Sandmaleri

Sandmaling er en kunstform der kunstverkene skapes ved å helle farget sand på en overflate. Disse kunstverkene er ofte rituelle, maktdiagrammer laget for å tjene forskjellige sosiale eller religiøse formål. Kunstformen forekommer og praktiseres i mange deler av verden, blant annet av indianere i det sørvestlige USA, munker i tibetansk buddhisme, australske aboriginene og japanske bonseki.
De mest kjente sandmaleriene fra det sørvestlige USA kommer blir laget av Navajo indianerne. Medisinmannen (eller Hatałii) maler gulvet på en hogan (navajo -hytte) eller på en hjortehud ved på en kyndig måte la sanden renne mellom fingrene.
Det er mellom 600 og 1000 forskjellige tradisjonelle mønster for sandmalinger som er kjent av Navajoene. De ser ikke på maleriene som objekter, men som åndelige, levende vesener som skal behandles med stor respekt. En seremoni kan være forbundet med mer enn 30 forskjellige sandmalerier.
Fargene på maleriet er vanligvis naturlig farget sand, knust gips (hvit), gul oker, rød sandstein, trekull og en blanding av trekull og gips (blått). Brun kan lages ved å blande rødt og svart; rød og hvit blir rosa. Andre fargestoffer inkluderer maismel, blomsterpollen eller pulveriserte røtter og bark.
Sandmalerier utført under ritualer blir sjelden fotografert, for ikke å forstyrre seremonien. Av mange grunner vil medisinmenn sjelden tillate at utenforstående er tilstede i en hellig seremoni. Fordi så mange utenforstående er nysgjerrige på sandmaling, kan noen medisinmenn lage noen sandmalerier bare for utstillingsformål, ved å bruke feil farger og variasjoner. Å lage et autentisk sandmaleri utelukkende for visning ville være en vanvittig handling. Sandmalingene til salgs i butikker og på internett er kommersielt produsert og inneholder bevisste feil, ettersom de virkelige sandmalingene anses som hellige.
De tibetanske buddhistiske sandmaleriene er vanligvis munker som lager i form av en mandala. På tibetansk kalles de dul-tson-kyil-Khor ("Mandala av farget sand"). Sanden legges forsiktig på en stor flat bord/treplattform. Konstruksjonen tar flere dager, den første dagen begynner med å tegne en kontur av mandalaen som skal lages. De påfølgende dagene blir den fargede sanden lagt til, det utføres ved å helle sanden fra tradisjonelle metalltrakter kalt chak-pur. Munkene bruker en chak-pur i den ene hånden, mens han beveger en metallstang på den takkete overflaten; vibrasjonen får sanden til å flyte som væske. Designen er tradisjonell ikonografi som inkluderer geometriske former og et mangfold av gamle åndelige symboler (f.eks .: Ashtamangala og yidam).
Mandalaen blir seremonielt ødelagt ved hjelp av en vajra, kort tid etter at den er fullført, en metafor for at ingenting varer evig. Sanden blir feid sammen og samlet i en krukke og deretter pakket inn i silke og transportert til en elv der den slippes ut i naturen igjen.
I moderne tid blir vanlige hvite steiner malt og farget med blekk for å oppnå samme effekt.
Innfødt australsk kunst har en historie som dekker mer enn 30 000 år, og et bredt spekter av innfødte tradisjoner og stiler. Aboriginal kunst dekker et bredt utvalg av kunstarter, inkludert sandmaling, maling på blader, treskjæring, helleristning, skulptur og seremonielle klær, samt kunstneriske utsmykninger som finnes på våpen og også verktøy. Kunst er et av de viktigste elementene i ritualene i aboriginsk kultur. Det ble og er fortsatt, brukt til å markere territorium, registrere historie og fortelle historier om "The Dreaming".
Aboriginene har transformere sine tradisjonelle sandmalerier til mer permanente former ved hjelp av moderne teknikker og materialer.
Papunya Tula er et kunstnerkooperativ dannet i 1972 som eies og drives av urfolk fra Western Desert of Australia. Kaapa Tjampitjinpa er en av de tidlige Papunya Tula -artistene og er kjent for Gulgardi. Det er kjent for å være det første verket av en urfolks australsk kunstner som vant en samtidskunstpris, og den første offentlige anerkjennelsen av et Papunya -maleri.
Keiser Tenmu (672–686), den 40. keiseren i Japan, brukte bonseki-teknikker for å beskrive landskap og naturobjekter. Flere hager i Kyoto antas også å ha blitt designet ved hjelp av bonseki. Essayet fra 1300 av den japanske zen-munken Kokan Shiren, "Rhymeprose on a Miniature Landscape Garden", snakker om prinsippene for bonseki og hagearkitektur. Bonseki ble en populær kunstform for det japanske aristokratiet under Ashikaga Yoshimasa (1443-1490). Den historiske figuren med den dypeste innflytelsen på "den japanske" teens måte ", Sen no Rikyū (1522 - 1591), praktiserte bonseki. Fra 1400 -tallet i Japan praktiserte buddhistiske kunstnere på shogunens tid håndverket bonseki ved å drysse tørr farget sand og småstein på et vanlige svartlakkert fat/brett. De brukte fuglefjær som børster for å danne sandbilde av sjø og landskap. Disse bildene ble brukt i religiøse seremonier.