Henriette Wegners paviljong

Henriette Wegners paviljong (eller Wegnerpaviljongen) er en klassisistisk lystpaviljong (tepaviljong) og fredet kulturminne fra 1824 i Frognerparken i Oslo, opprinnelig oppført ved Blaafarveværket. Paviljongen står på en liten høyde kalt «Utsikten» like ved Frogner Hovedgårds herregårdsbygninger, og minner om filantropen og kvinnesakspionéren Henriette Wegner (født Seyler), som fikk den i bryllupsgave av ektefellen, industrimagnaten og direktøren for Blaafarveværket, Benjamin Wegner, som eide Frogner Hovedgård fra 1836. Paviljongen er formet som et klassisk åttekantet «rundtempel» med søylegang, etter forbilde av byggverk fra den gresk–romerske antikken, men utført i norske materialer. Taket er en malt kopi i miniatyr av kuppelen over Pantheon-tempelet i Roma som gjør at rommet virker større enn det er, og er registrert som kunstverk. Paviljongen har fra 2010-årene vært brukt som kunstgalleri og til andre kulturarrangementer. Henriette Wegners paviljong er Frognerparkens eldste kulturminne etter herregårdsbygningene. Paviljongen gjenåpnet i 2025 etter en omfattende restaurering.
Henriette Seyler vokste opp i Hamburg, der hennes familie eide Berenberg Bank, og var barnebarn av den kjente og fargerike teaterlederen Abel Seyler. Hun kom til Norge som attenåring i 1824, til bergverkssamfunnet på Modum, da hun giftet seg med Benjamin Wegner, den 29 år gamle direktøren og medeieren av Blaafarveværket, Norges største bergverk. Paviljongen ble oppført ved deres bolig i bergverkssamfunnet på Modum, Fossum hovedgård. Tidlig i 1830-årene flyttet de til Christiania og i 1836 overtok de Frogner Hovedgård. Paviljongen ble da flyttet dit i 1837. Wegnerpaviljongen erstattet da den tidligere «Ankerpaviljongen» på Utsikten som ble oppført av Frogners tidligere eiere Bernt og Mathia Anker. I deres eierperiode utviklet Benjamin og Henriette Wegner den gamle barokkhagen og omgivelsene til romantisk landskapspark. Wegnerparken består fremdeles som romantisk landskapspark i denne delen av Frognerparken. Blant andre minner etter Wegnerfamiliens eierperiode er det nesten 200 år gamle Wegners solur.
Paviljongen er en del av herregårdsanlegget til Frogner Hovedgård og forvaltes som del av Bymuseet og Frognerparken. Paviljongen – og brylluppet den markerte – har 200-årsjubileum i 2024. I 2025 er det 150 år siden Henriette Wegner døde.
Henriette Wegner tilhørte en familie der kvinner hadde en sjeldent sterk stilling siden mormoren ble enearving til familiens bank- og handelshus på 1700-tallet, og der mange generasjoner engasjerte seg i kampen for kvinners rettigheter i både Tyskland og Norge. Henriette Wegner arbeidet i flere tiår for Christianias bostedsløse og vanskeligstilte kvinner. Sammen med sin venninne Hedvig Maribo stiftet hun i 1850 Norges første kvinneorganisasjon, Foreningen til fattige Barselkoners Understøttelse som arbeidet for fattige mødre, og var en av foreningens «direktricer». Hun var også styremedlem og aktivt med i Understøttelsesselskabet for Husarme gjennom 20 år. Hun har fått en gruve (Henriette Grube) ved Blaafarveværket oppkalt etter seg. Frognerparkens venner omtalte henne som en sterk kvinne med et stort hjerte og en tydelig posisjon i norsk historie. Henriette Wegner har etterkommere særlig i familiene Wegner, Paus og Nørregaard, og var bl.a. mor til kvinnesakspioneren Henriette Pauss – sentral i utbyggingen av jenters og kvinners utdanning i Norge – og oldemor til kvinnesaksforkjemperen Henriette Bie Lorentzen som i 2022 fikk et blått skilt i Riddervolds gate 9.
Paviljongen ble ifølge tradisjonen i familien Wegner oppført på Fossum hovedgård ved Blaafarveværket som en bryllupsgave fra Blaafarveværkets direktør og medeier Benjamin Wegner (1795–1864) til ektefellen Henriette Seyler (1805–75). Benjamin og Henriette ble gift i Nikolaikirken i Hamburg 15. mai 1824; hun tilhørte det kjente bankierdynastiet Berenberg i Hamburg som eide Berenberg Bank og var barnebarn av den kjente sveitsiskfødte teaterlederen Abel Seyler. Hun var også selv en kort periode medeier i familiens bank. Benjamin Wegner flyttet til Norge i 1822 etter å ha kjøpt Blaafarveværket på vegne av et tysk konsortium, som utnevnte ham til direktør for bedriften.
Mot slutten av 1820-årene ble gartner Andreas Nyquist fra Drammen ansatt for å utbedre hageanlegget på Fossum. Sverre Følstad skriver at «ut fra senere utformede kart kan det ses at hagen som ble opparbeidet bestod av flere alleer og treklynger lik et engelsk haveanlegg eller landskapspark. Det ble anlagt karpedam, lindealleer, satt ut potter med georginer (Dahlia) og gressplenen fikk visstnok en hellelagt sti slik at Henriette ikke skulle bli våt på føttene når hun skulle spasere i det duggfriske gresset om morgenen. Slik som bergverksdriftens naturstridighet blir et slags symbol på menneskets herredømme over naturen gjennom kamp, så synes øvrighetskulturen på Fossum å gjenspeile dette samfunnslags syn på naturen. Dette synet så det vakre i en natur som ble holdt i sjakk og formet av mennesket, ikke nødvendigvis en natur som fikk vokse fritt. Henriettes tur over plenen blir slikt sett et bilde på noe større. Man ville se naturen uten å bli påvirket av den, altså uten å bli våt på beina».
Benjamin Wegner kjøpte Frogner Hovedgård i 1836 og paviljongen ble oppført på sin nåværende plassering på høyden «Utsikten» i Frognerparken i 1837. Den skal da ha blitt flyttet fra Blaafarveværket.
Paviljongen ble sammen med Frogner Hovedgård overtatt av Christiania kommune (nå Oslo kommune) i 1896. Oslo Bymuseum flyttet inn på Frogner Hovedgård i 1909 og paviljongen har siden vært en del av bymuseets anlegg.
Paviljongen var i flere tiår stengt for publikum. Fra 2010-årene har den blitt tatt i bruk til kunstutstillinger og kulturarrangementer om sommeren. Fra 2012 var det kunstnerdrevet galleri i paviljongen. Kunstner og gallerist Josefine Lyche uttalte at «det finnes begrensninger her som gjør at man må tenke over hvordan man bruker rommet (...) det som passer best i dette utstillingsrommet er stedssensitive installasjoner. Utstillingen må være tilpasset rommet på flere plan».
I 1999 startet Oslo Bymuseum restaureringen av paviljongen. Fra 2023 til 2024 ble Henriette Wegners paviljong restaurert i samarbeid mellom Kulturetaten og Frognerparkens Venner. Frognerparkens Venner har fått støtte fra Sparebankstiftelsen for å restaurere paviljongen innvendig. Paviljongen ble tilbakeført så langt mulig til opprinnelig tilstand, og malt i sine opprinnelige farger fra tiden på Blaafarveværket i 1820-årene. Kommunen ønsker at paviljongen skal brukes til kunst- og kulturarrangementer av og for barn og unge, som stedssensitive installasjoner, maleri, foto, musikk og dans.
Paviljongen må ikke forveksles med Frognerparken Café, som åpnet i 1918 i en nybygget paviljong inspirert av klassiske parkpaviljonger fra kontinentet, og som står knapt 200 meter fra Henriette Wegners paviljong. Begge paviljongene har tidvis blitt omtalt som «paviljongen i Frognerparken». Den må heller ikke forveksles med «Ankerpaviljongen» som tidligere stod på samme sted. Idag foretrekkes navnet Henriette Wegners paviljong (eller kortformen Wegnerpaviljongen), både for å skille mellom paviljongene, men også for å synliggjøre paviljongens egen historie og kvinnehistorien i parken.
Paviljongen er formet som et klassisk åttekantet «rundtempel» med søylegang, etter forbilde av byggverk fra den gresk–romerske antikken (sammenlign tholos ), men utført i norske materialer. Taket er en malt kopi i miniatyr av kuppelen over Pantheon-tempelet i Roma, som gjør at rommet føles større enn det egentlig er. Veggene er trukne og malt perlegrå.