davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Ermita

Una ermita es un edificio pequeño tipo capilla, con altar y, en general, situado en despoblado. A veces tiene habitación para quien cuida su alumbrado y limpieza.​
Originalmente era un lugar de oración y recogimiento que permitía a un fraile o ermitaño poder cultivar en paz su propia vocación particular. Está relacionado con el concepto de eremitorio, que es un lugar donde existen uno o más frailes o monjes eremitas, al estilo de los Padres del desierto o del yermo o Padres de la Tebaida del cristianismo. Posteriormente, el significado se extendió para incluir capillas, iglesias u otros santuarios, generalmente pequeños, situados por lo común en el campo, y que no tienen culto permanente.​ En ocasiones, una ermita puede ser prácticamente un humilladero cubierto de planta rectangular, con paredes en tres de sus lados y reja en el otro. Es tradicional en muchas ermitas celebrar misa el día de la festividad del santo bajo cuya advocación estén, pudiendo celebrarse además romerías y festejos en su entorno.
Hay santuarios que originalmente se construyeron en despoblados y posteriormente han quedado rodeados de otros edificios, pero conservan la denominación de ermita. Por el contrario, hay iglesias que se construyeron como parroquias y acogieron culto habitual, pero luego, al despoblarse su entorno, quedaron más aisladas y han pasado a considerarse ermitas.
Herminio Motos Torrecillas

Herminio Motos Torrecillas, Beato (n. María (Almería); 9 de diciembre de 1877 - María (Almería); 13 de octubre de 1936), fue párroco arcipreste de María (Almería) (1912-1936), asesinado al principio de la Guerra civil española, víctima de la persecución religiosa.
Fue beatificado junto a 114 compañeros mártires el 25 de marzo de 2017 en Aguadulce-Roquetas de Mar (Almería) por el cardenal Angelo Amato. Su festividad es el 13 de octubre.
Nació en María (Almería) el 9 de diciembre de 1877, bautizado al día siguiente en la Parroquia de la Encarnación de su pueblo, fue el mayor de sus tres hermanas. De pequeño ayudaba a su madre, viuda, en una pequeña tienda de aceites y comestibles.​
Ingresó en el Seminario Conciliar de San Indalecio de Almería en 1890, donde aprendió las Lenguas Clásicas de Latín y Griego, y realizó los cursos de Filosofía y Teología obteniendo las máximas notas. Fue ordenado sacerdote el 1 de junio de 1901 en la Catedral de la Encarnación de Almería por el Obispo Santos Zárate y Martínez.
Fue destinado como Sacerdote Adscrito a la parroquia de su pueblo y la Iglesia Filial de San Jacinto de La Alfahuara de María (Almería). En 1909 fue nombrado cura ecónomo de la Parroquia de San Sebastián de Almería. En 1911 se trasladó a la Parroquia de la Encarnación de Vera en calidad de arcipreste. En esta localidad brotó una epidemia de tifus y Herminio Motos prestó una gran ayuda y servicio a los enfermos, lo que le fue reconocido por las autoridades y por la Asamblea Suprema de la Cruz Roja Española otorgándole el Diploma de Medalla de Oro por su valor.​
En 1912 consiguió mediante oposiciones ocupar el cargo de párroco de la Encarnación de María (Almería), su pueblo natal, siendo nombrado arcipreste. Dedicó su vida al servicio de los más desfavorecidos y ayudó a los más necesitados, como fue el caso de la epidemia de Gripe, que al igual que en la Ciudad de Vera le llevó a atender a aquellos a los que nadie se atrevía a visitar por miedo al contagio.
Participó en el III Sínodo Diocesano de 1929 como Párroco Consultor y Miembro del Consejo de la Predicación de la Palabra Divina.
Fue gran amigo y confidente de los Obispos de Almería Santos Zárate y Martínez, Bernardo Martínez Noval y Beato Diego Ventaja Milán.
Fundó el Sindicato Agrícola en María (Almería) y creó una fábrica de alpargatería para dar trabajo a las mujeres más desfavorecidas del pueblo.
Meses antes de su muerte sufrió la cárcel varias veces, su casa fue registrada y saqueada y le obligaron a abandonarla. Se refugió en un cortijo cercano al pueblo. En la madrugada del 13 de octubre de 1936 lo apresaron y lo asesinaron en la Dehesa de La Alfahuara de María (Almería) por odio a la fe. Su cuerpo fue encontrado por unos leñadores el 24 de diciembre de 1936 y trasladado al cementerio donde permaneció incorrupto hasta la beatificación.
Su festividad se celebra el 13 de octubre.
El 6 de noviembre se celebra la festividad de los Mártires del Siglo XX en España.
Eugenia de Roma

Eugenia de Roma fue una mártir y santa Católica del siglo III. venerada por la Iglesia católica y la Iglesia ortodoxa, cuya festividad se celebra el 25 de diciembre y 24 de diciembre, respectivamente. Su hagiografía se incluye en la Leyenda dorada. Su culto es muy antiguo, y se hizo muy popular por relatos de fabulosos milagros difundidos en varias lenguas.​
Eugenia era hija de un noble romano, Filipo, que fue nombrado prefecto de Egipto por el emperador Galieno, por lo que se trasladó a Alejandría con su familia, su mujer Claudia, Eugenia y sus hermanos Sergio y Avito. Allí Eugenia se convirtió al cristianismo con sus esclavos Proto y Jacinto. Como había consagrado secretamente su virginidad a Dios, huyó de casa vestida de hombre para evitar su matrimonio concertado con el joven Aquilino, el hijo del cónsul, y bajo falsa identidad ingresó en un monasterio masculino (en esta época no existía el monacato femenino y a las mujeres se les negaba la posibilidad de ocupar cargos eclesiásticos).
Siguió fingiendo ser hombre y con el tiempo llegó a ser abad y su fama se extendió dentro y fuera del convento. Entonces una noble romana llamada Melancia intentó seducir al monje, pero al ser rechazada por despecho lo acusó de intentar abusar de ella. En el juicio, presidido por su propio padre, para demostrar su inocencia tuvo que revelar su verdadera identidad. Tras encontrar a su hija perdida, su padre se habría convertido también al cristianismo.
Fue mandada decapitar por el prefecto de Alejandría Nicecio un 25 de diciembre​ y fue sepultada en la vía Latina.​
Rosario del Ingre

Rosario del Ingre es una localidad de los valles interandinos de Bolivia, en la parte sur del país. Administrativamente se encuentra ubicada en el municipio de Huacareta de la provincia de Hernando Siles en el departamento de Chuquisaca. El pueblo está ubicado en la ribera oeste del río Ingre.​
En octubre de 2014, la Festividad Patronal de Rosario del Ingre fue declarada Patrimonio Cultural Inmaterial del pueblo boliviano, mediante la Ley N°580.​
Según el conquistador español Diego Centeno, el término proviene del idioma guaraní y significa “donde sale agua hedionda”.​
En el año 1573 se tuvo referencia de esta población, que era habitada por los indígenas guaraníes que la llamaban Ire, y posteriormente, el poblado fue conocido como Tapere. Ya luego de la independencia de Bolivia, con la iniciativa de algunos colonizadores y de los padres franciscanos, se consiguió el reconocimiento legal del Ingre como pueblo, mediante resolución del 11 de mayo de 1877, durante el gobierno de Hilarión Daza.​ Es por esto que el 11 de mayo se celebra la fundación de Rosario del Ingre.
Antes de 1940, los ingreños realizaban un largo peregrinaje de más de 100 km hasta Entre Ríos, ubicada en el departamento de Tarija, debiendo cruzar el río Pilcomayo en medio de peligros propios de un viaje largo. Esas peripecias, sumadas a las dificultades naturales de descuidar el ganado y las haciendas, motivaron a uno de los peregrinos llamado Paulino Murillo a traerse la fiesta hasta Rosario del Ingre.​ Desde ese año los pobladores del Rosario del Ingre decidieron implantar la celebración de la Virgen de Guadalupe de Rosario de Ingre, haciendo coincidir con la festividad de la Virgen de Rosario y Virgen de Guadalupe que es celebrada del 6 al 9 de octubre.​
La fiesta patronal se celebra cada 8 de octubre y tiene dos motivaciones fundamentales: la primera, la fiesta a la Virgen del Rosario, la segunda a la Virgen de Guadalupe.​
Cantón Francisco de Orellana

El cantón Francisco de Orellana es una entidad territorial subnacional ecuatoriana, de la Provincia de Orellana. Su cabecera cantonal es la ciudad de Coca, lugar donde se agrupa gran parte de su población total.
La ciudad de Coca y el cantón Orellana, al igual que las demás localidades ecuatorianas, se rigen por una municipalidad según lo estipulado en la Constitución Política Nacional. El Gobierno Municipal de Orellana es una entidad de gobierno seccional que administra el cantón de forma autónoma al gobierno central. La municipalidad está organizada por la separación de poderes de carácter ejecutivo representado por el alcalde, y otro de carácter legislativo conformado por los miembros del concejo cantonal. El Alcalde es la máxima autoridad administrativa y política del cantón Orellana. Es la cabeza del cabildo y representante del Municipio.
El cantón se divide en parroquias que pueden ser urbanas o rurales y son representadas por los Gobiernos Parroquiales ante la Alcaldía de Orellana.
Parroquia urbana
Parroquias rurales
¡Gloria a ti! Majestad del Oriente
Salve altivo y egregio cantón
de la selva hasta el cielo elevamos
para ti este canto de fe,
de la selva hasta el cielo elevamos
para ti este himno de amor.
ESTROFAS 1
Entre verde espesor de la selva
levantaste tu estirpe guerrera
y elevaste con fe tu bandera
que en la patria la vemos flamear.
ESTROFA 2
De amazonas forjaste tu historia
de Orellana heredaste el valor
del colono trabajo y firmeza
del indígena su tradición.
ESTROFA 3
Tu guardián señorial es el Napo,Payamino y Coca tus ríos
desde el ande al Dorado tus bríos
soy la herencia de siglos de luz.
ESTROFA 4
Tienes sangre y riqueza en tu seno
tienes selva de encanto y belleza
más la propia indomable riqueza
son tus hijos que luchan por ti.
Cadeate

Cadeate es una comuna costera que está situada en el kilómetro 56 de la Ruta del Spondylus, pertenece a la Parroquia Rural de Manglaralto y está al noreste de la provincia de Santa Elena, Ecuador. Actualmente existen más de 450 viviendas con un estimado de 2000 habitantes. Cerca del 50% de estas familias se dedican a la elaboración de pan, el cual es la mayor fuente de ingresos económicos de la comuna, además, la población a conservado la tradición de la panadería e incluso algunos siguen utilizando hornos de leña. En Cadeate no solo elaboran pan, sino, tortas, pasteles, galletas y dulces; todos estos productos son vendidos a comunidades cercanas como Manglaralto, Montañita, Río Chico, San Antonio y Libertador Simón Bolívar a toda la Península de Santa Elena, e incluso llega a algunas comunidades costeras de Manabí.​​
La población de Cadeate también se la conoce en la Península como la Capital del Pan.​ Esta localidad le debe su nombre a que en la antigüedad existían muchos árboles de Cade, un árbol de muchos beneficios, entre ellos, una madera muy dura y frutos muy apetecibles, también para recubrir los techos de las viviendas. En cuanto a la dirigencia de la comuna, existe un comité el cual es liderado por el presidente de la comuna, tradición que se lleva desde la creación del comité fundado el 7 de enero de 1938, reactivado luego, en agosto de 1995.​​
Hasta finales del siglo XIX la principal actividad era el cultivo de paja toquilla y tagua que los campesinos llevaban a caballo hacia el puerto de Manglaralto para ser trasladadas a otros destinos.​
Desde principios del siglo XX hasta la actualidad, el 70% de su población se dedica a la elaboración del famoso Pan de Cadeate y se identifican por ser elaborados en horno de leña.​
(1877) Marsden

(1877) Marsden es un asteroide perteneciente al cinturón exterior de asteroides descubierto por Tom Gehrels el 24 de marzo de 1971 desde el observatorio del Monte Palomar, Estados Unidos.
Marsden fue designado al principio como 1971 FC. Más tarde se nombró en honor del astrónomo estadounidense Brian Marsden (1937-2010).​
Marsden orbita a una distancia media de 3,939 ua del Sol, pudiendo acercarse hasta 3,116 ua y alejarse hasta 4,762 ua. Tiene una inclinación orbital de 17,56° y una excentricidad de 0,2089. Emplea en completar una órbita alrededor del Sol 2855 días.​
Marsden forma parte del grupo asteroidal de Hilda
Will Estes

William Estes Nipper (/ˈɛstəz/; born October 21, 1978), known professionally as Will Estes, is an American actor. He is known for his role from 2010 to 2024 on CBS police drama Blue Bloods as Jameson "Jamie" Reagan, a New York City Police Department officer and the youngest son of the police commissioner, played by Tom Selleck. Prior to that role, he starred as J.J. Pryor, on the NBC drama American Dreams.
Estes was born and raised in Los Angeles, California, where he currently resides. He has spoken about his interest in environmentalism and described himself as "not completely vegetarian."
Estes' break-out movie role was Seaman Ronald 'Rabbit' Parker on U-571. Early in his career, he did many commercials including Fruit of the Loom and numerous guest starring roles in series like Highway to Heaven and Santa Barbara.
Estes landed his first major role in a television series when he was chosen out of 700 other children to play Will McCollough (essentially the "Timmy" role) in the syndicated New Lassie series, which ran from 1989 to 1992. Since then, he has had many starring roles in television series and he dabbled in the music video industry. He has appeared in Meat Loaf's video "Objects in the Rear View Mirror May Appear Closer than They Are" (from Bat Out of Hell II: Back into Hell) and was in Bon Jovi's video "It's My Life" with Shiri Appleby.
In 2000, according to a 2005 Soap Talk interview, Estes was asked by Jon Bon Jovi to be in his music video after he worked with Estes on U-571. Estes did most of his own stunts in the video.
Estes had a leading role in the Fox series Reunion. The series followed six best friends over the course of 20 years, with each episode marking the next successive year. When the group meets up for its 20th high school reunion, one turns up dead at the end of the night. In late 2005, Fox announced that the series would be canceled because of low ratings and the identity of the murderer would not be revealed.
Estes portrayed Jack Kerouac in the 2007 short film Luz Del Mundo, written by Ty Roberts and David Trimble, directed by Ty Roberts, and produced by Ryan McWhirter and John Pitts. He has also appeared in a couple of photographs, in the books Hollywood Splash and Men Before 10 AM Too. He was nominated four times for one award, the Young Artist Awards for The New Lassie and Kirk.
From 2010 to 2024, Estes played Jamie Reagan in the police procedural television series Blue Bloods.
Papa Pius XI

Papa Pius XI (31 Mei 1857 – 10 Februari 1939) alikuwa Papa kuanzia tarehe 6/12 Februari 1922 hadi kifo chake. Alitokea Desio, Milano, Italia.
Jina lake la kuzaliwa lilikuwa Achille Ratti.
Alimfuata Papa Benedikto XV na kuvishwa taji la Kipapa tarehe 12 Februari 1922. Akafuatwa na Papa Pius XII.
Kabla ya kuchaguliwa kama Papa, alikuwa askofu mkuu wa Milano (tangu mwaka 1921).
Papa Benedikto XV

Papa Benedikto XV (21 Novemba 1854 – 22 Januari 1922) alikuwa Papa kuanzia tarehe 3/6 Septemba 1914 hadi kifo chake. Alitokea Genova, Italia.
Jina lake la kuzaliwa lilikuwa Giacomo della Chiesa.
Alimfuata Papa Pius X (1903-14) akafuatwa na Papa Pius XI.
18 Novemba

Tarehe 18 Novemba ni siku ya 322 ya mwaka (ya 323 katika miaka mirefu). Mpaka uishe zinabaki siku 43.
Wakristo wengi, wakifuata mapokeo ya Roma, huadhimisha kumbukumbu ya kutabaruku mabasilika ya Mtume Petro na Mtume Paulo, lakini pia ya watakatifu Romano wa Kaisarea, Patroklo wa Bourges, Maudeto, Romakari, Teofredo abati, Odo wa Cluny, Filipina Duchesne n.k.
Tusker Project Fame

Tusker Project Fame is an East African reality-singing competition show sponsored by Tusker Lager. The show is similar to American Idol and Project Fame South Africa, musicians compete to win cash and a one-year record deal with Universal Music Group South Africa.
Tusker Project Fame has aired 5 seasons. To be eligible to participate, one must be at least 21 years of age and must be able to sing and perform or sing and play and instrument.
Past Tusker Project Fame winners have criticized the show organizers for not living up to their promises, stating that the Tusker Company makes a huge profit, but fails to support its winners in after the season is over.
Daniel Agina

Daniel Agina (born in Nairobi) is a Kenyan football defender.
Agina went to Jamhuri High School in Nairobi. He played in the Kenyan Premier League for Tusker FC helping them claim 2 league championships and 2 East and Central African Championships.
He was also a key player when Kenya won the Castle Lager Cup in Dar es Salaam and also came second to Uganda in Nairobi.
He later moved to the US on soccer scholarship where he helped Southern Nazarene University go to 4 consecutive national tournaments. He graduated in 2007. He is the all-time leader in assists in the school's history. He was selected for the 2006 NAIA Men's Soccer All-American teams
He has played for the Kenya national football team.
Ruaraka

Ruaraka is an industrial and residential suburb in the city of Nairobi. Located within the larger sub-county of Kasarani, it is approximately 8 kilometres (5.0 mi) northeast of Nairobi's central business district off Thika Road.
Ruaraka is located approximately 8 kilometres (5 mi) northeast of Nairobi's central business district, within the sub-county of Kasarani. It is straddled by the Outer Ring, Baba Dogo and the Thika roads.
Ruaraka came to being in 1922 when two Welsh brothers Charles and George Hurst, and a friend H. A. Dowding, gained interest in an inhabited area along a river known as Rui-Rwa-Aka, that reserved for the Kikuyu girls during circumcision. Along the banks of the river, the brothers picked an expansive land to set up the very first brewery in British Kenya known as Kenya Breweries. The brewery fate later became uncertain when one of the proprietors was George Hurst was killed by an elephant. To honour his memory, his brother named the new beer Tusker.
In 1938, Taylor and Company, owned by entrepreneur William Taylor, was established in the area. Later in 1951, Ind Coope and Allsopp (East Africa) Limited bought a controlling interest that brought forth the launching the Pilsner and Allsopps beer brands in the Kenyan market. Kenya Breweries would later buy Allsopps and Pilsner to form the East African Breweries Limited (EABL).
In 1960, a Danish businessman, Baron U. Akerhielm, established another factory to supply EABL with brewery tanks.
Over the years Ruaraka area has seen significant growth in establishment of other industrial plants, making it a major industrial hub in Nairobi.
Allsops, Baba Dogo and the Tusker Village, neighbourhoods form part of the Ruaraka.
Набиране

Набирането е физическо упражнение за горната част на тялото, при което същото, окачено на ръцете се изтегля нагоре.
Упражнението започва с изпънати ръце над главата, хващайки лост за набиране. След това тялото се издърпва нагоре чрез ръцете, при което лактите се огъват, а раменете се разширяват, докарвайки лактите до торса. Упражнението се счита за завършено, когато гърдите, брадичката или врата докоснат пръта. Следва обратно движение, при което ръцете се изпъват в лактите, а тялото се спуска надолу, след което упражнението може да се повтори.
Съществуват много различни варианти за изпълнение на това упражнение, включително на висилка или на успоредка, с една или с две ръце, със или без тежест, с крака отпуснати надолу, свити в колената или изпънати напред, както и силово набиране.
Стандартното набиране се извършва на лост, за който двете ръце са захванати в надхват (с длани обърнати напред) или в подхват (с длани обърнати назад). Съществува и смесено (кръстосано) захващане, при което едната ръка е в надхват, а другата в подхват. Хватът може да е още на ширината на раменете, по-широк или по-тесен, включително и максимално тесен, при който ръцете са допрени една в друга. При издърпването нагоре главата може да минава пред лоста (набиране зад врата) или зад него, докато брадичката го опре или мине над него.
Всички тези варианти могат да направят упражнението по-трудно за изпълнение или да ограничат обхвата на движение.
При това упражнение се използват много различни мускули в горната част на тялото, но най-вече широкия гръбен мускул (m. latissimus dorsi) и бицепса (m. biceps brachii).
Други мускули, които също се натоварват макар и в по-малка степен са:
В книгата на Гинес са вписани няколко рекорда за брой най-много набирания в надхват, а именно:
Повдигане на краката

Повдигането на крака е упражнение за сила, което е насочено към предните мускулни сгъвачи на тазобедрената става. То също често се използва за укрепване на правия коремен мускул, както и за вътрешните и външните коси коремни мускули.
Повдигането на краката може да се извършва от седнало или легнало положение по гръб или настрани, но също така и от вис, когато тялото е окачено за ръцете и се намира във вертикално положение.
Упражнението също може да се прави със или без допълнителни тежести прикрепени към глезените, чрез специални ботуши или чрез държане на дъмбел или медицинска топка между краката. Допълнително, трудността на упражнението може да се регулира чрез промяна в стойката или чрез свиване на краката в колената, като колкото по-свити са те, толкова по-лесно е повдигането на краката.
Човешки флаг

Човешки флаг или човешко знаме (на английски: human flag) е силово упражнение, при което тялото е успоредно на земята и се поддържа само на ръце, захванати за вертикален лост. Трикът изисква изпълнителят да има обширна сила в горната част на тялото.
За да бъде стойката стабилна, долната ръка обикновено е обърната назад (в подхват) и е изпъната, за да може да „избута“ тялото нагоре. Горната ръка е обърната напред (в надхват) и „дърпа“ тялото, за да поддържа неговото паралелно положение спрямо земята.
По-лесните вариации, използвани при начинаещите, включват вертикален флаг, при който краката са изпънати нагоре, или хоризонтален, но с разкрачени или присвити крака. И в трите случая се облекчава натиска върху корема и се прави задържането много по-лесно.
По-широкият хват също прави упражнението по-лесно за изпълнение.
Освен стандартния човешки флаг съществуват и някои други вариации като:
Световният рекорд за най-дълго държано човешко знаме е 1 минута и 5 секунди от Уанг Чжунхуа.
Самбо

Самбото (на руски: самбо; САМооборона Без Оружия) е бойно изкуство, боен спорт и система за самозащита, разработена в Съветския съюз в резултат от синтеза на най-добрите техники от националните видове борби на републиките на СССР: грузински, таджикски, узбекски, киргизки и други, както и техники от джу-джуцу, джудо, айкидо, кендо, удари от английския бокс.
Думата самбо идва от първите букви на САМоотбрана Без Оръжие. През 1981 г. МОК признава борбата самбо за олимпийски вид спорт, но не е включен в олимпийската програма. Така много спортисти самбисти започват да се явяват на състезания по джудо.
Самбото днес има 2 разновидности.
Методите за подготовка при бойното самбо имат за цел да запазят здравето на противника и състезанията да протичат без травми, но има и по-строги методи на обучение, в които съществува реална заплаха от загуба на здраве, наранявания на различни нива, в зависимост от нивото на приложните професионални задачи.
Освен физическата подготовка в бойното самбо огромна роля има и психологическата. Така в процеса на физическо обучение на състезателите по бойно самбо, се извършва и психологическата подготовка, която упражнява ума и има за цел да изключи „паниката“ при внезапно възникване на стресова ситуация или при истинска заплаха за живота и здравето. Нейната цел е да научи състезателя да овладява шока и стреса, които може да се проявят при внезапно нападение. Основните принципи на психическата подготовка на боеца по бойно самбо са насочени към контрол над страха от нападателя.
В обучението по бойно самбо първи и много важен етап е усвояването на различните видове падане, което допълнително защитава боеца от евентуални наранявания. За да овладее тези методи е важна не само физическата, но и психическата подготовка на състезателя., принципът на реакция позволява на боеца да се съсредоточи върху възможно най-бърз „отговор“ на атаката. Балансът контролира движенията, като ги насочва към прилагането на технически действия за запазване на равновесие. В съответствие с основните принципи на бойното самбо, обучението е насочено към систематично прилагане на техниките, така че хаотичното запаметяване на упражненията е изключено.
Комплексните упражнения, общата и специалната физическа подготовка имат за цел да подготвят състезателя по бойно самбо за борба с конкурентите си. При физическата подготовка у боеца се развива пъргавина и гъвкавост, изостря се реакцията и скоростта на техники и удари.
Като цяло, бойното самбо е резултат от синтеза на най-добрите техники от националните видове борби на някои държави, както и техники от джудо, айкидо, кендо и други. Именно поради тази причина състезателите, успоредно с подготовката по бойно самбо, тренират и някои от тези спортове.
Състезанията по бойно самбо, в зависимост от степента на подготовка на участниците са разделени на три степени. Оценката на техническите действия и определянето на победителя в двубоя са аналогични на тези от спортното самбо.
Самбистите носят куртка, колан и самбовки (обувки за самбо). За разлика от някои други бойни спортове в самбото коланът не показва степен на майсторство. Всъщност такива степени и йерархия в самбото липсват.
Болонка

Болонката е декоративна порода кучета, произлизаща от Северна Италия и по-специално от Болоня, откъдето идва нейното име.
Тя е с дребен ръст (обикновено до 30 см) и тегло 7 – 10 кг най-много, с бяла, вълнисто-къдрава козина и черни очи и нос. В европейските кралски дворове на Испания, Франция и др. става особено популярна между 16 и 19 в. Призната е като порода от Международната федерация по кинология през 1989 г.
Тъй като има добродушен и весел нрав, тя и до днес е предпочитан семеен любимец и обичан компаньон особено за деца. Болонката обича упражненията и игрите, лесно се нагажда към стопаните си и обикновено е в добро здраве. Дълго ходене не може да я смути, но може да се задоволи и с кратки обиколки из парка. Болонките произхождат от Болоня, Италия, като те приличат много на Малтийска болонка и на Френска болонка, за които се счита че произхождат от Малта и Южна Италия. Болонките са били използвани дълги векове да ловят мишки и са били държани на кораби, за да преследват гризачи. По времето на Ренесанса те са били давани като подарък на благородниците.
Болонките са интелигентни кучета и често те могат да предугадят вашите желания. Болонките следват своя стопанин навсякъде. Те обичат да изпъкват и да играят. Болонките са отлични пазачи и добре могат да преценяват характери. Много са наблюдателни и биха алармирали стопанина си за всичко необичайно. Болонките рядко биха нападнали хора. Те са силни малки кучета, които въпреки че обичат упражненията не са от най-енергичните кучета. Те са любезни и са адаптивни към нови условия. Болонките биха живели добре с други животни, а така също и с деца, но не и с много малки деца. Болонките имат нужда от много компания и ако ги оставяте сами в апартамента няма да им се отрази добре. Ако биват оставяни дълго сами стават нервни, разрушителни и шумни. Болонките биха живели добре и в апартамент ако имат някои постоянно да ги гледа, но най-добре ще се чувстват в къща с двор.
Размерите на мъжките болонки достигат до 30 см, а женските стигат около 28 см. Теглото им е между 2.5 и 7 кг. Козината на болонките е бяла и могат да имат жълти или кремави оттенъци. Козината им е дълга и пухкава и не се сменя. Тя е на снопчета, които покриват цялото тяло. Козината им може да се сплъсти и затова болонките имат нужда от редовно почистване. В почистването трябва да влиза и редовно миене, грижи за очи\ уши, чистене на зъби и рязане на нокти.
Болонките са много здрави кучета и нямат много здравословни проблеми. Вероятни проблеми биха имали с луксация на колянното капаче. Продължителността на живота при Болонките е 13 – 15 години, но някои стигат и до 20 години.
Hide from the Sun

Hide from the sun е шестият студиен албум на финландската рок група The Rasmus, който излиза през 2005. След хитовия Dead Letters финландците доказват, че не са просто банда с един хит.
Официално албумът излиза на 12 септември 2005, а година по-късно на 10 октомври и версията му за щатите САЩ, в който са включени ремикси и официалното видео на сингъла Immortal.
Всички песни са написани от The Rasmus и са композирани от Лаури Ильонен.
Издадена на 12 септември 2005, от Playground Music
Излиза на 12 септември 2005 от Playground Music
Излиза на 12 септември от Island Records
Излиза на 12 септември 2005 Island Records
Излиза на 10 октомври 2006 от DRT Entertainment
Издадено е и специално издание от турнета, издадено в Мексико, което съдържа 5 парчета на живо от концерта от 6 април 2006 в Мексико Сити.
Всички сингли (с изключение на Shot) са в макси и класически вариант, като в макси синглите са включени повече песни от албума, както и софтуера The Rasmus Player, където има снимки, видеа и други. Видео е направено за Immortal, но сингъл не е издаден. Keep your heart broken също има издаден сингъл, който обаче е само радио сингъл.
Клипа към No Fear представлява момиче, чиито чувства групата разбира и за които е песента. Момичето е обсебено от пеперуди и ги преследва в съня си. Докато сомнамбулства се разхожда из забързан град, качва се на покрива на сграда и пада през остъкления таван, където всъщност свири групата. Тя се озовава в градина с много пеперуди, в центъра на която е леглото ѝ.
В клипа на Sail Away идеята с пеперудите продължава, като в началото и в края се появяват няколко черни. През целия клип вокалистът Лаури Ильонен се разхожда по студен плаж, където подминава различни персонажи: мъж, който излиза от водата и носи празна клетка за птици; двойка, която се кара, жената пие хапчета, мъжът копае ров, приличащ на гроб; две момиченца обикалят около клада, на която има завързана кукла, с газови маски на главите; възрастен мъж, който прави снимки, друг, който стои сам. Лаури влиза в дървена колиба, където останалите членове на бандата свирят, в далечината се вижда наближаващата пясъчна буря. Тя нахлува в колибата и превръща всички в пясъчни фигури.
Видеото на Shot представлява бандата, която се намира в космоса. Грпата е на планета с няколко слънца и множество планини.
Видеото към Immortal е създадено от сниманите по време на турнета записи на басиста Ееро Хейнонен. Те пресъздават както записи на изпълнения на живо, така и други картини.
The Rasmus
Допълнитени музиканти
Страшното езеро (заслон)

Заслон Страшното езеро се намира на 2463 m надморска височина, на северния бряг на Страшното езеро в Рила.
Представлява едноетажна каменна постройка. Капацитетът на заслона е 16 места. Разполага с външни санитарни възли. Не е водоснабден и електрифициран, отоплението е с печки на твърдо гориво.
Той е пункт от „Е-4“ в отсечката хижа Мальовица – Поповокапски превал – заслон Кобилино бранище – хижа Рибни езера.
1. хижа Мальовица – 2:30 часа. 2. Учебен център и хотел Мальовица (през Йончево езеро) – 3:00 часа 3. хижа Мечит (през Лопушки връх) – 5:30 часа 4. заслон Кобилино бранище – 2:00 часа 5. Рилски манастир (през заслон Кобилино бранище) – 5 часа 6. хижа Рибни езера – 6:00 часа 7. връх Попова капа – Купените – от 0:30 часа до 1 час без маркировка, само за опитни туристи с добра физическа подготовка.
Стоян Саладинов

Стоян Саладинов е български експерт по бойни изкуства и е участвал в много състезания в Кнежа, дългогодишен треньор на специализирания отряд за борба с тероризма (СОБТ), и видна фигура в развитието на бойното самбо в България. Той има над 20 години опит в обучението на елитни командоси и е участвал в международни програми за подготовка на специални части.
Стоян Саладинов започва кариерата си като спортист, специализирайки се в бойни изкуства и бойно самбо. След успешна състезателна кариера, той насочва усилията си към обучението на елитни специални отряди, работейки основно със СОБТ. През годините е участвал в обучения със специални части от Русия, Германия и Франция. Неговата работа е фокусирана върху подготовката за борба с тероризма, където използва бойното самбо като основа за тренировки.
Саладинов е основен инструктор на специализирания отряд за борба с тероризма СОБТ в продължение на почти две десетилетия. Работата му включва тренирането на командоси за физическа издръжливост, тактическа подготовка и бойни умения. Участвал е в операции за залавяне на престъпници и спасителни мисии. Той също така е отговарял за охраната на световни лидери, включително и на руския президент Владимир Путин.
Саладинов играе ключова роля в популяризирането на бойното самбо в България. Той става част от националния отбор по бойно самбо и помага за развитието на този спорт като основа за подготовка на елитни бойци. Подготовката му включва и създаване на тренировъчни програми, които да подобрят физическите и бойни умения на състезателите.
Стоян Саладинов вярва, че ключът към успеха е постоянството, трудолюбието и желанието да помагаш на другите. Той насърчава единството сред българите и е привърженик на философията, че България е едно от най-добрите места за живот, ако хората си сътрудничат и работят усилено.
Николово (област Русе)

Николово е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.
Николово се намира на 6 – 7 км от град Русе. Преди столетия на мястото на днешното Николово са възникнали две отделни села. Едното се казва Гагаля, а другото – Липник.
Гагаля носи името на татарин на име Гага Али, а Липник на голямата липова гора в местността Лесопарка. Гагаля е по-старо селище, защото се споменава в османските данъчни регистри още през XV в. След Освобождението сред коренното население („ерлии“) се заселват големи групи пришълци от Балкана (Тревненско, Габровско и др.), а след румънската окупация през 1918 г. тук идват и българи от Северна Добруджа. Малцинствени групи в селото няма. През 1955 г. двете села се обединяват и наричат Николово по името на местен интербригадист в гражданската война в Испания. (Никола Попов (1907-1953)).
Численост на населението според преброяванията през годините:
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
99,7% от населението са православни християни. Църквата в кв. Гагаля се нарича „Успение Богородично“. Църквата в кв. Липник се казва „Св. Димитър“ и е построена от известния уста Стоян от Разград – баща на първия български масон Иван Ведър. През последните две десетилетия са създадени и малки протестантски (петдесетнически) общности.
В землището на Николово се намира заводът за боеприпаси „Дунарит“.
В село Николово се намира лесопарк „Липник“ (или както всички го наричат „Текето“). Липовата гора обхваща 20 000 декара – най-големият масив в България. В изкуственото езеро до нея може да се лови риба или да се наблюдават тренировките на отбори по гребане. В гората над езерото е изграден зоопарк. Недалеч един от друг са разположени два минерални извора – единият със съдържание на сяра, а другият на варовик. Вторият е на мястото на старобългарски манастир „Св. Илия“, разрушен от османските завоеватели. На неговото място е построено теке за дервиши суфии, което също е съборено при реформите през 1826 г. До брега на езерото и навътре в гората днес работят два добри ресторанта. В лесопарка са изградени редица вили на бивши русенски предприятия и една държавна резиденция, в която са отсядали Тодор Живков, Николае Чаушеску и др.
Всяка година на 2 август (Илинден по стар стил) се чества празникът на селото (сбор) в гората до езерото, където се е намирал разрушеният манастир.
В лесопарк Липник на 24 май 2008 г. е проведен рокерски събор с мотоциклетни състезания, конкурси и др.
Името на футболния отбор на селото е „Вихър“.
Дилян Колев

Дилян Колев е български футболист, продукт на Академия Литекс и бивш състезател на Младежкия национален отбор на България. Играе на поста дефанзивен полузащитник, силният му крак е десният.
През 2002 г. роденият в гр. Бяла младеж отива на проби в тима от „града на люляците“ и само след две тренировки е приет в детско-юношеската академия на ловчанлии, първият му треньор е Йордан Йорданов. Преминава през всичките възрастови формации на ловчанлии, а треньори още са му били специалисти като Стефан Яръмов, Пламен Линков и Николай Димитров-Джайч. Като юноша на „оранжевите“ въпреки че играе с по-големия набор род.87 печели турнира за Купата Юлиян Манзаров през 2005 г. Същата година печели и бронзов медал от турнира за Купата на БФС (отново с набор 87 на Литекс). През 2006 г. е избран за „Най-добър юноша“ на ловчанлии и неслучайно е определян за наследник на легендата Небойша Йеленкович. Изявите на младока привличат вниманието на тогавашния старши треньор Люпко Петрович. Изявеният талант започва подготовка с първия отбор, като играе и в 7-8 контролни срещи , но така и не записва официален дебют за първия отбор. През юли 2007 г. заедно с другите юноши на „оранжевите“ Николай Цветков, Филип Филипов, Красимир Георгиев и Тихомир Трифонов е пратен да се обиграва в Локомотив Мездра, а по-късно подписва и професионален договор. Въпреки че се представя силно в предсезонната подготовка, не получава шанс за изява и през зимната пауза е отдаден под наем на Бенковски (Бяла). След края на сезона от Мездра така и не му предлагат дългосрочен договор и той подписва такъв с отбора на Ком-Миньор (Берковица). С добрите си изяви приковава върху себе си вниманието на водещите български клубове. В началото на февруари 2011 г. подписва договор за срок от година и половина с елитния Сливен, като бившият му клуб от Берковица ще получи 30% от негов бъдещ трансфер. Има престой в молдовския Костулени, където треньор му е Велизар Попов. От 2012 г. е състезател на черногорския Челик Никшич. На 22 октомври 2012 г. е избран за Състезател на кръга в шампионата на Черна гора.
През 2009 г. треньорът на Мл. Нац. отбор Иван Колев го вика в състава си за квалификациите на Европейско първенство за младежи. Има записани срещи срещу връстниците си от Черна гора, Казахстан и Швеция.
Сакугава Канга

Канга Сакугава (известен още като „Тоде“ Сакугава) е един от основоположниците на Окинавското Карате. Роден е през 1786 и умира през 1867 г. С неговото име се свързва т.нар. трансформация на китайските бойни изкуства в окинавския вариант, който се изучава и до днес.
Още от ранна възраст Сакугава се занимава с бойни изкуства пренесени на Окинава от китайски изселници или от будистки монаси. Първият учител на Сакугава е Пейчин Такахара от Аката. След като навършва 17 години Сакугава започва тренировки при известния тогава китайски майстор Кусанко (кит. Гун Сян-Цзюн), който преподавал Кенпо в Окинава. От този майстор Сакугава заимства катата Кусанку, която се изпълнява и до днес от практикуващите Карате. Кусанко е вариант на китайското Тао „Фейхе Цюан“ или „Летящия Жерав“; катата се характеризира с изпълнение на отпуснати и плавни движения и с взривно освобождаване на енергия. Това е т.нар принцип „Фа-Дзин“ (вибрираща енергия) в китайското Кенпо.
Сакугава посещава многократно Китай във връзка с изучаването на Кенпо (Цюан Фа). Той е човекът, който за пръв път използва термина Карате, означаващ „Китайска ръка“, също така и Шорин Рю (Млада Гора) като има предвид манастира Шао Лин. Известен е още със създадения от него Доджо етикет (яп. Доджо Кун). „Тоде“ Сакугава е завещал на практикуващите няколко кати, една от която е Сакугава но-кун (тояга). Подготвя много ученици; един от най-известните и най-добрите сред тях е Сокон „Буши“ Мацамура.
Tode Sakugawa Архив на оригинала от 2018-02-15 в Wayback Machine.
Кристина Нягу

Кристина Джорджана Нягу (на румънски: Cristina Georgiana Neagu; родена на 26 август 1988 г. в Букурещ, Румъния) е румънска хандбалистка, ляв гард на „Букурещ“ и националния отбор на Румъния. Бронзова медалистка от световното първенство през 2015 г. и бронзова медалистка от европейското първенство през 2010 г. Обявена е за Най-добра хандбалистка в света през 2010, 2015 и 2016 г.
До 2006 г. Нягу играе за „Актив“ от Плоещ, след което преминава в „Рулментул“. От 2009 г. играе за Олтки от Вълчи и достига до финал на Шампионската лига през 2009 г. Пропуска сезона 2010/2011 поради сериозна травма на рамото, не играе 605 дни (около година и седем месеца) и се лекува в САЩ. През януари 2013 г. Нагу наранява коляното си на тренировка (разкъсване на кръстни връзки) и отново не играе в продължение на половин година. От сезон 2013/2014 г. е играч на „Будучност“ от Черна гора и достига финала на Шампионската лига на 2014 г.
В националния отбор на Румъния има изиграни над 180 мача и вкарани повече от 700 гола. Печели бронзов медал на европейското първенство през 2010 г. и попада в сборния отбор на звездите на европейските първенства през 2010 и 2014 г. През 2010 г. става голмайстор и най-добър асистент на турнира.
Аеробика

Аеробиката, или аеробни упражнения, наричани още кардио (от англ. cardio, което е съкратено от cardiovascular – сърдечносъдов), е комплекс от физически упражнения, които обикновено се изпълняват на фона на музика.
Наричат се аеробни, защото са свързани с насищане на кръвта с големи количества кислород поради усилените дишане и кръвообращение, при което в тялото мазнините се окисляват, т.е. „изгарят“.
Тя тренира и увеличава силата, мощността, гъвкавостта и координираността. Аеробиката е много популярна сред жените, които я практикуват на групи или пред телевизора.
През 1960 г. д-р Кенет Х. Купър въвежда тренировка, която да укрепва и засилва сърцето и белите дробове, като така прави първата стъпка в „аеробната“ (кардио) тренировка в САЩ. Заглавието на публикуваната от него книга „Аеробика“ в крайна сметка дава и името на тази силова тренировка, в която се изпълняват ритмични и координирани движения с тялото на бърза музика. Честото и ниско интензивно натоварване на мускулите оформя и тонизира тялото. Ефикасна специално за краката и долната част на тялото, аеробиката подпомага и подсилването на торса, както и отслабването на цялото тяло.
Аеробиката е вид кардио-тренировка, но не е единствената.
Първоначалната цел на аеробиката е да развива сърдечно-съдовата издръжливост, като паралелно тренира и мускулите на тялото. Има добро влияние върху мускулите, ставите, сърдечно-съдовата система, белите дробове, кръвообращението, психиката (удоволствие и изразяване чрез движение)и общото здравословно състояние на човека. Такива занимания позволяват да се постигне добра физическа кондиция и добро познаване на собственото си тяло.
Аеробиката се практикува за да замести (разшири) фитнес-тренировката, да се изгарят калории, да оформи и стегне тялото, да укрепи физическото здраве и да го поддържа.
Има различни видове аеробика:
Състои се от загрявка, кардио част и разпуксане. Тренировката включва още: упражнения на земя, упражнения за разтягане (стречинг).
Основните патологии, които могат да възникнат, са двигателни:
Водна аеробика

Водната аеробика (аква аеробика) е вид аеробика, изпълнявана в плувен басейн или друга плитка водна среда с дълбочина от 1.20 до 1.80 m, обикновено под музикален съпровод. Водната аеробика съчетава фитнес, каланетика, аеробика, бойни изкуства и плуване. Включва упражнения за цялото тяло и всички мускулни групи. Използват се уреди, които натоварват проблемните зони и отделните мускулни групи. Спортът е подходящ както за начинаещи, така и за по-напреднали и активно спортуващи хора.
Една тренировка продължава обикновено 60 минути и включва загрявка, същинска аеробна част, в която се редуват периоди на вдигане и намаляване на пулса (интервално кардио), и разгрявка.
Предимствата на водната аеробика са:
Водната аеробика се препоръчва за хора с разширени вени, гръбначни изкривявания, слаба мускулатура и застоявания. Може да се изпълнява от бременни — от началото до самия край на бременността. Упражненията не натоварват кръстно-поясната и коремната област, предназначени са за: крака (квадрицепси, вътрешнна част, задна част на бедрата, прасци); глутеуси; ръце — бицепс, трицепс, рамена; гръб.
Разновидност на аквааеробиката е водната каланетика – комплекс от стягащи упражнения за проблемните зони – ханш, бедра, корем. Може да се изпълнява в отделна тренировка или в комбинация с водната аеробика.
Едноколесен велосипед

Едноколесният велосипед е вид велосипед с едно колело, привеждан в движение единствено от човешката сила и умения. При движение с едноколесен велосипед могат да се изпълняват прости и сложни движения и фигури. Възможно е и изпълнението на скокове и различни акробатични номера.
Основни части на едноколесния велосипед са седалка, вилка, колело и педали. Движението се осъществява чрез въртене напред или назад и запазване на равновесие.
Видовете едноколесни велосипеди могат да се различат по конструкция и по приложение.
1. по конструкция
1.1 Стандартен Това е нормалният едноколесен велосипед. Раменете на педалите са свързани директно към оста. Над колелото има седалка.
1.2 Жираф Едноколесен велосипед с удължена седалка и верижна предавка. Има и „необикновени жирафи“, с две или три колела, контактуващи едно с друго и предаващи си въртеливото движение.
1.3 „Ultimate Wheel” и „Impossible Wheel” Особеното тук е, че отсъства седалката, а е възможно да няма и педали. Тогава има само плоскости за стъпване.
2. по приложение
2.1 за тренировка или фитнес
2.2 фрийстайл
2.3 Фрийстайл или за изпълнения (номера, пинизи...)
2.4 туристически Приложение за пътуване или просто туристически. Подходящ за къси ежедневни градски придвижвания.
2.5 Off-road За пресечена местност. Наричан Mountain Unicycling (MUni).
2.6 състезателни за преодоляване на препятствия
Възможните (за намиране в магазините) размери са: 12”, 16”, 18”, 20”, 24”, 26”, 28”, 36”... 40” (дори 48”!!!)
ЮНИСАЙКЪЛ-БГ Архив на оригинала от 2016-01-11 в Wayback Machine. – първата и за сега единствената българска страница на тази тема
и няколко важни световни страници:
ДТМ

Германският туристически шампионат (DTM) е автомобилно състезание, провеждано в Германия.
Създаден е през 1984 г. за състезания с така наречените „заводски“ автомобили, тоест с външен вид като на серийните автомобили.
Стартовете се провеждат в няколко европейски страни (Турция, Нидерландия, Германия, Португалия, Чехия, Великобритания, Белгия) поради големия интерес към състезанието. Характеризира се с много динамичност, изпреварвания и красиви изпълнения от пилотите.
Обикновено в шампионата участват бивши величия от Формула 1, и изгряващи пилоти от по-ниски серии.
Шампионатът се състои от 11 кръга (от 2004 г.), първият и последният кръг традиционно се провеждат на германската писта Хокенхаймринг.
В състезателния уикенд се провеждат:
Болидите от DTM имат почти 100% външно сходство със серийните автомобили, които срещаме по улиците, но всъщност приликата се свежда само до една – фаровете.
Двигателят е отпред, разположен максимално ниско заради центъра на тежестта, теглото е разпределено приблизително 50%/50% между предна и задна ос, външната прилика идва от специални панели, които се свалят с лекота за лесно обслужване. Вместо стъкла се използват специални полимерни пластмаси, издържащи голямо натоварване и издръжливи при удар.
Силовият агрегат е четирилитров, предно разположен, с конфигурация V8 (цилиндрите са разположени на 90°), с мощност около 470 к.с., с ограничители на отворите за въздуха. Трябва да се използва само един двигател за целия сезон, затова фирмите производители ги правят много надеждни и здрави.
Силовото предаване е на задните колела, скоростна кутия – 6-степенна, подредена и стандартна трансмисия, чийто доставчик е един и промени не са разрешени.
Окачването е независимо на четирите колела и регулируеми газови амортисьори.
Спирачната система е с карбонови дискове, двойно вентилирани. Могат да се настройват по време на състезание от пилота.
Гуми: предни – 265/660-R 18 цола, задни – 280/660-R 18 цола.
Размери на болида: дължина 4800 mm, ширина 1850 mm, височина 1200 mm, еднакви за всички участници.
Вградени в купето пневматични крикове, при пит-стоп механикът включва отвън на купето шланг в специално отверстие и подава сгъстен въздух към повдигащите крикове и машината се повдига.