Купол

Куполът е архитектурен елемент, наподобяващ кухата горна половина на сфера. Изработен от различни материали, той има дълга история, датираща още от праисторическо време. Подобно на дъгите и сводовете куполите дават възможност за покриване на сравнително големи отвори със зидани конструкции, поради което традиционно се използват широко при строителството на обществени сгради от Древността до днес.
Куполни елементи са били открити в древния Близък изток в малки скромни сгради и гробници. Строителството на първите истински куполи от съвременна техническа гледна точка в Европа започва по време на Римската архитектурна революция, когато те често са използвани от римляните, за да се оформят големи интериорни пространства на римските храмове и обществени сгради, като например Пантеона. Тази традиция продължава с неотслабваща сила след приемането на християнството във византийската религиозна и светска архитектура, което завършва с революционния купол тип корабно платно през VI век в църквата „Света София“.
Техниката за направа на преход от квадратна стая към кръгъл купол най-вероятно е изобретена от древните перси. Сасанидското царство започва изграждането на първите мащабни куполи в Персия в такива кралски сгради като Дворецът на Ардашир, Сарвестан и Галех Дохтар. С мюсюлманското завладяване на сасанидската империя, персийският архитектурен стил оказва голямо влияние върху мюсюлманските общества. Всъщност използването на куполи като функция на ислямската архитектура има своите корени в Персия.
Оригинална традиция за използване на множество куполи е разработена в църковната архитектура в Русия, която приема християнството от Византия. Руските куполи са често позлатени или боядисани в ярки цветове, като обикновено имат вътрешна и външна обвивка, направена от дърво или метал. Куполът с формата на лук става друга отличителна черта в руската архитектура, често в комбинация с палатковия покрив.
Куполите в Западна Европа стават популярна отново по време на Ренесанса, достигайки зенита си на популярност в началото на XVIII век при бароковата архитектура. По време на XIX век те се превръщат в отличителна черта на архитектурата. Изграждане на куполи в мюсюлманския свят достига своя връх през XVI – XVIII век, когато Отоманската, Сефевидската и Моголската империи използват възвишени куполи на техните религиозни сгради, за да създадат чувство на небесна трансцендентност.
За купола може да се мисли като за арка, която се върти около централната вертикална ос. Така куполите, както и арките, имат голяма здравина на конструкцията, когато са правилно изградени и могат да се простират на големи отворени пространства без каквито и да са вътрешни опори. Конзолните куполи постигат формата си чрез изтегляне на всеки хоризонтален пласт от камъни малко по-навътре от предишните, и продължават така докато не се срещнат на върха. Те понякога са наричани „фалшиви куполи“. „Истинските куполи“ са оформени с подредени под ъгъл слоеве от вусоари (камъни, подобни на клин) които в крайна сметка са обърнати на 90 градуса на върха в сравнение с основата на купола.
Когато основата на купола не съвпада с плана на подпорните стени под него (например, кръгъл купол върху квадратна основа), различни техники използват за преход между двете. Най-простата техника е да се използва диагонален трегер по ъглите на стените, за да се създаде осмоъгълна база. Друга техника е да се използват специални арки по ъглите, за да могат да издържат по-голяма тежест. „Платната“ са триъгълни секции от сфера, използвани за преход от плоски повърхности на подпорни стени към кръгла основа на купола.
Куполите могат да бъдат разделени условно на два вида: прости и сложни в зависимост от използването на „платната“. В случай на прост купол, платната са част от една и съща сфера, като самия купол, обаче такива куполи са редки. В случай на сложни куполи, платната са част от повърхността на по-голяма сфера, отколкото на самия купол и образуват кръгова база за купол или барабан.
Барабаните са цилиндрични или многоъгълни стени, поддържащи купола, които може да съдържат прозорци.
Куполите са изграждани от голямо разнообразие от строителни материали в продължение на векове: от кал, камък, дърво, тухла, бетон, метал, стъкло и пластмаса.