Българи в Аржентина

Българите в Аржентина са между 3000 и 300 000 души , или около 0,2 % от населението на страната.
Между 1920 и 1935 година в Аржентина пристигат голям брой българи в търсене на по-добър живот за своите семейства, привлечени от едно голяма пропаганда, в която им се обещава работа, земя и средства, за да започнат дейността си в земеделието. Но на прага на Новия свят се сблъскват със суровата действителност, налага се да оцеляват в условия, коренно различни от обещаните, без пари, без работа и без да познават езика на тази страна. Някой решават да се завърнат в България с празни ръце, други обаче успяват в кратък срок да се приобщят.
Първата голяма заселническа вълна е през юни 1914 година, където при преброяването в страната са 3312 души. През 1927 година, броят на българите е над 12 000 души, чийто брой нараства още повече по време и след приключването на Втората световна война. Само за следващите 12 години в Аржентина са се заселили още около 15 000 българи.
Българските имигранти, стигнали до пристанището на Буенос Айрес, се разделят на три големи миграционни потока: единият се насочва към провинция Чако, другият към географската област Патагония (основно в град Комодоро Ривадавия), и третият в град Берисо.
В Чако формират колонии, в които се посвещават в отглеждането на памук. За тази цел предварително трябвало да разчистят терена от плевелите и бурените, тъй като горите в региона били почти непроходими. В Чако се заселват над 300 фамилии. Броят на българите в периода 1930 – 1940 година е бил 3500 – 4500 души.
Имигрантите настанили се в Комодоро Ривадавия, работят в нефтените находища (вече закрити), в една текстилна фабрика, както и в YPF (смятана за най-голяма петролна рафинерия в Южна Америка). Тези компании, базирани в Комодоро Ривадавия, дават препитание на над двадесет хиляди души. Семействата живеят в малки жилища (апартаменти), които обикновено споделят с други сънародници. Заплатите в тези индустрии като цяло са ниски, тъй като трудът в тях не се счита за „специализиран“. Независимо от това, дори и в тези трудни условия, българите съумяват да пестят и по този начин да си построят собствен дом, или да подпомагат финансово близките си, останали в България. Други успяват да вземат семействата си, които били оставили в далечната си родина.
Смята се че българите, пристигнали в Берисо наброяват около петстотин семейства. Въпреки в неблагоприятните условия в които живеели, се събирали заедно, за да поддържат спомените за родината си живи. През 30-те години на 20 век в Берисо са съществували три организации, основани от български емигранти – Македонско-български клуб, Дружество „Кирил и Методий“ и Дружество за взаимопомощ. През 1955 година те се обединяват и образуват Българско културно дружество „Иван Вазов“. Тази институция заемала една временна постройка, която служела като подслон, така и като място за среща на всички съотечественици. Благодарение на усилието и духа на единството между всички тях, с течение на времето успяват да изградят собствена сграда.
Подобно на Берисо, така и в Комодоро Ривадавия имат своя организация, която подслонява всички българи, обединени в дружеството „Кирил и Методий“.
На 25 февруари 2009 година, Аржентинско-българската фондация (ФАБ) в Буенос Айрес поставя възпоменателна плоча на Васил Левски, за да отбележи 100-годишнината от обявяването на независимостта на България.
В сайта на ДАБЧ на България се посочва, че в Аржентина има следните организации::
Знаменити личности са: