovem, trabalhou em lavoura de cana-de-açúcar e na indústria de fumo, antes de se mudar para Salvador, onde conviveu com mestres de capoeira e foi descoberto por produtores da cena teatral paulistana na década de 1950. Em São Paulo fundou o Centro Paulistano de Capoeira e Tradições Baianas, também conhecido como Casa Mestre Ananias, onde conduzia rodas de capoeira e de samba. Ele também foi responsável pela manutenção de uma roda de samba chamada Roda da República.
Morreu em 21 de julho de 2016, aos 91 anos.
Lista de governadores da Bahia

Esta é uma lista de governadores da Bahia, estado da República Federativa do Brasil. Inicialmente eram chamados presidentes, no período imperial e início do republicano, ao tempo em que o estado era denominado província. Mais tarde, passaram a ser designados governadores [estaduais].
Com a Proclamação da República, em 1889, os governantes sucederam-se por nomeações, até 1892, quando o governador passou a ser eleito pelo voto direto da população (no princípio censitário, descoberto e manietado pelos chefes políticos), com exceção dos períodos não-democráticos (Estado Novo de 1937 a 1945 e Ditadura civil-militar de 1964 a 1985), quando eram nomeados.
A sede do governo da Bahia é o Palácio de Ondina desde 1967, quando o Palácio da Aclamação deixou de ser a residência oficial. Este último sucedeu os palácios Palácio da Piedade e Rio Branco.
Abaixo os governantes da Bahia são elencados, e sua ordem dividida pelos dois períodos (imperial e republicano). Os governantes do período colonial não estão incluídos na listagem.
Antes de 1763 a capital do Brasil colonial era situada em Salvador, na Capitania da Bahia. Em decorrência disto, entre a criação do governo geral do Brasil até à mudança da capital, os governadores do Brasil colonial exerciam também a função de governador da Capitania da Bahia.
Durante o período imperial, todos os governantes da Bahia, chamados de Presidentes da Província, eram nomeados pelo Imperador.
Lista dos governadores desde a Proclamação da República do Brasil:
Lista de mesorregiões e microrregiões da Bahia

Esta é a lista de mesorregiões e microrregiões da Bahia, estado brasileiro da Região Nordeste do país. O estado da Bahia foi divido geograficamente pelo Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística (IBGE) em sete mesorregiões, que por sua vez abrangiam 32 microrregiões, segundo o quadro vigente entre 1989 e 2017 que agrupava os municípios no estado.
Esses subdivisões foram aprovadas por meio da Resolução PR-52 do IBGE, de 31 de julho de 1989, institucionalizadas por meio da Resolução n.º 11 da Presidência do IBGE, de 5 de junho de 1990, e publicadas entre os anos de 1990 e 1992 sob o título Divisão do Brasil em Mesorregiões e Microrregiões Geográficas.
Em 2017, o IBGE extinguiu as mesorregiões e microrregiões, criando um novo quadro regional brasileiro, com novas divisões geográficas denominadas, respectivamente, regiões geográficas intermediárias e imediatas.
A Mesorregião do Extremo Oeste Baiano continha 3 microrregiões e 24 municípios. Destes, 7 municípios estavam na Microrregião de Barreiras, 8 na de Cotegipe e 9 na de Santa Maria da Vitória.
A Mesorregião do Vale São-Franciscano da Bahia continha 4 microrregiões e 27 municípios. Destes, 7 municípios estavam na Microrregião de Barra, 6 na de Bom Jesus da Lapa, 8 na de Juazeiro e 6 na de Paulo Afonso.
A Mesorregião do Centro-Norte Baiano continha 5 microrregiões e 80 municípios. Destes, 24 municípios estavam na Microrregião de Feira de Santana, 19 na de Irecê, 12 na de Itaberaba, 16 na de Jacobina e 9 na de Senhor do Bonfim.
A Mesorregião do Nordeste Baiano continha 6 microrregiões e 60 municípios. Destes, 9 municípios estavam na Microrregião de Alagoinhas, 5 na de Entre Rios, 9 na de Euclides da Cunha, 5 na de Jeremoabo, 14 na de Ribeira do Pombal e 18 na de Serrinha.
A Mesorregião Metropolitana de Salvador continha 3 microrregiões e 38 municípios. Destes, 7 municípios estavam na Microrregião de Catu, 10 na de Salvador e 21 na de Santo Antônio de Jesus.
A Mesorregião do Centro-Sul Baiano continha 8 microrregiões e 118 municípios. Destes, 11 municípios estavam na Microrregião de Boquira, 14 na de Brumado, 18 na de Guanambi, 9 na de Itapetinga, 26 na de Jequié, 5 na de Brumado, 18 na de Seabra e 17 na de Vitória da Conquista.
A Mesorregião do Sul Baiano continha 3 microrregiões e 70 municípios. Destes, 41 municípios estavam na Microrregião de Ilhéus-Itabuna, 19 na de Porto Seguro e 10 na de Valença.
Pilcha

Pilcha é a indumentária tradicional da cultura gauchesca, utilizada por homens e mulheres de todas as idades. Tanto no Rio Grande do Sul quanto em Santa Catarina e Paraná, é considerada por lei, traje de honra e de uso preferencial inclusive em atos oficiais públicos, desde que se observe as recomendações ditadas pelo Movimento Tradicionalista Gaúcho (MTG). É a expressão da tradição, da cultura e da identidade própria do gaúcho, motivo de grande alegria e celebração em memória do pago.
O origem vem da roupa típica dos espanhóis. Mais concretamente da região de Andaluzia. Depois se foi ampliando com coisas típicas de cada região.
A origem da indumentária gaúcha data dos primórdios da colonização dos pampas e é resultado da união de influências históricas, sociais e culturais adaptadas à realidade, ocupação e trabalho campeiro. Historicamente a indumentária gaúcha pode ser dividida em quatro fases, existindo para cada uma a peça feminina correspondente.
O MTG, reunido na 67ª Convenção Tradicionalista Gaúcha definiu as diretrizes para a Pilcha Gaúcha. Define três tipos de indumentária igualmente para peões e prendas:
Procura não contrastar com o recato da mulher gaúcha, havendo recomendações quanto a mangas, decotes, golas, cabelos, maquiagens, etc.
Lista de museus de Salvador

Esta é uma lista de museus de Salvador. Essas instituições museológicas apresentam a cultura e a história de Salvador, como também parte das histórias e das culturas da Bahia e do Brasil. Algumas estão instalados em construções históricas (incluindo muitas no próprio Centro Histórico da cidade) e boa parte não possui cobrança para o acesso. Seus acervos têm temas diversos e são compostos por pinturas, esculturas, fotografias, poemas, máscaras, instrumentos musicais e outras manifestações artísticas. A maioria dos museus de Salvador abriga coleções permanentes e mostras itinerantes.
Os museus soteropolitanos integram a rede museológica da Bahia e funcionam como opções de lazer e atividades culturais para soteropolitanos (moradores) e como atrações turísticas para os visitantes. Nesse sentido, eles compõe as estratégias das políticas de turismo dos governos, como também grande parte deles é administrada pela Diretoria de Museus (DIMUS) do Instituto do Patrimônio Artístico e Cultural do Estado da Bahia (IPAC). Dessa forma, em 2017, os museus no Centro Histórico ficaram abertos aos fins de semana, numa iniciativa da Prefeitura denominada "Portas Abertas", inserida na programação cultural do "Pelourinho Dia e Noite".
A museóloga Joana Flores analisou as exposições de longa duração dos museus de história da cidade e concluiu que as mulheres negras são representadas quase sempre na condição de escravizadas nas obras, dentre outras conclusões expostas no livro Mulheres Negras e Museus de Salvador: Diálogo em Branco e Preto, lançado em 2017.
Sobre os museus ainda, Salvador se destaca por ter sediado o I Encontro Ibero-americano de Museus, entre os dias 26 a 28 de junho de 2007, do qual resultou a Declaração da Cidade de Salvador. Este documento constituiu referência para a museologia internacional, ao passo em que foi aprovada posteriormente pelos governos ibero-americanos com finalidade de possibilitar cooperação entre os museus e de percebê-los como agentes de mudança e desenvolvimento e também fundamentais para melhora e preservação do patrimônio cultural, da diversidade e da memória dos povos ibero-americanos.
Raul Lody

Raul Geovanni da Motta Lody (Rio de Janeiro, 1952), é um antropólogo, museólogo e professor brasileiro, responsável por vários estudos na área das religiões afro-brasileiras, sobretudo na Bahia.
Suas principais pesquisas antropológicas e etnológicas resultaram na publicação do Dicionário de Arte Sacra e Técnicas Afro-Brasileiras, com 1.416 verbetes e prefaciado pelo também antropólogo Roberto DaMatta.
Formou-se em Etnografia e Etnologia pelo Instituto de Antropologia da Universidade de Coimbra, tendo posteriormente se especializado no Laboratório Etnográfico desta Universidade e ainda no Instituto Fundamental da África Negra, em Dakar. Doutorado em Etnologia pela Universidade de Paris, é membro da Academia Brasileira de História, da Academia Brasileira de Belas Artes, do Instituto Geográfico e Histórico da Bahia, dentre outras.
Festa Literária Internacional do Pelourinho

A Festa Literária Internacional do Pelourinho (Flipelô) é um evento cultural literário idealizado e realizado d pela Fundação Casa de Jorge Amado anualmente no Pelourinho, bairro histórico da cidade de Salvador, capital do estado brasileiro da Bahia, e teve sua primeira edição no ano de 2017.
A Flipelo é marca registrada da Fundação Casa de Jorge Amado.
A edição inaugural do evento ocorreu em 2017, com abertura oficial no dia 9 de agosto com um sarau por Maria Bethânia; o dia seguinte, data de nascimento do escritor Jorge Amado, houve palestra do dramaturgo Gil Vicente Tavares; nos dias seguintes o escritor baiano foi ainda lembrado com aula pública e "Concerto para Jorge Amado", este último com músicas em que este foi autor ou baseadas em suas obras e até mesmo palestra com a quituteira Dadá falando das comidas preferidas do autor.
Além de oficinas e workshops, ocorreram exposições nos museus situados no Pelourinho como o Solar Ferrão, encontros de coletivos de poesia, exposição de bonecos com apresentações de teatro encenando peças como O Gato Malhado e a Andorinha Sinhá de autoria do homenageado, biblioteca móvel, mostra de escritores baianos, etc.
A segunda festa ocorreu entre 8 e 12 de agosto de 2018 e teve por homenageado o escritor João Ubaldo Ribeiro; também foram lembradas as autoras Zélia Gattai e Myriam Fraga.
Ao todo foram usados treze espaços no Pelourinho, com público estimado de cinquenta mil pessoas, e a presença de mais de cento e vinte autores locais, e estrangeiros como a zimbabuana Rutendo Tavengerwei além de atrações musicais e culturais diversas.
Tendo por maior homenageado o poeta Castro Alves, a terceira edição da Festa ocorre entre 7 e 11 de agosto de 2019, trazendo na agenda literária a presença de autores estrangeiros como a nigeriana Oyinkan Braithwaite e o português Bruno Vieira Amaral, além dos brasileiros Itamar Vieira Junior e o imortal da ABL Ignácio de Loyola Brandão.
Além da parte literária ocorrerão apresentações de teatro, música, exposições e roteiro com a gastronomia baiana, contando na abertura com apresentação do cantor Martinho da Vila.
Ocean Drive (South Beach)

Ocean Drive is a major thoroughfare in the South Beach neighborhood of Miami Beach, Florida.
The road starts at South Pointe just south of 1st Street, near the southernmost end of the main barrier island of Miami Beach, about a quarter mile west of the Atlantic Ocean. Ocean Drive continues north to 15th Street, immediately southeast of Lincoln Road.
Ocean Drive is known mostly for its Art Deco hotels and restaurants/bars, many of which have been prominently featured in numerous movies and media. Among the most popular is the 1939 Colony Hotel, known as the most photographed art deco hotel. Renovated as a boutique hotel, it has been featured in cameos in scores of movies and TV shows, including the series Dexter. Another popular art deco hotel is the Clevelander Hotel; in addition to its standard hotel services, it has an indoor sports lounge, a dance floor and pool area on the ground floor, and a complementary roof-top lounge. The exterior of the Carlyle Hotel was used for the Birdcage drag club in the 1996 comedy The Birdcage.
The Sunray Apartments were featured in the movie Scarface (1983).
Ocean Drive is also the location of the famed Casa Casuarina, the residence of the late Italian fashion designer Gianni Versace. Since his death, the house was sold and adapted for use as a boutique hotel. It is one of the most photographed houses in North America.
Developed in the 1920s and 1930s, the street is the center of the Miami Art Deco District, which contains about 900 preserved, contributing buildings. It is listed on the National Register of Historic Places. Streamline Moderne evolved from the Art Deco style, and dominates the street.
Ocean Drive magazine is named after the street. British easy-listening duo The Lighthouse Family released a single entitled "Ocean Drive” in 1995 (although this is based on a road in the UK), which reached #11 on the UK Singles Chart.
A street in the 2002 video game Grand Theft Auto: Vice City is based on the street.
In 2005, Ocean Drive served as the setting for the Brazilian telenovela América, in which the main character (Deborah Secco) worked illegally in a dance club. Several takes were previously filmed on Ocean Dr. itself, but for scenes in several chapters, a street set was built at Estúdios Globo in Rio de Janeiro.
One of the most famous restaurants on this strip is Mango's Tropical Café, a Caribbean-inspired restaurant that also has live performances by dancers and singers.
Known for its cabaret and drag queen shows, the Palace Bar is dedicated to the LGBTQ community.
In July 2020, Miami Beach Commission passed a resolution that banned cars on Ocean Drive in light of the COVID-19 pandemic to create a pedestrian thoroughfare and increased sidewalk seating. Ocean Drive reopened to traffic in January 2022.
25°46′36″N 80°07′53″W﻿ / ﻿25.776755°N 80.131434°W﻿ / 25.776755; -80.131434
Edward Paisnel

Edward John Louis Paisnel (7 May 1925 – 29 July 1994), dubbed the Beast of Jersey, or the Devil of Jersey, was a notorious sex offender, burglar, and serial assaulter who terrorised the Channel Island of Jersey between 1957 and 1971. He entered homes at night dressed in a rubber mask and nail-studded wristlets, attacking women and children.
Suspicion for the attacks initially fell on eccentric agricultural worker and fisherman Alphonse Le Gastelois, who was arrested but released because of a lack of evidence. Public suspicion remained so strong, however, that Le Gastelois' cottage was burnt down in an act of arson. Le Gastelois, fearing for his life, fled to Les Écréhous where he spent 14 years in self-imposed exile on La Marmotière as the second self-styled king of the Écréhous despite being cleared of suspicion when the attacks of the Beast of Jersey continued unabated.
On 17 July 1971 Edward Paisnel was stopped by the police after running a red traffic light and then attempting to evade police pursuit. In the car, which he had stolen earlier that evening, police discovered several pointed sticks and elements of his "Beast" costume. In December 1971 he was convicted of 13 counts of assault, rape and sodomy and sentenced to 30 years in prison.
His wife, Joan Paisnel, was the founder of a community home in Jersey where, at her request, he once played Santa Claus.
In 1972 his wife Joan Paisnel wrote the book The Beast of Jersey (published by NEL Paperbacks, ISBN 0-450017-17-6).
After the trial, freelance journalist Alan Shadrake became Joan Paisnel's literary agent, and ghost-wrote a first person article with John Lisners which was published in the Sunday Mirror under the title "The Beauty & the Beast" with a photograph of Mrs Paisnel, in a ballet dance pose in white, and a police photo of her husband wearing the horrific mask which he wore when he kidnapped and assaulted his victims. One source, however, reports that at the trial it was stated that Paisnel never wore the mask during his attacks.
Edward Paisnel returned to Jersey briefly following his release from prison on 13 July 1991, but moved away due to the strength of local feeling against him. He died on the Isle of Wight on 29 July 1994.
BaianaSystem

BaianaSystem, sometimes spelled Baiana System, is a Brazilian musical group formed in Salvador, Bahia in 2007.
The band formed in 2007, and released their first work, the album BaianaSystem, in 2010. In 2015, their song "Playsom" was included in the soundtrack of the videogame FIFA 16. In 2017, they won the Brazilian Music Awards for Best Group in the "Pop/Rock/Reggae/Hip-hop/Funk" category and for Revelation of the Year, and their song "Invisível" was nominated as Song of the Year at the Multishow Brazilian Music Award. In 2019, their album O futuro não demora won the Latin Grammy Award for Best Portuguese Language Rock or Alternative Album. In 2021, their album OxeAxeExu was nominated for a Latin Grammy Award in the same category.
Very active in the international festival circuit, the band performed in major events including New Orleans Jazz Festival, Roskilde Festival, Rock in Rio, Fuji Rock Festival, Expo 2010, WOMEX, Au Foin de la Rue [fr].