davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Kjønnsroller

Kjønnsroller er normer og forventninger som stilles til mennesker knyttet til hvilket kjønn de er. Det kan blant annet være forventninger til hvilken interesser, klær, oppførsel og arbeidsoppgaver de ulike kjønnene skal ha. Familie, venner, religion og skoler kan påvirke hvordan forventningene er. Media, film og hvilket miljø en er vokst opp i har også innflytelse på kjønnsrollene. Ulike kulturer har forskjellige oppfattninger og normer om hvordan kjønnsroller skal være. Kjønnsroller kan i tillegg lett bli fordommer om hvordan en mann og kvinne sin væremåte skal være. Enkelte synes kjønnsroller kan være diskriminerende og urettferdig om de er en hindring.
I mange kulturer er leker, klær, hårfrisyrer og farger kjønnsdelt. Kjønnsdelingen blir gjerne lært bort til barn allerede i ung alder. Det er ikke uvanlig at foreldre og andre bekjente kjøper kjønnsdelte farger til barna sine. Per i dag i Vesten er det mest vanlig at det blir kjøpt rosa til jenter og blå til gutter. Kjønnsroller har alltid endret seg med tidene. For hundre år siden var småbarn kledd i kjønnsnøytrale klær, farge og hårfrisyrer i Vesten. I 1910 ble det viktig å signalisere hvilket kjønnstilhørighet en hadde med klær. Da var normen rosa for gutter og blå for jenter, men i senere tid ble det motsatt. Årsaken til hvorfor det senere ble motsatt er fremdeles uklart.
Forventninger knyttet til kjønn har blant annet påvirket valgene mange tar senere i livet. Det kan for eksempel være hvilken vei en velger å gå i yrkeslivet.
Yrker som blir ansett som typiske kvinneyrker er før- og grunnskolelærer, sykepleier, rengjøringspersonal og sekretær. Det som blir ansett som typiske manneyrker er håndverkere, bygge- og anleggsarbeidere, sjåfører og ingeniører ifølge Statistisk sentralbyrås rapport.
TV-serien «Født i feil kropp» har blant annet blitt kritisert av Skeiv Ungdom for å bekrefte kjønnsstereotypiske roller i stedet for å utfordre dem og mener at å ikke følge de tradisjonelle kjønnsrollene knyttet til kjønnet en har kan få en til å lure på om man er transperson på grunn av seriens fremstillinger. I tillegg ble serien kritisert for mangel av et større mangold.
Både filmen Mrs. Doubtfire og Tootsie handler om menn som kler seg ut som kvinner og tar på seg den kvinnelige kjønnsrollen av ulike grunner. I Mrs. Doubtsfire gjør den mannlige hovedkarakteren det for å kunne treffe barna sine igjen etter en skilsmisse, mens i Tootsie gjør hovedpersonen det for å få seg en rolle i operaen.
Skoleuniform

Skoleuniform er en uniform, det vil si standardisert klesdrakt, som kan være påkrevd for elevene ved en skole. Regulert, enhetlig antrekk er særlig vanlig i barne- og ungdomsskoler i mange land. Uniformene utgjør da kleskoden ved de ulike skolene.
I Norge har det ikke vært vanlig med skoleuniform.
Skoleuniformer for gutter består ofte av mørke kne- eller langbukser sammen med en lys skjorte, eventuelt med slips. Uniformene for jenter varierer mer mellom land og skoletyper. De består likevel vanligvis av kjole eller bluse båret sammen med skjørt eller bukseskjørt, noen ganger med et arbeidsforkle eller en kittel over. I flere land er det tillatt for jenter å bruke vanlige bukser. Bruken av blazer og dressjakke er også vanlig for begge kjønn, særlig i land med kjøligere vær.
Mens det noen steder er skoleuniformer som i hovedsak er ganske like over hele landet, er det andre steder stor variasjon mellom skolene både når det gjelder farger og bruken av egne skoleemblemer. Elever ved både offentlige og private skoler kan bruke uniform.
I Sovjetunionen ble det tsaristiske systemet med skoleuniformer overtatt og utvidet til å omfatte barneskoler. Gutter hadde på seg en militærinspirert uniform. Jentenes uniform besto av en brun kjole og et svart forkle, som ved spesielle anledninger, som skolestenginger, ble erstattet av et hvitt forkle. For det hvite forkleet var reglene friere, og mange hadde hjemmelaget blomsterforkle. I praksis var medlemskap i Sovjetunionens unge pionerer obligatorisk, og organisasjonens røde skjerf ble slitt under organisasjonens aktiviteter på skolen. Etter Sovjetunionens fall ble den sovjetiske skoleuniformen opphevet umiddelbart, men det er vanlig at russiske skolejenter har på seg en kjole og hvitt forkle på frivillig basis i forbindelse med skoleavslutninger og andre viktige hendelser.
Det kan være flere grunner til uniformering av elever. Uniformene kan forsterke innordningen av elevene i et hierarkisk rollesystem, merke dem for omverdenen, gruppere dem tydeligere, gjøre dem likere og dermed skape fellesskap og samhold. Felles klesdrakt kan også gjøre det enklere å velge praktiske klær og hindre mobbing på grunn av ulik kledsel. Samtidig er det steder der fattige ikke har råd til skoleuniform.
Beduiner

Beduiner (arabisk: بَدْو‎, badw, entall arabisk: بَدَوِي‎, badawī) er nomadiske arabere. De snakker arabisk og andre språk dialekter og er muslimer. Selve betegnelsen beduin er kommet til norsk fra fransk bédouin, igjen fra arabisk badawī, «ørkenboer», det vil si «nomadiske beboere i ørkenen». Det motsatte av beduin er tradisjonelt ḥāḍir, arabisk for «stillesittende», det vil si bofaste folk. Beduinenes territorier strekker seg over store sandørkener i Nord-Afrika til den berglendte sanden i Midtøsten. De er tradisjonelt inndelt i stammer (eller klaner, kjent på arabisk som ʿašāʾir, عَشَائِر) og deler en felles kultur av gjeting, kameler og geiter. Beduinenes tradisjonelle næringsvei med geiter, sauer og kameler er en livsform på kraftig retur. Dannelsen av stater og faste grenser har gjort det mer og mer vanskelig for beduinene å forflytte seg fritt over de tradisjonelle strekningene. Stadig flere oppgir nomadetilværelsen og blir bofaste. Det store flertallet av beduinene har underkastet seg islam.
Den tradisjonelle familien består av et mannlig familieoverhode, ofte med ei eller flere koner og deres felles barn. Klanen kan omfatte mange mennesker, og forgreninger til resten av familien følger mannens linjer. De bor i telt, som deles i en mannlig og en kvinnelig del med en skjerm. Kosten består for det meste av brød, kjøtt og melkeprodukter som buskapen kan bidra med. Produktene selges også på markedene, for å gi penger til korn o.l. Tradisjonelt lager også beduinene det de trenger av tepper og klær, og overskuddet selges på markedene.
Beduinene har alltid vært regnet som svært gjestfrie, noe som ligger fundamentert i deres levesett og tradisjoner. En ørkenvandrer kan derfor alltid regne med å få husly og mat, men beduinsk tradisjon begrenser denne forpliktelsen til et maksimum av 3 dager.
Tamdyrdrift og gjeting, hovedsakelig av geiter og kameler (dromedarer), utgjør den tradisjonelle beduinlivet. Disse to dyrene er benyttet for mat, melkeprodukter og ull. Det meste av basismatvarene som utgjør beduinenes diett er meieriprodukter.
Kameler og dromedarer i særdeleshet har tallrike kulturell og funksjonell bruk. Etter å ha blitt forstått som en «gave fra Gud» har de vært fremste matkilde og metode for transport. I tillegg til deres ekstraordinære potensial for melking under tøffe ørkenforhold, ble de også tidvis spist for kjøttets skyld. Som en kulturell tradisjon har kappridning med kameler vært organisert under særskilte feiringer, som bryllup eller religiøse festivaler.
Muntlig poesi var den mest populære kunstformen blant beduiner. Å ha en poet i stammen ga høy anseelse i samfunnet. I tillegg til å fungere som kunstform, ble poesi også benyttet som en måte å formidle informasjon og som en måte for sosial kontroll.
Dynasti

Dynasti er en arvefølge av herskere eller statsoverhoder, som tilhører den samme familien og som varer i flere generasjoner. Et dynasti blir også omtalt noen ganger som et hus, et kongehus, en kongefamilie eller et fyrstehus, som f.eks. Huset Habsburg, det norske kongehuset.
Det har vært diskutert om det er treffende å bruke disse betegnelsene når arvefølgen går gjennom kvinneledd, såkalt «kognatiske linjer». Et spørsmål er om det da skal sies å være et nytt dynasti, kongehus, kongefamilie osv.
Ordet dynasti blir også brukt til å beskrive perioden som en familie hersket. I utvidet forstand blir begrepet også brukt om ledelse av familiefirma, mafiafamilier, ledende familier i politiske partier og lignende.
Monarkene i de nåværende europeiske kongehusene stammer fra slekter som i generasjoner har vært monarker, til dels gjennom flere hundre år. Det samme er tilfellet for asiatiske monarkier som Japan og Thailand.
Den britiske monarken

Den britiske monarken er statsoverhode i Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland og i britiske oversjøiske territorier og kronbesittelser. Monarken er etter eldre britisk teori den såkalte «kilden» (fount) til den utøvende, dømmende og (som Konge/Dronning i Parlament) lovgivende makt. Realiteten er at både kongemakten og de andre statsorganene er underlagt folkestyret gjennom Parlamentet som nasjonalforsamling. Den britiske monarken har også formell posisjon som den høyeste lederen av Den engelske kirke, samt er overhode for Samveldet av nasjoner og statssjef i 14 andre samvelderiker.
Monarkens rolle er idag hovedsakelig seremoniell med symbolsk betydning. Storbritannias politiske system er basert på Westminster-modellen og parlamentarisme, der monarken ikke lenger har politisk og reell makt, men er underlagt konstitusjonell sedvane.
Monarken er i teorien også «kilde» til rettvesenets myndighetsutøvelse (fount of justice), og rettslig påtale finner sted i monarkens navn. Dommere fatter sine avgjørelser i monarkens navn. Monarken kan etter konstitusjonell sedvane ikke stilles for retten. Det er imidlertid lite tenkelig at monarken kan opptre i strid med konstitusjonell sedvane, strengere straffebud eller sentrale sivilrettslige regler, uten at det vil medføre sanksjoner mot vedkommende, spesielt et krav om at vedkommende må fratre posisjonen som monark.
Den nåværende monarken er kong Charles III (siden 8. september 2022) og hans etterfølger er etter britisk rett William, prins av Wales (sønn av kongen, født 21. juni 1982).
Den nåværende monarkens tittel i Storbritannia er Hans Majestet Charles den tredje, av Guds Nåde, av Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland og Hans andre Riker og Territorier Konge, Overhode av Samveldet, Forsvarer av Troen.
Tittelen Troens Forsvarer stammer tilbake til 1500-tallet. Henrik VIII ble gitt tittelen av paven, pga. en bok han gav ut i 1521, der han fastslo at paven var Kirkens øverste leder. Troen han forsvarte var altså katolisismen. Da Henrik brøt med den katolske kirke i 1530, trakk paven tittelen tilbake, siden Henrik nå var blitt en «troens angriper». I 1544 gav parlamentet Edvard VI tittelen Troens Forsvarer, siden han nå forsvarte den protestantiske kirken mot katolisismen, og tittelen har fulgt den britiske monarken siden, siden monarken er den engelske kirkens øverste leder. Tittelen forkortes «Fid. Def.» eller «F.D.»(la. fidei defensor) på alle britiske mynter.
Arverett til den britiske tronen er begrenset ved en lov av 1701 (Act of Settlement) til protestantiske etterkommere av kurfyrstinne Sofia av Hannover, hvor mannlige arvinger har forrang foran kvinnelige og arvinger som har ektet katolikker er ekskludert.
Barnas dag

Barnas dag er i Norge små og store tilstelninger der en arrangerer leker og underholdning for barn. Arrangørene kan samtidig rette oppmerksomheten mot barns behov og samle inn penger til tiltak for barn. Slike temadager arrangeres gjerne med frivillig innsats og støtte fra lokalt forenings- og næringsliv.
Betegnelsen Barnas dag kan også brukes om FNs internasjonale barnedag. Det er en FN-dag som blir markert på ulike datoer i flere land til minne om FNs konvensjon om barnets rettigheter som ble underskrevet 20. november 1989. I Norge markeres dagen første mandag i oktober
Også den norske grunnlovsdagen 17. mai feires som en «barnas dag» med barnetog og andre aktiviteter rettet mot barn.
Barnehjelpsdagen ble arrangert flere steder i Norge fra begynnelsen av 1900-tallet. Dagen ble gjerne markert omkring 7. juni med karnevalsopptog og korpsmusikk. Noen steder ble det også laget egne humoraviser i anledning dagen. Innsamlede midler kunne gå til barnehjem, feriekoloniopphold og andre tiltak for stedets barn og unge.
Tilsvarende tilstelninger har siden ofte blitt kalt Barnas dag. De har blitt arrangert av sanitetsforeninger, idrettslag og andre lokale foreninger og initiativtakere, for eksempel som Barnas dag i Porsgrunn som begynte i 1946.
Allerede i 1953 oppfordret FN medlemslandene å begynne med en barnedag. Da barnerettighetserklæringen ble undertegnet 1989, ble 20. november FNs internasjonale barnedag. FN lar imidlertid landene selv velge datoer, og i Norge markeres dagen første mandag i oktober, mens for eksempel Международный день защиты детей i Russland feires 1. juni.
Det er i tillegg en rekke nasjonale merke- og kampdager da barns behov står i fokus. Dagene markeres på litt ulike måter og datoer.
Barnedagen eller barnemesse (Innocentum festum martyris) var i eldre tid en kirkelig minnedag for barna i Betlehem som kong Herodes drepte ifølge Bibelen. Den ble feiret 28. desember og var merkedag på primstaven.
MAN

MAN SE, tidligere Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg AG, er et tysk industrikonsern med hovedsete i München i delstaten Bayern. Den største delen av konsernet utgjøres av MAN Truck & Bus som produserer nyttekjøretøyer, mens en mindre del av omsetningen kommer fra MAN Diesel & Turbo som produserer turbiner og skipsmotorer, og MAN Latin America.
I 2008 hadde firmaet ca. 51 300 ansatte i 120 land. MAN har helt eller delvis eide datterselskap i India, Polen, Tyrkia, Kina, USA, De forente arabiske emirater, Sør-Afrika, Usbekistan, Portugal, Østerrike og Tyskland.
Det ble stiftet i 1898 etter en sammenslåing av Maschinenfabrik Augsburg og Maschinenfabrik Nürnberg. Rudolf Diesel fikk prototypen til dieselmotoren klar i tidlig 1897 mens han jobbet ved Maschinenfabrik Augsburg i Augsburg.
MANs bussproduksjon ble slått sammen med Neoplan i 2001, og det resulterende selskapet heter Neoman. MAN produserte frem til 1960-årene også traktorer, og er kjent for å ha vært først ute med dieselmotor på traktorene.
Mandalay

Mandalay er en by i Myanmar ved Irrawaddy-elven og hovedstad i regionen Mandalay. Mandalay ligger 500 km nord for Yangon, har omtrent 1,2 millioner innbyggere og er landets nest største by. Mandalay er et handels- og samferdselssentrum. Byen har gull-, sølv-, jade- og trehåndverk. Mandalay er et buddhistisk sentrum med universitet. Mandalay ble grunnlagt i 1857 og var hovedstaden i kongerriket Burma fra 1860 til 1885.
The Children's Parade

"The Children's Parade" is the series finale of the American supernatural television series Ghost Whisperer, due to its cancellation on May 18, 2010. It is the 22nd and final episode of the show's fifth season, and the 107th episode overall. It originally aired on May 21, 2010 on CBS in the United States.
Melinda and Jim have told Aiden ghosts aren't real, and neither are the shadows and shinies, but he didn't stop seeing them. Melinda can no longer tell the dead from the living. Eli has trouble talking because of a toothache, but when Carl asks him why Melinda is ignoring him, Eli says he told her Aiden shouldn't see ghosts, and he reveals that he must have been possessed by the shadows when he said that, because he would never normally say such a thing, since it is the worst time for Aiden not to use his gift.
At the hospital, the ghost of a thirteen-year-old boy is leading the child ghosts of polio victims on marches to show they are not afraid of the shadows. Melinda gets taken over by the shadows, and when Carl sees Aiden talking to someone he can't see, Aiden reveals that it's a shiny- or the crossed over ghost of a child. After the Book of Changes tells Carl and Eli how to stop the shadows, Aiden must convince the shinies to help. Mel and Aiden cross over the polio victims and the boy. Mel and Jim tell Aiden they were wrong to try to get him to deny his gift.
The episode averaged 6.85 million viewers, rating of 1.6/7 and a share of 9. Isabelle Carreau commented on the episode as a surprise because of the "happy ending and no cliffhangers", although there still were unfinished storylines. She also commented on how quickly the Shadows were destroyed without fulfilling the promise of an action-packed episode and an epic battle.
On May 18, 2010 CBS announced that Ghost Whisperer would not return for a sixth season. After the cancellation on May 18, 2010 it was rumored that ABC would produce a sixth season because it produced the show along with CBS. On May 27, 2010, Michael Ausiello confirmed the show's cancellation.
Children's Christmas Parade

The Children's Christmas Parade was a major Christmas parade held to benefit Children's Healthcare of Atlanta. The parade started in 1981 as the Egleston Christmas Parade. It became the Children's Christmas Parade, following the 1998 merger of Egleston Children’s Hospital and Scottish Rite Children's Hospital. The Children's Christmas Parade was held on the first Saturday in December.
Nielsen estimates of TV viewing audience and crowd attendance together exceeded 500,000 in 2011.
The parade featured floats, giant helium-filled balloons and marching bands. It was the largest holiday parade in the Southeast.
The Children's Christmas Parade aired live from 10:30 AM EST until noon on WSB-TV 2.1 in HDTV, previously after a half-hour pre-show (until 2010) about the children at the hospital. It was re-run again on Christmas Day.
Parade sponsors included Wells Fargo, Macy's, Geico, Coca-Cola, SunTrust, Fidelity Bank, Georgia's Own Credit Union, Aarons, Publix, KidsRKids, Ringling Bros, Atlanta Peach Movers, Foresters Insurance, and Southwest Airlines. In its earliest years, it was sponsored by Davison's, one of the three major regional department stores based in Atlanta until they were eliminated by Macy's.
The COVID-19 pandemic prompted organizers to cancel the parade in 2020. WSB-TV instead aired a special program, looking back at 40 years of Children's Christmas Parade memories.
Children's Healthcare of Atlanta announced they would be ending the parade in 2021. A new event called, "Children's Season on the Square," will replace the parade and feature a Christmas tree lighting at Colony Square in Midtown Atlanta.
For much of the parade's history, it began at Peachtree Street near Baker Street in downtown Atlanta. The 1.5-mile (2.4 km) route followed Atlanta's famed Peachtree Street southward before turning right onto Marietta Street at Five Points. The parade then turned left ending near the entrance to Centennial Olympic Park. This route took it by the 1927 Davison's (later overtaken by Macy's) building at 200 Peachtree.
In 2013, organizers announced the Children's Christmas Parade would be moving from downtown to Midtown to make way for construction of the new Atlanta Streetcar. The new parade route (shown left) started at Peachtree Street and 16th Street, in front of the High Museum of Art, and continued for 1.0 mile (1.6 km), before ending at Peachtree Street and 5th Street.
The parade also served as the opening event for the nine-day Festival of Trees, also benefiting CHoA, and originally held at the Georgia World Congress Center. Even though the Festival of Trees left its longtime home in 2007, the Children's Christmas Parade remained in downtown Atlanta continuing a nearly three-decade Atlanta tradition. The festival, which started in 1979, was canceled in 2009, after having been drastically reduced in previous years. In 2008, the "festival" was a gala hosted by the Savannah College of Art and Design satellite campus in Atlanta.
Taephota

Soitheach faoi leith is ea taephota (corcán tae, ruacan,, nó maosán sna seanfhoclóirí). Is ann a fhliuchtar tae. Caithtear duilleoga tae ann agus anuas orthu sin, doirtear uisce beirithe. Bíonn barr air chun an t-uisce a choimeád te agus an gal a choimeád ann. Bíonn feadán ar an dtaobh ar a ghlaotar gob. Doirtear an tae amach an gob. Is cré-earra taephota de ghnáth. Déantar le cré iad. Ní seolann cré-earraí teas, cé go mbíonn an taephota te nuair a bhíonn sé lán de tae te. Déantar de mhiotal iad freisin. Is féidir taephota a bheith beag nó mór. Is féidir toilleadh beag nó mór a bheith acu. Is féidir ceann a fháil atá oiriúnach i gcóir tae do dhuine amháin nó ceann mór le toilleadh mór atá in ann tae a dháileadh ar bhreis is 30 daoine.
John Lyons

Is polaiteoir Éireannach agus Teachta Dála do Bhaile Átha Cliath Thiar-Thuaidh é John Lyons. Tá sé ina bhall de Pháirtí an Lucht Oibre. Is duine aerach é agus ba é féin agus Dominic Hannigan an chéad bheirt a toghadh go Dáil Éireann a bhí aerach go hoscailte.
Sheas sé san Olltoghchán 2016, ach chaill sé a shuíochán.
Baozhong tea

Baozhong tea, sometimes romanized as pouchong, is a lightly oxidized tea, twist shape, with floral notes, and usually not roasted, somewhere between green tea and what is usually considered oolong tea, though often classified with the latter due to its lack of the sharper green tea flavours. It is produced mainly in Fujian, China and in Pinglin District, New Taipei, Taiwan.
Its name in Chinese, literally "the wrapped kind", refers to a practice of wrapping the leaves in paper during the drying process that has largely been discontinued due to advancement in tea processing. At its best, baozhong gives off a floral and melon fragrance and has a rich, mild taste. The picking season of this famous Taiwan "spring tea" (春茶) usually begins around the end of March.
Before 1873, oolong tea was widely sold in mainland China and Taiwan, but after an economic slump, some tea companies stopped selling oolong tea because of decreasing demand. At this time, tea companies moved production from Taiwan to Fuzhou and began producing baozhong tea. Baozhong tea is referred to as "flower tea" because of its fragrant smell.
Together with green tea, oolong tea, and black tea, baozhong tea has been shown to have antioxidant activity and antimutagenic properties. Tea catechins are important antioxidants and one study found baozhong tea to have over three times the amount of these compounds relative to black tea, although it was found to have less than green or oolong teas.
Farmers from Taiwan imported trees and growing techniques from Fujian during the nineteenth century. The name of baozhong tea means “wrapped” tea and refers to the former paper package style. The most popular kinds of baozhong tea are from the Nankang and Wenshan regions. It has been produced since about 1885, but today very little is grown. Wenshan Baozhong Tea is also one of the ten most popular teas in Taiwan.
The appearance of baozhong tea is similar to a rope and is curled up. It has a deep green color with tiny grayish white spots. The oxidation is between 8 and 12%. It has a delicate fragrance similar to fresh flowers. The taste is not harsh and its sweet flavor has a moisturizing effect.
Clipper Teas

Clipper is a British Fairtrade tea company based in Beaminster, Dorset, founded in 1984. In 1994, it was one of the first companies in the UK to receive the Fairtrade Mark. Clipper was purchased in 2012 by Royal Wessanen for around £50 million.
Clipper Tea was started in 1984 by Lorraine and Mike Brehme. Already being in the tea industry, they cited increased amounts of child labour in the trade as their original motive to found Clipper.
Clipper Tea started in the couple's Dorset kitchen with two chests of Assam tea, which they bought for £50 and sold to local health food shops in the Dorset area. Their product approach was "always a pure, natural product – there isn't a single artificial ingredient in any of our products".
The couple divorced, and in 2007 they sold to Fleming Family & Partners, a fund backed by one of Britain's wealthiest families, for around £25–£30 million.
In 2008, Perry Haydn Taylor's creative branding agency was approached to rebrand the business. They created new Clipper packaging and the slogan "Natural, fair & delicious".
In 2012, the business was sold Royal Wessanen which is now a multinational named Ecotone, headquartered in France and owned by private equity. Creative branding agencies continued to work with the brand. Exports grew by 40% in 2012 and the manufacturing facility in Beaminster was expanded with capital investment.
In 2022, Clipper was the UK's sixth biggest tea brand and its tea was exported to over 50 countries.
Clipper produces 95 varieties of tea with up to two million tea bags made per day.
In Germany, Spain, Italy, Lithuania and Czech Republic the brand is called Cupper Tea because another tea brand had already registered the brand name "Clipper" in Germany.
Clipper was founded as an ethical alternative to other teas, and advocates Fairtrade and organic tea.
Clipper became involved with the Fairtrade Foundation in its earliest stages and policy development.
All of Clipper's tea is purchased from estates where there is no exploitation of workers.
In 1994, Clipper was one of the first three companies in the UK to receive the Fairtrade mark and then decided to produce a magazine, called The Teapot Times, about the history of tea production and the positive impact buying Fairtrade goods had on communities around the world. Clipper also became official advisors to the Fairtrade Foundation for tea.
Caorle

Caorle (Càorle) este un orășel situat pe coasta Mării Adriatice, făcănd parte din provincia Veneția (Veneto), Italia. Caorle se află între estuarele formate de râurile Livenza și Lemene.
Caorle este un oraș de coastă din provincia Veneției, aflat între estuarele Livenza și Lemene. Istoria așezării înaintează în timp până în primul secol I Hr., alături de celelalte așezări din laguna Veneției. În timpuri romane Caorle era un port natural ce deservea Julia Concordia din apropiere.
Astăzi Caorle oferă vizitatorilor o imagine încântătoare, atât dinspre mare cât și dinspre uscat. Clopotnița cilindrică din secolul al XII-lea și catedrala romanesca foarte veche pot fi văzute în fața stâncii, iar vechiul oraș de pescari de-a lungul stâncii oferă căsuțe în culori pastelate, alei venețiene și mici piațete. Aceste atracții sunt unice în această zonă și au făcut coasta venețiană renumită în lumea întreagă. Coasta Caorle, Porto S. Margherita și Duna Verde au 15 km de plajă înclinată lin spre marea albastră.
Există și centre comerciale, magazine tradiționale, gelaterii elegante, restaurante tipice, pizzerii, discoteci și terase pe plajă. Festivalul corăbiilor "bragozzi", Caorlevivistoria și festivalul Fraima sunt evenimente care evocă trecutul drag locuitorilor, sărbătorit cu costume istorice și folclor.
Caorle - evoluția demografică
Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia
Muzeul Etnografic din Reghin

Muzeul Etnografic „Anton Badea” din Reghin (în maghiară Szászrégeni Néprajzi Múzeum) este un muzeu al satului, din Reghin, amplasat în Str. Vânătorilor nr. 51. Clădirea care adăpostește muzeul este monument istoric (cod LMI MS-II-a-A-15777) și a fost construită în 1892. O vreme a fost folosită ca locuință și școală profesională. Muzeul a fost înființat de Anton Badea, în dorința conservării și valorificării monumentelor de arhitectură, instalațiilor tehnice și obiectelor de artă populară. A fost restaurată în perioada 1989 – 1990.
Aria de cercetare a muzeului depășește limitele județului Mureș și cuprinde zone etnografice distincte (604 așezări rurale în județul Mureș și aproximativ 300 de localități din județele limitrofe). Sunt expuse obiecte legate de meșteșuguri, port popular și obiceiuri specifice Văii Superioare a Mureșului, Văii Gurghiului și unei părți a Câmpiei Transilvaniei. Muzeul deține peste 7.500 de obiecte, reunite în mai multe colecții: ceramică, textile, mobilier țărănesc, obiecte de cult, port popular etc. și instalațiile tehnice țărănești din secția în aer liber (moara de apă, oloinița, teascul de struguri, prese și zdrobitori manuale).
Imaginea de ansamblu a secției în aer liber reflectă imaginea complexă a unui sat, modelul satului mureșean. Alături de gospodăriile formate din case și anexe, în vatra satului, ca centru polarizator al vieții comunității, se regăsește și un lăcaș de cult -biserica de lemn din Iara, reconstituită în muzeu în 1998. Instalațiile tehnice țărănești – moara de apă din Vătava, oloinița din Hodac, teascul de struguri din Batoș, -completează și întregesc imaginea satului din muzeu.
Arhiva etnografică conține materiale multimedia, relevee, fotografii, schițe, desene din domeniul ocupațiilor și obiceiurilor zonei reprezentate.
Roswith Capesius

Roswith Capesius (în unele lucrări Roswitha Capesius) (n. 4 februarie 1929, București – d. 14 martie 1984 București) a fost o pictoriță, scenografă, scriitoare și etnografă de origine germană din România.
Tatăl ei a fost profesorul universitar, scriitorul și filologul Bernhard Capesius. A făcut gimnaziul la Sibiu, urmând ulterior cursurile Academiei de Arte „Nicolae Grigorescu” din București. A obținut doctoratul în 1975 cu o lucrare despre mobila țărănească română. Din 1975 până la moarte a lucrat la Institutul de Etnografie și Folclor din București. A fost căsătorită cu scriitorul Oskar Pastior, care a fugit din România în Germania 1968.
Ca scriitoare a publicat poezii.
Literatura română tradiționalistă

Tradiționalismul este o mișcare literară, manifestată în perioada interbelică, a cărei ideologie se cristalizează în jurul revistei „Gândirea”, care a apărut în perioada 1921 - iunie 1944.
Tradiționalismul este o orientare literară a literaturii române către folclor și etnografie, către civilizația rurală în tematica operelor literare, concomitent cu respingerea culturii urbane moderne.
Tradiționalismul românesc cuprinde trei curente înrudite prin apropierea de tradiția rurală și diferite prin modul în care se realizează această apropiere: sămănătorismul, poporanismul și gândirismul.
Tradiționalismul românesc capătă expresie în ortodoxie, românism militant, elită apărătoare și paternală, antimaterialism.
Daia Română, Alba

Daia Română (în germană Dallendorf, Luprechttal, Thal, în maghiară Oláhdálya, Dálya) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Alba, Transilvania, România.
Localitatea Daia Română este situată în Podișul Secașelor.
Pe teritoriul acestei localități se găsesc izvoare sărate.
Pe teritoriul satului au fost descoperite (în punctul “Părăuț”) urmele unei așezări neolitice aparținând Culturii Petrești (de la sfârșitul mileniului al III-lea î.C.) și vestigiile unor așezări suprapuse (în punctul “Troian”) din epoca bronzului (Cultura Wietenberg, secolele XVI-XIII î.C.), epoca fierului (Hallstatt, 1200-450/300 î.C. și La Tène, secolul V î.C.- secolul I d.C.), epoca dacică (sec.I î.C.-sec.I d.C.) și epoca romană.
Vechea mănăstire e amintită la 1636. La 6 mai 1636 poposesc în ea principele Gheorghe Rákóczi I și contele Haller. In 1711 egumenul mânăstirii greco-catolice era un anumit Ioasaf. In 1765 trăia aici preotul Gheorghe. În 1774 mănăstirea avea doi călugări. Averea: un loc arător de 5 găleți și fânaț de 2 care de fân.
Din satul Daia Română provine echipa de fotbal Dalia Sport Daia Română.
Haprian Filip Dorin, Campion național la tetratlon.Scoala cu clasele I-VIII Daia Romana se mandreste cu rezultatele sportive realizate la nivel national de elevii pregatiti de profesorul Paul Ciuca, capitanul divizionarei terte CSM Sebes, fotbalist in varsta de 28 ani. Astfel, Haprian Filip Dorin(clasa a VIII-a) a devenit campion national la tetratlon la faza finala pentru mediul rural a Olimpiadei Nationale a Sportului Scolar, competitie desfasurata la Alba Iulia. De asemenea, acelasi atlet s-a calificat in ultimul act al intrecerii nationale de atletism de la pitești.
Ordinul „Bene Merenti al Casei Domnitoare”

Ordinul „Bene Merenti al Casei Domnitoare” a fost o distincție a Casei Regale a României instituită de regele Carol al II-lea la 16 decembrie 1935.
Medalia și-a încetat existența la 8 martie 1940, când a fost înlocuită cu Ordinul „Sfântul Gheorghe”.
Ordinul avea patru clase pentru bărbați și trei clase pentru femei. Din 26 noiembrie 1937 oricare dintre clase putea fi acordată și în versiunea cu spade. Ordinul a fost acordat numai Proprio Motu civililor și militarilor, pentru servicii aduse regelui.
Decorațiile au fost confecționate de firma Souval din Austria (marcaj RS), Heinrich Weiss din România (marcaj HW sau BW) și Monetăria Națională din București (fără marcaj). Panglica ordinului era argintie cu trei dungi negre echidistante. Versiunea de război avea margini aurii de 3 mm.
Ordinul era decernat pentru merite în domeniile cultură, știință, industrie și agricultură. Decorațiile puteau fi conferite atât cetățenilor români, cât și străini.
Ordinul a fost desființat și înlocuit cu Ordinul Sfântul Gheorghe prin Înaltul Decret nr. 1 din 8 martie 1940. A fost reînființat de descendenții Casei de Hohenzollern în 1951 și continuă să fie acordat, împărțit în trei clase.
Casa Lahovari

Casa Lahovari este o casă din sectorul 2 al Bucureștiului, construită de Ion Mincu în anul 1886, la rugămintea lui Iacob Lahovary (1846-1907), general și politician, ministru al Afacerilor Străine, ministru de război și șef al Marelui Stat Major. Clădira este reținută de istoria arhitecturii din România ca fiind prima construcție semnificativă ridicată în stilul neoromânesc. Tot prin această construcție, Ion Mincu își formulează un stil în domeniul arhitecturii, stil care se va regăsi în majoritatea proiectelor sale ulterioare. Casa a fost folosită ca locuință pentru o lungă perioadă, iar din 2003 aparține Secției de Maternitate a Spitalului Cantacuzino. Construcția este clasată ca un monument istoric.
Construită într-un stil asemănător cu o altă casă proiectată de Ion Mincu, Bufetul din Șoseaua Kiseleff, Casa Lahovari îmbină elementele arhitecturii vernaculare cu cele ale arhtecturii medievale românești.
Fațada casei este realizată asimetric, fiind bine deviată și dozată subtil. Fața este decorată cu elemente specifice arhitecturii populare: ceramică policromă grazurată, coloane de lemn asemănătoare coloanelor din arhitectura clasică, arce în formă de acolade sau cocoșnicuri. Elementul central al casei e susținut de aripile laterale ale fațadei care prezintă câte două ferestre reunite sub o friză comună (partea componentă a antablamentului unei case).
Ceea ce oferă o atmosferă rustică, specifică caselor populare românești, este pridvorul amplasat deasupra falsei intrării în pivnița casei, dar și o serie de alte elemente cum ar fi: butoni proeminenți și smălțuiți, friza realizată din teracotă roșie-verzuie, streașina lată și ridicată. Decorația folosită de arhitect pentru a modela fațada poate fi pusă în legătură și cu arhitectura caselor din Italia, Franța, Spania, și Istanbul, locuri vizitate de Mincu, în perioada cât a fost student și ulterior acestei perioade. În interior plafonul este reliazat din stuc care imită lemnul.
Pentru construirea casei s-au folosit cărămida, tencuială cu mortar de var, ceramică smalțuită colorată, lemn, tablă, iar ca tehnici s-a folosit zidăria portantă, planșeele, șarpantă din lemn și stâlpi din lemn.
Casa s-a păstrat destul de bine de-a lungul timpului, dar după anul 1990 i s-au adăugat câteva elemente interioare care afectează estetica interioară a construcției. În prezent casa este ocupată de unul din pavilioanele spitalului Cantacuzino.
Sobari, Soroca

Sobari este un sat din cadrul comunei Cremenciug din raionul Soroca, Republica Moldova.
A fost atestat documentar la 7 octombrie 1725, sau 12 august 1778 conform altei surse. Aici este amplasat situl arheologic „Cetățuia” din secolele al III-lea – al IV-lea, unde au fost identificate ruinele unui templu. Reconstrucția ipotetică a acestuia scoate în evidență un edificiu impunător înconjurat de coloane pe perimetru, acoperit cu țiglă roșie din lut ars și utilat cu ferestre cu geamuri din sticlă. Unii specialiști presupun că anume aici geograful Ptolemeu (sec. al II-lea) a menționat pe harta sa orașul antic Clepidava.
Stema: În câmp roșu, o sobă de argint. Scutul timbrat de o coroană sătească de argint. Drapel: Pânză pătrată roșie, purtând în mijloc o sobă albă.
Conform recensământului populației din 2004, satul Sobari avea 326 locuitori: 319 moldoveni/români, 6 ruși și 1 ucrainean.
1939 Romanian general election

General elections were held in Romania in June 1939. The Chamber of Deputies was elected on 1 June, and the Senate on the following day. They were the first elections since the introduction of the royal dictatorship of King Carol II under the 1938 constitution. Voters were presented with a single list from the National Renaissance Front, which had been the only legally permitted party in Romania since December.
The new electoral system saw voters elect candidates in eleven constituencies. Within the constituencies voters and candidates were divided into groups based on their occupations, and could only vote or stand in those groups. Each constituency having between five and ten seats per occupational group. The number of seats for each group was the same in every constituency, even if the number of voters was different, leading to the over-representation of some groups, including the Industry and Commerce group. Voters had as many votes as there were seats available. The number of seats in the Chamber of Deputies was reduced from 387 to 258, whilst the number of seats in the Senate awarded through elections fell from 113 to 88.
The voting age was also raised from 21 to 30, with franchise limited to literate men and women who were effectively working in agriculture, commerce or industry or had an intellectual occupation. Opposition parties were banned.
Chorba

Chorba (/ˈtʃɔːrbə/ CHOR-bə; Turkish: [tʃɔɾˈba]) or shorba (/ˈʃɔːrbə/ SHOR-bə; Azerbaijani: [ʃoɾˈbɑ]) is a broad class of stews or rich soups found in national cuisines across the Middle East, Algeria, Maghreb, Iran, Turkey, Southeast Europe, Central Asia, East Africa and South Asia. It is often prepared with added ingredients but is also served alone as a broth or with bread.
The word chorba in English and in many Balkan languages is a loan from the Ottoman Turkish چوربا çorba, which itself is a loan from Persian شوربا šōrbā. The spelling shorba could be a direct loan into English from Persian or through a Central or South Asian intermediary.
The word is ultimately a compound of شور šōr meaning 'salty, brackish' and با bā meaning 'stew, gruel, spoon-meat'. The former is from Parthian 𐫢𐫇𐫡 šōr meaning 'salty', and the latter from Middle Persian *-bāg meaning 'gruel, spoon-meat'.
The etymology can be definitively tied to Persian through the cognate شورباج šōrabāj; in modern Persian, while شوربا šōrbā evolved to mean 'broth, stew', شورباج šōrabāj simply means 'soup'. It is typical for Middle Persian word-final 𐭪 g to either change to ج j or to be dropped altogether in Modern Persian.
The dialectal Arabic word شوربة šūrba or شربة šurba is also a loan from Persian and cannot be etymologically tied to شرب šariba meaning 'to drink'. That said, it is highly likely that phono-semantic matching occurred during the loaning of the word into Arabic, which would explain the orthographical difference.
Chorba is also called shorba (Amharic: ሾርባ), sho'rva (Uzbek: шўрва), shorwa (Pashto: شوروا), chorba (Bulgarian: чорба), čorba (Serbo-Croatian Cyrillic: чорба), shurbad (Somali), ciorbă (Romanian), shurpa (Russian: шурпа), shorpa (Uyghur: شورپا / шорпа), çorba (Turkish), shorpo (Kyrgyz: шорпо), sorpa (Kazakh: сорпа) and shorba in (Hindustani: شوربہ / शोरबा). In the Indian subcontinent, the term shirwā is commonly used to mean gravy. It is a Mughlai dish and it also has vegetarian forms..
Shorwa is a traditional Afghan dish which is a simple dish which is usually mixed with bread on the dastarkhān. It is a long process and a pressure-cooker is usually used, as it reduces the process to 2 hours. The main ingredients for shorwa are potatoes, beans and meat. It is commonly served with Afghan bread.
Ciorbă, as called in Moldova and Romania, consists of various vegetables, meat and herbs. Borș is a sour soup that is used in the Moldova region. There are several types of this dish, such as ciorbă de perișoare, leek soup, Romanian borscht, and borș de burechiușe.
Ioșia

Ioșia (Romanian pronunciation: [ˈjoʃi.a]; Hungarian: Őssi) is an outlying quarter (or district) in Oradea, Romania. It is a mix of both high-rise housing blocks built in Communist times as well as low-density housing. The quarter is an exurban environment — that is, in between a rural area and a suburban environment. It is located in the city's far southwest, and, although there is good infrastructure in terms of education, shopping, and, to some extent, transportation, the quarter still has a significant number of unpaved roads and country-style houses. Ioșia is usually divided into three areas: Ioșia Nord, Calea Aradului, and between those two, Ioșia Veche.
Of the three areas of Ioșia, Ioșia Nord is the most developed, having 2 high schools, 1 kindergarten, 1 swimming pool, many supermarkets and a direct transportation line to the University of Oradea (being one of the two districts which have direct transportation to the University). It is also a beautiful place to take a walk, mainly because of the Crișul Repede river which separates Ioșia Nord from the Rogerius district.
Calea Aradului, lying on the southern part of Oradea, is, as its name says, the way to Arad, another county in Romania. The Oradea Airport is located here, at the town exit.
Ioșia Veche (Old = Vechi in Romanian) is entirely composed of houses, being the only one of the three areas with some unpaved roads.
The quarter is one of the most beautiful in Oradea because it maintains a rustic, rural feel which still being relatively built-up and close to the city. For tourists, it provides insight into Romanian country life while still being in the city close to all the excellent facilities that Oradea is home to. In Oradea, there is a stereotype about people from Ioșia as being fairly uneducated in comparison to more inner-city urbanites, even though this is changing fast as real estate prices are increasing in the city centre and wealthy people are building large houses (villas) in Ioșia. This neighborhood, is used to belong to the actual Santandrei village, most of the elders living in the area of Ioșia are former Sântandrei village residents.
47°03′N 21°53′E﻿ / ﻿47.050°N 21.883°E﻿ / 47.050; 21.883
Burdei

A burdei or bordei (Romanian: bordei, Ukrainian: бурдей) is a type of pit-house or half-dugout shelter, somewhat between a sod house and a log cabin. This style is native to the Carpathian Mountains and forest steppes of Eastern Europe.
In Romania, it is a traditional "rustic" house made of clay and built below the earth's surface. Variations on how deep underground the burdei is built depends between houses. The underground style of construction and the use of clay materials ensures heating with minimal resources during harsh winters. The burdei style is still utilised to this day, usually among shepard communities in the mountainsides.
The etymology of the word is Romanian, and can be found in Albanian as well, due to a shared Thracian origin. "Borde" in Albanian means 'hole'.
In the Cucuteni-Trypillian culture burdei houses were characterized by elliptical shapes. These houses would typically have a wooden floor that was about 1.5 meters (5 feet) below ground, which would place the roof at just above ground level.
The term used by western historians, for burdei-type housing on the Lower Danube and in the Carpathians during the 6th–7th centuries AD, is Grubenhaus. Poluzemlianki is used by Russian researchers. The Russian term refers to a structure partially dug into the ground, often less than 1 m deep.
The Grubenhaus was erected over a rectangular pit, ranging in size from four square meters to twenty-five square meters of floor area. During the 6th and 7th centuries the sunken buildings east and south of the Carpathians, were under 15 square meters in floor surface. The experiments of the Archeological Open-Air Museum in Březno near Louny have reconstructed the living and temperature conditions in the dug houses.
In countries like Romania or Ukraine, the burdei was built to constitute a permanent housing place and could accommodate a whole family. Thus, a burdei could have multiple rooms, typically a fire-room where the stove was installed, a cellar, and a living room.
It is said that when King Charles I came to Romania he saw smoke coming out of the snow on the ground and he asked what it is. He was told "It is the Romanian people, your majesty, they live underground."
This type of shelter was created by many of the earliest Ukrainian Canadian settlers as their first home in Canada at the end of the 19th century. The first step was to peel back and save the sod, then excavate the earth to a depth of approximately a metre. A poplar roof frame was then created, over which the saved sod would be laid. Then a window, a door, a wood stove, and a bed platform would be installed. A typical burdei measured no more than two by four metres. The burdei was a temporary refuge until a "proper" home of poplar logs and mud/straw plaster could be built.
Mennonites from Imperial Russia settled in the Hillsboro region of Kansas, and also built burdei housings as temporary shelters. This type of shelter was also called a zemlyanka or a saraj (a Low German spelling for a Russian word meaning "shed"). The March 20, 1875, issue of the national weekly newspaper Frank Leslie's Illustrated Newspaper described the structures:
Latrobe Stove

The Latrobe Stove, also known as a "Baltimore Heater", was a coal-fired parlor heater made of cast iron and fitted into fireplaces as an insert. It served both as a heater and a stove. They were patented in 1846 and were very popular by the 1870s. The squat device was invented by John Hazelhurst Boneval Latrobe (1803–1891). He was the son of noted engineer and architect Benjamin Henry Latrobe II. Latrobe became a patent lawyer and was shy about taking credit for his stoves which succeeded Benjamin Franklin's much larger Franklin stove.
In 1980 there were a small number of antique stove restorers but most old stoves were used for decoration or as planters.
කොළඹ නගරාධිපති

කොළඹ නගරාධිපති ලෙස හඳුන්වන්නේ, කොළඹ මහ නගර සභාවේ වර්තමාන ප්‍රධානියා වෙයි (පුරපති). කොළඹ පුරපති තනතුර 1866 දී, ලංකාවේ ව්‍යවස්ථාදායක සභාව මගින්, කොළඹ මහ නගර සභාව ඇතිකිරීමත් සමගම බිහිවුණි. වර්තමාන කොළඹ පුරපති කාර්යාලය, කොළඹ නගර ශාලාව හී ස්ථාපනය කොට ඇත.