davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Comediante

Un comediante o cómico, también llamado humorista, es un actor o actriz que procura entretener al público haciendo reír a las personas que lo componen. Esto puede ser por medio de bromas, situaciones divertidas o interpretando, como en el slapstick. Un comediante que está solo y se ocupa de un público directamente se llama comediante en vivo. Un comediante puede distinguirse de un payaso en que los payasos usan la comedia física, trajes y maquillaje en la mayoría de los casos, participando en la payasada, mientras que los humoristas la mayoría de la veces se centran en un estilo más verbal de humor, con monólogos o diciendo bromas. Un dicho popular, citado en diversas ocasiones pero en general atribuido a Ed Wynn,​ reza que «un cómico dice cosas graciosas, un comediante dice las cosas de forma graciosa»; esto establece una distinción entre cuánto la comedia puede atribuirse a los contenidos verbales y cuánto a la actuación y persona. Desde finales de los años 1920, una nueva ola de comedia, llamada comedia alternativa, creció en popularidad con un estilo menos convencional y más experimental. Ejemplos de esta son Andy Kaufman, Franco Escamilla, Alexei Sayle y Malcolm Hardee. La comedia alternativa es ahora posiblemente la corriente principal.
Por lo que respecta al contenido, cómicos como Tommy Tiernan utilizan su fondo para burlarse de ellos, mientras otros como Bill Maher y George Carlin tienen fuertes matices políticos y culturales.
Muchos cómicos consiguen un culto de seguimiento recorriendo centros de comedia famosos como el festival Just for Laughs (Solo para Risas) en Montreal, el Edinburgh Fringe, y el Melbourne Festival de Comedia Internacional en Australia. A menudo la carrera de un cómico avanza considerablemente cuando ganan un premio de comedia notable, como el desaparecido Perrier Award. Los cómicos típicamente sobreviven por turismo continuo e incursión en otras áreas del entretenimiento, como el cine y la televisión, cuando se han hecho mucho más conocidos.
Subcampeón

Subcampeón (del latín tardío sub: debajo, por debajo de.; y campio: vencedor de un combate) o vicecampeón es el título con que se conoce a un individuo o equipo que, participando de una contienda, resulta quedar en segunda posición, vencido por el campeón. Este término puede ser aplicado a personas, equipos o animales y en diferentes competencias, como carreras o fútbol.
En el caso de disciplinas como el automovilismo o el golf, se considera campeón a la persona que obtiene el puntaje necesario como para proclamarse como tal, mientras que se considera como subcampeón a aquel que haya obtenido la cantidad inmediatamente inferior de puntos respecto al vencedor.
También, en el caso de disciplinas como el fútbol, dependiendo del tipo de torneo —como el torneo de liga—, el campeón es aquel que obtiene la mayor cantidad de puntos, mientras que el subcampeón es aquel que obtiene la cantidad inmediatamente inferior a la del campeón. En un torneo de eliminación directa, por ejemplo la Copa Libertadores de América, la Liga de Campeones de la UEFA o la Copa Mundial de Fútbol, se considera campeón y subcampeón a aquellos equipos que hayan arribado a las instancias finales del certamen. Luego de haberse batido en un partido final, el vencedor es proclamado como campeón, siendo el perdedor considerado como subcampeón.​
José Luis Properzi

José Luis Properzi, conocido también como Person (Mar del Plata, Argentina, 23 de febrero de 1967 - Ibídem, 3 de noviembre de 2015), fue un músico de rock argentino.​Reconocido por ser el cantante, baterista y compositor del grupo de rock marplatense Los Súper Ratones, agrupación con marcadas influencias de los grupos The Beatles y The Beach Boys.​
Descendiente de familia italiana, pasó su infancia entre el puerto y las afueras de Mar del Plata, su ciudad de origen. Cursó sus estudios como técnico en electrónica en la Escuela Técnica nº 1 de esa ciudad. Person era hincha de Racing Club de Avellaneda.​
A la edad de diecisiete años, conoce a Fernando Blanco, futuro bajista de Los Super Ratones. Con él decide armar una nueva agrupación y con el sueldo del mes de la heladería donde trabajaba, se compra una batería usada. Sin ningún estudio ni experiencia, comienza a tocar, componer y cantar sus propias canciones. Junto con Blanco, se les une un guitarrista zurdo llamado Oscar Granieri y un segundo guitarrista Juan Carlos Raising y forman la banda a la que llamaron en un primer momento Los Ratones. En el año 1988, cambian el nombre a "Los Súper Ratones" al tiempo que se incorpora al conjunto Mario Barassi, en reemplazo de Juan Carlos Raising, como guitarrista y voz principal. Con LSR, grabó nueve trabajos discográficos, giró por toda la Argentina y visitó países como Estados Unidos y realizó giras por Alemania, Portugal y España.​
Fue autor de grandes éxitos del grupo como «Con cariño, yo», «Acción», «El último verano», «Como estamos hoy, eh?», «Cornalitos fritos», «Lo demás es lo de menos» «Aguafuertes» y «Esperando al sol», entre otras.​
Realizó diversos trabajos para otros artistas como Luciano Pereyra e incluso para el cine español, participando en la banda sonora de la película española Cándida (2006) de Guillermo Fesser.
Como legado, se editó un disco póstumo Vía Properzi con una colección de canciones en formato maqueta de material que estaba preparando para el disco nuevo de Super Ratones y otras realizadas para distintos proyectos
Incursionó en radio en el año 2010, realizando junto a su amigo, el periodista Gustavo Antonopolos, un ciclo radial de entrevistas y acústicos llamado El Rock es Así. Por el programa pasaron Adrián Otero, JAF, Mavi Díaz, Emmanuel Horvilleur, Manuel Moretti, Rinaldo Rafanelli, etc.
Alternó su rol de músico profesional, con la enseñanza universitaria en Ciencias Audiovisuales en la ciudad de Pergamino.
El 3 de noviembre de 2015 fallece, a los 48 años de edad, tras luchar contra un cáncer que venía padeciendo.
La banda escribió en su cuenta de Twitter "Super Ratones lamenta comunicar con profunda e infinita tristeza el fallecimiento de Person, inmenso artista. Chapeau! para nuestro querido hermano y compañero de ruta de toda la vida...Lo recordamos cantando sus mejores canciones, siempre".​
Plaza de la Democracia (Montevideo)

La Plaza de la Democracia, también conocida como Plaza de la Bandera, es un espacio público ubicado en el barrio montevideano de Tres Cruces, sobre la Avenida Italia, Bulevar Artigas y la Avenida 8 de Octubre.
Fue inaugurada el 15 de diciembre de 1978 bajo la denominación de "Plaza de la Nacionalidad Oriental" por la dictadura militar que gobernaba en Uruguay desde 1973. En el centro la misma se construyó un altar con un mástil para un pabellón nacional de grandes proporciones.
Luego del fin de la dictadura y el regreso a la democracia la plaza fue rebautizada como Plaza de la Democracia, su denominación actual.
En el año 2011 desde la Intendencia de Montevideo se convocó un llamado a proyectos con el fin de remodelar la plaza.
El jurado de aquel concurso estuvo integrado por los arquitectos Marcelo Danza, Francisco Fernández y Carlos López Quagliata.​
Finalmente, el proyecto ganador fue el diseñado por los arquitectos Pablo Varesi, Mariana Antía y Alfonso Cabrera. Dicho proyecto consistió en modificar la fisionomía de la plaza, ampliar las zonas verdes, construir un anfiteatro y un espacio de juegos accesibles. La obra fue financiada por Gralado S.A. (concesionaria de la Terminal y Shopping Tres Cruces, la que tiene frente hacia la plaza). ​
Además del monumento a la bandera, dentro del espacio de la plaza se encuentran varios monumentos o homenajes. Entre ellos se encuentra una replica original de La Loba Capitolina inaugurada el 23 de diciembre de 1938, y el monumento "Nunca Más" como homenaje a los detenidos desaparecidos, inaugurado el 27 de junio de 2017, obra de Rubens Fernández Tuduri.​​​Otro monumento que supo encontrarse en la misma fue el de Joaquín «Ansina» Lenzina (aunque representa a Manuel Antonio Ledesma) obra de José Belloni, actualmente ubicado en el Barrio Sur.​
Plaza de la Democracia (Costa Rica)

La plaza de la Democracia, oficialmente plaza de la Democracia y de la Abolición del Ejército, es un espacio público ubicado en San José, Costa Rica. Sirve de antesala al Museo Nacional de Costa Rica, ubicado en el antiguo Cuartel Bellavista, sitio donde se realizó la abolición del ejército costarricense el 1 de diciembre de 1948, importante hito de la historia y la identidad costarricenses.
El 1 de noviembre de 1889, el pueblo de Costa Rica se levantó para defender la elección de José Joaquín Rodríguez Zeledón como presidente de la república, ante un intento del presidente en ejercicio, Bernardo Soto Alfaro, de desconocer la elección ganada por Rodríguez por amplio margen. Soto, respetando la decisión del pueblo costarricense, reconoció la victoria de Rodríguez y se apartó del poder, evitando derramar sangre costarricense. Cien años después, para conmemorar este hecho, considerado el inicio de la democracia en Costa Rica, fue construida esta plaza, inaugurada el 28 de octubre de 1989 durante la primera administración de Óscar Arias Sánchez, durante la reunión que los Presidentes y Jefes de Estado de América Latina y el Caribe tuvieron en San José para conmemorar el centenario de la democracia costarricense. Pero esta función es muy nueva ya que la unión entre la entrada del museo con la Plaza de la Democracia se hizo apenas en el 2010. Esto gracias a la remodelación de 2008 donde le fueron agregado 20 rampas para acceso de personas con discapacidad, barandas, mejor iluminación y zonas verdes. La plaza fue reinaugurada el 20 de enero de 2009. Esta obra de remodelación fue iniciada y ejecutada por la Municipalidad de San José y el Ministerio de Cultura y Juventud, lo cual les costó 130 millones de colones. El 1 de diciembre de 2016, se agregó el monumento a al expresidente costarricense José Figueres Ferrer y mediante decreto el sitio pasó a llamarse Plaza de la Democracia y de la Abolición del Ejército.​
En 2018, se escogió este lugar para realizar el traspaso de poderes donde asumió la presidencia Carlos Alvarado Quesada.
Monumento a José Figueres Ferrer: se trata de un conjunto escultórico compuesto de 4 elementos: la estatua de José Figueres Ferrer (3 m de altura), una niña con un instrumento musical (1.82 m), un niño sentado acompañado de unos libros (82 cm), y un cañón. Conmemora al tres veces presidente de Costa Rica José Figueres Ferrer, quien en 1949 abolió el ejército de Costa Rica en este sitio. La obra fue esculpida por Marisel Jiménez en 1998, luego fue retirado del sitio para remodelar la plaza, colocándose de manera temporal en los jardines del Museo Nacional. En 2014, se firmó un decreto ejecutivo para recolocar el monumento en su sitio original, lo que se llevó a cabo el 1° de diciembre de 2016 durante la conmemoración del día nacional de la Abolición del Ejército.​
Plaza La Candelaria (Caracas)

La plaza La Candelaria y plaza Urdaneta son espacios de esparcimiento público de Caracas, Venezuela que se encuentran en la Avenida Urdaneta de la Parroquia La Candelaria.
Si bien son dos plazas, en la práctica no existe división entre ambas. En el cuadrante sur se encuentra la Plaza La Candelaria, inaugurada en 1708. A finales del Siglo XVIII el Gobernador Juan Guillelmi ordena la construcción de una fuente de agua en la plaza, con el objetivo que los pobladores de la zona no tuvieran que recorrer largas distancias en busca de agua potable. Desde la creación de la plaza ésta había servido para hacer corridas de toros así como para la celebración de fiestas de los canarios, pero luego de la Independencia de Venezuela las corridas se terminaron en la plaza y sólo se celebraban fiestas patrias. En 1895 se decidió cambiar el nombre a Plaza de la Democracia con motivo del centenario del General José Gregorio Monagas, quien había promulgado la libertad de los esclavos, años después la estatua fue desmontada y retornó al nombre original.​
En el cuadrante norte se encuentra la Plaza Urdaneta, inaugurada el 11 de diciembre de 1955 bajo el mandato del presidente Marcos Pérez Jiménez, que desarrollaba la construcción de la Avenida Urdaneta. El diseño de la estatua ecuestre fue hecho por el escultor venezolano Francisco Narváez.
En 2002 se inició un programa de reestructuración de la Plaza Urdaneta por iniciativa del Alcalde Metropolitano Alfredo Peña y la Fundación Francisco Narváez.
Democracy in the Americas

The Democracy in the Americas can be compared according to the different definitions of democracy. The V-Dem Democracy indices considers the Americas with the highest democracy scores in 2023 as Argentina, Canada, Chile, Costa Rica, Uruguay, USA and Jamaica and countries with lowest democracy scores as Nicaragua, Cuba and Venezuela. Democratic backsliding can be observed in parts of the Americas. Democratization is reported by V-Dem Democracy Report 2024 in Brazil, Dominican Republic, Honduras and Bolivia.
The table below shows countries in the Americas scored on 2 high-level V-Dem Democracy indices and 4 mid-level Democracy Component indices published in 2025 evaluating the state of democracy in year 2024.
Democracy Square

Democracy Square (Spanish: Plaza de la Democracia) is a road junction and public space in the Tres Cruces neighbourhood of Montevideo, Uruguay.
The square connects Italy Avenue, Artigas Boulevard and 8 de Octubre Avenue, which are three of the most important thoroughfares in the city, due to the large amount of traffic they receive as they are different entrance routes to the central business district. Democracy Square, also known as Plaza de la Bandera (Spanish for 'Flag Square') due to the flagpole at its center, is a busy meeting place as it is located across from the Tres Cruces bus station and mall, the main bus terminal in the country.
The square was inaugurated on December 15, 1978 by the civic-military regime, and was called Plaza de la Nacionalidad Oriental (Spanish for 'Oriental Nationality Square'), and a flagpole with national flag was built on it. However, the underground tunnel located under the space, connecting 18 de Julio and 8 de Octubre avenues, had been inaugurated on July 18, 1961.
In 1985, with the end of the dictatorship, the name of the space was changed to its current.
In 2011, a competition for proposals was launched in order to redevelop the square; the judges of the competition were the architects Marcelo Danza, Francisco Fernández and Carlos López Quagliata. The one-year redevelopment works covered an area of 11,800 square meters, including the flag monument, paved spaces and green areas. The work involved the creation of a circular amphitheater −alluding to the Assembly of 1813 known as the "Congress of Tres Cruces"− with stands, the installation of a water fountain and a children's playground. In addition to a space for markets or exhibitions.
The funds for the redevelopment were contributed by Gralado S.A. (concessionaire of the Terminal and Shopping Tres Cruces) in an agreement whereby the shopping center used the square as a parking lot during its expansion. The inauguration took place on October 2, 2014.
In addition to the flagpole with the flag, different monuments are located on the square. A sandblasted gray granite replica of the Capitoline Wolf was installed in December 1938. On May 18, 1943, a statue of Joaquín "Ansina" Lenzina made by José Belloni on a hammered gray granite base was inaugurated. However, it was transferred to Barrio Sur in 2020.
In 2017, a monument was inaugurated in homage to the victims of the civic-military dictatorship. The sculpture was a bronze representation of two kneeling people, hooded and with their hands tied behind their backs, and was created by the sculptor Rubens Fernández Tudurí in 1986.
The space has been used for different events, tributes, demonstrations and political rallies. Among the events are the homage to the "fallen in defense of democratic institutions" in their fight against the Tupamaros guerrillas, and the campaign closing ceremony for the referendum on the law of urgent consideration of the Multicolor Coalition.
Democracy Square (Peru)

Democracy Square (Spanish: Plaza de la Democracia) is a public square in the Historic Centre of Lima, Peru. It is located on the former site of the Bank of the Nation Building, which burned down in the year 2000 during the Four Quarters March. The park's address is 1045 Nicolás de Piérola Avenue.
In 2023, the Metropolitan Municipality of Lima approved that the square be renamed after Luis Giampietri.
The square is located in the Historic Centre of Lima, one block away from the Plaza San Martín and one block away from the University Park. The headquarters of the National Jury of Elections (JNE) are located in front of the park on Nicolás de Piérola avenue. The park features a small monolith in its centre with the park's name.
The park is used for public events, such as book fairs, and protests, such as the 2022 Peruvian economic protests or the 2022–2023 Peruvian protests
The plaza was formerly the location of a building that housed the Banco Comercial del Perú and later the Banco de la Nación. The building was designed by Peruvian architect Enrique Seoane Ros, and built by Flores & Costa, S.A., a Peruvian construction firm. On July 28, 2000, amid the protests that surrounded the building and the centre of Lima known as the Four Quarters March, an explosion and fire on the building's third floor compromised the building's structural integrity and killed six security guards. The explosion was reportedly caused by undercover agents acting under orders of Vladimiro Montesinos. The intent was to paint the protests in a negative light, and to link them to terrorist groups Shining Path and MRTA.
The current plaza differed from its original designs but was built and completed, being inaugurated on July 27, 2006. The inauguration ceremony was headed by now President Alejandro Toledo, who had participated in the 2000 march. His speech during the event referenced the fire and his anti-Fujimorist stance, referring to Alberto Fujimori's government as tyrannical. Kurt Burneo, the bank's president at the time of both the fire and the ceremony, was present in the event.
12°03′08″S 77°02′00″W﻿ / ﻿12.0522°S 77.0332°W﻿ / -12.0522; -77.0332
Aeromás

Aeromás is a cargo and private jet charter airline based in Carrasco International Airport, Montevideo, Uruguay. It is a company in the commercial air transport market with main presence in Uruguay and Mercosur. It has conducted commercial aviation activity since 1983 with a banner towing service, since expanding into providing air transport services for passengers and cargo in1988.
It is the longest running company in the commercial air transport in Uruguay, and the first certified as a 135 Operator (135-001) in the country, also being the first one certified for business jet operation under the Uruguayan flag.
Its founder and CEO, Daniel Dalmás, is a pilot with fifty years' experience in aviation who has more than 13,000 hours of experience as Airline Captain on intercontinental operations. He currently chairs the National Association of Commercial Air Transport Companies (A.N.E.P.A.) as well as, since its formation, the Chamber of Aeronautical Operators of Uruguay (C.O.P.A.U.).
Aeromás has long experience in the transfer of executives, politicians, entertainers and top-level athletes. It has also operated, for more than 20 years, as a Flight School and currently as an authorized Civil Aviation Instruction Center (C.I.A.C.) with its Aeromás Training Center.
The company was founded by actual Director Daniel Dalmás in 1983 as a banner towing business. It evolved into public transport in 1988 becoming Uruguay's largest air taxi company. It is partly owned by Southern Cross Aviation Inc., Fort Lauderdale, Florida
The Aeromás fleet includes the following aircraft (as of February 2023):
World Trade Center Montevideo

The World Trade Center Montevideo (WTC Montevideo) is a building complex located in Montevideo, Uruguay. It was officially opened in 1998, and renovated between 2002 and 2009.
The official motto is "Work in the best place to live".
The WTC Montevideo is only 30 minutes away from Carrasco International Airport and 15 minutes away from the Port of Montevideo. It is next to Montevideo Shopping, in Buceo, the area of greatest growth in the city in recent years. Avenues of easy traffic flow which surround the Complex guarantee a quick access to it.
The Complex has thus achieved true decentralization in the city, consolidating the trend set by its neighbor, Montevideo Shopping, over 20 years ago by moving the center of gravity of the city.
To date, WTC Montevideo is composed of three towers; two three-storey buildings called WTC Plaza and WTC Avenue and a large central square called Towers Square.
The WTC 1, is a 22-story, 17.000m2 tower inaugurated in 1998. That same year the WTC Avenue and WTC Auditorium were raised. This former is 2 stories tall, 5600 square meters in total, and the latter is attached to WTC 2.
WTC 2 was inaugurated in 2002 and is identical to WTC 1. Combined, they are the second talles twin towers in Uruguay, only surpassed by the NuevoCentro Towers. 7 years later, in 2009, WTC 3, the WTC Plaza and the Towers Square were inaugurated. WTC 3, located between the avenues Luis Alberto de Herrera and 26 de Marzo is 19 stories tall and has 27.000 square meters of total office space.
WTC Plaza, is 2 stories tall and is home to several national and international food chains such as Burger King, Walrus, Bamboo, Gardenia Mvd, and La Claraboya Cafe.
The Towers Square is meant to be a platform for the development of business activities, art exhibitions, dance and music performances, cultural animation, a meeting spot as well as a tourist attraction. It connects the different buildings and towers from the WTC Complex and acts as the main access to it. At the centre of the Square sits a sculpture made by renowned Uruguayan artist Pablo Atchugarry.
Completing the complex are World Trade Center 4, the tallest building in the complex, sitting at 120 metres above the ground, and WTC Free Zone, a 23 story tall building from the "WTC FZ" complex. WTC Free Zone 2's construction is set to complete in early 2020 and sit 60 meters (22 stories) above the ground.
On July 5, 2015, a partially constructed bomb manufactured by a member of the Israeli embassy was discovered near the base of the WTC Montevideo. The motive behind this act was not fully disclosed in the press, but Judge Nestor Valetti told the press that "After viewing the security footage, intelligence officials came to the conclusion that the package was suspicious."'
Tomas Northug

Tomas Northug (født 1990) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Strindheim IL. Han fikk sitt gjennombrudd i 2010 da han ble juniorverdensmester i sprint. Han debuterte i verdenscupen i Drammensprinten med en 30.-plass samme år.
I mai 2017 informerte han om at han la opp som langrennsløper.
Han er bror av langrennsløperne Petter Northug og Even Northug. Petter og Tomas har vært venner og treningskamerater i oppveksten. På samme måte som sin storebror hadde Tomas Northug et godt taktomslag og en sterk spurt.
Northug ble i 2009 tatt ut til å representere Norge i juniorverdensmesterskapet (Junior-VM) som ble arrangert i Praz de Lys Sommand i Frankrike i perioden 1.-6. februar 2009. Tomas Northug ble tatt ut til å gå både 10 km fristil, sprint klassisk (1,5 km), 20 km fellesstart med skibytte og 4x5 km stafett. Best gikk det på stafetten, der det ble bronse. Han fikk 9.-plass på sprinten, 10.-plass på 10 km og 13.-plass på 20 km.
I januar 2010 kom det definitive gjennombruddet da Northug ble juniorverdensmester i sprint i Hinterzarten i Tyskland foran en annen nordmann, Pål Golberg. I tillegg fikk han gull på 4 x 5 km stafett, sammen Didrik Tønseth, Pål Golberg og Finn-Hågen Krogh.
Som følge av gullet i junior-VM fikk Northug sjansen til å prøve seg i verdenscupen da det ble arrangert prøve-VM i Oslo i mars 2010.
Northug vant Skandinavisk Cup 2012/13 og var dermed sikret deltakelse i rennene i verdenscupen i langrenn 2013/14 fram til jul 2013. Han deltok også ved U23-VM på ski 2013 i Liberec i Tsjekkia. Der ble han slått ut i semifinalen på sprinten, og endte på 11.-plass.
I januar deltok han ved Ski-NM 2014. I NM del 1 på Lillehammer vant han gull på 3 x 10 km stafett sammen med John Kristian Dahl og Petter Northug. På sprinten endte han på 5.-plass i løpet, og 4.-plass i NM, siden britiske Andrew Musgrave vant selve løpet. I NM del 2 på Vågå i mars fikk han bronse på lagsprinten, sammen med storebror Petter.
Den 17. januar 2015 vant han sin første verdenscupseier, da han vant sprinten i Otepää i Estland.
I Ski-VM 2015 deltok han i sprint, og gikk seg fram til finalen etter tredje beste tid i prologen, førsteplass i sin kvartfinale og andreplass i sin semifinale. I finalen kom han sist i mål, og kom dermed på 6.-plass.
Marcus Hellner

Marcus Hellner (født 25. november 1985) er en svensk tidligere langrennsløper. Han tok to OL-gull i Vancouver i 2010.
Hellner debuterte i verdenscupen 7. mars 2006 i en sprint i Borlänge. Han var med på det svenske stafettlaget som tok bronse under VM 2007 i Sapporo, og han kom på 9.-plass på 15 km fri.
Han fikk sitt store gjennombrudd i verdenseliten da han vant åpningsrennet i verdenscupen 2008/09, 15 km fri teknikk i svenske Gällivare. Han vant foran italieneren Pietro Piller Cottrer og nordmannen Petter Northug.
I 2009/2010-sesongen tok han tredjeplassen i verdenscupen sammenlagt.
I OL 2010 i Whistler vant han 30 km duatlon foran Tobias Angerer og Johan Olsson. Hellner vant sin andre olympiske gullmedalje på 4 x 10 km stafett. Han gikk siste etappe på det svenske laget som vant foran Norge og Tsjekkia. De andre på laget var Daniel Rickardsson, Johan Olsson og Anders Södergren. Stafettlaget ble tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje (Bragdguldet) for 2010. Denne regnes som svensk idretts høyeste utmerkelse.
Hellner ble i 2010 også tildelt Kongens medalje «för idrottsbragd som skidåkare och OS-guld i 30 km skiathlon och i skidstafett».
Under Ski-VM 2011 i Oslo vant han sprinten, foran Petter Northug, med Emil Jönsson på bronseplass. På 2x15 km fellesstart med stilbytte kom han på sjetteplass.
I VM 2015 i Falun gikk Hellner tredje etappe på det svenske laget som tok sølv på 4 x 10 km stafett.
Gemma Grainger

Gemma Grainger (født 1982) er en engelsk fotballtrener som er hovedtrener for Norges kvinnelandslag i fotball.
Grainger ble ansatt som manager for Leeds United i Women's Premier League foran sesongen 2010–11. Hun fikk sparken i januar 2011, etter en svak start på sesongen. I sesongen 2012–13 var hun manager for Middlesbrough, men forlot jobben i 2013 for å jobbe i det engelske fotballforbundet som trener for aldersbestemte landslag.
Grainger var trener for ulike aldersbestemte engelske landslag i flere år. Hun var også en del av støtteapparatet til det engelske A-landslaget under EM 2017. Hun tok det engelske U17-landslaget ubeseiret gjennom kvalifiseringen til U17-EM i 2019, men laget røk ut i turneringens gruppespill på målforskjell. Totalt ledet hun ulike engelske landslag i over 90 internasjonale kamper.
I 2016 tok hun UEFA Pro trenerlisens.
Hun ble ansatt som landslagssjef for landslaget til Wales i mars 2021 på en fireårskontrakt.
Den 10. januar 2024 ble det annonsert at Grainger var ansatt som ny hovedtrener for det norske kvinnelandslaget.
Team Visma-Lease a Bike

Team Visma | Lease a Bike er et profesjonelt sykkellag fra Nederland som deltar i UCI WorldTour.
I perioden 1996 til 2012 var laget sponset av den nederlandske banken Rabobank og bar navnet Rabobank Cycling Team. 19. oktober 2012 ble det offentliggjort at banken trakk seg som sponsor, og ledelsen oppgav dopingavsløringene som var kommet fra USA som årsak. Ledelsen i banken uttalte at de ikke hadde tro på at sporten var blitt ren, og heller ikke var overbevist om at det kom til å bli bedre. Deretter bar laget navnet Blanco Pro Cycling frem til Tour de France 2013, da det amerikanske elektronikkfirmaet Belkin International overtok som sponsor og navnet ble endret til Belkin Pro Cycling Team. 17. juni 2014 bekjentgjorde Belkin at sponsoravtalen avsluttes etter 2014-sesongen, og i juli samme år signerte det nederlandske spillselskapet Lotto og markedsføringsfirmaet BrandLoyalty en intensjonsavtale slik at sykkellagets framtid ble sikret de neste to årene. I 2016 ble avtalen fornyet til ut 2018.
Før 2019-sesongen kom det norske IT-selskapet Visma inn som navnesponsor i stedet for Lotto.
Ekstreme samlere

Ekstreme samlere (originaltittel: Hoarders) er et amerikansk dokumentarserie om mennesker som lider av samlemani. I de fleste sesongene får tvangssamleren hjelp av en terapeut og en profesjonell ryddespesialist, samt et profesjonelt ryddelag og eventuelt andre som familie, venner og frivillige. Handlingen foregår ofte med en ryddeøkt over 2-3 dager. I mange av tilfellene trenger deltakerne hjelp til å rydde huset på kort tid grunnet krav fra mydighetene med trussel om bøter, kondemnering og utkastelse, barnevern eller voksenvern. Programmet finansierer seks måneder etterbehandling for deltakerne hos psykolog, og noen ganger også midler til å betale fagfolk for å utføre viktige reparasjoner i hjemmet.
Programmet debuterte på A&E den 17. august 2009, og tok en pause den 4. februar 2013 etter 6 sesonger.
Den 2. juni 2014 begynte Lifetime å sende en serie med oppdateringer som viste hvordan det hadde gått med en del av deltakerne. Dette førte så til at det ble laget en syvende sesong, Hoarders: Family Secrets, som ble sendt på Lifetime fra 28. mai 2015 til 30. juli 2015.
3. januar 2016 kom sesong 8, denne gangen tilbake på A&E. Mellom de påfølgende sesongene har det siden vært flere serier med oppdateringer under navn som Hoarders: Where Are They Now? , Hoarders: Then & Now og Hoarders: Overload. Sesong 11 hadde premiere 20. juli 2020, og sesong 12 hadde premiere 22. mars 2021.
Ved premieren var Hoarders den mest serien premieren hos A&E noensinne blant voksne i aldersgruppen 18-49. Premieren ble sett av 2,5 millioner seere, hvorav 1,8 millioner voksne i alderen 18-49.
I 2011 vant Hoarders en Critics’ Choice Movie Award for beste realityprogram på deling med The Real Housewives of Beverly Hills.
X Games

X Games er en årlig sportskonkurranse innen en rekke grener kategorisert som ekstremsport, som er kontrollert og arrangert av den amerikanske sportskanalen ESPN. I 1995 ble det første årlige Sommer-X Games avholdt i Rhode Island. X Games er delt opp i sommer- og vinterkonkurranser, der Vinter-X Games holdes i januar eller februar, og Sommer-X Games vanligvis holdes i august.
Vinter-X Games holdes i Aspen i Colorado, mens Sommer-X Games holdes i Los Angeles i California. X Games har også internasjonale konkurranser og demoer rundt om i verden, slik som Vinter-X Games Europa i Tignes i Frankrike.
Fra 2016 er europeiske konkurranser holdt i Norge. Den aller første konkurransen i Norge ble kalt X Games Oslo. I 2017 ble arrangementet omdøpt til X Games Norway og ble holdt i mars i Hafjell Alpinsenter. Målet for X Games Norway 2020 er å kombinere både sommer- og vinteridretter.
Vinter-X Games er en konkurranse sammensatt av de største vinterekstremsportene i verden. Konkurransen har dags- og kveldsarrangementer som ski, snowboard og snøscooter. Siden 2002 har Buttermilk Mountain i Aspen i Colorado vært arrangør for Vinter-X Games.
Snowboard og ski konkurrerer i 4 forskjellige grener Superpipe, Slopestyle, Knuckle Huck og Big Air. Vinter X Games i Aspen varer i 3 dager med kvalifisere, semifinale og finale.
Konkurransene består av en rekke grener:
Vattenfall

Vattenfall AB er en svensk statlig produsent av elektrisk energi. Selskapet eier en rekke kraftverk i flere land. I Sverige står kjernekraft og vannkraft for en stor del av selskapets kraftproduksjon, mens det i Tyskland (gjennom datterselskapet Vattenfall Europe) og Polen satser mye på kullkraft.
Vattenfall ble grunnlagt i 1909 under navnet Kungliga Vattenfallsstyrelsen. Selskapets øverste direktør er Magnus Hall.
Vattenfall Cyclassics 2011

Vattenfall Cyclassics 2011 var den 16. utgaven av UCI WorldTour-rittet Vattenfall Cyclassics. Rittet ble arrangert 21. august, og ble vunnet av norske Edvald Boasson Hagen som kjørte for Team Sky. Han vant rittet for første gang, etter å ha tatt en andreplass i utgaven året før. Rittet gikk over 216,5 km og endte med en spurt i en gruppe på rundt 30 ryttere.
I tillegg til de 18 ProTeam deltok Team NetApp, CCC Polsat-Polkowice og Skil-Shimano
Vattenfall Cyclassics 2013

Vattenfall Cyclassics 2013 er den 18. utgaven av sykkelrittet Vattenfall Cyclassics. Rittet går over 247 km den 25. august 2013. Det er det 23. arrangementet på UCI WorldTour 2013.
I tillegg til de 19 WorldTourlagene fikk 2 UCI ProContinental-lag delta:
LUKoil

LUKoil (russisk: ЛУКойл) er Russlands største oljeselskap og landets største oljeprodusent. Selskapets hovedkontor ligger i Moskva. I 2006 produserte LUKoil 95,2 millioner tonn olje, selskapet hadde 150 000 ansatte, omsetningen var på 67,7 mrd USD, som ga et overskudd på 10,5 mrd USD.
LUKoil ble dannet i 1991 ved en sammenslåing av de tre selskapene Langepasneftegaz, Uraineftegaz og Kogalymneftegaz, og navnet LUKoil er dannet av forbokstavene i de tre tidligere selskapene.
LUKoil er verdens nest største børsnoterte oljeselskap (etter ExxonMobil) regnet etter oljereserver (ca. 20 mrd fat, tilsvarende 1,3 % av verdens oljereserver). Selskapet har virksomheter over hele verden. De driver åtte oljeraffinerier, bensinstasjoner i Russland, Øst-Europa og USA, og oljeleting og -produksjon i Russland og ti andre land (per 2008).
Etter Russlands angrep på Ukraina, februar 2022, ba blant annet den Norske Helsingforskomiteen om at Lukeoil skulle bli fratatt sitt engasjement på norsk sokkel. Dette ble støttet av flere norske politiske partier
Lukoil ble i mars 2022, suspendert fra den norske bransjeorganisasjonen Norsk Olje og Gass (NHO).
Burgas

Burgas (skrives også Bourgas; bulgarsk Бургас) er den fjerde største byen i Bulgaria med 205 821 innbyggere (2006), og den nest største byen ved kysten av Svartehavet etter Varna. Byen er hovedstad i provinsen Burgas, og et senter for industri og turisme.
Burgas ble grunnlagt som en liten fiskerlandsby på 1600-tallet. Først etter at byen fikk jernbane og havnen ble utbygd tidlig på 1900-tallet, begynte den å vokse. I dag har Burgas den største og viktigste havnen i Bulgaria og her finner man Bulgarias største fiskerflåte. Byen arrangerer flere årvisse festivaler, og best kjent av dem er den internasjonale folklorefestivalen i slutten av august.
Byen er omringet av Burgassjøene, og er det vestligste punktet i Svartehavet i den store Burgasbukta. I dag er byen et viktig økonomisk og kulturelt senter i sørøstlige deler av Bulgaria, der Burgas internasjonale lufthavn tjener feriestedene langs den sydlige bulgarske kysten.
Oljeraffineriet LUKoil Neftokhim Burgas ved Burgas er det største oljerafinneriet både i Bulgaria og på Balkan.
I 2012 ble flyplassen i Burgas utsatt for et terrorangrep. En bombe på en buss var åsted for et terrorist angrep utført av en selvmordsbomber som skulle frakte israelske turister fra Burgas flyplass i Burgas, Bulgaria 18. juli 2012. Bussen fraktet 42 israelere, hovedsakelig ungdommer, fra flyplassen til sine hoteller, etter at de kom på et fly fra Tel Aviv. Eksplosjonen drepte fem israelere samt den bulgarske bussjåføren og skadet 32 israelere, det skapte internasjonal fordømmelse.
Burgas vakreste severdighet er St. Kiril og Metodij-kirken som ble oppført på slutten av 1800-tallet. Denne katedralen er tilegnet helgenbrødrene Kyrillos og Methodios som skapte det kyrilliske alfabetet.
Omtrent tre mil nordøst for Burgas, og noen kilometer syd for Slăntsjev brjag (også kjent som feriestedet Sunny Beach) ligger den sjarmerende gamle byen Nesebăr, som står på UNESCOs verdensarvliste.
Tjumen

Tjumen (russisk: Тюме́нь) er en by i Russland, og administrativt senter for Tjumen oblast. Byen ligger ved elva Tura, på det vestsibirske lavland, rundt 2 000 km øst for Moskva. Innbyggertall: 510 719 (2002), 476 869 (1989).
Tjumen var den første russiske byen i Sibir, grunnlagt i 1586 av Fjodor I av Russland på stedet hvor tatarbyen Tsjimgi-Tura lå. Tjumenområdet av Sibirkhanatet ble annektert til Russland av kosakken Jermak Timofejevitsj i 1585, og året etter ble byen Tjumen grunnlagt som et russisk fort. Til å begynne med utgjorde streltsere og kosakker brorparten av befolkningen i Tjumen.
På 1600- og 1700-tallet ble Tjumen et viktig handelsenter, og en viktig by for produksjon av lærvarer og håndverk. I 1763 bodde rundt 7 000 mennesker i Tjumen. I 1836 ble Sibirs første dampbåt bygget i Tjumen, og i 1885 ble byen knyttet til den transsibirske jernbanen.
Under den russiske borgerkrigen ble Tjumen først kontrollert av admiral Aleksander Koltsjak og hans sibirske hvite armé, men i januar 1918 ble byen tatt av Den røde armé.
På 1930-tallet ble Tjumen en av Sovjetunionens store sibirske industribyer. Blant produktene som ble laget i byen var dampbåter, frakteskip, møbler, pelsverk og lærbekledning.
Under andre verdenskrig ble Lenins balsamerte kropp flyttet fra Moskva til et skjult gravkammer i det som nå er Tjumens jordbruksinstitutt. Mange fabrikker ble også flyttet fra den europeiske delen av Sovjetunionen til Tjumen. Mange slags militærutstyr ble produsert i byen. 14. august 1944 ble byen hovedstad i det vidstrakte Tjumen oblast.
I 1948 ble det oppdaget olje i Tjumenområdet, og på 1960- og 1970-tallet ble oljeindustrien en sentral del av byens økonomi.
Tjumen er i dag et viktig senter for olje og gassindustrien i Russland. Levestandarden til Tjumens innbyggere er med unntak av Moskva den høyeste i landet. Selskaper som Gazprom, LUKoil og Yukos har basert store deler av sine aktiviteter i Tjumen.
Ellers er de viktigste industriene skips- og maskinbygging, i tillegg til produksjon av kjøttprodukter og kjemisk industri. Tjumen ligger ved hovedstrekningen på den transsibirske jernbanen, og har en elvehavn og en internasjonal lufthavn, hvor flyselskapet UTair har sitt hovedkvarter.
Bysenteret består av en kombinasjon av nyere bygninger og sjarmerende gamle tømmerhus. Lengre ut består byen av en blanding av slitte boligblokker fra sovjettiden, nyere høyhus og gamle tømmerbygninger.
Tjumen har kontinentalt klima, med varme somre og kalde vintre. Om vinteren bygger lokalbefolkningen flere isparker med skulpturer av snø og is og lekeområder for barna.
Verdenscupen i alpint 2023/24

Verdenscupen i alpint 2023/24 ble organisert av Det internasjonale skiforbundet (FIS) og var den 58. sesongen av verdenscupen i alpint. Sesongen startet i Sölden i Østerrike 28. oktober 2023 og ble avsluttet i Saalbach 23. mars 2024. Sveitserne Marco Odermatt og Lara Gut-Behrami vant verdenscupen sammenlagt.
Ståle Sandbech

Ståle Sandbech (født 3. juni 1993 i Bærum) er en norsk snøbrettkjører som representerer BSK Snowboard. Han deltok i sitt første OL ved vinter-OL 2010 i Vancouver, 16 år gammel, som tidenes yngste mannlige norske OL-deltager, og den yngste siden Sonja Henie i 1928. Han beskrev det selv som «ganske vilt». 20 år gammel, under Vinter-OL i Sotsji, ble han nummer 2 i slopestyle og tok Norges første medalje i mesterskapet. Det var første gang slopestyle stod på OL-programmet.
Allerede i 2007 ble Sandbech omtalt av snøbrettkjøreren Terje Håkonsen som «Norges beste 13-åring på snowboard». Det året vant han to NM-gull, i slopestyle og halfpipe og har deltatt i konkurranser i mange år, tross alderen. De stilene han konkurrerer i er slopestyle, big air og halfpipe. Han er med på snøbrettlandslaget til Norge.
Norgesmesterskapet i alpint 2009

Norgesmesterskapet i alpint 2009 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert fra 19. til 21. mars i Oppdal. NM i storslalåm ble arrangert på Geilo 18. og 19. april.
Dato: 19. mars Sted: Oppdal
Dato: 20. mars Sted: Oppdal
Dato: 18. april Sted: Geilo
Dato: 21. mars Sted: Oppdal
Dato: 20. mars Sted: Oppdal
Dato: 19. mars Sted: Oppdal
Dato: 20. mars Sted: Oppdal
Dato: 19. april Sted: Geilo
Dato: 21. mars Sted: Oppdal
Dato: 20. mars Sted: Oppdal
Norgesmesterskapet i alpint 2010

Norgesmesterskapet i alpint 2010 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert fra 18. til 22. mars i Narvik.
Dato: 18. mars Sted: Narvik
Dato: 20. mars Sted: Narvik
Dato: 21. mars Sted: Narvik
Dato: 22. mars Sted: Narvik
Dato: 19. mars Sted: Narvik
Dato: 18. mars Sted: Narvik
Dato: 20. mars Sted: Narvik
Dato: 21. mars Sted: Narvik
Dato: 22. mars Sted: Narvik
Dato: 19. mars Sted: Narvik
Medaljefordeling under Sommer-OL 2008

Medaljefordeling under Sommer-OL 2008 er en liste over nasjoner som vant en eller flere medaljer i Sommer-OL 2008 i Beijing.
Utøvere fra tilsammen 87 nasjoner vant medaljer, 55 av de gull, noe som var ny rekord for et OL. Utøvere fra Kina vant 48 gullmedaljer, flest gull av alle nasjoner. Dermed var dette første gang siden Sommer-OL 1936 at utøvere fra et annet land enn USA eller Sovjetunionen vant flest gull i et sommer-OL.
‡ NOK med endringer i medaljefordelingen
* Vertsnasjon ( Kina)
Vadim Devjatovskij og Ivan Tsikhan fra Belarus, som vant henholdsvis sølv og bronse i sleggekast, testet positivt på abnorme mengder av testosteron. Etter en dispiplinærhøring i september 2008, ble de 11. desember 2008 diskvalifisert og fratatt medaljene. Krisztián Pars fra Ungarn fikk dermed sølv og Koji Murofushi fra Japan fikk bronsemedaljen. Senere ble avgjørelsen omgjort på grunn av feil i prosedyrene ved testingene, og Devjatovskij og Tsikhan fikk tilbake medaljene.
Diskvalifiserte utøvere
*tilbake til Sommer-OL 2008
Daisuke Kosugi

Daisuke Kosugi (født 1984) er en norsk kunstner født i Japan.
Kosugi er født i Tokyo i 1984, og bor og arbeider i Oslo. Han har bachelor i politikk (2003 - 2007) fra Universitetet i Tokyo og Bachelor fra Statens Kunstakademi (2011 - 2014). Han arbeider med tekst, film, skulpturer, installasjoner og performance. En falsk tyngde (2019) var Kosugis første helaftens dokumentar, og den ble nominert til Beste Dokumentar på Bergen Internasjonale Filmfestival i 2020.
Kosugi er en av kunstnerne som mønstres i utstillingen Jeg kaller det kunst som åpner på Nasjonalmuseet 11. juni 2022.
Marianne Wiig Storaas

Marianne Wiig Storaas (født 18. oktober 1972) er en norsk billedkunstner. Hun er utdannet fra Statens kunstakademi og Oslo Tegne- og Maleskole og har deltatt på en rekke gruppeutstillinger ved bl.a Stenersenmuseet, Museet for Samtidskunst, Bergen Kunstforening, Oslo Kunstforening, Samtidskunstforum, Bomuldsfabriken Kunsthall, Haugar Kunstmuseum, Galleri Christian Torp og Edsvik Konsthall i Sverige, Röda Sten i Göteborg, Den Frie Udstilling i København, «Storm Centres» Watou i Belgia og separatutstillinger i bl.a. Kunstnerforbundet, Landsforeningen Norske Malere og Trafo Kunsthall.
Hun er innkjøpt av en rekke større samlinger som bl.a. Museet for Samtidskunst, Telenor, Norges Bank, Akershus universitetssykehus, Utenriksdepartementet og Nasjonalgalleriet.
Utsmykking / offentlig oppdrag
Verv
Kristina Bræin

Kristina Bræin (1955–2022) var en norsk billedkunstner. Hun ble utdannet ved Universitetet i Oslo i musikkvitenskap og kunsthistorie (1978–1983), ved Arkitekthøgskolen i Oslo (1983–1984) og ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, maleravdelingen (1992–1997). Hun bodde i Oslo.
Bræin arbeidet med stedsspesifikke, minimalistiske intervensjoner i eksisterende rom, hvor hun satte objekter sammen i tablåer. Hun anvendte gjerne brukte bygningsmaterialer og dagligdagse gjenstander som fliser, gulvbelegg, teppebiter og tape, samt funne gjenstander som lamper, komfyr, bokhyller og rekkverk. Inngrepene kunne være uventede og absurde.
Hun arbeidet oftest i dialog med utstillingsrommet og bevarte betydningslagene som allerede befant seg der, samtidig som hun ga visuelt uttrykk for assosiasjoner og følelser som oppsto i møte med rommet. Inngrepene kunne befinne seg i rommets mindre betydningsfulle områder, som på gulvet, i et hjørne, over øyehøyde eller lent inntil veggen. Romlige elementer som vanligvis unnslipper vår oppmerksomhet, ble løftet fram og fikk ny betydning. Hun forvandlet det ordinære gjennom selektiv bruk av modernismens billedstrategier ved å sitere eller parafrasere dem innen en spesifikk arkitektonisk kontekst. Komposisjonene kan leses som radikale omgrupperinger av den minimalistiske abstraksjonens vokabular.
Arbeidene hennes kan oppleves som flyktige og antydende, det er som om de med vilje er ufullførte. De framstår som provisoriske, sårbare og uferdige. Bræin sa om det uavsluttede: «Ideen om den totale komfort og funksjonalitet har alltid skremt meg; i sin perfeksjon og endelighet er den nær døden. Som jeg noen ganger tenker: Når du har funnet den perfekte stol å sitte i, hva da? Det ikke-funksjonelle og ufullkomne har fortsatt i seg en utilfredsstilt lengsel etter noe annet, noe bedre, på samme måte som en idé er nærmere sannheten enn et absolutt materialisert resultat. Å sitte ubehagelig er så åpenbart en midlertidig situasjon; du må forandre posisjon etter en stund, noe som kan føre til en refleksjon om at det ikke finnes noen optimal måte å sitte på.»
Bræin debuterte på Unge Kunstners Samfund (UKS) i 1998, og blant separatutstillinger kan nevnes Kunstnernes Hus (1999), Stenersenmuseet (2004), Kunstnerforbundet (2006 og 2017) og Kunstlerhaus Bethanien, Berlin (2005). Av gruppeutstillinger kan nevnes «Arte povera og parallelle praksiser» i Museet for samtidskunst (2015), «Villa Jelmini – The Complex of Respect», en minneutstilling for Harald Szemann i Kunsthalle Bern, Sveits (2006), Manifesta 7 i Bolzano, Italia (2008), «Die Liebe zu den Dingen» i Kunsthalle Münster, Tyskland (2013). Hun var den norske deltakeren i den nordiske paviljongen på Veneziabiennalen i 2003.
Bræin ble innkjøpt av Nasjonalmuseet i 2007, med installasjonene Area 1 og Maleri (begge fra 1998). I tidsperioden 2023–25 ble flere verk av Bræin innlemmet i Lillehammer Kunstmuseum og Sørlandssamlingen.
Tomas Northug

Tomas Northug (born 19 April 1990) is a Norwegian cross-country skier. He was born in Mosvik Municipality, and is the middle brother of Petter Northug and Even Northug.
He won a World Cup victory in Otepää in January 2015. He became Junior World Champion in 2010.
He represented the sports clubs Mosvik IL and Strindheim IL.
All results are sourced from the International Ski Federation (FIS).
Even Northug

Even Northug (born 26 September 1995) is a Norwegian cross-country skier.
He competed at the 2014 World Junior Championships, finishing ninth in the sprint race. In the U23 class he competed at the 2016 and 2018 World Junior Championships, claiming the sprint bronze medal in 2018.
He made his World Cup debut in March 2015 in Drammen, a sprint race. Competing in nothing but sprint, he collected his first World Cup points a year later in Drammen with an eighth place. Following another eighth place in December 2017 in Lillehammer, he improved to a sixth place in January 2018 in Dresden.
He represents the sports clubs Mosvik IL and Strindheim IL. He is a younger brother of Petter Northug and Tomas Northug.
All results are sourced from the International Ski Federation (FIS).