Нехералдическа фигура

Нехералдическа фигура (на немски: gemeine Figur, на френски: meuble heraldique) е изобразителен елемент в композицията на щита на герб.
По произход нехералдическите фигури се разделят на:
Броят на нехералдическите фигури е безкраен – създавайки нов герб, в него е възможно да се помести всеки произволен предмет от природата, а също плод на изкуството или човешката фантазия. Но въпреки цялата тая маса от нехералдически фигури, някои от тях се използват особено често в хералдиката под формата на добре познат символ или емблема. Тези фигури изискват специални правила за тяхната позиция, външен вид, форма и понякога цвят и по този начин им се придава особено символично значение.
Нехералдическите фигури могат да бъдат представени в естествени цветове, въпреки че това трябва да се избягва. Хералдическите правила предписват стилизация, доколкото е възможно, с възможно най-добра разпознаваемост на мотива.
Нехералдическата фигура се разграничават от хералдическата фигура, която представлява геометрично разделяне на щита чрез прави, образувайки полета, запълнени с различни хералдически цветове.
Хералдически щитове често съчетават в себе си хералдически фигури с нехералдически фигури.
Нехералдическите фигури се характеризират чрез:
Човешките фигури включват всички полове и възрасти, голи или облечени, често с типично облекло (напр. рицар, занаятчия, епископ и т.н.), като представители на различни етноси или нации (разпознаваеми по стереотипи или традиционно облекло), в цял ръст или в частично, или в портретно изложение.
Конкретно назовани лица също могат да представляват хералдически фигури. Те често са светци с техните иконографски атрибути. Срещат се и фигури от христианската вяра, както и гръцката, римската и скандинавската митология.
Тук са поместени фантастични същества.
Тук ръката или ръцете изразяват специфично значение чрез позата си, например вдигната ръка (борбеност), подадени ръци, здрависващи се (обвързаност, дружба) или ръка в клетвена поза.
Изборът на хералдически изображения често се основава на традиционни народни символи.
Съществуват гербове с един, а също и с няколко рога, в естествен вид, леко заострени и извити, с удебелена основа („вкоренени“), при елените („розета“) и овцете често изобразявани като детелина.
Съществуват и митични рогати фигури, като например риби с рога, както и продукти от рога, предимно ловен сигнален рог или рог за пиене, които се различават от естествения рог по въженцето за окачване и по обработката.
Членестоногите, сред които особено насекомите, са представени в хералдиката само от няколко вида. Пчелите са особено разпространени във френската хералдика. Това се дължи на наполеоновата хералдика, която се опитва да замени хералдическата лилия в гербовете с пчели. Те са били и отличителна черта на гербовете на „добрите градове“ по него време, определени чрез указ като образцови градове според Наполеон I. Като изключим пчелите, други насекоми не са намерили широко приложение в хералдиката. Мравките и мухите, например, са рядко разпространени. Дори красотата на пеперудите не е разколебала тяхното оскъдно представяне сред гербовете.
Още по-рядко срещани са паяците. Също така, скорпионът е рядко срещана нехералдическа фигура.
Камъни и скали могат да представляват нехералдически фигури. Примери са по-специално кварцът и диамантът.
Вкаменелости като нехералдически фигури се срещат рядко. Само няколко форми на вкаменелости са подходящи за всеобщо разпознаваема символика. Обикновено се изобразяват амонити и трилобити като важни водещи вкаменелости от палеозоя. Приложението им се отнася до по-новото време, когато научните изследванията в областта на почвознанието получават по-голямо внимание.
Често избирани дървета са силните дъбове, старите достолепни липи, буковете и яворите с характерната форма на техните листа. Ако дървото е изобразено с корени, то то е „изкоренено“. Това позволява да се използва различен цвят за корените. Дървесните пънове също са популярни в хералдиката.
Двойният дъб се е наложил в хералдиката в стилизирана форма. Това са два ствола на два отделни дъба, които са близо един до друг и в млада възраст под определни условия са се сраснали в долната си част и образуват обща корона нагоре, все едно са едно дърво.