davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Antonio Toledo (footballer)

Jose Antonio Toledo Valle (c. 1912 – c. 2003) was a famous football player and manager from El Salvador.
Born in the district of Zacatecoluca, He went on the play for clubs in El Salvador and Mexico.
He made his debut for Albinegros de Orizaba in 1942-43 Copa Mexico match, although Antonio scored, the club went on to lose 3-1 against Veracruz .
He played for the El Salvador in the Campeonato Centroamericano y del Caribe 1941 tournament playing three games and scoring all three goals against Nicaragua. Though he did play for the national team in three unofficial games against Alajuelense in 1940.
He has a stadium named after him Estadio Antonio Toledo Valle at his home district of Zacateccoluca.
Bridge of Toledo (Madrid)

The Bridge of Toledo (Spanish: Puente de Toledo) is a bridge located in Madrid, Spain. It was built in a Baroque style between 1718 and 1732 by architect Pedro de Ribera and spans the Manzanares River, linking the Pyramids roundabout on the east bank with Marqués de Vadillo Square on the west bank.
It was declared Bien de Interés Cultural in 1956.
Estadio Antonio Toledo Valle

Estadio Antonio Toledo Valle is a multi-use stadium in Zacatecoluca, El Salvador. It is currently used mostly for football matches and is the home stadium of C.D. Platense Municipal Zacatecoluca. The stadium currently has a capacity of 10,000 people. It was built in 1974, on orders of then president of El Salvador Arturo Armando Molina. The stadium is named after Antonio Toledo Valle, a native footballer from the region who went on to play for C.D. Platense Municipal Zacatecoluca and several clubs in El Salvador and Mexico.
13°31′11″N 88°52′18″W﻿ / ﻿13.519658°N 88.871659°W﻿ / 13.519658; -88.871659
Church of San Ildefonso, Toledo

The Church of San Ildefonso (Spanish: Iglesia de San Ildefonso) is a Baroque style church located in the historic center of the city of Toledo, in Castile-La Mancha, Spain. It is also known as the Jesuit church and is consecrated to Saint Ildefonso of Toledo, patron of the city and Father of the Church.
Its construction took more than 100 years. Work began in 1629 on lands acquired by the Jesuits of Toledo in 1569. The location hosted the houses of Juan Hurtado de Mendoza Rojas y Guzmán, count of Orgaz. It was the birthplace of Saint Ildefonsus. Pedro and Estefanía Manrique, high Castilian nobility's members, were the promoters of the erection of the temple, as it was written in the founding documents:
Its approach followed the example of the Jesuit churches of Palencia and Alcalá de Henares and that of the Church of the Gesù, in Rome. It is the main church of the Company of Jesus. This trace has been attributed to Jan Bautista Monegro, at that time the master of the Cathedral. Jesuit architect Pedro Sánchez, a Jesuit brother, was in charge of the construction of the temple. Sánchez died in 1633 and was replaced by another companion of his order, Francisco Bautista, who built the facade and reredos in Baroque style. In 1669, Bautista left his place to Bartolomé Zumbigo, native architect of Toledo, who finished the towers and the facade. San Ildefonso was consecrated in 1718, although the sacristy, the main chapel and the octave, which contains the reliquary were incomplete. In 1765, the temple was finally completed under the direction of Jose Hernandez Sierra, architect of Salamanca. Unfortunately for the order of the Jesuits, only two years after the expulsion from Spain by order of king Charles III of Spain under the charge of instigating the Esquilache Riots, which had taken place in 1766. The Company of Jesus did not recover the church until the twentieth century.
39°51′29″N 4°01′34″W﻿ / ﻿39.8581°N 4.0261°W﻿ / 39.8581; -4.0261
Rajabai Clock Tower

The Rajabai Tower is a clock tower in Mumbai India. It is in the confines of the Fort campus of the University of Mumbai. It stands at a height of 85 m (280 ft or 25 storeys). The tower is part of The Victorian and Art Deco Ensemble of Mumbai, which was added to the list of World Heritage Sites in 2018.
The Rajabai Clock Tower was designed by Sir George Gilbert Scott, an English architect. He modeled it on Big Ben in London. The foundation stone was laid on 1 March 1869 and construction was completed in November 1878. The total cost of construction came to ₹550,000, a large amount of money for the time period. A portion of the total cost of construction was donated by Premchand Roychand Jain, a wealthy broker who founded the Bombay Stock Exchange on the condition that the tower be named after his mother Rajabai.
Premchand Roychand's mother was blind and as a staunch follower of Jain religion, she was supposed to consume her dinner before the evening. Legend says that the evening bell of the tower helped her to know the time without anyone's help.
The tower was closed to the public after it became a frequent spot for those attempting suicide.
The tower was built in a fusion of Venetian and Gothic styles. It is built out of the locally available buff coloured Kurla stone. The tower has one of the best stained glass windows in the city.
The ground floor has two side rooms, each measuring 56 ft × 27.5 ft (17.1 m × 8.4 m). The tower forms a carriage porch 2.4 m (26 sq ft), and a spiral staircase vestibule of 2.6 m (28 sq ft). The Tower, over the carriage porch, has a square form up to the gallery at the top of the first level which is at a height of 68 feet (21 m) from the ground. The form changes from a square to an octagon and the height from this gallery to the top of the tower is 118 feet (36 m) and the third stage to the top of the finial is 94 feet (29 m), thus making a total height of 280 feet (85 m).
During its time, it was the tallest structure in the city of Mumbai.
During the 19th century it played the tunes of "Home! Sweet Home!" and "A Handel Symphony", out of a total of sixteen tunes, which changed four times a day. It currently chimes only one tune every 15 minutes.
From October 2013 to 11 May 2015, the tower underwent restoration work under the observation of Anita Garware (Heritage Society), Rajan Welukar (Vice-Chancellor; University of Mumbai) and N Chandrasekar (CEO, Tata Consultancy Services). It reopened in March 2015 after renovation.
The restoration efforts were recognised by UNESCO in 2018 when the Library and the Rajabai Clock Tower received the UNESCO Asia-Pacific Award for Cultural Heritage Conservation.
Aylesbury Clock Tower

The Aylesbury Clock Tower is located at the centre of Aylesbury, Buckinghamshire, United Kingdom's Market Square was built in 1876. It dominates the square and stands on the site of a former market house which was demolished in 1866.
The tower was designed by architect D Brandon who also designed other public buildings in the town including the Corn Exchange.
51°48′58″N 0°48′45″W﻿ / ﻿51.81616°N 0.81248°W﻿ / 51.81616; -0.81248
Ek Chuah

Bo'ox Laci-Tah es una deidad de la cultura maya. Es el dios del chocolate, representado con el labio inferior colgando, portando una lanza cuando representaba la guerra, y con un fardo de mercancía cuando representaba a los mercaderes.​
Bo'ox Laci-Tah es la sexta deidad más comúnmente representada en los códices. Tiene un labio inferior grueso y colgante y aparece generalmente pintado de negro. El jeroglífico de su nombre es un ojo con un aro negro. Este dios parece haber tenido un carácter doble y un tanto contradictorio; como dios de la guerra era malévolo, pero como dios de los mercaderes ambulantes era propicio. En el carácter primeramente indicado aparece con una lanza en la mano, a veces combatiendo y aún vencido por otro dios, de la guerra, el sacrificio y la violencia, el dios F. Se le ve con Ixchel, armado de jabalinas y una lanza, tomando parte en la destrucción del mundo por el agua. Como dios favorable aparece con un fardo de mercancías sobre la espalda, semejante a un mercader ambulante, y en algún lugar se le muestra con la cabeza de Xamán Ek, dios de la estrella polar, "guía de las mercaderes". Ek Chuah era también el patrón del cacao, y los que poseían plantaciones de este fruto celebraban una ceremonia en su honor en el mes de Muán. En algunos casos, parece haber tomado atributos de otras deidades, uno de sus aspectos parece haber sido una mujer bella con una piel brillante y oscura, ojos y cabello marrón.​ A medida que ganó influencia e importancia, Ek Chuah acabó suplantando al más antiguo dios L del que en el periodo Posclásico es apenas distinguible.
Annie Hunter

Annie G. Hunter (1860 – 1927) fue una ilustradora y artista británica que ganó prestigio entre los arqueólogos de su época por sus dibujos, reproducciones y calcas de monumentos, estelas e inscripciones de la civilización maya precolombina.​
Hacia finales del siglo XIX Hunter fue comisionada por el mayista y académico Alfred Maudslay para realizar dibujos y acuarelas de monumentos mayas. Para desempeñar su trabajo usó dinteles, estelas, reproducciones en yeso y material museográfico, así como fotografías. El material que produjo fue publicado en la reconocida obra iconográfica y arqueológica de Maudslay, especialmente en Biologia Centrali-Americana: Archaeology (London: R.H. Porter and Dulau, 1889-1902). Ian Graham describe el trabajo de Hunter en su libro sobre Alfred Maudslay y los maya.​
La obra de Hunter proveyó material útil para el estudio de la iconografía maya a principios del siglo XX; la calidad y el detalle de sus ilustraciones dieron a los estudiosos acceso a material de otra manera difícil de examinar. A partir del éxito que obtuvo por sus trabajos con Maudslay, la Universidad de Pensilvania, a través de su museo de arqueología, ofreció a Hunter un contrato para que realizara acuarelas e ilustraciones de objetos de cerámica mayas a fin de publicarlas en diversas obras del museo. En esta tarea se concentró Hunter durante varios años.
Chac: Dios de la lluvia

Chac: Dios de la lluvia, también estrenada en inglés como Chac: the Rain God y simplemente Chac, es una película de 1975 escrita y dirigida por el cineasta chileno Rolando Klein.
La película está hablada en lenguas mayas. La mayoría del elenco habla tseltal pero Pablo Canche Balam, uno de los actores principales quien interpreta al chamán, habla maya yucateco.
Alonzo Méndez Ton, quien interpreta al cacique, nació en la ciudad de Tenejapa, en el estado de Chiapas, donde colaboró en investigaciones etnográficas. Había terminado su mandato como alcalde de Tenejapa cuando se hizo la película.
Un pueblo maya moderno se dedica al cultivo de maíz y es azotado por una grave sequía. Los habitantes del pueblo piden ayuda al chamán para hacer que llueva. Los aldeanos están desesperados porque no llueve. La gente del pueblo pierde la confianza en el chamán y deciden buscar ayuda externa. Acto seguido, un grupo de personas del pueblo emprende un viaje para encontrar a la persona que hará llover. Y un vidente accede a ayudarlos al invocar al dios maya de la lluvia, Chaac.
La película se grabó durante tres meses en escenarios naturales de Tenejapa, con apoyo de un equipo técnico de los Estudios Churubusco de la Ciudad de México.​ El director Rolando Klein convivió con los indígenas de Chiapas durante ocho meses previos antes del inicio de filmaciones, desarrollando entre sí la amistad que hizo posible el rodaje. Al terminar la filmación, Klein se lleva el material a Estados Unidos para su edición.
Chac: Dios de la lluvia se estrena en el Festival Filmex (el antecesor del Festival Internacional de Cine de Los Ángeles del American Film Institute) en 1975. Ese mismo año la película es exhibida en otros festivales de cine, destacando la Quincena de Realizadores del Festival de Cannes, el Festival Internacional de Cine de Moscú, el Festival Internacional de Cine Documental y Cortometraje de Bilbao, el Festival Internacional de Cine de Róterdam y el Festival Internacional de Cine de Berlín. En la mayoría de estos certámenes la película es exhibida como una producción mexicana.​
En México se estrenó el 29 de agosto de 1976 en el Salón Rojo de la antigua Cineteca Nacional, donde permanece en cartelera por tres semanas.​ Poco después se exhibió en el desaparecido Cine Regis​ por una semana.
La película estuvo en exhibición por algunas semanas en unas cuantas ciudades en Estados Unidos hasta que su distribuidora Libra Films terminó en bancarrota.​​ Los rollos usados para su proyección estuvieron perdidos por varios años hasta que la productora Milestone Films obtuvieron un negativo del film, el cual fue restaurado para ser lanzado en formato DVD en 2001, con comentarios del director.​​​
En 1976 obtiene el primer premio del Festival Internacional de Cine de San Francisco.​
Ehécatl

Ehécatl (del náhuatl: Ehekatl ‘viento’) en la mitología mexica y para otras culturas de Mesoamérica, era el dios del viento. Usualmente se le interpreta como una de las manifestaciones de Quetzalcóatl, la serpiente emplumada, tomando el nombre de Ehécatl-Quetzalcoatl, apareciendo en el aliento de los seres vivos y en las brisas que traen las nubes con lluvia para los sembradíos.​
Es uno de los dioses principales de la creación y héroe cultural en las mitologías de creación del mundo. Su aliento inicia el movimiento del Sol, anuncia y hace a un lado a la lluvia. Trae vida a lo que está inerte. Se enamoró de una muchacha humana llamada Mayah, y le dio a la humanidad la habilidad de amar para que el pudiera corresponderle su pasión y también la habilidad de volar para poder alcanzarlo. Su amor fue simbolizado con un hermoso árbol, el cual crece en el lugar en el que llegó a la tierra.
Según el mito azteca, luego de la creación del quinto sol, este estaba fijo en un punto del cielo, al igual que la luna, hasta que Ehécatl soplo sobre ellos y los puso en movimiento. Usualmente era representado con una máscara bucal roja en forma de pico. Con ella limpiaba el camino para Tláloc, dios de la lluvia, y los Tlaloque, dioses menores.
En ocasiones se le representaba con dos máscaras, tiene un caracol en el pecho, pues el viento es usado para tocar el caracol, y asemeja el sonido del viento; Sus templos normalmente tenían forma circular, para tener menor resistencia al viento y ayudar a su circulación. A veces se le asociaba con los cuatro puntos cardinales, pues el viento viene y va en todas direcciones. Su equivalente en la cultura otomí es Edahi.​
En la mitología nahua de la Huasteca, los ehecameh se refieren, además, a un tipo de espíritus que se encuentran constantemente en las mentes de las personas y son omnipresentes. Suelen tener diferentes nombres, como Xochiehekatl (viento florido), Chikome Ehekatl (siete viento) o Tlatōkxochiehekameh (vientos policromados de cultivo), siendo este último un nombre que enfatiza el daño a los cultivos por parte de estos.​
En junio de 2017, un grupo de arqueólogos del Instituto Nacional de Antropología e Historia (INAH) encabezados por Eduardo Matos anunciaron el descubrimiento del templo de Ehécatl y un juego de pelota en un predio localizado en la calle Guatemala del centro histórico.
Este Templo de Ehécatl miraba de frente al Templo Mayor, mientras que la cancha, ubicada de oriente a poniente, estaba orientada al adoratorio de Huitzilopochtli, el dios de la guerra. Esta disposición del espacio representa el combate entre los dioses mexicas, pero también su colaboración.​
Deidad del clima

Una deidad ('dios o diosa) del clima, es una deidad mitológica asociada con fenómenos meteorológicos como el trueno, el rayo, la lluvia, el viento, las tormentas, los tornados y huracanes. Cuando solo están a cargo de una característica meteorológica, se les llama por tal atributo, como dios de la lluvia o dios del rayo/trueno odios de las tormentas. Este atributo singular podría enfatizarse más que el término genérico y sobreabarcante de «dios de las tormentas», si bien en el caso de los dioses del trueno/rayo, los dos términos parecen intercambiables. Aparecen comúnmente en religiones politeístas.
Muy a menudo se piensa en los dioses de las tormentas como portadores de truenos y/o rayos (los nombres de algunos dioses del rayo en realidad significan «trueno»,​​​ pero en tanto no se puede tener truenos sin rayos, presumiblemente blandían ambos). De los ejemplos aquí listados, deidades de temática de tormentas se representan con mayor frecuencia como hombres, pero se describen deidades de las tormentas u otras deidades de las lluvias, el viento o el clima tanto masculinas como femeninas. Una deidad del clima puede ser considerada además una deidad de la fertilidad, o una deidad celestial, pero no necesariamente debe ser asi; e igualmente pueden estar separados o asociados estos conceptos entre diferentes deidades.
Aken (dios)

Aken o Aqen era un dios del inframundo y de los muertos del Antiguo Egipto​ que raramente es mencionado. La consorte de Aken es la diosa Amentet ("La del Occidente"​), otra diosa de la muerte.
La primera atestiguación se encuentra en el Libro de los Muertos del Reino Medio de Egipto. En él, guiaba al dios del sol Ra como 'protector de la barca celestial de Ra' llamada Trabajo de Jnum al 'llevar el anillo shen a su majestad'.​
El rey difunto requería los servicios del barquero cuando ha de recorrer el río que le lleva al inframundo. El rey pide al barquero Mahaf que despierte a Aken para que les acompañe en la peligrosa travesía para protegerle.​
También era descrito como la 'boca del tiempo', de la que los dioses y los demonios tiraban de la 'cuerda del tiempo', como se describe en la tumba del rey Seti I.​
Y en el Libro de las Puertas:
Ek Chuah

Ek Chuah, also transliterated as Ek Chuaj and known as God M in the Schellhas-Zimmermann-Taube classification of codical gods, is a Postclassic Maya merchant deity and patron deity of cacao. Ek Chuah is part of a pantheon of Maya deities that have been depicted in hieroglyphs and artwork of various Maya sites and has been interpreted as a significant part of Maya religion.
Ek Chuah can either be depicted as black-and-white striped, as he is in the Dresden Codex, or entirely black, as he is in the Madrid Codex. Other distinguishing characteristics of Ek Chuah are his mouth, which is encircled by a red-brown border, his large lower lip, and the presence of two curved lines to the right of his eye. Other depictions of Ek Chuah show him as an old man with only a single tooth. This is the appearance he most regularly takes in the Madrid Codex. He has been depicted with a pack of goods commonly carried by merchants, and his carrying of a burden is also indicated by the rope or tumpline tied around his head. He may also carry a spear and, in some instances, a scorpion's tail.
Ek Chuah holds various meanings depending upon the contexts in which he is depicted. His principal associations are with trade and cacao use.
Ek Chuah is often depicted carrying a pack and a spear, indicating transportation of goods as well as the dangerous life of a merchant. In this context, Ek Chuah is a patron deity of travelers and journeys. During journeys, travelers would stack three stones on top of each other and offer incense to Ek Chuah at night to ensure a safe journey home. It is possible that Ek Chuah and the "Guide of the Merchant," otherwise known as Polaris or the North Star, are related both symbolically and linguistically. "Ek" can be translated as either "black" or "star".
Cacao was one of the most important products traded by Maya merchants and it was often treated as currency. Because Ek Chuah is a patron of cacao, owners of cacao groves would hold ceremonies or special festivals in his honor. One of these was held during Muwan, a "month" in the Maya solar calendar or haab'. The presence of this ceremony suggests that Ek Chuah was an agriculturally symbolic deity within Maya society.
Ek Chuah is sometimes depicted in combat, most often with Buluk Chabtan (God F) the god of war, violence, and sacrifice. This interaction has been interpreted as representing the need for traveling merchants to have the ability to ward off hostile attacks. In the Madrid Codex, Ek Chuah and God L are closely related and sometimes nearly indistinguishable from one another. It appears that God L was a Classic Maya counterpart of Ek Chuah. As Ek Chuah gained influence and importance, he supplanted God L. In some cases, Ek Chuah seems have attributes of other deities. For example, in one instance he is depicted with the head of an old man, the spine of a death god, and the tail of a scorpion.
Cavern deities of the underworld

The Cavern deities of the underworld were ancient Egyptian minor deities charged with punishing the damned souls by beheading and devouring them.
The Egyptians believed that in the underworld, the Duat, there were at least twelve caves and caverns inhabited by terrible deities and supernatural creatures that would feed on the souls of the wicked. Several funerary papyri – in addition to the wall decorations of some tombs in the Valley of the Kings and the southern hall of the Osireion at Abydos – list these deities involved in the extermination (usually by beheading) of the enemies of the sun-god Ra and of his daughter Maat, goddess of truth and justice. In particular, these creatures are systematically listed in the "Spell of the Twelve Caves" known from a papyrus (Cairo 24742) dating back to the reign of Pharaoh Amenhotep II (c. 1427–1401 BC) of the 18th Dynasty.
The first seven caverns contained groups of three mummiform and three anthropomorphic deities, two male and one female in each triad. From the 8th to the 20th cavern, one would find divinities in variable numbers: in the 8th, for example, there were seven groups along with individual divinities, and at least twenty of them in the 9th. It is normal to find, next to the lists of names and positions of these other gods – beneath their representations – columns of offers prescribed for them too, along with the beneficent deeds that the dead would achieve. Once pacified, in fact, these deities could facilitate the free movement in the hereafter, providing nourishment and light in the darkness.
The tomb (KV2) of Pharaoh Ramesses IV (c. 1155–1149 BC) in the Valley of the Kings, and the Book of the Dead, list the cavern deities hereafter selected by the British egyptologist George Hart:
In particular, the Egyptologist Richard H. Wilkinson thus grouped the deities and the supernatural creatures residing in the 10th cave, along with their beneficent deeds once the deceased successfully tamed them:
Stă să plouă cu chiftele 2

Stă să plouă cu chiftele 2 (în engleză Cloudy with a Chance of Meatballs 2) este un film american de comedie științifico-fantastică de animație din anul 2013, produs de Columbia Pictures și Sony Pictures Animation, animat de Sony Pictures Imageworks și distribuit de Sony Pictures Releasing. Continuarea filmului Stă să plouă cu chiftele (care, la rândul său, a fost bazat pe cartea cu același nume a lui Judi și Ron Barrett), filmul a fost regizat de Cody Cameron și Kris Pearn. Bill Hader, Anna Faris, James Caan, Andy Samberg, Neil Patrick Harris și Benjamin Bratt își reiau rolurile din primul film, în timp ce Will Forte, care l-a interpretat pe Joseph Towne în primul film, îl joacă acum pe Chester V. în acesta. Noii membri ai distribuției îi includ pe Kristen Schaal în rolul orangutanului Barb și Terry Crews în rolul lui Earl.
DJ Wanda este vocea lui Barb în limba română.
Stă să plouă cu chiftele (franciză)

Stă să plouă cu chiftele (engleză Cloudy with a Chance of Meatballs) este o franciză de animație americană produsă de Sony Pictures Animation bazată pe cartea cu același nume de Judi Barrett. Filmele au avut o recepție pozitivă din partea criticilor și au încasat 517 milioane de $ la box office.
Franciza se învârte în jurul lui Flint Lockwood, un inventator geniu care inventează FLDSMDFR, un dispozitiv care creează mâncare din apă. În ciuda succesului său, puterea dispozitivului creează în mod neintenționat ravagii și dezastre naturale pe care Flint și prietenii săi trebuie să le oprească.
Stă să plouă cu chiftele (serial)

Stă să plouă cu chiftele (engleză Cloudy with a Chance of Meatballs) este un serial de desene animate dezvoltat de Mark Evestaff și Alex Galatis pentru YTV și Cartoon Network. Este produs de Sony Pictures Animation și DHX Media în asociere cu Corus Entertainment. Bazat pe cartea pentru copii și pe seria de filme cu același nume, este primul serial de animație produs de Sony Pictures Animation și a fost animat folosind Toon Boom Harmony.
Serialul a avut premiera oficială în Statele Unite pe 6 martie 2017 pe canalul Cartoon Network, cu o avanpremieră difuzată pe 20 februarie 2017. După o difuzare nereușită, serialul s-a mutat pe serviciul SVOD al Boomerang pe 11 ianuarie 2018. În Canada, serialul a fost plănuit inițial să fie difuzat pe Teletoon, dar în schimb a avut premiera pe YTV pe 6 aprilie 2017. Pe 2 februarie 2018, al doilea sezon a fost anunțat, care a fost difuzat între 7 aprilie și 30 iunie 2018 în Canada pe YTV, și a venit mai târziu în Statele Unite pe CBS All Access în 2019.
Premiera în România a fost pe 18 septembrie 2017, atât pe Cartoon Network cât și pe Boomerang. La 19 noiembrie 2018, întreg primul sezon al serialului a fost adăugat pe Netflix.
Serialul reprezintă un prequel al celor două filme, și se petrece în anii de liceu al tânărului savant excentric, Flint Lockwood. În aventurile sale se va alătura Sam Sparks, noua fată din oraș și oarecum reporterul școlii, Tim, tatăl lui Flint, maimuța Steve, Manny care conduce clubul de audiovisual al școlii, Earl profesorul de gimnastică, Brent modelul hainelor de bebeluș și Primarul Shelbourne, care câștigă fiecare alegere pe platforma pro-sardină.
Acest serial clarifică faptul că nu a fost prima dată când Flint și Sam s-au întâlnit ca adulți, și că s-au întâlnit prima oară la liceu ca prieteni. În primul episod Flint afirmă că dacă Sam s-ar muta vreodată din Înghițeni (en. Swallow Falls), acesta va inventa un aparat de ștergere a memoriei deoarece aceasta s-a mutat mai tot timpul în copilărie și nu dorește ca memoria unei alte prietenii pierdute să o întristeze.
Stă să plouă cu chiftele (film)

Stă să plouă cu chiftele (în engleză Cloudy with a Chance of Meatballs) este un film american de comedie științifico-fantastică animat pe calculator din anul 2009, produs de Columbia Pictures și Sony Pictures Animation și distribuit de Sony Pictures Releasing. Bazat vag pe cartea pentru copii din 1978 cu același nume de Judi și Ron Barrett, a fost scris și regizat de Phil Lord și Christopher Miller în debutul lor regizoral și joacă vocile lui Bill Hader, Anna Faris, Bruce Campbell, James Caan, Bobb'e J. Thompson, Andy Samberg, Mr. T, Benjamin Bratt, Neil Patrick Harris, Al Roker, Lauren Graham și Will Forte . În film, un inventator aspirant numit Flint Lockwood dezvoltă o mașină care poate converti apa în alimente în urma unei serii de experimente eșuate. După ce utilajul câștigă atenție și începe să dezvolte furtuni alimentare, Flint trebuie să distrugă mașina pentru a salva lumea.
Filmul a avut premiera în Los Angeles pe 12 septembrie 2009 și a fost lansat în Statele Unite, șase zile mai târziu, pe 18 septembrie, de Sony Pictures Release, sub eticheta Columbia Pictures . Acesta a câștigat peste 243 de milioane de dolari la nivel mondial cu un buget de 100 de milioane de dolari, și în general a primit laude critice față de vizualurile sale colorate, umorul, caracterizările și acțiunea vocală, în timp ce desenele și personajele simple ale personajului au fost în mare parte criticate. De atunci, filmul a fost extins într-o franciză, cu o continuare, Stă să plouă cu chiftele 2, lansată pe 27 septembrie 2013, precum și un serial de televiziune animat bazat pe filmul care a avut premiera la Cartoon Network pe 20 februarie 2017, fără ca niciunul din distribuția inițială să se întoarcă.
Piure de cartofi

Piureul de cartofi este un fel de mâncare gătit cremos preparat din cartofi fierți sau aburiți, de obicei cu adaos de lapte, unt, sare și piper. În general, se servește ca garnitură la carne (ca de exemplu gulaș) sau legume. Ca alternativă la lapte și unt, unele variante permit folosirea brânzei sau aromatizarea cu nucșoară și sare.
Cele mai făinoase soiuri de cartofi sunt potrivite pentru prepararea piureului. Piureul de cartofi este baza pentru prepararea altor feluri de mâncare (ca de exemplu gnocchi).
Este originar din Regatul Unit.
Piura

Piura este un oraș din nord-vestul Peruului. Este capitala regiunii Piura și a provinciei Piura. Populația sa este de 377,496 locuitori. Aici a fondat conchistadorul spaniol Francesco Pizaroo cel de-al treilea oraș spaniol din America de Sud și primul din Peru, San Miguel de Piura, în iulie 1532. Puira și-a declarat independența pe 4 ianuarie 1821.
Precum majoritatea regiunii din nordul Peruului, teritoriul Piura a fost inițial locuit de grupuri native de autohtoni denumite tallanes și yungas. Acestia au locuit fără vreo organizare sau vreun singur conducator până la apariția culturii Muchik, iar din aceasta mixtură a rezultat culturia Vicús. Câteva secole mai târziu, Piura a fost condusă de Tupac Inca Yupanqui pentru cel putin 40 de ani, înainte de venirea spaniolilor.
Odată cu venirea spaniolilor în 1532, culturile mestizo și creole, existente și în prezent, s-au născut. Cultura mestizo include influențe din regiunile Extremadura și Andalucia și din Africa, datorită sclavilor aduși din Madagascar (sclavi Malgache), din China, datorită emigrării popualației coolies din Canton, pentru a lucra pe culturile de orez, și de asemenea a rromilor, care au sosit ca pirați și, incognito, deghizați ca spanioli, în căutarea perlelor.
Spaniolii au numit orașul după denumirea pirhua, semnificând abundență în dialectul Quechuan. Astăzi, Piura este cunoscut ca Ciudad del eterno calor, însemnând „Orașul eternei călduri”, datorită căldurii persistente pe durata întregului an.
Una dintre cele mai cunoscute destinații turistice din Piura este plaja „La Esmeralda”, cunoscută ca, Colan, datorită vecinătății cu orașul Colan. Este o plajă foarte lungă cu ape calde. Localnicii merg acolo în timpul vacanțelor.
Există de asemenea locuri foarte bune pentru practicarea surfingului, precum Mancora Beach și Cabo Blanco.
Piura este deservit de Aeroportul Iberic Internațional Cap. FAP Guillermo Concha.
Piura este gazdă unei culturi mestizo (una din cele mai vechi din America de Sud), faimoasă pentru felurile gastronomice precum Seco de chabelo, băuturile pe bază de algarrobina, multe tipuri de fructe de mare și pești, precum Ceviche si Natilla. Meșteșuguri populare sunt olăritul, fabricarea pălăriilor și a pieselor din oțel. Micuțul orășel Simbila este recunoscut pentru meșteșugurile manuale și pentru olărit. Melodiile tradiționale sunt Tondero și Cumanana, în regiunea Piura și părțile nordice din Lambayegue. Din această regiune au venit și câteva faimoase piese de vals.
Universidad de Piura
Universidad Nacional de Piura
Universidad César Vallejo
Filial de la Universidad Alas Peruanas Janet Navas Torres (Campusul principal în Lima)
Filial de la Universidad de Los Angeles de Chimbote (Campusul principal în Chimbote)
Filial de la Universidad San Pedro de Chimbote (Campusul principa în Chimbote)
Iglesia Catedral de Piura, fondată în 1588, localizată în Plena Plaza de Armas, este un simbol al orașului
Iglesia San Francisco, fondată de Ordinul Franciscan
Iglesia San Sebastian, fondată în 1911
Iglesia Alianza Cristiana and Missionary of Piura
Iglesia Maria auxiliadora
Municipalitatea Regiunii Piura Arhivat în 26 noiembrie 2020, la Wayback Machine.
Universidad de Piura
Piura (regiune)

Regiunea Piura (în spaniolă Departamento de Piura) este una din cele 25 de regiuni ale Perului situată în partea de nord Perului mărginită de Ocenul Pacific. Capitala sa este Piura.
Regiunea este limitată astfel:
Regiunea este compusă din 8 provincii :
care sunt la rândul lor împărțite în 64 districte.
Harold Ramis

Harold Ramis (n. 21 noiembrie 1944, Chicago, Illinois - d. 24 februarie 2014, Chicago, Illinois) a fost un actor american, regizor, și scriitor, specializat în comedie. Printre cele mai cunoscute roluri de film ale sale se numără și Egon Spengler în Ghostbusters (1984) și Ziskey Russell în Stripes (1981). Harold Ramis a fost scenarist și regizor a numeroase filme, de exemplu Caddyshack (1980), Groundhog Day (1993) sau Analyze This (1999).
Bucătăria egipteană

Picturile murale din mormintele egiptene antice evocă banchete mari, cu mormane de mâncare, iar urmașii faraonilor par a continua această tradiție. Atât acasă, cât și la restaurant, sunt servite mari cantități de mâncare care îmbie simțurile. Egiptenii servesc variate mezze, atât ca gustări, pentru a acompania diferite băuturi, dar și ca aperitive înaintea unui grătar. Printre cele mai populare mezze se află wara’a aynab (frunze de viță umplute), tahina (paste cu susan), baba ghanoug (piure de vinete cu tahina), hummus (piure de năut) și salate. Aish baladi, pâinea plată tradițională, este adesea folosită în locul furculiței.
Mâncarea egipteană are influențe siriene, libaneze și turcești. Tocana de fuul - fasole fava, acoperită cu ulei și aromatizată cu ardei iute, chimen și suc de lămâie, este un fel de mâncare servit la micul dejun sau ca gustare pe parcursul zilei. Fuul poate fi servită și alături de chiftele (taamaiya), preparate tot din fasole, însă pasată. Vegetarienii adoră kushari, un amestec de macaroane, orez, ceapă prăjită, năut și linte, acoperite cu un sos de roșii condimentat. Mai elaborată este meloukhiya, o legumă similară spanacului, din care se prepară o supă groasă cu usturoi, iepure sau pui. Puiul și carnea de vită sau oaie roșie sunt adesea gătite la grătar, sub popularele forme de kebab (frigărui) și kofta (chifteluțe). Porumbelul (hamam) este o delicatesă, mai ales când este servit umplut cu grâu.
Cele mai renumite produse orientale de cofetărie sunt basbousa (prăjitură din griș, coaptă și acoperită cu miere), baqlawa (un preparat din foitaj umplut cu nuci și miere) și kunafa (paste subțiri cu multă smântână groasă, cremă de brânză sau nuci). Cel mai bun desert egiptean este Umm Ali, un amestec de biscuiți, cocos, cremă, nuci, stafide, toate înmuiate în lapte fierbinte. Roz bi-laban (budincă de orez), mahallabiya (budincă din făină de porumb) și cremè caramel sunt de nelipsit din meniurile restaurantelor.
Ceaiul este un bun remediu împotriva setei, chiar și într-o zi toridă, iar cafeaua arabă cu zahăr (qahwa mazbout) este delicioasă. Tot timpul anului vi se pot servi sucuri proaspete, precum și o largă varietate de băuturi răcoritoare. Egiptenii susțin că "odată ce ai băut din Nil te vei întoarce mereu la el", dar ar fi mult mai înțelept să vă rezumați la apa minerală îmbuteliată. Cafenelele tradiționale servesc, de asemenea, infuzii de plante, precum yansoon (anason), helba (schinduf), karkadeh (hibiscus) și qirfa (scorțișoară). Iarna încercați sahlab, un amestec cremos de maranta și scorțișoară, adesea ornat cu nuci și cocos.
Deși, fiind musulmani, mulți egipteni nu beau alcool, acesta poate fi găsit oriunde datorită turismului prosper. Berea Stella și Saqqara, produsă local, sunt destul de bune. Se poate găsi și bere importată. Calitatea vinurilor egiptene s-a îmbunătățit mult în ultimii ani. Majoritatea vinurilor din import sunt vândute la prețuri exagerate.
Smyrna meatballs

Smyrna meatballs, known as soutzoukakia Smyrneika (Greek: σουτζουκάκια σμυρναίικα) or İzmir köfte (Turkish), is a Greek and Turkish dish of spicy oblong meatballs with cumin and garlic served in tomato sauce. This dish was brought to Greece by refugees from Asia Minor.
The Greek version is typically made with minced meat (usually beef, also mixed with lamb or pork), bread crumbs, egg, garlic, and parsley, and generously spiced with cumin, cinnamon, salt, and pepper. They are floured before being fried in olive oil. The tomato sauce has tomato, wine, onion, garlic, a bayleaf, salt and pepper, and olive oil. Soutzoukakia are generally served with pilaf or mashed potatoes.
Turkish recipes for İzmir köfte are very similar, though without pork, and often also include sliced potatoes, diced tomatoes, hot pepper flakes, or other variations.
The Turkish name İzmir köfte means köfte (meatballs) from İzmir, formerly Smyrna.
The Greek name σουτζουκάκια σμυρνέικα means spicy little sausages (Turkish sucuk + Greek diminutive -άκι) from Smyrna. Soutzoukakia can sometimes refer to the same cylindrical meatballs when grilled (like köfte kebab) rather than served in sauce. Another variation of the dish is soutzoukakia politika (Greek: σουτζουκάκια πολίτικα), meatballs from Constantinople.
Stasiun Maseng

Stasiun Maseng (MSG) merupakan stasiun kereta api kelas III/kecil yang terletak di Ciadeg, Cigombong, Bogor. Stasiun yang terletak pada ketinggian +425 m ini termasuk dalam Daerah Operasi I Jakarta dengan jarak 68,7 km arah selatan dari Jakarta Kota. Nama "Maseng" didapat dari kampung tempat stasiun itu berada.
Di sebelah timur laut stasiun ini dahulu terdapat perlintasan sebidang yang kini telah diganti dengan jalan layang untuk menghindari kecelakaan dan kemacetan lalu lintas di sekitarnya.
Hanya satu layanan kereta api yang berhenti di stasiun ini, yakni KA Pangrango.
Stasiun ini hanya memiliki dua jalur kereta api. Pada awalnya, jalur 2 merupakan sepur lurus. Setelah jalur kereta api lintas Bogor-Sukabumi diaktifkan kembali pada awal April 2022, meski pembangunan jalur ganda pada segmen Bogor Paledang-Cicurug rampung pada 5 Oktober 2024, jalur 1 juga dijadikan sebagai sepur lurus dan masih memiliki wesel. Jumlah jalur di stasiun ini tidak mengalami penambahan karena sempitnya lahan yang ada di area emplasemen stasiun. Peron di stasiun ini sudah ditinggikan dan ditambahkan kanopi. Sistem persinyalan mekanik stasiun ini sudah digantikan dengan sistem persinyalan elektrik produksi PT Len Industri.
Berikut ini adalah layanan kereta api yang berhenti di stasiun ini sesuai Gapeka 2023.
Pada tanggal 5 Februari 2018, terjadi longsor di dua titik jalur kereta api, yaitu petak jalan antara Stasiun Maseng dengan Ciomas serta di Cijeruk. Kejadian ini menewaskan tiga orang serta menyebabkan rel menggantung yang membuatnya tidak dapat dilewati kereta api. Akibatnya, kereta api Pangrango terpaksa dihentikan operasionalnya hingga situasi menjadi normal kembali.
(Indonesia) Situs resmi KAI dan Jadwal kereta api
Daftar merek Unilever

Berikut ini adalah daftar merek milik Unilever, perusahaan multinasional asal Britania yang menjual barang kebutuhan sehari-hari.
Merek-merek di bawah ini memiliki penjualan tahunan satu miliar euro atau lebih:
Unilever adalah produsen es krim terbesar di dunia, dengan omset tahunan sebesar €5 miliar. Dengan pengecualian merek AS Popsicle, Klondike, gelato Talenti, Breyers dan Ben & Jerry's, sebagian besar bisnis es krim Unilever berada di bawah naungan merek "Heartbrand", disebut demikian karena logo merek berbentuk hati. Unilever saat ini mengoperasikan sebelas pabrik es krim di Eropa; yang terbesar termasuk pabrik di Hellendoorn di Belanda, Heppenheim di Jerman, Caivano di Italia, Saint-Dizier di Prancis, Gloucester di Inggris, di mana merek tersebut dikenal sebagai Wall's, Frigo di Spanyol dan Olá di Portugal.
Merek Heartbrand diluncurkan pada tahun 1998 (dan sedikit dimodifikasi pada tahun 2003) sebagai upaya untuk meningkatkan kesadaran merek internasional dan mempromosikan sinergi lintas batas di bidang manufaktur dan pemasaran ("sentralisasi"). Merek ini hadir di lebih dari 40 negara.
Sumber:
Asam glutamat

Asam glutamat berbeda dengan asam glutarat.
Asam glutamat termasuk asam amino yang bermuatan (polar), terlihat dari titik isoelektriknya yang rendah, menandakan asam glutamat sangat mudah menangkap elektron (bersifat asam menurut Lewis).
Asam glutamat dapat diproduksi sendiri oleh tubuh manusia sehingga tidak tergolong esensial. Saat pertama kali diketemukan pada 1970, asam glutamat dan beberapa asam amino lainnya dianggap sebagai neurotoksin, ketika senyawa diberikan sebagai asupan melalui mulut kepada model hewan yang belum dewasa. Degenerasi neuron akut ditemukan pada area yang tidak terlindungi oleh sawar darah otak, terutama pada area nukleus arsuat pada hipotalamus.
Ion glutamat merangsang beberapa tipe saraf yang ada di lidah manusia. Sifat ini dimanfaatkan dalam industri penyedap. Garam turunan dari asam glutamat, yang dikenal sebagai mononatrium glutamat ( dikenal juga sebagai monosodium glutamat, MSG, vetsin atau micin), sangat dikenal dalam dunia boga Indonesia maupun Asia Timur lainnya sebagai penyedap masakan.
Sasa Chalim Nursyajarotuddur

Sasa Chalim Nur Syajarotuddur (lahir 26 Februari 1998) adalah Anggota Dewan Perwakilan Rakyat Daerah (DPRD) Provinsi Lampung dari Fraksi Partai Kebangkitan Bangsa. Ia menjadi Anggota DPRD Provinsi Lampung setelah meraih 30.070 suara dalam Pemilihan Umum Legislatif Indonesia 2024. Dirinya juga merupakan seorang dokter lulusan Universitas Lampung.
Meski merupakan politisi muda, dirinya meraih suara terbanyak untuk calon legislatif DPRD Provinsi Lampung dalam Pemilu 2024 pada Daerah Pemilihan Lampung VIII (meliputi wilayah Lampung Timur). Pada 28 Oktober 2024, Sasa Chalim menjadi salah satu anggota Komisi V DPRD Provinsi Lampung.
Sejak tahun 2020, ia diketahui mulai aktif dalam kegiatan politik melalui Partai Kebangkitan Bangsa. Pada tahun 2024, dirinya mencalonkan diri sebagai calon anggota legislatif DPRD Provinsi Lampung daerah pemilihan Lampung VIII (Lampung Timur) melalui Partai Kebangkitan Bangsa. Dalam pencalonan, melalui media Lampung Post dirinya bertekad untuk memperjuangkan fasilitas kesehatan serta kesejahteraan perawat. Ia juga menyatakan akan mengawal aspirasi anak muda di Provinsi Lampung.
Sasa Chalim terpilih menjadi Anggota DPRD Provinsi Lampung setelah meraih 30.070 suara. Perolehan ini merupakan yang terbanyak kedua pada Dapil Lampung VIII. Ia juga menjadi anggota DPRD Lampung 2024-2029 Fraksi PKB peraih suara terbanyak.
Pada 27 September 2024, dirinya dimandatkan sebagai Sekretaris Fraksi PKB DPRD Provinsi Lampung periode 2024-2029. Tugas ini menempatkan dirinya sebagai Anggota sekaligus Pimpinan Fraksi termuda pada DPRD Provinsi Lampung periode 2024-2029.
Cireng

Cireng (ᮎᮤᮛᮦᮀ pengucapan bahasa Sunda: [t͡ʃirɛŋ], akronim dari aci digoréng, harf. "tapioka digoreng") adalah makanan ringan yang berasal dari tanah Sunda yang dibuat dengan cara menggoreng campuran adonan yang berbahan utama tepung tapioka. Makanan ringan ini sangat populer di daerah Parahyangan, dan dijual dalam berbagai bentuk dan variasi rasa. Makanan ini cukup terkenal pada era 80-an. Bahan makanan ini antara lain terdiri atas tepung kanji, tepung terigu, air, merica bubuk, garam, bawang putih, daun bawang dan minyak goreng.
Saat ini cireng dijual dalam berbagai varian rasa dan bentuk, seperti rasa daging ayam, sapi, sosis, baso, hingga keju dan ayam teriyaki. Bahkan inovasi tidak hanya secara rasa namun bentuk, contohnya adalah cimol, cilung, dan lain-lain. Saat ini, cireng menyebar ke hampir seluruh penjuru Nusantara. Dahulu, cireng umumnya dijual oleh pedagang yang menaiki sepeda dengan peralatan membuat cireng di bagian belakang sepedanya. Bahkan, kini telah tersedia cireng yang dijual secara daring. Cireng juga dapat dibeli di supermarket, restoran, dan cafe. Kini, cireng mudah untuk didapatkan dalam bentuk kemasan praktis siap goreng.
Sesuai dengan namanya, makanan ini mempunyai isi dengan rasa yang berbeda. Rasa yang biasanya dijual adalah :
Untuk membedakan isi dari cireng, pedagang membuat inovasi berupa bentuk cireng yang berbeda. Bentuk yang dimaksud diantaranya :
MSG Wannabe

MSG Wannabe adalah supergrup musiman Korea Selatan yang dibentuk pada acara ragam MBC Hangout with Yoo. Grup ini terdiri dari anggota Byeollu Ji, Kim Jung-soo, Kang Chang-mo, Jung Ki-seok, Lee Dong-hwi, Lee Sang-yi [ko], Wonstein dan Parc Jae-jung.
Ajinomoto

Ajinomoto Co., Inc. (Jepang: 味の素株式会社code: ja is deprecated , Hepburn: ajinomoto kabushikigaisha) adalah sebuah perusahaan Jepang yang memproduksi bumbu masak, minyak masak, makanan dan farmasi melalui Britannia Pharmaceuticals Limited, anak perusahaan yang bermarkas di Britania Raya. Terjemahan harfiah dari AJI-NO-MOTO adalah "Cita Rasa" (Essence of Taste) digunakan sebagai merek dagang perusahaan monosodium glutamat. Ajinomoto sekarang ini memproduksi sekitar 33% monosodium glutamat dunia.
Ajinomoto aktif di 23 negara dan daerah di dunia, mempekerjakan sekitar 24.861 orang (pada 2004), dengan pendapatan tahunan AS$9,84 miliar.
Monosodium glutamat (MSG) Ajinomoto pertama kali dipasarkan di Jepang pada 1909, yang ditemukan dan dipatenkan oleh Kikunae Ikeda. Menurut Ikeda, MSG adalah penyumbang rasa Umami untuk makanan yang penting bagi asupan nutrisi. Pendapatnya ini telah dibuktikan lewat berbagai penelitian yang berkredibilitas baik dan diakui oleh badan-badan kesehatan dunia.
Penguasaan teknologi fermentasi dalam memproduksi AJI-NO-MOTO menjadi pendorong bagi perusahaan ini untuk mengembangkan bisnisnya dengan memproduksi asam-asam amino lainnya. Dewasa ini, perusahaan Ajinomoto merupakan supplier utama didunia untuk berbagai asam amino yang diperlukan oleh industri kesehatan dan makanan. Selain memproduksi AJI-NO-MOTO, perusahaan juga memperluas produk-produknya untuk konsumen langsung. Berbagai produk konsumen tersebut di Indonesia antara lain; berbagai bumbu masak siap pakai (Masako dan Sajiku), saus (Saori dan Mayumi), mi instan (Yum Yum) dan minuman (Birdy).
Komponen utama AJI-NO-MOTO/MSG adalah 78% glutamat, yang merupakan salah satu asam amino pembentuk protein tubuh dan makanan. Unsur-unsur MSG lainnya juga tidak asing bagi tubuh dan makanan sehari-hari, yaitu 12% natrium dan 10% air. Bertolak belakang dengan persepsi negatif yang menganggap MSG sebagai bahan kimia yang menimbulkan dampak merugikan bagi tubuh, MSG sebenarnya justru mengandung unsur-unsur nutrisi yang bermanfaat bagi tubuh.
PT Ajinomoto Indonesia merupakan produsen bumbu masak merek "Ajinomoto". Perusahaan ini memiliki kantor pusat di Jepang di mana Ajinomoto pusat merupakan salah satu dari 36 perusahaan makanan dan minuman terbesar di dunia.