davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Royal Mint (Spain)

The Royal Mint of Spain (Spanish: Fábrica Nacional de Moneda y Timbre – Real Casa de la Moneda, lit. 'National Coinage and Stamp Factory – Royal Mint', FNMT-RCM) is the national mint of Spain. The FNMT-RCM is a public corporation that is attached to the Ministry of Economy.
There were several public and private mints in Spain until Philip V, the first Borbòn King of Spain, decided in the 18th century to make minting coinage a State monopoly.
During the reign of Isabella II there were seven public mints, located in Madrid, Barcelona, Seville, Pamplona, Jubia, Segovia and Manila (in the Philippines), and each one had its own cypher and signs. When the peseta became the national currency in 1869, only the Royal Mint in Madrid was in operation.
In 1893 the Mint (Casa de la Moneda) and the Stamp Factory (Fábrica del Sello), which so far had been two different establishments sharing a building in Plaza de Colón, merged to create the Fábrica Nacional de Moneda y Timbre.
Banknote production for the Bank of Spain began in 1940. A new building came into use in 1964, in which the passport and national identification card were produced. Later, bingo cards and tickets for the state-run lottery were printed.
Two plants, in Madrid and Burgos, are currently operational. Burgos is the location of the paper mill where banknotes are printed. Some of the FNMT-RCM's product lines are ISO 9001 certified.
On 2 November 2015 Imprenta de Billetes, S.A. (IMBISA) was incorporated, whose corporate purpose is the production of Euro banknotes, following its official inscription in the Spanish Companies' Registry. The company, which has capital totalling €50 million, is 80%-owned by the Banco de España and 20%-owned by FNMT-RCM (the Spanish Royal Mint), which may maintain this stake until 31 December 2017. The company was created in response to the need to adapt to the legal framework for euro banknote production. This follows the approval by the European Central Bank on 13 November 2014 of a new guideline that solely permits two alternatives for producing the national quota of euro banknotes: doing so at a printing works owned by the issuing central bank, or through a competitive tender aimed at external printers. The Spanish authorities chose the first option. Law 36/2014, of 26 December 2014, on the 2015 State Budget amended the Law of Autonomy of the Banco de España so that the central bank could entrust its euro banknote production quota to a commercial law firm in which it held a majority stake.
The mint has a permanent museum exhibition, on the third floor of its headquarters building, called the Museo Casa de la Moneda.
The historic mint in Segovia also houses a museum.
The mint is the focus of the Spanish television series Money Heist (La casa de papel), although the exterior of the Mint building in the series is that of the building of the Spanish National Research Council.
40°25′22″N 3°40′15″W﻿ / ﻿40.4227°N 3.6709°W﻿ / 40.4227; -3.6709
No Activity

No Activity is an Australian comedy television series which streams on Stan, about two detectives on a stakeout. The show was the first commission for the Australian streaming service. It comes from the production company Jungle Entertainment, a partnership between Trent O'Donnell, Jason Burrows, Chloe Rickard and Phil Lloyd. It is written and directed by Trent O'Donnell with Executive Producer Jason Burrows and Producer Chloe Rickard. The first season, consisting of six episodes, premiered in its entirety on 22 October 2015. The second season was released on 26 October 2016.
A one-off Christmas special titled No Activity: The Night Before Christmas was commissioned and premiered on Stan in December 2018.
The show was met with positive reviews. Justin Burke of The Australian wrote that it is "the funniest new comedy I’ve seen in years". James Mitchell from The Sydney Morning Herald suggested it was "the Seinfeld of Cop Shows".
No Activity became the first SVOD program ever nominated for a Logie Award in 2016.
In October 2017, it was announced that CBS was developing their own version of the Australian series, No Activity with Will Ferrell, Adam McKay along with their production company, Funny or Die, as executive producers. The series was greenlit for an 8-episode first season which premiered on 12 November 2017 on CBS All Access. The series stars Patrick Brammall (from the Australian series) as Det. Nick Cullen and Tim Meadows as Det. Judd Tolbeck with a range of guest stars such as Mackenzie Davis, Jason Mantzoukas, Jesse Plemons, J.K. Simmons, Michaela Watkins, Jake Johnson (guest starred on the Australian series) along with Ferrell himself.
In August 2021, it was announced that OSN was developing their own version of the Australian series with Sally Waly along with their production company, S Productions, as executive producers Trent O'Donnell and Chloe Rickard. The series was greenlit for an 12-episode second season which premiered on 5 September 2021 on OSN Yahala Bil Arabi, OSN & S Productions collaborate on their first comedy-drama series: No Activity - الوضع مستقر (El Wad3 Mostaker).
The show saw some of Egypt's top comedic talent such as Khaled Mansour, Shadi Alfons and Sayed Ragab, take a satirical, light-hearted look at the misadventures of cops and criminals.
No Activity's Japanese adaptation stars Etsushi Toyokawa and Tomoya Nakamura. Tsutomu Hanabusa directed the series, whose scripts were written by Jiro of the comedy duo Sissonne. The series premiered on Amazon Prime Video on 17 December 2021.
An Italian remake of the show, titled No Activity: Niente da Segnalare, was released on Amazon Prime Video on 18 January 2024. It stars Luca Zingaretti, Alessandro Tiberi, Emanuela Fanelli and Carla Signoris.
A Spanish remake of the show, titled Sin novedad, was released on HBO Max on 19 December 2021. It stars Omar Banana, Adriana Torrebejano, Pilar Castro and Carlos Areces.
A Flemish remake of the show, titled Niets Te Melden, was released on Streamz on 12 October 2020. It stars Charlotte Timmers, Koen De Bouw, Barbara Sarafian and Jonas Van Geel.
Паметник на свободата (Кочани)

Паметникът на свободата (на македонска литературна норма: Споменик на слободата) в Кочани е монументален обект, изграден на хълма Локубия в северозападната част на града. Паметникът представлява голям комплекс с открити стенни конструкции, на които има мозайка, дело на Глигор Чемерски.
Паметникът е изграден в периода 1975 – 1977 година от събранието на община Кочани. Чрез спогодба са събрани финансови средства на стойност 800 хил. германски марки (около 400 хил. евро). На обявения конкурс за архитекти и художници се явяват множество автори от Югославия. Комисията избира проекта на Глигор Чемерски и Радован Раченович.
Паметникът е изцяло завършен през 1981 година, а на 28 ноември 1981 на Деня на републиката (празник в СФРЮ) е официално отворен в присъствието на граждани, политици, гости и хора на изкуството.
Положена е общо 335 m мозайка, на която са изобразени борбите от Илинденския период до комунистическата съпротива. Отделно са изписани имената на загиналите партизани в съпротивата от Кочани и района.
Покрай паметника е изграден и амфитеатрална сцена, на която се организират тържества, театрални представления и други събирания. Паметникът е обявен за паметник на културата и влиза в регистъра на Републиканската служба за защита на паметниците.
След 1990 година паметникът е оставен без поддръжка и се руши. Част от горната част на паметника е разрушена от граждани, а на него са изрисувани графити. Част от щетите са поправени през 2004 г.
Паметник на свободата (Севлиево)

Паметникът на Свободата, или Статуя на Свободата, в Севлиево е официално открит на 8 септември 1894 г.
Изграждането на паметника започва през 1882 г. по инициатива на създаденото от опълченци дружество „Лев“ в Севлиево. Първата цел на дружеството е издигането на паметник, напомнящ за загиналите опълченци, въстаници и поборници. Изграждането му струва около 30 000 златни лева, като две трети са дарени от гражданите на Севлиево, Ловеч, Плевен и Търново. Проектът е на Ото Хорейши и италианския скулптор Арнолдо Дзоки. Върху 12-метрова каменна колона от римския град Никополис ад Иструм е поставена скулптурата на млада жена, която символизира свободна и независима България. Бронзовата фигура е изработена във Виена. След това с кораб е превозена до Свищов, а от там с волски коли до Севлиево. В лявата си ръка държи лавров венец символизиращ загиналите за свободата на България, а в дясната – тръба, насочена към Македония, с която се отправя зов за обединение на всички български земи. Върху постамента са поставени четири бронзови плочи с текстове, които са подбрани от Петко Славейков. Паметникът е издигнат на място, където са обесени осем севлиевци по време на Априлското въстание.
Паметник на Свободата (Русе)

Паметникът на Свободата в Русе е проектиран в началото на XX век от италианския скулптор Арналдо Дзоки, а е изработен от Георги Киселинчев. С течение на времето е придобил значение като един от символите на града и е част от герба му.
Композицията е пирамидална. Статуята на върха представлява фигура на жена, която държи меч в лявата си ръка, а с дясната сочи посоката, откъдето са дошли освободителите. Единият от двата бронзови лъва при основата разкъсва със зъби робските вериги, а другият пази Меча и Щита на Свободата. На пиедестала има релефни изображения на опълченски сцени. Текстът на главния надпис гласи: „На поборниците и опълченците, които са взели участие за Освобождението на България през 1876 – 1877 г.“ В задната част на основата са поставени 2 оръдия. Паметникът е тържествено открит на 11 август 1909 г.
Шипченска битка (юли 1877)

Шипченската битка от юли 1877 г. е първата борба в Шипченския проход. В резултат на битката Руската армия установява контрол над Шипченския проход, най-удобната и пряка връзка между Северна и Южна България. Боевете за прохода имат решаващо значение за развръщане на първоначалното руско настъпление в хода на Руско-турската война (1877 – 1878).
След десанта през река Дунав в края на юни 1877 г., руското командване изпраща към вътрешността на страната Предния отряд с командир генерал-лейтенант Йосиф Гурко. Близка задача е установяване контрол над проходите в Стара планина. След овладяване на Хаинбоазкия проход е планирано и превземането на Шипченския проход чрез действия на Габровския отряд. Формиран е от части на 9-а пехотна дивизия с командир генерал-майор Валериан Дерожински. Предвиден е и комбиниран удар от юг от части на Предния руски отряд.
Като оценява стратегическото значение на прохода, османското командване изгражда на него пет последователни позиции, осигуряващи защитата му от север на Средното беклеме, Кадийската стена, връх Узункуш, връх Шипка и връх Свети Никола. Отбраната е възложена на отряд от 4700 офицери и войници с командир Ахмед Хулюси паша.
На 4 юли малки сили на Габровския отряд изтласкват три османски табора от връх Голям Бедек, които отстъпват на самия проход. Вечерта командирът на 9-а пехотна дивизия генерал-майор Николай Святополк-Мирски поема временно командването на Габровския отряд. Заповедта на главнокомандващия княз Николай Николаевич е предприемане на енергични действия. Силите на отряда са разделени на три колони. Дясната, с командир подполковник Хоменко, към обяд на 5 юли превзема село Зелено дърво, обстрелва противниковите позиции на връх Шипка и се отправя към Химитлийския проход. Средната, с командир полковник Густав Линдстрьом, нанася фронтален удар по шосето и към 14,00 часа достига първото беклеме. Лявата, с командир капитан Кончалов, предприема обходно движение и достига връх Демиртепе. Провежда неравен бой и привечер се връща в град Габрово.
Предният отряд, осведомен за боя, атакува от юг на 6 юли. Провежда настъплението в две колони. Лявата от две сотни пластуни настъпва по шосето и поема върху себе си огъня на противниковата пехота. Дясната с командир полковник Аполинарий Климантович обхожда прохода от изток по пътека, неизвестна на противника. Около 11,00 часа достига до връх Демиртепе и настъпва срещу връх Свети Никола и връх Шипка. Противникът е изненадан и заплашен от едновременна атака от север и юг. За да спечели време за изтегляне от прохода, изпраща парламентьори с предложение за капитулация. В същото време се прегрупира и атакува колоната, която отстъпва. След битката остатъкът от османския отряд, изоставяйки оръдията, се изтегля на запад по планинските пътеки. Съсредоточава се в Пловдив. На следващия ден 7 юли частите на Габровския и Предния отряд се съединяват на билото. Предният отряд се изтегля на юг, а охраната на прохода е поверена на Габровския отряд.
Бронзовият войник в Талин

Паметникът на освободителите на Талин (на естонски: Tallinna vabastajate monument; на руски: Монумент освободителям Таллина), повече известен като Бронзовия войник (Pronkssõdur), е съветски военен мемориал от Втората световна война, разположен в Талин, Естония.
Мемориалът е издигнат от властите на Талин и е открит на 22 септември 1947 г. Паметникът се състои от подобна на мастаба структура от доломит и двуметрова статуя на войник в съветска униформа. Разположен е на Tõnismägi (ест.: Хълм на Св. Антоний) над малък масов гроб на съветски войници, създаден през април 1945 г.
Паметникът има значителна символична стойност за общността от етнически руски имигранти от Втората световна война, като символизира победата на Съветския съюз над Нацистка Германия във Великата отечествена война. За много естонци Бронзовият войник е символ на съветска окупация и репресии.
Заради политически спорове през април 2007 г. естонското правителство започва подготовка за отстраняване и евентуално преместване на статуята. Въпреки че намерението за преместването е било оповестено още през зимата, не е била посочена дата за начало на процедурата. Обявяването на началото довежда до най-големите масови протести и гражданско неподчинение, които Естония познава.
В ранните часове на първата нощ на бунтовете, естонското правителство решава на тайна среща паметникът да бъде демонтиран незабавно. На 27 април 2007 г. каменната структура е разглобена. На 30 април статуята без мастабата е поставена в талинското военно гробище. Церемония по освещаване на преместения паметник е предвидена за 8 май – точно преди Деня на победата (9 май). Повторното построяване на мастабата и погребването на тленните останки на загиналите във войната, открити в масовия гроб се очаква да приключи през юни. 59.421664, 24.765464
Мемориал на ветераните от Виетнам

Мемориал на ветераните от Виетнам (на английски: Vietnam Veterans Memorial) е национален мемориал на Съединените американски щати, разположен във Вашингтон и посветен на американските военнослужещи, загинали или изчезнали без вест в хода на войната във Виетнам.
Състои се от 3 части – стената на мемориала, скулптурата на 3-та войници и мемориал на жените, участвали във войната.
Идеята за мемориала е на Иян Скръгс, участник във войната от 199-а пехотна бригада. През март 1979 година той гледа филма „Ловецът на елени“, който му напомня за страданията и смъртта на много от неговоте другари по време на войната. Същата нощ той решава да построи паметник с имената на всички загинали или изчезнали в този период от историята на САЩ. През април 1979 година е създаден Фонд за мемориала на ветераните от Виетнам, който започва да набира средства за построяването. Всичките 8,4 милиона долара са събрани от частни компании или граждани, правителството не участва в набирането на средства. На 1 юли 1980 година Конгресът на САЩ решава да отдели територия за строежа. От октомври 1980 до май 1981 г. се провежда конкурс за най-добър архитектурен проект, в който участват 1421 предложения. Комисията избира този на 21-годишната студентка от китайски произход от Йейлския университет Мая Лин.
Основната част на мемориала е завършена през 1982 г. Окончателно е завършен през ноември 1984 година. Основната част са две стени, често наричани просто Стената, изработени от черен гранит под ъгъл 125° 12′ с обща дължина 75 метра. На него са гравирани 58 159 имена, площта му е 8100 m² и се посещава средно от 3 – 4 милиона души годишно.
Статуята на тримата войници (The Three Soldiers или The Three Servicemen) е създадена вследствие на противоречия, които възникват около първоначалния дизайн на Мая Лин. Това е бронзова статуя, състояща се от 3 войници в бойно снаряжение, типично за виетнамската война – бял, чернокож и латиноамериканец. Макар статуята да е отделена от стената, тримата войници гледат в нейното направление и са част от основната композиция. През 1984 г. скулптурата става част от мемориала, за да добави друг, традиционен архитектурен елемент. Автор е Фредерик Харт (Frederick Hart), който се класира трети в първоначалния конкурс.
Мемориалът на жените ветерани от войната във Виетнам е посветен на жените американки, служили във войната, повечето от тях в качеството си на медицински сестри. Той служи като напомняне за важната роля на жените в този военен конфликт. Представлява бронзова статуя с три жени в унифроми с ранен войник. Той е третата неразделна част от Мемориала на ветераните от Виетнам и се намира на близко разстояние от Стената. Дизайнът е на Глена Гудакър и е открит на 11 ноември 1993 година.
Breakfast in America

„Breakfast in America“ (на български: Закуска в Америка) е шестият студиен албум на британската арт рок група Супертрамп. Издаден е през 1979 година. Записан е предишната година в известното студио „The Village Recorder“ в Лос Анджелис, Калифорния.
„Breakfast in America“ се превръща в най-продаваното произведение на Супертрамп, с над 18 милиона копия, продадени до днешни дни. Само за територията на САЩ, албумът е сертифициран като 4х „Мултиплатинен“ с над 4 000 000 продажби.
През 1980 година, албумът печели награда „Грами“ в категория – Best Recording Package.
По време на записите на този албум, обтегнатите взаимоотношения между водещите членове на групата Роджър Ходжсън и Ричард Дейвис започват да излизат на преден план. В интервю за създаването на албума, Ходжсън по-късно отбелязва, че Дейвис не е харесвал едноименната песен „Breakfast in America“, той също е бил и против, това да бъде заглавието на албума. Дейвис е предпочитал заглавията – „Working Title“ или „Hello Stranger“.
Обложката на албума представлява панорамен поглед от прозорче на самолет към южен Манхатън, Ню Йорк. На преден план статуята на свободата е изобразена като пълничка сервитьорка, държаща меню с надпис „Breakfast in America“ в лявата ръка и поднос с портокалов сок вместо факел във вдигнатата дясна ръка. На заден план, небостъргачите са изобразени като шишета за кетчуп, горчица и оцет, солници, кутии за корнфлейкс, каничка с мляко и т.н. Двата близнака на световния търговски център са показани като наредени един върху друг кашони. Кейовете около полуострова са изобразени като прибори за хранене.
Страна „А“
Страна „Б“
Допълнителен
Пилатус (планина)

Пилатус (Pilatus, известна и като Монт Пилатус) е варовикова планина в района на Ементалските Алпи, близо до Фирвалдщетското езеро. Увенчана е от няколко връхчета, от които най-високо е Томлисхорн (2128 м). Намира се южно от град Люцерн, откъдето е лесно достъпна. Известна е с това, че на върха ѝ е изградена панорамна площадка, от която към езерото се разкрива неповторима гледка. През 1889 г. за достигане до нея е открита най-стръмната в света зъбчата железница. Известна е като Pilatusbahn или още Червения влак. Тя функционира от май до ноември и изкачването е съпроводено с поглед към околните планински ливади, осеяни с малки гори. От 1956 г. е пуснат и лифт, който днес е модернизиран. За разлика от железницата, той се изкачва до върха само за 5 минути.
Планината е наречена на Пилат Понтийски - римският управител, който осъжда Исус на смърт. Затова за местното население тя е страховита и загадъчна, а легендите разказват, че е обитавана от духове и великани. Неслучайно през 1387 г. кантонът Люцерн забранява посещаването на планината и тази забрана остава в сила няколко века. Но ентусиазмът на цюрихския индустриалец Едуард Лохер да построи железницата, считано в началото за лудост, отваря възможностите за посещения на туристи. Днес хиляди от тях намират начин да изкачат известната планина, за да се насладят на красивите гледки. Най-предпочитаният маршрут е наречен „Златната обиколка“.
STS-130

STS-130 e сто и тридесетата мисия на НАСА по програмата Спейс шатъл, двадесет и четвърти полет на совалката Индевър, полет 20А (32 на совалката) към Международната космическа станция (МКС).
Основната цел на полета е доставка и монтаж на модулите Транквилити и Купола. Модулът „Транквилити“ е последният американски компонент на МКС.
В модула Транквилити е разположена най-съвършената в историята на космонавтиката система за животоподдържане, способна да преработва течните отпадъци във вода, годна за битови нужди, а също така произвежда и кислород за дишане. В модула се намира и допълнителна тоалетна и система за чистене на въздуха, отделяща замърсяванията в атмосферата на станцията и контролираща нейния състав.
Модула Купола представлява панорамен обзорен купол, състоящ се от седем прозрачни илюминатора. Предназначен е за наблюдение повърхността на Земята, космическото пространство, и работещите в открития космос хора или техника. И двата модула са произведени от италианската фирма Thales Alenia Space.
След едно отлагане заради неподходящи метеорологични условия совалката успешно стартира на 8 февруари 2010 г. На втория ден от полета совалката се скачва успешно с МКС. На 12 февруари се извършва първото излизане в открития космос. По време на него се скачва модулът Транквилити, а астронавтите свързват отоплителните инсталации на модула и станцията и кабел за комуникации, подготвят връзките за охладителната система. Те са свързани по време на второто излизане. По време на третото с помощта на Канадарм2 е прикачен към МКС и модула Купола, а астронавтите свързват всички комуникации към него.
Извършени са и три планирани излизания в открития космос за скачване на модулите „Транквилити“ и „Купола“ и свързване на електрическите и охладителните му системи към МКС.
В случай на повреда на совалката „Индевър“ при старта и невъзможност за нейното безопасно завръщане на Земята, се предвиждало екипажът да остане на МКС и да дочака спасителната експедиция (STS-331), която ще се проведе със совалката Дискавъри. Тази мярка е предвидена в съответствие с препоръките на комисията, която провеждала разследването на обстоятелствата около катастрофата на совалката „Колумбия“.
Скачване с „МКС“
Това са 138-, 139- и 140- излизане в открития космос, свързано с МКС, 4-, 5- и 6- за Робърт Бенкън и първи излизания за Никълас Патрик.
Севернокорейски планини

Севернокорейски планини са обширна планинска система заемаща северната половина на Северна Корея, явяваща се югоизточно продължение на Манджуро-Корейските планини. Простира се на около 600 km от север на юг и ширина до 200 km, между реките Амнокан и Туманган на север и северозапад и брега на Японско море на изток. На юг чрез хребета Пуктебон се свързва с Източнокорейските планини. Представлява сложна система от средновисоки и нископланински хребети (Хамгьон, Мачхольон, Пуджольон, Пуксубек, Нонним, Каннам, Чогюрьон) и планинската земя Кема, всички те със средна надморска височина 1300 – 1500 m. Най-висок връх е Кванмобон (2541 m) в хребета Хамгьон. Изградени са предимно от гранити, гнайси и кварцити. Склоновете на хребетите обърнати към Японско море и към долините на реките Амнокан и Туманган са дълбоко разчленени от каньони и дефилета, като реките течащи през тях притежават значителни хидроенергийни запаси. На североизток, в района на Мусан се разработват находища на железни, а в района на Комдок – на полиметални руди. Склоновете на планината на височина до 1500 m са заети широколистни гори, нагоре следват смесени и иглолистни гори, а над 2000 m се срещат участъци с кедров клек и субалпийски пасища.
Понтийски планини

Понтийските планини или Североанадолски планини (на турски: Kaçkar Dağları) са планинска система в Северна Турция. Простира се покрай южното крайбрежие на Черно море от запад на изток приблизително на 1000 km, ширина до 130 km. Те включват в себе си Западнопонтийските планини на запад, планината Джаник в средата и Източнопонтийските планини на изток. Състоят се от няколко паралелни вериги (хребети), разделени от надлъжни долини, верига от междупланински котловини и прорязани от многочислени проломи и напречните долини на реките Къзълърмак, Йешилърмак и др. Височината на хребетите нараства от 2000-2500 m на запад до 3000-3500 m на изток. Максимална височина връх Качкар 3937 m, издигащ се в най-източната част, в Лазистанския хребет. Най-високите, източни части на планината имат алпийски релеф. Понтийските планини представляват нагънато-блоково обкръжение на Малоазиатската и частично на Арменската планинска земя. На запад планините са изградени предимно от пясъчници, варовици, андезити и метаморфни скали, а на изток – от гранити, гнайси, кристалинни шисти и вулканични формации. В западната част на планините е разположен Зонгулдагския каменовъглен басейн, а на изток – Мургулското находище на медни и полиметални руди. По северните, по-влажни склонове (2000-3000 mm валежи годишно) са разпространени широколистни гори съставени от дъб, бук, габър, които във височина се сменят със смесени и иглолистни гори и пасища. На запад преобладават сухолюбиви растения от типа на маквисите. По южните склонове са развити планински степи и полупустини, които се редуват с редки бодливи храсти и смесени гори. Котловините и долините на реките в значителна степен са селскостопански усвоени и са гъсто заселени.
Манджурско-Корейски планини

Манджурско-Корѐйските планини (на китайски: 长白山地; на руски: Маньчжуро-Корейские горы) е обширна планинска система, разположена в североизточната част на Китай, северната част на Северна Корея и Приморския край на Русия.
Планините се простират на протежение над 1000 km и ширина до 500 km от североизток (долината на река Усури, десен приток на Амур) на югозапад (края на Ляодунския полуостров). На север, северозапад и запад постепенно се понижават към Средноамурската низина, равнините Сунляо и Синцзян и широката долина на река Ляохе, на юг достигат до брега на Жълто море и Корейския провлак, а на югоизток – бреговете на Японско море. Преобладаващите височини са от 1000 до 2000 m, а най-високата точка е вулкана Пектусан (Байтоушан) (2744 m) (41°59′34″ с. ш. 128°04′38″ и. д.﻿ / ﻿41.992778° с. ш. 128.077222° и. д.41.992778, 128.077222), разположен на границата между Китай и Северна Корея.
Изградени са предимно от гранити, метаморфни шисти и варовици. На североизток широко са застъпени горнопалеозойските нагънати структури, а на югозапад – докамбрийските структури на Ляодунския щит. Новите издигания (през кайнозоя) се съпровождали с разломи и изливане на базалтови лави, образували редица плата и платообразни масиви (Чанбайшан и др.). По главния осов разлом от югозапад на североизток са се образували долините на реките Ялуцзян и Тумънцзян, разделящи Източноманджурските (Чанбайшан) от Северокорейските планини. Разработват се множество находища на каменни въглища (Фушун, Китай), железни руди (Аншан, Бенси, Китай; Мусан, Северна Корея), цветни метали и др.
Климатът е умерен, мусонен. Лятото е топло (средна юлска температура 18-24 °C), зимата е студена, във вътрешните части – сурова (средна януарска температура до –22 °C). Максимумът на валежите е през лятото. Най-големите реки извиращи от Манджурско-Корейските планини са Ялуцзян и Тумънцзян, а освен тях от планината водят началото си множество десни притоци на Сунгари, леви притоци на Ляохе и Усури и други вливащи се директно в Жълто и Японско море. Реките в планината са с предимно планински характер (голям наклон, бързо течение, прагове, водопади) с ясно изразено лятно пълноводие. Централните и източните райони на планините са покрити с иглолистни и широколистни гори, по най-високите части – кедров клек, а по долните части на склоновете – предимно храстова растителност.
Рудни планини

Рудните планини (на немски: Erzgebirge; на чешки: Krušné hory) е планинска верига, простираща се на около 150 km по границата между Германия и Чехия, като по-голямата ѝ част е на германска територия и се явява северозападна „ограда“ на обширния Чешки масив. На югозапад, в района на чешкия град Аш ниска седловина го отделя от масива Фихтелгебирге, а на североизток каньоновидната долина на река Елба (Лаба) – от масива на Лужицките планини. Рудните планини представляват типичен хорст с къси и стръмни южни и дълги и полегати северни склонове. Планината е изградена основно от гнайси, гранити, филити и слюдести шисти. В по-голявата си част билото е предимно заравнено или хълмисто с отделно издигащи се базалтови остатъчни върхове (максимална височина – връх Клиновец, 1244 m) заети от пасища и торфища, а склоновете на планината са осеяни с дълбоко врязани гористи речни долини. Склоновете на височина 800 – 900 m са обрасли с гъсти смесени гори. От столетия в планината се копаят различни видове руди, поради което името им е Рудни планини. Експлоатират се големи находища на волфрам, бисмут, цинк и други метали. В подножията на планината (предимно южните) бликат мощни минерални извори. Изградени са и функционират множество зимни курорти. По северното им подножие, на германска територия са разположени градовете Плауен, Ауербах, Ауе, Цвикау, Кемниц, Фрайберг и др., а по южното (чешкото) – Хомутов, Мост, Теплице и др.
Парк-музей „Шипка“

Парк-музей „Шипка“ е музей на открито, част от Национален парк-музей „Шипка-Бузлуджа“, в източната част на Шипченската планина.
Посветен е на героичната епопея на Шипченската битка (с 3 сражения край връх Шипка) за контрол на Шипченския проход през периода юли-септември 1877 г. по време на Руско-турската война (1877-1878).
Представлява комплекс от 26 паметника, възстановки на позиции, батареи и землянки на площ от 120 хектара. Централно място заема внушителният Паметник на свободата на връх Шипка (Столетов, Свети Никола). Маркирани са позициите на българското опълчение и на руските войски, защитавали Шипченския проход по време на Руско-турската война (1877 – 1878).
Първите паметници са руски и са построени през 1878 – 1881 г. Българските паметници на бойното шипченско поле са на 3-та и 5-а опълченски дружини (1910 г.) и Паметникът на свободата, открит през 1934 г. на връх Свети Никола (днес връх Шипка).
Музеят е включен в списъка на Стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз под № 93.
През 2010 г. с постановление на Министерския съвет Националният парк-музей Шипка е изключен от списъка със стратегически обекти, които се охраняват от МВР, считано от 23 юли 2010 г. Посочената причина е „финансови затруднения“. Охраната вероятно ще се поеме от частна фирма.
Васил Левски (булевард в София)

„Васил Левски“ е основен булевард в София, преминаващ през централните части на града. Започва в района на НДК и завършва при площад „Сточна гара“ при булевардите „Сливница“ и „Данаил Николаев“.
Булевард Васил Левски се пресича с много от основните пътни артерии на София като например ул. „Раковска“, както и с булевард „Цар Освободител“ при Софийския университет, а при на площад „Патриарх Евтимий“ с булевард „Патриарх Евтимий“ и улица „Граф Игнатиев“.
По булеварда вървят няколко тролейбусни и автобусни линии и Метростанция СУ „Св. Климент Охридски“.
По време на царска България, булевардът се казва Цар Фердинанд до около 1920 г, след което е преименуван на Христо Ботев (и в двата случая обаче имената се отнасят не само до днешния булевард В. Левски, а включват също така началото на бул. Скобелев, както и цялото продължение на днешния бул. Хр. Ботев). По време на социализма днешният бул. В. Левски е разделен на два отделни булеварда – между НДК и паметника на Васил Левски носи името на Маршал Толбухин, а от Паметника Левски до Сточна гара се казва Волгоград.
По булевард „Васил Левски“ преминават предимно тролейбуси, като в района на СУ „Св. Климент Охридски“ обръщат два автобуса. Линиите на градския транспорт преминаващи по булеварда са:
Около Паметника Левски има изградено трамвайно ухо, което се използва само при аварийни ситуации и временни маршрутни промени.
Паметник на Сталин (Гори)

Паметникът на Сталин в град Гори е скулптурно произведение, посветено на генералисимуса на Съветския съюз Йосиф Висарионович. Намирал се в родината на Сталин пред кметството.
Височината на статуята е 6 метра, тристепенният гранитен пиедестал е 9 метра.
Инсталиран през 1952 г., по време, когато Сталин е още жив. Оцелял по време на кампанията на Никита Хрушчов за демонтиране на паметници на Сталин. Както казва Иракли Кандарели: „Те искаха да премахнат паметника през 1956 г. и дори се опитаха да го направят, но тогава цял Гори стана на крака и нищо не се случи. Населението опъна палатки и денонощно пазеше паметника, за да не бъде съборен тихомълком“.
Паметникът е създаден от скулптора Шота Микатадзе и архитектите Арчил и Захария Курдиани.
На 3 октомври 2008 г. държавният министър на Грузия по въпросите на европейската и евроатлантическата интеграция, вицепремиерът Георгий Барамидзе, предлага да бъде премахнат паметникът на Йосиф Сталин от центъра на град Гори и да бъде включен в експозицията на „Музея на Съветския съюз“, „Окупация“, който е планиран да бъде открит в град Гори в сградата на къщата музей на Сталин. Инициативата е подкрепена от министър-председателя на Грузия Владимир Гургенидзе.
В нощта на 24 срещу 25 юни 2010 г. паметникът е демонтиран за последващо преместване. На негово място има намерения да бъде издигнат паметник, посветен на загиналите по време на войната през август 2008 г.
Демонтирането на статуята е организирано през нощта, „за да се избегнат протести на местното население, някои от които са категорично против преместването на паметника“. В същото време околността е отцепена, а журналистите не са допуснати да снимат.
Freedom Monument (Baghdad)

Freedom Monument (or Nasb al-Hurriyah) (Arabic: نصب الحرية), located in al-Tahrir Square (Liberation Square) in the center of Baghdad, capital of Iraq, is the city's most well-known and well-loved monument.
In 1959 the new leader of the Iraqi republic, Brigadier General Abd al-Karim Qasim commissioned a monument that would be a celebration of Iraq's declaration of independence. It was to be situated in the heart of Baghdad's central business district, overlooking al-Tahrir Square and al-Jumhuriya Bridge. He approached the architect Rifat Chadirji, one of Iraqi's leading architects. He developed an idea with Jawad Saleem, who was well known for works that integrated Iraq's ancient history with contemporary themes and techniques. The Brigadier General wanted it to be a symbol of a new nation state, however, Jawad Saleem chose to design a monument symbolizing the people's strife against tyranny and paid homage to Iraq's deep art history by including Abbasid and Babylonian wall-reliefs, producing a sculpture that was both "strikingly modern" yet also referenced tradition.
Saleem labored on the project under difficult conditions, resisting all attempts by Qasim to have his image incorporated into the monument. Initially, Saleem had wanted the sculpture to be at ground level, but the project architect, Rifa'at Chadirchi, insisted that it be elevated so that it would look more 'monumental'. As a result, the completed work faces the busy traffic rather than people walking in the adjacent gardens.
Although the monument was Saleem's design, he did not see the project through to completion. Following his premature death in January, 1961, the project was finalised in 1961 by the sculptor's wife; artist, Lorna Saleem, along with Saleem's friend and colleague, sculptor, Mohammed Ghani Hikmat, who had previously been assisting on the project by casting the bronze figures. The completed monument, known as Nasb al-Hurriyah (Monument of Freedom), has survived various attempts to have it pulled down and is one of Baghdad's most iconic public works.
The monument was opened in 1961, after the sculptor's death. It consists of 14 bronze castings, representing 25 figures, on a travertine slab, raised 6 metres off the ground. The monument is 10 metres in height and 50 metres long. The figures, which are in bas-relief, are intended to evoke Babylonian, Assyrian and Arab artworks.
It depicts historic Iraqi events up to the 14 July Revolution led by Abdul Karim Qasim; a key date which marks the beginning of Republican rule in Iraq.
The monument is intended to be read as a verse of Arabic poetry - from right to left - beginning with events that preceded the revolution - and concluding with harmony following independence. The multiple references and hidden layers of meaning in the work inspired Arab artists across the region and encouraged them to pursue artwork with a national identity at a time when many Arab nations were attaining independence.
The sculpture featured on the 250 Dinar bank-note in 1995 and the 10,000 dinar bank note for 2013–2015 in honour of the sculptor.
Four Freedoms Monument

The Four Freedoms Monument was commissioned by President Franklin D. Roosevelt following his articulation of the "Four Freedoms" in his 1941 State of the Union Address. This was yet before the Attack on Pearl Harbor and the participation of the United States in World War II. Roosevelt felt that, through the medium of the arts, a far greater number of people could be inspired to appreciate the concept of the Four Freedoms.
According to Roosevelt, the four fundamental freedoms are:
The statue was created by sculptor Walter Russell later that year, and was funded by the Women's National Institute. In 1943 it was dedicated to Colin P. Kelly, one of the first recognized American heroes of World War II, before a crowd of 60,000 people at Madison Square Garden in New York City. On June 14, 1944, the monument was re-dedicated in Kelly's hometown of Madison, Florida, with a speech by Governor Spessard Holland.
The Four Freedoms monument in Evansville, Indiana, was designed by Evansville architect Rupert Condict. It consists of four 24-foot tall, ionic Indiana limestone columns, each with the inscription on it of one of the four freedoms. Surrounding these central columns are 50 uniformly shaped blocks representing the 50 states of the United States. Each block represents a state and shows its state seal and its date of becoming a state. The monument was dedicated in 1976 in commemoration of the United States Bicentennial.
The Four Freedoms Monument of Cleveland, Ohio, is located in the Tremont neighborhood. It consists of a single column, with one of the four freedoms printed on each side. On top of the column is a sculpture of two hands holding a globe of the Earth.
30°28′10.5″N 83°24′46.0″W﻿ / ﻿30.469583°N 83.412778°W﻿ / 30.469583; -83.412778
Freedom Monument (Tbilisi)

The Freedom Monument (Georgian: თავისუფლების მონუმენტი; tavisuplebis monument'i), commonly known as the St. George Statue, is a memorial located in Tbilisi, Georgia, dedicated to the freedom and independence of the Georgian nation. Unveiled in 2006 in Tbilisi's central square, the monument of granite and gold is 35 metres (115 ft) high and is easily spotted from any point of the city. The actual statue — 5.6 metres (18 ft) tall, made of bronze and covered with gold — is a gift to the city from its creator, Georgian sculptor Zurab Tsereteli.
Media related to St George Monument, Tbilisi at Wikimedia Commons
41°41′36.24″N 44°48′05.26″E﻿ / ﻿41.6934000°N 44.8014611°E﻿ / 41.6934000; 44.8014611
సురేఖ యాదవ్

సురేఖ యాదవ్ (జననం సెప్టెంబరు 2, 1965) భారత రైల్వేలో ట్రైన్ డ్రైవర్. ఆసియా మొత్తం మీద మొట్టమొదటి మహిళా ట్రైన్ డ్రైవర్ సురేఖ. 1988లో ట్రైన్ డ్రైవర్ అయిన ఆమె, సెంట్రల్ రైల్వేలో ఏప్రిల్ 2000లో అప్పటి రైల్వే మంత్రిగా ఉన్న మమతా బెనర్జీ నాలుగు మెట్రో నగరాల్లో మొదటిసారిగా ప్రవేశపెట్టిన మొదటి లేడీస్ స్పెషల్ రైలును నడిపారు ఆమె. 8 మార్చి 2011న జరిగిన అంతర్జాతీయ మహిళా దినోత్సవం సందర్భంగా ఆమె పూణె నుండి ఛత్రపతి శివాజీ టర్మినల్ వరకూ నడిచే డెక్కన్ క్వీన్ ట్రైన్ ను నడిపారు. ఈ ప్రయాణం ఆమె కెరీర్ లో ప్రత్యేకమైనదిగా నిలిచింది. ఎందుకంటే ఈ దారి చాలా అందంగా ఉన్నా, కఠినమైనది కావడమే. ఈ ట్రైన్ నడిపిన మొట్టమొదటి ఆసియా మహిళా ట్రైన్ డ్రైవర్ సురేఖ కావడం విశేషం.
ఇదంతా నాణేనికి ఒక వైపు కథ మాత్రమే. ఇక నాణేనికి రెండవ వైపు కత ఏమిటో పరిశీలిద్దాం.వాస్తవానికి రైల్వే అధికారులు కేవలం అంతర్జాతీయ మహిళా దినోత్సవం పురస్కరించుకుని ప్రతీ సంవత్సరం ఇలాంటి ఇలాంటివి కేవలం విస్తృత ప్రచారం కోసం మాత్రమే చేస్తారు.నిజానికి మహిళా లోకో పైలట్లను వారు నిర్వహించవలసిన ప్రాథమిక రన్నింగ్ డ్యూటీలలో కాకుండా నాన్-రన్నింగ్ డ్యూటీలో అంటే కార్యాలయంలలో(ఆఫీస్ డ్యూటీ) వారి సేవలు వినియోగించుకొంటంన్నారు. అసలు విషయం ఏమిటంటే రైల్వే బోర్డు లోకో పైలట్ ఉద్యోగాలకి మహిళా అభ్యర్థులు అనర్హులుగా సమ్మతిని తెలపమని డి.వో.పి.టి.ని అభ్యర్థిం చింది. వారు అభ్యర్థనను తిరస్కరించారు. ఈ సందర్భంగా ముంబై మేయర్ శ్రద్ధా జాదవ్ ఆమెను అభినందించారు. నిజానికి ఈ ప్రతిష్టాత్మకమైన రైలు నడపడం ఆమె కల. ఈ రైలు నడిపేందుకు ముంబై-పూణె రైల్వే ప్రవాసీ సంఘ్ ఆమెను ప్రోత్సహించారు.
బైయప్పనహళ్లి మెట్రో స్టేషను

బైయప్పనహళ్లి మెట్రో స్టేషను భారతదేశం లోని బెంగుళూరు, నమ్మ మెట్రో నందు తూర్పుపడమరల కారిడార్ లోని తూర్పు టెర్మినల్ పాయింట్ వద్ద ఉంది..
న్యూ గవర్నమెంట్ ఎలక్ట్రికల్ ఫ్యాక్టరీ వైపు (కస్తూరి నగర్) పై బెంగుళూర్ మెట్రో రైల్ కార్పొరేషన్ లిమిటెడ్ యొక్క ట్రాఫిక్ అనుసంధానం ప్రాంతానికి బైయప్పనహళ్లి మెట్రో స్టేషను నుండి బెంగుళూర్ మెట్రో రైల్ కార్పొరేషన్ లిమిటెడ్ వారు ఒక స్కై వాక్ నిర్మిస్తారు. మెట్రో రైల్వే భద్రతా కమిషనర్ (దక్షిణ సర్కిల్) స్కై వాక్ నిర్మించేందుకు అనుమతి ఇచ్చారు.
మొదట్లో, నమ్మ మెట్రో స్టేషన్ల వద్ద మరుగుదొడ్లు, ప్రయాణికుల నుంచి డిమాండ్ ఉన్నప్పటికీ, లేవు. మెట్రో యొక్క మొదటి మరుగుదొడ్లు 2013 జూన్ 21 న బైయప్పనహళ్లి, ఇందిరా నగర్ స్టేషన్లలో తెరవబడినవి.
బైయప్పనహళ్లి మెట్రో స్టేషనుకు 2600 చ.మీ. విస్తీర్ణంలో తారు (ఆస్ఫాల్ట్) వేసిన పార్కింగ్ ప్రాంతం ఉంది. ఇది ఒప్పందం కింద, 2015 వరకు సెంట్రల్ పార్కింగ్ సర్వీసులు ద్వారా నిర్వహించబడుతూ ఉంది, ఈ పార్కింగ్ 100 నాలుగు చక్రాల (కార్లు), 150 రెండు చక్రాల వాహనాలు నిలుపుదలకు సదుపాయము ఉన్నది..
కూకట్‌పల్లి మెట్రో స్టేషను

కూకట్‌పల్లి మెట్రో స్టేషను, హైదరాబాదులోని కూకట్‌పల్లి ప్రాంతంలో ఉన్న మెట్రో స్టేషను. హైదరాబాద్ మెట్రో ఎరుపురంగు లైనులో ఉన్న ఈ మెట్రో స్టేషను 2017లో ప్రారంభించబడింది. బిగ్ బజార్, బిజెపి కార్యాలయం, ఓమ్ని హాస్పిటల్, శ్రీ చైతన్య జూనియర్ కళాశాల, టిఎస్ఆర్టిసి బస్టాప్, రిలయన్స్ డిజిటల్, ఇండియన్ పోస్ట్ ఆఫీస్ సమీపంలో ఉంది.
2017, నవంబరు 29 న ఈ మెట్రో స్టేషను ప్రారంభించబడింది.
కూకట్‌పల్లి ఎలివేటెడ్ మెట్రో స్టేషను హైదరాబాద్ మెట్రో ఎరుపురంగు లైనులో ఉంది.
స్టేషన్లలో కింది నుండి పై ప్లాట్‌ఫాం వరకు మెట్లు, ఎలివేటర్లు, ఎస్కలేటర్లు ఉన్నాయి.
భరత్ నగర్ మెట్రో స్టేషను

భరత్ నగర్ మెట్రో స్టేషను (స్పాన్సర్‌షిప్ కారణంగా ఇండియన్ ఆయిల్ భరత్ నగర్), హైదరాబాదులోని భరత్ నగర్లో ఉన్న మెట్రో స్టేషను. హైదరాబాద్ మెట్రో ఎరుపురంగు లైనులో ఉన్న ఈ మెట్రో స్టేషను 2017లో ప్రారంభించబడింది. భరత్ నగర్ ఎంఎమ్‌టిఎస్ స్టేషను, రైతు బజారు, టిఎస్‌ఆర్‌టిసి బస్ స్టాప్, ఏషియన్ సినీ ప్రైడ్, నల్లా పోచమ్మ గుడి, బంధన్ అపార్ట్‌మెంట్స్, యాక్సిస్ బ్యాంక్ ఎటిఎంలకు సమీపంలో ఈ మెట్రో స్టేషను ఉంది.
2017, నవంబరు 29న ఈ మెట్రో స్టేషను ప్రారంభించబడింది.
భరత్ నగర్ ఎలివేటెడ్ మెట్రో స్టేషను హైదరాబాద్ మెట్రో ఎరుపురంగు లైనులో ఉంది.
స్టేషన్లలో కింది నుండి పై ప్లాట్‌ఫాం వరకు మెట్లు, ఎలివేటర్లు, ఎస్కలేటర్లు ఉన్నాయి.
ప్రకాష్ నగర్ మెట్రో స్టేషను

ప్రకాశ్ నగర్ మెట్రో స్టేషను (స్పాన్సర్‌షిప్ కారణంగా ఇన్వెస్కో ప్రకాశ్ నగర్), హైదరాబాదు బేగంపేట ప్రాంతంలోని ప్రకాశ్ నగర్ సమీపంలో ఉన్న మెట్రో స్టేషను. హైదరాబాద్ మెట్రో నీలిరంగు లైనులో ఉన్న ఈ మెట్రో స్టేషను 2017లో ప్రారంభించబడింది. షాపర్స్ స్టాప్, ఇండియన్ ఆయిల్ పెట్రోల్ బంక్, చికోటి గార్డెన్, హెచ్‌డిఎఫ్‌సి బ్యాంక్, కొలంబస్ హాస్పిటల్, పేస్ హాస్పిటల్ దగ్గర సమీపంలో ఈ మెట్రో స్టేషను ఉంది.
2017, నవంబరు 29న ఈ మెట్రో స్టేషను ప్రారంభించబడింది.
ప్రకాశ్ నగర్ ఎలివేటెడ్ మెట్రో స్టేషను హైదరాబాద్ మెట్రో నీలిరంగు లైనులో ఉంది.
స్టేషన్లలో కింది నుండి పై ప్లాట్‌ఫాం వరకు మెట్లు, ఎలివేటర్లు, ఎస్కలేటర్లు ఉన్నాయి.
రాయదుర్గం మెట్రో స్టేషను

రాయదుర్గం మెట్రో స్టేషను, హైదరాబాదులోని రాయదుర్గం ప్రాంతంలో ఉన్న మెట్రో స్టేషను. ఇది హైదరాబాద్ మెట్రో నీలిరంగు లైనులో ఉంది. హైదరాబాద్ మెట్రో మొదటి వాణిజ్య కార్యకలాపాలు ప్రారంభమైన రెండు సంవత్సరాల తరువాత 2019, నవంబరు 29 న ఈ స్టేషన్ ప్రారంభించబడింది. రహేజా మైండ్‌స్పేస్ జంక్షన్ సమీపంలో ఉన్న ఈ మెట్రో స్టేషను హైదరాబాద్‌లోని అత్యంత రద్దీగా ఉండే మెట్రో స్టేషన్లలో ఒకటి.
ఈ మెట్రో స్టేషను స్టేషన్ నీలిరంగు లైనుకు టెర్మినల్ పాయింట్. ఇక్కడ 2వ దశ విమానాశ్రయ మార్గం ప్రారంభమవుతుంది. 2012లో ఈ స్టేషను ప్రతిపాదించబడగా, ప్రారంభంలో శిల్పారామం వద్ద మెట్రో రైలు ముగించాలని భావించారు. కానీ అక్కడ చెరువు ఉండడంతో కిలోమీటరు దూరంలో ఉన్న రాయదుర్గం వరకు విస్తరించి, 15 ఎకరాల స్థలాన్ని కూడా కేటాయించారు. ఈ స్టేషను లెమన్ ట్రీ హోటల్, టాటా కన్సల్టెన్సీ సర్వీసెస్ లిమిటెడ్ లకు ఎదురుగా, హైదరాబాద్ బయోడైవర్శిటీ పార్క్ నుండి 1.6 కి.మీ.ల దూరంలో ఉంది. ఎల్ అండ్ టి మెట్రో రైల్ లిమిటెడ్ ఆధ్వర్యంలో అతిపెద్ద మాల్ (సుమారు పది మిలియన్ చదరపు అడుగులు) ను ఈ మెట్రో స్టేషను సమీపంలో నిర్మించబోతున్నారు. ఈ స్టేషనుకు సమీపంలో స్ట్రాటజిక్ రోడ్ డెవలప్‌మెంట్ ప్లాన్ (ఎస్‌ఆర్‌డిపి) లో భాగంగా మైండ్‌స్పేస్ అండర్‌పాస్ నిర్మించబడింది.
2019, నవంబరు 29న ఈ మెట్రో స్టేషను ప్రారంభించబడింది.
రాయదుర్గం ఎలివేటెడ్ మెట్రో స్టేషను హైదరాబాద్ మెట్రో నీలిరంగు లైనులో ఉంది.
స్టేషన్లలో కింది నుండి పై ప్లాట్‌ఫాం వరకు మెట్లు, ఎలివేటర్లు, ఎస్కలేటర్లు ఉన్నాయి.
హైదరాబాద్ ఎయిర్‌పోర్ట్ మెట్రో ఎక్స్‌ప్రెస్

హైదరాబాద్ ఎయిర్‌పోర్ట్ ఎక్స్‌ప్రెస్ లైన్ లేదా కారిడార్ IV అనేది రాయదుర్గం మెట్రో స్టేషన్ నుండి రాజీవ్ గాంధీ అంతర్జాతీయ విమానాశ్రయం వరకు నిర్మించనున్న హైదరాబాద్ మెట్రో లైన్. ఈ లైను మొత్తం పొడవు 31 కి.మీ.
2018 మార్చి 26 న, హైదరాబాద్ మెట్రోను విమానాశ్రయం వరకు పొడిగించడానికి తెలంగాణ ప్రభుత్వం హైదరాబాద్ ఎయిర్‌పోర్ట్ మెట్రో లిమిటెడ్ (HAML) అనే ప్రత్యేక కంపెనీని స్థాపించింది. HMRL మేనేజింగ్ డైరెక్టర్ నల్లమిల్లి వెంకటసత్యనారాయణ రెడ్డిని HAMLకి కూడా మేనేజింగ్ డైరెక్టరుగా నియమించింది. ఈ సంస్థను HMRL, HMDA లు సంయుక్తంగా ప్రమోట్ చేసాయి. 2019 ఆగస్టులో పురపాలక శాఖ, పట్టణాభివృద్ధి శాఖ మంత్రి కెటి రామారావు రహేజా మైండ్‌స్పేస్ నుండి శంషాబాద్ RGI విమానాశ్రయం వరకు హైదరాబాద్ మెట్రో ఎయిర్‌పోర్ట్ ఎక్స్‌ప్రెస్ పనులు త్వరలో ప్రారంభమవుతాయని చెప్పాడు. రాయదుర్గం మెట్రో స్టేషన్ నుండి శంషాబాద్ RGI విమానాశ్రయానికి అలైన్‌మెంట్ గచ్చిబౌలి ORR ప్రవేశ ద్వారం బదులుగా డైమండ్ హిల్స్ మీదుగా కొత్త ఖాజాగూడ లింక్ రోడ్ (కేర్ హాస్పిటల్స్ పక్కన) గుండా ఉంటుంది. 2021-2022 రాష్ట్ర బడ్జెట్‌లో తెలంగాణ ప్రభుత్వం, హైదరాబాద్ మెట్రో రైల్ లిమిటెడ్ కోసం ₹ 1,000 కోట్లు కేటాయించింది. 2021 సెప్టెంబరులో, హైదరాబాద్‌లోని రాజీవ్ గాంధీ అంతర్జాతీయ విమానాశ్రయాన్ని (RGIA) నిర్వహిస్తున్న GMR గ్రూప్, విమానాశ్రయంలో మెట్రో కనెక్టివిటీ కోసం ₹ 519.52 కోట్ల పెట్టుబడి పెట్టనున్నట్లు తెలిపింది.
2022-2023 రాష్ట్ర బడ్జెట్‌లో తెలంగాణ ప్రభుత్వం, హైదరాబాద్ మెట్రో రైలు (HMR)కి ₹ 2,377.35 కోట్లు కేటాయించింది. ఇందులో భూసేకరణ, వివరణాత్మక ప్రాజెక్ట్ నివేదికలు, ఇతర అభివృద్ధి పనుల కోసం ₹ 1,500 కోట్లు, ఎయిర్‌పోర్ట్ మెట్రో కనెక్టివిటీ కోసం ₹ 377.35 కోట్లు, పాత నగరం (కారిడార్ II- గ్రీన్ లైన్ పనులు MGBS నుండి ఫలక్‌నుమా వరకు; 5.5 కి.మీ) మెట్రో కనెక్టివిటీకి ₹ 500 కోట్లు కేటాయించింది. 31 కి.మీ ఎయిర్‌పోర్ట్ ఎక్స్‌ప్రెస్ మెట్రో కారిడార్లో 27 కి.మీ పైదారి, 1 కి.మీ భూదారి, 2.5 కి.మీ భూగర్భ మార్గాలు ఉండేలా ఎయిర్‌పోర్ట్ టెర్మినల్‌కి కనెక్ట్ చేయాలని ప్రతిపాదించారు. విమానాశ్రయ మార్గంలో 9 ఎలివేటెడ్ స్టేషన్లు, ఒక భూగర్భ స్టేషన్ ఉంటుంది. రాయదుర్గ్ మెట్రో టెర్మినల్ స్టేషన్ నుండి బయలుదేరిన ఈ మార్గం, ఖాజాగూడ జంక్షన్ గుండా వెళ్ళి, నానక్‌రామ్‌గూడ జంక్షన్ వద్ద ఔటర్ రింగ్ రోడ్‌ను తాకి, ORR వెంట శంషాబాద్ విమానాశ్రయానికి ప్రస్తుతం ఉన్న ప్రత్యేక మెట్రో రైల్ రైట్ ఆఫ్ వే గుండా వెళుతుంది. తెలంగాణ ముఖ్యమంత్రి కె. చంద్రశేఖర్ రావు 2022 డిసెంబరు 9 న హైదరాబాద్ మెట్రో ఎయిర్‌పోర్ట్ ఎక్స్‌ప్రెస్‌కు శంకుస్థాపన చేశాడు. దీన్ని సుమారు ₹6,250 crore (US$780 million) వ్యయంతో నిర్మిస్తారు. హైదరాబాద్ ఎయిర్‌పోర్ట్ ఎక్స్‌ప్రెస్ మెట్రో, పూర్తిగా తెలంగాణ రాష్ట్ర ప్రభుత్వ నిధులతో నిర్మించే ప్రాజెక్టు. 2025 చివరి నాటికి దీన్ని పూర్తి చెయ్యాలని తలపెట్టారు.
విమాన ప్రయాణీకులు రాయ్‌దుర్గం మెట్రో స్టేషన్‌లోనే చెక్-ఇన్ చేసి తమ బ్యాగేజీని అప్పగించేసి, నేరుగా రాజీవ్ గాంధీ అంతర్జాతీయ విమానాశ్రయంలో బోర్డింగ్ గేట్‌లను చేరుకోవచ్చు.
ఛత్రపతి సంభాజీ ఉద్యాన్ మెట్రో స్టేషన్

ఛత్రపతి సంభాజీ ఉద్యాన్ భారతదేశంలోని పూణేలోని పూణే మెట్రో ఆక్వా లైన్ తూర్పు-పడమర కారిడార్‌లో ఉన్న ఒక ఎత్తైన మెట్రో స్టేషన్. ఈ స్టేషన్ 2023 ఆగస్టు 1న పూణే మెట్రో ఫేజ్ I పొడిగింపుగా ప్రారంభించబడింది. ఆక్వా లైన్ వనాజ్, రూబీ హాల్ క్లినిక్ మధ్య పనిచేస్తుంది.
ముఠా నది ఒడ్డున ఉన్న ఈ స్టేషన్ 26 మీటర్ల ఎత్తు, 28 మీటర్ల వెడల్పు, 140 మీటర్ల పొడవు ఉంటుంది. దీని రూపకల్పన శివాజీ మహారాజ్ ప్రాచుర్యం పొందిన మావల పగడి (తలపాగా) నుండి ప్రేరణ పొందింది. జె.ఎం. రోడ్డులోని బాల్ గంధర్వ రంగ మందిర్ సమీపంలో స్టేషన్ చేరుకోవడానికి ఒక స్కైవాక్ నిర్మించబడింది. నగరంలోని పేత్ ప్రాంతాలలో నివసించే ప్రయాణీకులకు కనెక్టివిటీని మెరుగుపరచడానికి, నదీతీర రహదారి నుండి స్టేషన్ వరకు ఆకారంలో కేబుల్-సపోర్టెడ్ స్కైవాక్ నిర్మిస్తున్నారు.