davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Kilgoris

Kilgoris is a town in Narok County, Kenya with a population of 70,475 as of the 2019 census. Kilgoris is one of two major urban centres in Narok County, the other being the town also named Narok.
The town is located about 60 km west of the Masai Mara National Reserve, which is known for its annual migration of wildebeest. There is a murram road from the town through the neighbouring town of Lolgorien to Mara, another to Enoosaen in the west, and another to Kirindoni through the famous Oloololo gate side of the park. It is an alternative to Narok Road, especially for anyone coming from Western Kenya.
The town's economy relies on agriculture, trade, and some tourism due to its proximity to Maasai Mara. Farming, especially maize and bean cultivation, plays a significant role in the livelihood of many residents. Sugarcane farming is increasingly becoming the main economic activity due to the proximity of the Trans-Mara Sugar Company and the South Nyanza sugar belt region.
Being in the larger Maasai region, Kilgoris is home to the Maasai people's unique culture and traditions. This includes their jumping dance, vibrant clothing, and pastoralist lifestyle.
Kilgoris has witnessed growth and development over the years. This has included improvement in infrastructure such as roads and accessibility, which facilitates movement and trade. Like many other towns in Kenya and the larger East African region, Kilgoris faces challenges related to economic development, education, healthcare, and infrastructure. The region also contends with periodic droughts which can affect the predominantly pastoralist and agricultural activities.
Kilgoris was previously the capital of the former Trans Mara District. The constituency Member of Parliament for Kilgoris, Julius Ole Sunkuli, initially served from 1992 to 2002 and returned in 2022. Sunkuli was preceded by Gideon Konchella, Ole Sompisha, and John Konchella. Kilgoris is the home of the first Narok County governor Samuel Kuntai Tunai.
Kilgoris has a combination of many religions, including Christians, Muslims, Hindus, and atheists. Kilgoris and its surrounding regions have several schools, both primary and secondary, serving the educational needs of the local community. One notable initiative is The Kilgoris Project. This non-profit organization partners with local leaders to provide education, meals, and medical care to the Maasai children in Kilgoris. The Kilgoris Project runs several schools in the area.
Olare Motorogi Conservancy

Olare Motorogi Conservancy is a 35,000 acre community-based conservation area in Kenya, part of the Maasai Mara-Serengeti ecosystem and wildlife dispersal zone. It borders the Maasai Mara National Reserve. It was founded in 2006 as part of a new community conservancy concept.
The community conservancy concept is part of a new model of safari-tourism designed to create a mutually beneficial partnership between the Maasai and the tour operators. Instead of buying the land off the Maasai, the land is leased for the purpose of wildlife conservation. This is preferable for the Maasai as they have a guaranteed annual income (the amount paid is per acre not per guest) and they retain ownership of the land. Tourism also generates employment as the camp staff, guides and conservancy rangers are all drawn from the families of the Maasai landowners. In return the Maasai vacate the lands removing all sedentary homesteads or livestock bomas within the conservancy. This allows grass and vegetation to recover from overgrazing.
Each conservancy has a warden and a ranger to protect the wildlife and these are paid by the tour operators. Poaching is rare in the conservancy as the Maasai are engaged with the conservation of the wildlife and earn an income from tourism and conservation.
The community conservancy concept benefits the tour operators as they have exclusive access to land within the Mara ecosystem which is famed for its big cats and the great wildebeest migration. The Masai Mara National Reserve covers only a small portion of the Mara ecosystem and can at times become crowded.
By employing the Maasai they have knowledgeable guides with generations of experience which provides guests with an authentic safari experience. The Koiyaki Guiding School has been created to train school leavers and provides the opportunity for a career in the conservancies.
To prevent overdevelopment or exploitation the number of beds within the conservancy is limited to 94 which equates to a ratio of one game viewing vehicle per 2,100 acres. To further reduce the impact of tourism the camps are mobile with no foundations and are run on eco-friendly principles – energy, sewage and refuse disposal are all certified by Ecotourism Kenya.
There are five safari camps within the Olare Motorogi Conservancy - Porini Lion Camp, Kicheche Bush Camp, Mara Plains Camp, Olare Mara Kempinski and Mahali Mzuri by Virgin Limited Edition.
1°22′55″S 35°08′14″E﻿ / ﻿1.3819586899998°S 35.137322880007°E﻿ / -1.3819586899998; 35.137322880007
Rungu (weapon)

A rungu (Swahili, plural marungu) is a wooden throwing club or baton bearing special symbolism and significance in certain East African tribal cultures. It is especially associated with Maasai morans (male warriors) who have traditionally used it in warfare and for hunting. It is a commonly encountered tourist souvenir in that part of the world.
Rungus are typically about 45–50 cm (18–20 inches) in length with a long narrow shaft for a handle and heavy knob or ball at the end in the manner of other indigenous cudgels such as the Irish shillelagh or South African knobkierie.
In Maasai culture, the rungu is an important emblem of warrior status for young men. A special one is held by the designated speaker at important tribal gatherings. Although utilitarian examples are made of simple hard wood, ceremonial rungus may be elaborately carved or made of other materials. Local women are widely employed in sewing decorative beads onto the handles of those made for the tourist trade.
Former Kenyan President Daniel arap Moi was invariably seen at important public functions holding an elegant gold- or silver-tipped ivory rungu. He referred to it as his fimbo ya nyayo (Swahili, "Nyayo's staff- 'Nyayo' was a moniker that refers to President Moi") and would pound it on a table when angry, sometimes shattering the rungu.
Gisu people

The Gisu people, or Bamasaba people of Elgon, are a Bantu tribe and Bantu-speaking ethnic group of the Masaba people in eastern Uganda, closely related to the Bukusu people of Kenya. Bamasaba live mainly in the Mbale District of Uganda on the slopes of Mount Elgon. The Bagisu are estimated to be about 1,646,904 people making up 4.9% of the total population according to the 2014 National Census of Uganda.
The majority of the Bagisu people are Christians mainly Anglican (Church of Uganda) estimated at 45.7% while a significant percentage are Roman Catholic estimated at 29.1%. Around 14% of the Bagisu people follow Islam according to the 2002 Census of Uganda and 5.3% are Pentecostal.
The Masaba, Bukusu and Luhya people believed that their ancestors were Mundu and Sera. The people of Ethiopia and the Ethiopian Highlands have no name for Kundu, except that it is a mountain peak in Oromiya.
The Bamasaba ancestor, Masaba migrated from the Ethiopian Mountains traveling via Lake Turkana to Sironko and settled around Bududa where he fell in love with a Maasai girl who was known as Nabarwa. The family of Nabarwa demanded that in order for Masaba to marry their daughter he had to undergo their rite of circumcision. He agreed to do so.
Circumcision in Africa is an old culture as practiced by the Bamasaaba in Eastern Uganda.The culture of circumcision was adopted by the Bamasaba from their in-laws the Maasai people. The men among the Bagisu tribe undergo initiation ceremonies known as Imbalu. The initiation ceremonies among the Bamasaaba are held every two years during August.
Banana is the staple food for the Gisu people. It's commonly referred to as "Matoke"
The Bamasaaba ancestors lived on bamboo shoots also known as Malewa in the Lumasaba language. These bamboo shoots are collected from bamboo trees on top of Mt. Elgon.
Maswahaba's first son with Nabarwa was Mwambu who was nicknamed Nkisu by his Maasai uncles who had stolen his father's cows from him. Masawahaba failed to pronounce the nickname of Nkisu meaning a bull in Maasai language, given to his son his uncle and he pronounced it as Mugisu. The name Bagisu originated from the nickname Nkisu given to Mwambu by Maswababa's Maasai Brother-in-law.
The Bamasaba speak a dialect of the Lumasaba language called Lumasaba, which is fully understandable by other dialects, and is also understood by the Bukusu. The Bamasaba share a lot of things with the Bukusu from Kenya. They share culture and according to the Bukusu the Bamasaba are their real brothers its only the border that divides them.
The Bagisu communities are agriculturalists. Those who stay as far as 5000 ft above sea-level grow Arabica coffee, the biggest portion of it being sold to Bugisu Co-operative Union. They also grow other crops like cotton and tobacco, maize, beans, millet, sorghum, yams and cassava.
Jardins Públicos de Halifax

Os Jardins Públicos de Halifax (Halifax Public Gardens em inglês) são um conhecido parque da Era Vitoriana na cidade de Halifax, capital da Nova Escócia, no Canadá. Foram estabelecidos em 1867, o mesmo ano da Confederação do Canadá. Em 1984, foram designados como um dos Sítios Históricos e Nacionais do país.
Catedral de San Carlos Borromeo

A Catedral de San Carlos Borromeo (Cathedral of San Carlos Borromeo), também conhecida como Capela do Presídio Real (Royal Presidio Chapel) é uma catedral católica romana situada em Monterey, na Califórnia, Estados Unidos.
A catedral é sede da mais antiga paróquia em funcionamento e o mais antigo edifício de pedra na Califórnia. Foi construída em 1794 tornando-se a mais antiga e mais pequena catedral em uso, servindo, juntamente com a Catedral de Saint Louis em Nova Orleans, Louisiana. É a única capela de presídio da Califórnia e o único edifício existente do presídio de Monterey original.
A catedral foi designada, em 15 de outubro de 1966, um edifício do Registro Nacional de Lugares Históricos bem como, em 9 de outubro de 1960, um Marco Histórico Nacional. Em 29 de março de 1933 foi designado um Marco Histórico da Califórnia.
Los Angeles Memorial Coliseum

O Los Angeles Memorial Coliseum é um estádio localizado em Los Angeles, Califórnia. Foi sede dos Jogos Olímpicos de Verão de 1932 e 1984, e também será a sede dos Jogos de 2028. O Estádio possui capacidade para 92.516 torcedores desde 1995 (durante 60 anos, contou com mais de 100 000 lugares).
Inaugurado em Maio de 1923 como um memorial dos soldados mortos na Primeira Guerra Mundial, é a casa do time de futebol americano da University of Southern California (USC Trojans football). Foi casa de dois times da NFL: o Los Angeles Rams entre oa anos de 1946 a 1979) e o Los Angeles Raiders entre os anos de 1982 a 1994. Também foi a casa do time de baseball da MLB Los Angeles Dodgers entre 1958 e 1961.
Recebeu os Jogos Olímpicos de Verão de 1932 hospedando as cerimônias de abertura, encerramento e os eventos de atletismo, hipismo, hóquei sobre a grama e ginástica artística. Voltou a receber os jogos em 1984 com as cerimônias de abetura, encerramento e os eventos de atletismo.
O estádio foi designado, em 27 de julho de 1984, uma estrutura do Registro Nacional de Lugares Históricos bem como, na mesma data, um Marco Histórico Nacional. Em 31 de maio do mesmo ano, foi declarado um Marco Histórico da Califórnia.
Em maio de 1959, o Los Angeles Dodgers e e New York Yankees fizeram um jogo-exibição em homenagem ao receptor Roy Campanella, com 93.103 torcedores.
Além de duas Olimpíadas, recebeu o primeiro Super Bowl em 1967 e o de 1973. Nos três jogos World Series de 1959 no Coliseum, entre Los Angeles Dodgers e Milwaukee Braves, foi registrado o público de 92.706 torcedores, recorde de público da Disputa.
No dia 20 de Fevereiro de 2006 o grupo mexicano RBD realizou um concerto para mais de 70 mil pessoas batendo o recorde de público do Coliseum.
Foi a casa temporária do Los Angeles Rams, da National Football League entre os anos de 2016 a 2019 durante a contrução do SoFi Stadium.
Em 6 de fevereiro de 2022, a NASCAR sediou um evento de pré-temporada da NASCAR Cup Series. A pista temporária de um quarto de milha de extensão marcou a primeira corrida de qualquer tipo da série em um quarto de milha desde 1971 e foi vencida por Joey Logano.
Bodie (Califórnia)

Bodie é uma cidade fantasma, localizada no estado norte-americano da Califórnia, no condado de Mono. É considerada uma referência histórica nacional e importante local turístico da região de Serra Nevada.
No oeste dos Estados Unidos existem cerca de 6 mil cidades fantasmas, todas construídas rapidamente durante a "corrida do ouro" ou de metais preciosos, como a prata e depois abandonadas, também rapidamente, quando o precioso metal terminou. Bodie é uma dessas e representa uma exceção, porque cerca 5% das estruturas, mesmo tendo sido construídas de madeira, sobreviveram aos incêndios, as mudanças de clima e ao vandalismo. A sua história começa em 1859, quando o garimpeiro W.S. Bodey descobre ao sul da Califórnia algumas pepitas de ouro. Bodey acabou vítima de uma tempestade de neve e deixa seu nome ao vilarejo. Inicia assim uma lenda do Velho Oeste.
Cerca 20 anos depois, a Standard Company descobre uma ótima oportunidade na zona e instala em Bodie uma de suas sedes: daquele momento as casas de madeira começam a crescer como fungos. Em 1879 a cidade contava com 10 mil habitantes e representava o segundo centro urbano da Califórnia depois de Los Angeles. A fortuna de Bodie durou pouco e em poucos anos foi abandonada e esquecida.
Hoje, uma pequena parte das casas estão ainda intactas e recebem turistas e visitantes: decoração e objetos pessoais se conservaram por um século dão a impressão que os habitantes fugiram precipitadamente das próprias casas. Girar por Bodie significa dar um salto no passado que pode ser combinada a uma visita ao vizinho Parque Nacional de Zion, que fica a poucos quilômetros de distância.
O local foi designado, em 15 de outubro de 1966, um distrito do Registro Nacional de Lugares Históricos, bem como, em 4 de julho de 1961 um Distrito Histórico Nacional. Em 8 de agosto de 1939 foi designado um Marco Histórico Nacional na Califórnia.
A cidade foi abandonada em meados de 1940, com o esgotamento do ouro na região.
Mission Santa Barbara

Mission Santa Barbara, também conhecida como Santa Barbara Mission (em português: Missão Santa Bárbara) é uma igreja espanhola em Santa Bárbara na Califórnia, Estados Unidos. Foi criada em 4 de dezembro de 1786.
A igreja foi designada, em 15 de outubro de 1966, um edifício do Registro Nacional de Lugares Históricos bem como, em 9 de outubro de 1960, um Marco Histórico Nacional. Em 12 de julho de 1939 foi designado um Marco Histórico da Califórnia.
A Mission Santa Barbara continua a servir a comunidade como uma igreja paroquial. Além de seu uso como um lugar de adoração, ela contém uma loja de presentes, um museu, um convento franciscano, e uma casa de retiro. A Missão é uma atração turística principal em Santa Bárbara. É propriedade da Província Franciscana de Santa Bárbara.
Mick Fanning

Michael Eugene "Mick" Fanning (New South Wales, 13 de junho de 1981), também conhecido como Eugene, é um surfista profissional, tricampeão mundial do WCT, tendo conquistados os títulos de 2007, 2009 e 2013.
Fanning aprendeu a surfar aos cinco anos de idade em New South Wales, mas não levou a sério o esporte até sua família se mudar para Tweed Heads, quando tinha doze anos. No limite da fronteira de Queensland, Fanning teve acesso a um surfe épico, e assim começou a fazer seu nome.
Em 1997, se firmou como um dos melhores surfistas a dominar os picos de Queensland, chegando entre os três melhores no campeonato nacional. Também saiu vitorioso quando entrou em 2001 como wild card no Rip Curl Pro em Bells Beach, vencendo um dos mais disputados eventos australianos. Terminou 2002 como revelação do ano, vencendo o Billabong Pro em Jeffrey's Bay após vencer o World Qualifying Séries (WQS) e conseguir uma vaga na elite mundial em 2002. O ano de 2007 foi marcado pela sua sétima participação na Foster's ASP World Tour desde 2002, e sua nona participação no WQS desde 1998. Iniciou sua campanha de 2007 no WCT com uma vitória no Quiksilver Pro, o primeiro evento da Foster's ASP World Tour, se posicionando no topo da classificação. Mick Fanning sagrou-se bicampeão mundial quando faturou o WCT em 2009.
Em critério de ondas, prefere Points Breaks, sobre fundo de areia. Fanning é regular foot, ou seja, sua base em cima da prancha consiste da perna esquerda na frente e a perna direita atrás.
Ele faz parte de um grupo de surfistas australianos, chamado "Cooly Kids". Seus participantes são: Mick Fanning, Joel Parkinson e Dean Morrison, todos surfistas conhecidos e respeitados.
Atualmente, com 34 anos, mora em Tweed Heads, Austrália. A mãe e o pai se divorciaram quando Mick tinha um ano de idade. Ele é um de cinco crianças (quatro meninos e uma menina), se casou em Março de 2008, com a estudante e modelo Karissa Daltom.
Em 19 de julho de 2015 a final do J-Bay Open de 2015 entre Mick Fanning e Julian Wilson foi interrompida com um ataque de tubarão. Um tubarão atacou Mick, mas ele reagiu e não se feriu. A competição foi interrompida pelo incidente, ficando a final neutralizada com os dois surfistas a ganharem o segundo lugar.
Em 2016 Mick resolveu tirar um ano sabático e informou que só iria disputar algumas etapas, uma dela á etapa de J-Bay onde marcou seu retorno com uma vitória sobre o havaiano John John Florence.
Enquanto treinava nas perfeitas ondas da Indonésia, Fanning machucou a perna, rompendo o tendão: "Eu fiz um floater e desci onde a onda estava quebrando e ela me pegou por trás. Minha perna da frente esticou e a de trás estava fora da prancha. Eu estirei totalmente o tendão da coxa", disse, após um tempo do incidente. Ele ficou seis meses sem surfar. Porém, o maior desastre que ocorreu na vida de Fanning, com certeza, foi um trágico acidente de automóvel ocorrido no dia 14 de agosto de 1998, que tirou a vida de seu irmão mais velho, Sean, quando Mick tinha dezessete anos.
Owen King

Owen Philip King (nascido em 21 de fevereiro de 1977) é um escritor americano e filho mais novo dos escritores Stephen e Tabitha King.
King nasceu em 1977 em Maine, último filho de Tabitha e Stephen King. Ele tem dois irmãos mais velhos, Naomi King e Joe Hill. Ele foi formado em Bangor, Maine, mostrando interesse pela escrita durante a universidade. King estudou na Vassar College e Columbia University, onde ganhou um diploma em curso de mestre das artes.
King Publicou o seu primeiro livro, We’re All in This Together, coleção de três historias curtas e uma novela em 2005. A sua ficção curta foi publicada em vários jornais, como One Story e Prairie Schooner. A sua novela de estreia, Double Feature, foi publicada em 2013.
Outro recente trabalho foi uma colaboração com o seu pai, Stephen King, entitulado Sleeping Beauties. Foi publicado em September 2017 e centra-se uma prisão de mulheres em West Virginia. King trabalhou também com o realizador Josh Boone em adaptar a novela de Clive Barker, The Great and Secret Show para a televisão.
Em 2020 tornou-se produtor of the da minisérie da CBS adaptação da novela de seu pai The Stand, Ele também co-escreveu também um novo final com o seu pai exclusivamente para a minisérie.
A receção para a coleção de King, We're All in This Together foi positiva, com ambos Los Angeles Times e Independent a darem críticas positivas.
A primeira novela longa de King, Double Feature, foi chamada de "acima da escrita" numa critíca do The New York Times.
A novela gráfica de King Intro to Alien Invasion teve uma receção mista, com o Publishers Weekly a opinar que a banda desenahda é indesponível para consestentemente transcender é "seu material de filmes B" enquanto que a Booklist chamou a falsificação de material da lista B de "altamente bem-sucedida.
King é casado com a escritora Kelly Braffet (nascida em1976) e vive em New Paltz, New York.
Coleções e novelas
Editor
Bandas desenhadas
Anthology contributions
Histórias curtas
Introduções
Artigos Web
Neoclassical architecture in Poland

Neoclassical architecture in Poland was centered on Warsaw under the reign of Stanisław August Poniatowski, while the modern concept of a single capital city was to some extent inapplicable in the decentralized Polish–Lithuanian Commonwealth. Classicism came to Poland in the 18th century as the result of French infiltrations into the Polish millieu. The best-known architects and artists who worked in Poland were Dominik Merlini, Jan Chrystian Kamsetzer, Szymon Bogumił Zug, Stanisław Zawadzki, Efraim Szreger, Antonio Corazzi, Jakub Kubicki, Hilary Szpilowski, Christian Piotr Aigner, Wawrzyniec Gucewicz, Bonifacy Witkowski and Danish Bertel Thorvaldsen.
The first stage, called the Stanislavian style, followed by an almost complete inhibition and a period known as the Congress Kingdom classicism. The palladian patterns were independently interpreted by Szymon Bogumił Zug, who followed an influence of radical French classicism. A palladian by influence was also Piotr Aigner - architect of the façade of St. Anne's Church, Warsaw (1786-1788) and St. Alexander Church (1818-1826). Palladian ideas were implemented in a popular type of a palace with a pillared portico.
The most famous buildings of the Stanislavian period include the Royal Castle, Warsaw, rebuilt by Dominik Merlini and Jan Christian Kamsetzer, Palace on the Water, Królikarnia and the palace in Jabłonna. Kamsetzer erected the Amphitheatre in the Royal Baths Park and the Warsaw palaces of the Raczyńskis and Tyszkiewiczs as well as the palace in Iskierniki. Among the most notable works by Szymon Bogumił Zug is a palace in Natolin and Holy Trinity Church and gardens: Solec, Powązki, Mokotów and Arcadia near Nieborów.
From the period of the Congress Kingdom are Koniecpolski Palace and the St. Alexander's Church, Warsaw, the Temple of the Sibyl in Puławy, rebuilding the Łańcut Castle. The leading figure in the Congress Kingdom was Antonio Corrazzi. Corazzi created the complex of Bank Square in Warsaw, the Palace of the Ministry of Revenues and Treasury, the building of the Staszic Palace, Mostowski Palace and designed the Grand Theatre. Belvedere and Pawłowice were created by Jakub Kubicki, while Lubostroń Palace and Dobrzyca Palace by Stanisław Zawadzki. The notable town halls in Łowicz, Płock, Błonie, Konin and Aleksandrów Łódzki are dating back the first half of the nineteenth century.
International Architecture Biennale of São Paulo

The International Architecture Biennale of São Paulo (Portuguese: Bienal Internacional de Arquitetura de São Paulo, BIA), Brazil, is an international exhibition to recognize art and innovation in architecture.
The first BIA was held in 1973.
The BIA is held on alternating years from the São Paulo Art Biennial, another major international event hosted by the city. Both biennials used to be held in the Pavilhão Ciccillo Matarazzo building in the Ibirapuera Park (Parque do Ibirapuera). The large pavilion was designed by a team headed by Oscar Niemeyer and Hélio Uchôa.
The theme of the 2011 BIA was "Architecture for All – Building Citizenship". It took place November 1 to December 4, 2011.
The theme of the 2019 BIA was "Everyday". For the first time, the team was selected via an open call and an international jury selected the winning entry. The winning team was composed of Vanessa Grossman, Charlotte Malterre-Barthes, and Ciro Miguel. The 12th Biennale took place from September 10 to December 9, 2019, at Sesc 24 of May and Centro Cultural São Paulo.
Faculty of Architecture and Urbanism, University of São Paulo

The Architecture and Urbanism College, University of São Paulo (Portuguese: Faculdade de Arquitetura e Urbanismo da Universidade de São Paulo) (usually called FAU, or FAUUSP) is an architecture and design school in the University of São Paulo in Brazil. It was founded in 1948 by a group of teachers from Polytechnic School of the University of São Paulo.
The current school building was designed by João Batista Vilanova Artigas. It contains a central atrium representing the power of collaboration, with a main ramp up through the building, and skylights. The atrium was designed both to host political and cultural events, and to foster conversation. Classrooms are around the outside edge of the building. It was built in 1968, and designed to reflect austerity rather than consumerism. It was inaugurated in 1969 and is considered one of the main representatives of architectural modernism in Brazil.
Vilanova Artigas was a faculty member of the school, and also helped create the original school's curriculum, a Bauhaus-style program giving equal footing to technical skills, history, and design. During the early 2000s, there were internal discussions in the University that led to the creation of the Design course in 2006.
Paulo Mendes da Rocha

Paulo Mendes da Rocha (October 25, 1928 – May 23, 2021) was a Brazilian architect.
Mendes da Rocha attended the Mackenzie Presbyterian University College of Architecture, graduating in 1954. Working almost exclusively in Brazil, Mendes da Rocha began designing buildings in 1957, many of them built in concrete, a method some call "Brazilian Brutalism", arguably allowing buildings to be constructed cheaply and quickly. He contributed many notable cultural buildings to São Paulo and is widely credited with having enhanced and revitalized the city.
Mendes da Rocha was a professor at the Architecture College of University of São Paulo, known as FAU-USP, until 1998. His work was influenced by Brazilian architect Vilanova Artigas, from the paulist Brazilian School. He was honored with the Mies van der Rohe Prize (2000), the Pritzker Prize (2006), and the Venice Biennale Golden Lion for lifetime achievement (2016).
Mendes da Rocha died on May 23, 2021, in São Paulo at the age of 92.
केरल फुटबॉल टीम

केरल फुटबॉल टीम (मलयालम: കേരള കാൽപന്തുകളി ഗണം) एक भारतीय राज्य स्तरीय फुटबॉल टीम है जो संतोष ट्रॉफी सहित भारतीय राज्य फुटबॉल प्रतियोगिताओं में केरल का प्रतिनिधित्व करती है।
टीम 15 बार संतोष ट्रॉफी के फाइनल में पहुंची और 7 बार ट्रॉफी जीती। केरल ने आखिरी बार 2022 में मलप्पुरम के पय्यानाडु स्टेडियम में 2 मई को फाइनल में बंगाल को हराकर संतोष ट्रॉफी जीती थी। केरल टीम की कप्तानी जिजो जोसेफ ने मुख्य कोच बिनो जॉर्ज के नेतृत्व में की, जो टूर्नामेंट के दौरान अजेय रही।
राज्य
अन्य
दिलीप ट्रॉफी

दिलीप ट्राफी (क्रिकेट) भारत की एक घरेलू क्रिकेट प्रतियोगिता है। दिलीप ट्रॉफी में एक घरेलू प्रथम श्रेणी क्रिकेट प्रतियोगिता में भारत की भौगोलिक क्षेत्रों का प्रतिनिधित्व करने वाले टीमों के बीच भारत में खेला जाता है। प्रतियोगिता नवानगर के कुमार श्री दिलीपसिंहजी जडेजा (भी "दिलीप" जाना जाता है) के नाम पर है। सेंट्रल जॉन मौजूदा चैंपियन हैं।
प्रतियोगिता 1961-62 के सत्र में भारतीय क्रिकेट कंट्रोल बोर्ड द्वारा शुरू किया गया था। उद्घाटन टूर्नामेंट वेस्ट जॉन ने 10 विकेट से फाइनल में दक्षिण क्षेत्र को पराजित ने जीती। 1962-63 सीजन में पांच टीमों में से चार (सभी सेंट्रल जॉन को छोड़कर) में अपने गेंदबाजी आक्रमण वेस्ट इंडीज टेस्ट क्रिकेटर से मजबूत था।
नॉर्थ जोन और वेस्ट जोन, 18 जीत से प्रत्येक के साथ सबसे सफल टीमों में किया गया है, हालांकि उत्तर के कुल एक साझा ट्राफी भी शामिल है और पश्चिम के तीन है।
पांच भारतीय जोनल टीमों को नियमित रूप से दिलीप ट्रॉफी में हिस्सा लेने - नॉर्थ जॉन, साउथ जॉन, ईस्ट जॉन, वेस्ट जॉन और सेंट्रल जॉन।
मूल प्रारूप है कि पांच टीमों को एक नॉकआउट आधार पर एक दूसरे को खेला था। 1993-94 के सत्र से, प्रतियोगिता एक लीग प्रारूप में परिवर्तित की हैं।
2002-03 के सत्र के लिए, जोनल टीमों 5 नई टीमों द्वारा बदल दिया गया था - एलीट ए, एलीट बी, एलीट सी, प्लेट ए और प्लेट बी। इन टीमों को नई एलीट ग्रुप से निर्माण और प्लेट ग्रुप डिवीजनों जो रणजी ट्राफी में इस मौसम में पेश किया गया था। हालांकि, इस प्रारूप में केवल एक सत्र के लिए चली रूप में यह महसूस किया गया कि नई टीमों की पहचान की भावना का अभाव है।
2003-04 के सत्र से 2008 तक, पांच मूल जोनल टीमों छठी अतिथि टीम है जो एक दौरे विदेशी टीम थी के साथ प्रतिस्पर्धा की। पहले अतिथि टीम 2003-04 में इंग्लैंड ए थी।
चूंकि, स्वरूप मूल 5-टीम नाकआउट टूर्नामेंट से प्रतिस्थापित किया गया है।
प्रत्येक जोनल टीम क्रिकेटरों जिन्होंने रणजी ट्रॉफी राज्य / शहर भारत के उस क्षेत्र में स्थित टीमों के लिए खेलने के लिए एक समग्र टीम है। टीमों जो प्रत्येक क्षेत्र रचना इस प्रकार हैं:
Kerala Muslim Cultural Centre

The Kerala Muslim Cultural Centre (KMCC) is an expatriate charity and volunteer organisation for Muslims from the Indian state of Kerala, formed in 1981. It was founded as an official organisation of the All India Muslim League (AIML) under Ummer Bafaki Tangal, and later merged with the Indian Union Muslim League (IUML).
The two organisations that were active under the separate names of Chandrika Readers' Forum and Kerala Muslim Cultural Centre eventually merged with the merger of their parent organisations, and adopted a common name and operation. Since then, KMCC has promoted the welfare of expatriate Indians through relief activities, C.H. centers, social services such as the construction of houses for the poor, medical aid, educational assistance, and disaster relief.
KMCC Delhi was formed under the patronage of E. Ahamed, former Union Minister and President of the Indian Union Muslim League. Supreme Court advocate Haris Beeran is the current President.
KMCC Delhi has various programs from an admission help desk to scholarships and student hostels for various universities in Delhi. It organises various intellectual programs, talks, and lectures, including the annual Shihab Thangal Memorial Lectures and E. Ahamed Memorial Lectures. In 2018, the Shihab Thangal Memorial Lecture was delivered by Dr. Ansari, Member of Parliament and former Union Minister.
KMCC's Dubai organisation conducts humanitarian programs including an insurance scheme for its registered members, Indian passport and council services, free medical and legal consultation camps once a month, as well as cultural and religious programs. KMCC Dubai also opened a help desk to collect the documents of Indian expats wishing to seek amnesty.
رقاق

الرقاق ،هو عيش رقيق اوى . هو نوع من العيش الرفيع اوى اللى مش متخمر . دقيق و مايه و ملح من غير خميره و يتشكل و يتحط علا صاجه و يستوى فى فرن . ممكن يتنا و يتحط فى أكياس قبل بيعه.
رقاق و لبن
رقاق و لحمه مفرومه و تقلية بصل و ملح و فلفل و مايه و سمنه
الرقاق

الرقاق قريه فى اليمن و هيا تبع عزله قيفه آل مهدى.
حسب الاحصا اللى اتعمل سنه 2004 وصل عدد السكان فى الرقاق 23 انسان.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله عن مقاله عن قريه. و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
الرقاقه

الرقاقه قريه فى اليمن و هيا تبع عزله المكلا.
حسب الاحصا اللى اتعمل سنه 2004 وصل عدد السكان فى الرقاقه 104 انسان.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله عن مقاله عن قريه. و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
لحباشة الرقاق

لحباشة الرقاق هوا دوار فى المغرب.
لحباشة الرقاق موجود فى منطقه اداريه اسمها لعناتره.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
عيش مرحرح

عيش مرحرح (Eish Merahrah) او رقاق هو عيش رقيق مصرى، بيتعمل من بذور الحلبه المطحونه بنسبة 5-10% وبذور الذرة. ويُعتبر جزء من النظام الغذائى التقليدى فى الريف المصرى فهو نوع من انواع العيش المفرود اللى بيتعمل فى مصر.
انواع العيش فى العالم
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
فيريرو روشيه

فيريرو روشيه نوع شكولاتة، تنتجها شركة فيريرو الإيطالية من سنة 1981. أعتبرت احسن شوكولاتةٍ حسب تصنيف شركة M.O.T، هيا الشركة الرائدة الأساسية فى تصنيف السكاكر و الشوكولاتة، و نالت أعلى تصويتٍ جماهيريٍ.
(يتم تغطية كل كرة من كرات فيريرو روشيه بورق الألمنيوم ووضعها فى بطانة ورقية. يتم تصنيع دى الحلوى آلى ويتم الحفاظ على سرية معظم عملية إنتاجها. يتم بيعه فى كل اماكن العالم ويرتبط بشكل خاص بعيد الميلاد. تشتهر العلامة التجارية فى المملكة المتحدة، ودول تانيه زى المكسيك، بإعلان "السفراء" الشهير فى التسعينيات فيريرو روشيه: "حفلة السفير" على موقع يوتيوب .
تم تقديم فيريرو روشيه سنة 1979 فى ايطاليا و فى أجزاء تانيه من اوروبا سنة 1982. ميشيل فيريرو ، المخترع المعتمد، سما الشوكولاتة اسم كهف فى مزار الروم الكاثوليك فى لورد ، [Rocher de Massabielle fr] . كلمة Rocher من اللغة الفرنسية وتعنى " الصخرة " أو " الصخرة الكبيرة ".
الشوكولاتة تتكون من حبة بندق محمصة كاملة مغلفة بقشرة رقاقة رقيقة محشوة بشوكولاتة البندق و متغطيه بشوكولاتة الحليب والبندق المفروم. مكوناتها هيا شوكولاتة الحليب والسكر وزبدة الكاكاو وكتلة الكاكاو ومسحوق الحليب منزوع الدسم وزيت الزبدة والليسيثين كمستحلب (الصويا) والفانيليا (نكهة اصطناعية) والبندق وزيت النخيل ودقيق القمح ومصل اللبن ( الحليب) ومسحوق الكاكاو قليل الدسم وبيكربونات الصوديوم (عامل التخمير) والملح .
عملية الإنتاج سرية، ولا يُسمح بإدخال الهواتف الذكية أو أجهزة الكمبيوتر المحمولة لمرافق الإنتاج. من سنة 2015، لم تتم دعوة سوى عدد قليل من الصحفيين للزيارة. من سنة 2015، بلغ إجمالى الإنتاج فى مصنع ألبا 24 مليون شوكولاتة فيريرو روشيه يومى. عملية الإنتاج الميكانيكية تبتدى بصفائح مسطحة من الرقاقة مع تحرك نصفى الكرة لأسفل خط التجميع. يتم بعد كده ملء نصفى الكرة الأرضية من الرقائق بكريمة الشوكولاتة والبندق وجزء من البندق . بعد ذلك، يتم تثبيت اثنتين من صفائح الوافل دى - واحدة فيها كريمة البندق والتانيه فيها كريمة الشوكولاتة بالبندق - مع بعض . يتم قطع الرقاقة الزائدة، لإنتاج كرات الرقاقة. بعدين يتم تغطيتها بطبقة من الشوكولاتة، وطبقة من البندق المفروم، وطبقة أخيرة من شوكولاتة الحليب قبل تغليف كرة الشوكولاتة بورق قصدير ذهبى اللون.
ى اتباع يقارب من 3.6 مليار شوكولاتة فيريرو روشيه كل سنه فى اكتر من 42 دولة. وتشمل دى الدول 28 دولة فى اوروبا بما فيها المملكة المتحدة ، وثمانى دول فى آسيا ، وخمس دول فى افريقيا بما فيها جنوب افريقيا ، وتسع دول فى الأمريكتين ، ودولتين فى أوقيانوسيا .
شوكولاتة فيريرو روشيه ترتبط بموسم الاجازات خلال عيد الميلاد ورأس السنة الجديدة. من سنة 2015، اتباع 62% من منتجات فيريرو روشيه خلال الأشهر التلاته الأخيرة من العام.
شوكولاتة فيريرو روشيه تاخد بشعبية كبيرة بين مجتمعات المهاجرين فى امريكا بسبب سعرها المنخفض نسبى مقارنة بالسلع الفاخرة التانيه، و مظهرها الراقى وتسويقه. قبل ما تصبح فيريرو روشيه متاحة فى البر الرئيسى للصين، كانت هدية شعبية من الناس فى هونج كونج ، اللى أطلقوا على روشيه لقب "الرمال الذهبية"، للأشخاص فى البر الرئيسى حول رأس السنة الصينية .
البوليس سنة 2017، قبض على كذا واحد و ظبط 300 ألف قطعة من روشر المقلدة اللى تم إنتاجها فى مصنع فى ووهو . شركة فيريرو صرفت مليون دولار أمريكى وخمس سنين لمحاربة شركة مونتريسور الصينية، اللى كان سعر شوكولاتتها "تريسور دوري" ثلث تكلفة شوكولاتات روشيه الأصلية؛ و كان حكم قضائى صدر فى ابريل 2008 قد أمر شركة مونتريسور بوقف الإنتاج.
قالب:Ferrero
Katarina Durica

Katarina Durica (Bratislava, 1983 –) is a writer, journalist, and member of the Society of Hungarian Authors.
She grew up in Šamorín, Žitný ostrov, Slovakia. She studied Art History at Trnava University. In 2004, she traveled to Egypt, where she worked as a tour guide. Next, she moved to Jordan, Turkey, then Tunisia, and the experiences of living in these countries inspired her to write her first book.
She moved to Bratislava in 2008 to work as a journalist. In 2010, during the Iveta Radičová's – who became Slovakia's first female PM that year – administration, she was spokesperson for the Ministry of Environmental Protection and Agriculture. She has worked as a freelance journalist in Budapest, to this day she often makes reports and interviews on topics related to women, such as domestic violence, illegally operating egg donors and surrogate mothers in Eastern Europe, and women who are survivors of mafia violence.
In 2011-2013, she reported for Index about various Slovakian political events. Since 2013, her writings are published in the Hungarian ELLE magazine, National Geographic, and various other platforms and magazines. Since 2023, she has her own column in Nők Lapja, Hungary's most read weekly magazine.
Her first book, Escape to Egypt – inspired by her travels and the tourist destinations of the Middle East –, was published in Hungarian in 2013, then in Slovakian in 2014. Her second novel, Loving in Slovakian, which delves into the Slovakian Hungarian identity, was published for the 2016 Budapest Book Fair.
In 2018, her third book was published, titled Good Girls Cry in Silence, about the victims of the Hungarian mafia in Felvidék. To write the novel, she had been collecting collecting accounts from those who were affected, interviewing victims and perpetrators. The novel was sold out a few days after it was first published, it is (as of January 2024) in its 10th edition. It was also adapted into a stage play, directed by Béla Paczolay, and debuted in March 2021 in the Comedy Theater of Budapest, where the shows are still regularly sold out. On 14 November 2023, the show was performed for the 50th time. The play was also performed at the eSzínház festival, where Mari Kiss received the award for best actress.
Her fourth book was published through her self-founded Red Snow Publishing. Urban Foxes introduces the world of Brussels nightlife, diplomat wives, and Eastern European prostitutes. The book’s publication coincided with the resignation of MEP József Szájer, after his sex scandal. Good Girls Cry in Silence and Urban Foxes were also published in Slovakian by Albatros Publishing.
In 2022, she published her fifth novel titled How Much Did It Cost You?, where she talks about the world of Hungarian surrogate mothers, egg donors and barren women.
She lives in Brussels, with her husband Botond Feledy, and their three children.
2019 Aranykönyv (“Golden Book”) podium finish
2020 Highlights of Hungary nominee for her work in aiding vulnerable women
2023 ELLE Awards Author of the Year nominee
Așa tată așa Moș Crăciun

Așa tată așa Moș Crăciun sau Operațiunea Crăciunul (titlu original: Like Father, Like Santa) este un film TV în care joacă Harry Hamlin și William Hootkins. A avut premiera pe Fox Family în 1998 în cadrul blocului de programe 25 Days of Christmas (25 de zile de Crăciun).
Scenariul a fost scris de Mark Valenti, cunoscut pentru filme de familie și proiecte ca Orășelul Leneș, Rugrats și Mannheim Steamroller's Christmas Angel.
Tyler Madison este proprietarul celei mai mari fabrici de jucării din lume, dar afacerea sa îi ocupă cea mai mare parte a timpului, astfel că își neglijează soția și fiul. Acțiunile sale fără scrupule iau sfârșit însă în momentul în care are o revelație extraordinară. El redescoperă magia Crăciunului și se apropie din nou de familia sa, pe care a neglijat-o prea mult timp.
Fiica lui Moș Crăciun

Fiica lui Moș Crăciun (titlu original: Santa Baby) este un film de Crăciun de televiziune de comedie fantastic din 2006 regizat de Ron Underwood. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Jenny McCarthy, Michael Moriarty, George Wendt și Ivan Sergei. A avut premiera pe ABC Family la 10 decembrie 2006 în cadrul blocului de programe 25 Days of Christmas. Filmul este continuat de Fiica lui Moș Crăciun 2 (2009).
Tânăra Mary Class (McCarthy) este o femeie de afaceri care are mare succes și care are o carieră de invidiat. Însă lumea nu știe că ea este cu adevărat fiica lui Moș Crăciun. Atunci când tatăl ei este bolnav, Mary este nevoită să renunțe la afacerile și viața sa și trebuie să se ducă la Polul Nord pentru a salva sărbătoarea Crăciunului.
Moș Nicolae

Moș Nicolae sau Moș Neculai este un personaj legendar și mitic, care aduce daruri copiilor în ajunul sărbătorii de Sf. Nicolae, în seara zilei de 5 decembrie. Personajul are corespondenți în întreaga Europă (Mikulás în Ungaria, Mikuláš în Republica Cehă și Slovacia, Mikołaj în Polonia, Nikolaus în Germania, Sinterklaas în Olanda, Saint Nicolas în Franța). Personajul este asemănător lui Moș Crăciun, ambii fiind o adaptare după Sfântul Nicolae, purtând straie roșii și oferind cadouri.
Până în 1989, în perioada influenței Uniunii Sovietice asupra Europei de Est, regimurile comuniste au încercat să-l substituie pe Moș Nicolae cu Moș Gerilă, în tentativa lor de a înlătura rolul religiei din tradiții și de a laiciza forțat cultura acestor țări.
În noaptea dintre 5 spre 6 decembrie, copiii obișnuiesc să își lase ghetele curățate în fața ușii, așteptând în speranța că vor primi cadouri constând, în general, în dulciuri. În unele zone, copiii îi lasă moșului apă sau morcovi pentru calul său. În multe regiuni din România și R. Moldova, copiii găsesc în dimineața zilei de 6 decembrie, pe lângă dulciuri, bomboane și fructe (sau o jucărie sau câteva monezi) – dacă au fost cuminți, o nuielușă (sau un cartof sau un cărbune) – dacă au fost obraznici.
Moș Gerilă

Moș Gerilă este un personaj legendar asemănător lui Moș Crăciun și Moș Nicolae. În tradițiile rusești, Moș Gerilă are origini pre-creștine și se numește Ded Moroz (Дед Мороз).
Moș Gerilă, acolo unde s-a încetățenit și a fost acceptat, venea în ajunul Anului Nou, în seara de 31 decembrie.
În perioada influenței Uniunii Sovietice asupra Europei de Est, regimurile comuniste au încercat să-l introducă în tradițiile locale pe Moș Gerilă ca substitut al celorlalți doi moși, în tentativa lor de a înlătura rolul religiei din tradiții și de a laiciza forțat cultura acestor țări.
Keo

Keo (născut Cosmin Mustață; n. 21 iunie 1978, București) este un cântăreț român de muzică pop și rock. Din 2005, a lansat peste 30 de piese și videoclipuri.
S-a născut în România, dar a locuit de mic în Elveția, unde a început sa cânte cu mai multe trupe live la festivaluri de muzică. A cântat la deschiderea showului David Bowie, în cadrul Festivalului de la Montreux.
Cariera lui Keo în România a început în 2005 cu piesa „Azi vii mâine pleci”.
Albumul de debut Fără Aripi a fost lansat în 2005.
În 2007, Keo a lansat albumul În ochii tăi, produs în Elveția, Franța și Canada. Albumul a fost produs de el împreună cu compozitorul greco-elvețian Yorgos Benardos (Jenifer, Le Roi Soleil) și producătorul canadian Rob Wells (Backstreet Boys).
În 2011 Keo a compus și produs imnul Liberty Parade 2011, „Everybody Party”, pe care l-a interpretat în deschiderea evenimentului în fața a 80.000 de spectatori.
În 2012 a lansat albumul Skeo, alături de Skizzo Skillz,. Doi ani mai târziu, a lansat cel de-al patrulea album din cariera sa, Liber.
Keo a colaborat pe plan de imagine cu mai multe branduri, printre care LIDL, Coca Cola, Police Sunglasses și Lee Cooper. În 2011, Coca Cola România l-a ales pe Keo să interpreteze împreună cu Natasha Bedingfield imnul de Crăciun al brand-ului, piesă care a fost promovată în cadrul spoturilor TV și radio ale campaniei de iarnă Coca Cola.
În colaborare cu Institutul Francez din România, Keo a lansat, în septembrie 2015, proiectul „Frenchmania”, o serie de evenimente muzicale reunind artiști ai scenei muzicale din România, care au interpretat live alături de Keo și trupa sa piese din repertoriul francofon. Invitații au fost Alexandra Ungureanu, Lora, Paula Seling, Cornel Ilie (Vunk), Bodo (Proconsul), Dorian Popa, Ruby, Adi Despot (Vița de Vie), Gabriel Cotabiță, Teo Trandafir și Ambasadorul Franței François Saint-Paul.
Ca compozitor și producător, Keo a lucrat pentru artiști precum Proconsul, Andreea Bălan, Alexandra Ungureanu, Gabriel Cotabiță, Cătălin Josan, Massari, Anna Lesko, Andra Gogan etc.
Materiale media legate de Cosmin Mustață la Wikimedia Commons
Minelli

Luisa Ionela Luca (n. 22 august 1988, Slobozia, Ialomița, România) cunoscută profesional ca Minelli, este o cântăreață, compozitoare și textieră română. Minelli este apreciată în România ca compozitoare și textieră, dar succesul ei internațional ca solistă i-a fost asigurat de single-uri precum „MMM” (2022), „Mariola” (2019) și „Rampampam” (2021).
Minelli s-a născut pe 22 august 1988 și a început să cânte la vârsta de 11 ani, când a format o trupă în orașul natal. În 2004 s-a mutat la București, iar între 2006 și 2009 a fost componentă a trupei Wassabi. După desființarea trupei, Minelli s-a concentrat pe cariera ei solo și a început să lucreze ca cântăreață, compozitoare și textieră.
În 2013 colaborează cu LoL Deejays și FYI la single-ul „Portilla De Bobo”, dar piesa a avut performanțe modeste în top-urile muzicale din Franța.
În 2016, Minelli a colaborat cu Vanotek iar „My Mind”, primul single lansat de cei doi, s-a bucurat de succes în top-urile din Germania și în cele internaționale. Al doilea single, „În dormitor”, a ocupat locul 1 pe iTunes și locul 6 pe Shazam.
Solista a lansat în 2017 primul ei single solo, „Empty Spaces”, care a intrat în top-urile din 12 țări, printre care Germania, Danemarca, Polonia, Turcia și Rusia.
La începutul anului 2019, Minelli a lansat piesa „Mariola”, care a ajuns pe locul 1 în Romanian Airplay 100. De asemenea, single-ul a ajuns pe locul 10 în top-ul german, pe locul 11 în Franța și pe locul 3 în Bulgaria și Cehia. Minelli a compus versurile și muzica împreună cu Mihai Alexandru Bogdan (Quick) și Alex Cotoi, iar videoclipul a ajuns la peste 21 de milioane de vizualizări pe YouTube. Melodia a fost licențiată de Sony Music Germania, Magic Records pentru Polonia și Bulgaria, EffectiveRecords pentru Rusia și Comunitatea Statelor Independente și YeniDunyaMuzik pentru Turcia.
Hit-ul internațional „Rampampam” a fost lansat pe 18 martie 2021 în România și Rusia de către Global Records. Single-ul a fost compus de Minelli și Viky Red, scris de Minelli și produs de Viky Red. „Rampampam” s-a clasat pe primul loc în top-urile muzicale din Belarus, Bulgaria, Cehia, Ungaria, Comunitatea Statelor Independente (CSI), Lituania și Rusia, și s-a clasat pe locul al doilea în top-urile din România, Polonia și Ucraina. În săptămâna care s-a încheiat pe 28 august 2021, „Rampampam” a ajuns pe locul 139 în Billboard Global Excl. U.S. Cu acest single Minelli a câștigat premiul pentru Cea mai ascultată piesă la nivel internațional la The Artist Awards 2021, eveniment muzical anual desfășurat în România, organizat de Big Events în parteneriat cu Opera Română Craiova.
În calitate de compozitoare și textieră, repertoriul lui Minelli conține piese de succes precum „Inimi de ceară” (2017) interpretată de Andra, „Touch Me” (2019) interpretată de Antonia sau „Flashbacks” (2021) interpretată de Inna.
Minelli l-a cunoscut pe Lucian Luca în 2007 la un studio de înregistrări, iar ulterior cei doi s-au căsătorit. În 2010, au devenit părinți când s-a născut Sarah Maria, primul lor copil. În 2017, artista a născut cel de-al doilea copil, un băiat pe nume Filip.
Moș Gerilă

Moș Gerilă is the name of a character from Romanian folklore and communist propaganda.
The Romanian word moș means an elder male person. The term ger means "frost" in Romanian. Moș Gerilă's name is a translation of the Russian Ded Moroz and was adopted by the Romanian communists, under influence of the Soviet model, as a new name for Moș Crăciun (Santa Claus).
In 1947, the newspaper Națiunea published an illustration of Moș Gerilă as a young, athletic, proletarian, bare-chested man.
During the period from 1944 to 1948, Romanian Communist Party newspapers tried to denigrate the image of Christmas, emphasizing, for example, the peasant origins of many colinde.
In 1948, after the Communists took power in Romania, the word Crăciun ceased to appear in any article in the newspaper Scînteia.
The word Crăciun was considered too religious, and therefore instead of Moș Crăciun, (the Romanian name for Santa Claus), a new character was introduced in the 1950s: Moș Gerilă. Children were told that it was Moș Gerilă who brought gifts each December 25.
In the three years following the installation of the Communists in power, Christmas celebrations were transferred to the New Year, December 30, the day when King Michael of Romania abdicated in 1947, was renamed the Day of the Republic. December 25 and 26 became working days.
In the 1980s, the personality cult of "the beloved leader" would leave its imprint on the character of Moș Gerilă. Children's New Year gifts were associated less with Moș Gerilă and more with the state itself, personified by Nicolae Ceaușescu.
After the Romanian Revolution of 1989, Moș Gerilă lost influence and the older character of Moș Crăciun returned.