davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Akogba

The Akogba Hill, or Oke Akogba is a hill located in Ekinrin-Adde in Kogi State of Northcentral Nigeria.
The hill, also known as Oke Akogba or Or'Oke Akogba, is one of the natural endowments of Ekinrin-Adde. It is a large monolith in the north-west of the Ekinrin-Adde community overlooking the town as well as being the source of the Akogba Spring. Although it is not the only mountain surrounding the community, it is arguably the most prominent at an altitude of about 3500 feet (1050m above sea level). This intrusion of Ekinrin-Adde’s landscape is among a chain of other mountains to the north of Ekinrin-Adde among which are Oroke Kere, Oroke Asi Oroke Kongo and Oroke Ewuta.
It is a massive out crop of granite rocks of primitive formation that contains caves which offered protection to the people in the days of intertribal wars. It is from this mountain that Akogba spring took it source. Hence, to the Ekinrin-Adde, the Akogba mountain stands not only as one of the physical geographical phenomenon that dotted the landscape, but also as a monument of faith in unity, strength and unfailing protection and sustenance from the supreme being.
Annually in June, which marks the beginning of the year for the Okun people's calendar, thousands of indigene and visitors gather in thousands to hike the Akogba Mountain. Dayo Babalola (a UK based indigene of the Ekinrin-Adde) after due consultation with all stakeholders and like minds. The Akogba Hiking festival and Carnival is one of the biggest hiking event in Kogi state. The hike is an opportunity to explore this nature endowment and showcase the distinguishing characteristics of the diverse landscapes, culture, tradition, and history of Ekinrin-Adde people.
Hartland Quay

Hartland Quay is located on the Atlantic coast of Devon, England, south of Hartland Point and north of Bude, Cornwall. It experiences some of the roughest seas in winter and is a former harbour.
The harbour dated back to the time of Henry VIII until a storm led to the complete destruction of the pier head and later the whole pier wall in 1887. Parts of the old formation stones can be seen at low tide, as well as evidence of a counter pier. The only evidence visible at all times is the lyme kiln. The old Customs House has been a hotel since 1886 and its former stables are now 'The Wrecker's Retreat' bar. The former corn and hay lofts are now hotel bedrooms. In 'The Wrecker's Retreat' are displayed memorabilia charting the history of Hartland Quay as well as displays of shipwrecks on the coast over the centuries. Also shown are the various films and television shows that have been filmed here. The former Coastguard cottages are now toilets, still a private residence, shop and museum of the quay. Current access to the sea and beach is provided by a slipway.
Hartland Quay has featured in a number of films, including Treasure Island (1950), The War Zone (1995), Element of Doubt (1996), Solomon Kane (2009), and Rebecca (2020).
Several ships have been wrecked at Hartland Quay including SS Rosalia and SS Ginetorix. 19th century wrecks included Edward & Ann (1809), Test (1843), Eclipse (1865), Jenny Jones (1868), Zuma (1871), Deux Freres (1885), Royal Saxon (1886), Londos (1891), and Clipper (1895). Numerous other vessels have come to grief at Hartland Point, a few miles to the north.
Media related to Hartland Quay, Devon at Wikimedia Commons
50°59′42″N 4°32′04″W﻿ / ﻿50.9949°N 4.5345°W﻿ / 50.9949; -4.5345
Biu, Nigeria

10°36′40″N 12°11′42″E﻿ / ﻿10.6111°N 12.195°E﻿ / 10.6111; 12.195
Biu is a town and a Local Government Area (LGA) in southern Borno State of Nigeria. The town is the administrative center of the LGA and was once the capital of the Biu kingdom, and is now capital of the Biu Emirate. Biu lies on the Biu Plateau at an average elevation of 626 meters. The region is semi-arid.
The name of Biu was initially called Viu which in Babur and Bura Language means high.
The Biu kingdom became established around 1670 in the reign of Mari Watila Tampta. King Mari Watirwa (r. 1793–1838), whose capital was near Biu at Kogu, defeated Fulani invaders from the Gombe Emirate to the west. In 1878 Mari Biya, became the first Babur king to rule from Biu. The emir's palace is now situated in the town.
With British rule, Biu division was created in 1918. Mai Ari Dogo was acknowledged as the first emir of Biu in 1920. The area became known as the Biu federation after 1957, when the districts of Shani and Askira were added to the emirate. Maidalla Mustafa dan Muhammad (b. 1915) became Mai Biu, also styled Kuthli, in 1959.
The inhabitants of the region are mainly Babur and Bura people (also known as Pabir ), Tera, Bura, Marghi, Mina and Fulani people. Babur, Bura, Tera, Marghi and Mina are Biu–Mandara languages of the Chadic language group.
The LGA is mostly located in the northern Guinea savannah (NGA) agroecological zone, with a small portion in the northeast, the Kimba area, lying in the dryer Sudan savannah zone. The economy is mixed agricultural, based on herding cattle, goats, sheep, horses, and donkeys and farming sorghum, millet, maize, cowpea, and cotton. Agriculture consists mostly of small farms using traditional methods.
There is a small mining industry in Biu, with iron ore, gravel, magnesite, uranium, feldspar, topaz, mica, granite, aquamarine, nephelite, and salt being extracted.
As of 2010, the Gombe-Biu-Mubi road was in poor repair. In early 2022, the area was earmarked to receive vital infrastructure funds from multiple international charities to improve transport links.
The Biu Local Government Area has a large number of rural communities in addition to Biu, which include:
Malnutrition in southern Borno State is extensive. In 2005, Médecins Sans Frontières (MSF) set up an intensive care feeding center in Biu hospital, the main referral hospital for the region. In October 2009 there was an outbreak of Cholera in the area, a disease that spreads through drinking contaminated water. About 600 people were rushed to the Biu General Hospital for diagnosis and treatment. The management of the hospital, in conjunction with the State Ministry of Health, decided to evacuate the patients to an isolated treatment camp.
Biu experiences a yearly temperature of 32.16 oC, 2.7% higher than Nigeria's national average, with 36.38 millimeters of precipitation and 61.57 wet days (16.87% of the time).
Municipality

A municipality is usually a single administrative division having corporate status and powers of self-government or jurisdiction as granted by national and regional laws to which it is subordinate.
The term municipality may also mean the governing body of a given municipality. A municipality is a general-purpose administrative subdivision, as opposed to a special-purpose district.
The English word is derived from French municipalité, which in turn derives from the Latin municipalis, based on the word for social contract (municipium), referring originally to the Latin communities that supplied Rome with troops in exchange for their own incorporation into the Roman state (granting Roman citizenship to the inhabitants) while permitting the communities to retain their own local governments (a limited autonomy).
A municipality can be any political jurisdiction, from a sovereign state such as the Principality of Monaco, to a small village such as West Hampton Dunes, New York.
The territory over which a municipality has jurisdiction may encompass:
Powers of municipalities range from virtual autonomy to complete subordination to the state. Municipalities may have the right to tax individuals and corporations with income tax, property tax, and corporate income tax, but may also receive substantial funding from the state. In some European countries, such as Germany, municipalities have the constitutional right to supply public services through municipally-owned public utility companies.
Terms cognate with "municipality", mostly referring to territory or political structure, are Spanish municipio (Spain) and municipalidad (Chile), Catalan municipi, Portuguese município.
In many countries, terms cognate with "commune" are used, referring to the community living in the area and the common interest. These include terms:
The same terms "Gemeente" (Dutch) or "Gemeinde" (German) may be used for church congregations or parishes, for example, in the German and Dutch Protestant churches.
In Greece, the word Δήμος (demos) is used, also meaning 'community'; the word is known in English from the compound democracy (rule of the people).
In some countries, the Spanish term ayuntamiento, referring to a municipality's administration building, is extended via synecdoche to denote the municipality itself. In Moldova and Romania, both municipalities (municipiu; urban administrative units) and communes (comună; rural units) exist, and a commune may be part of a municipality.
In many countries, comparable entities may exist with various names.
List of heads of state of Niger

This is a list of heads of state of Niger since the country gained independence from France in 1960 to the present day.
A total of eleven people, all of them men and six of them military rulers, have served as head of state of Niger.
The current head of state of Niger is Abdourahamane Tchiani, the president of the National Council for the Safeguard of the Homeland (CNSP), a military junta established following a coup that overthrew President Mohamed Bazoum, on 26 July 2023; additionally, Tchiani was formally sworn in as president of the republic on 26 March 2025, for the term of five years.
As of 2021, there is a two-term limit for the president in the Constitution of Niger. The first president who adhered to the term limits was Mahamadou Issoufou in 2021.
Lista de pinturas de Henri Rousseau

Esta é uma lista de pinturas de Henri Rousseau, lista não exaustiva das pinturas de Henri Rousseau, mas tão só das que como tal estão registadas na Wikidata.
A lista está ordenada pela data de criação de cada pintura, estando as obras sem data de criação registada na Wikidata no início da lista. Como nas outras listas geradas a partir da Wikidata, os dados cuja designação se encontra em itálico significa que apenas têm ficha na Wikidata, não tendo ainda artigo próprio criado na Wikipédia.
Henri Rousseau (1844-1910) foi um pintor francês inserido no movimento moderno do pós-impressionismo. Conhecido como "Le Douanier" (por ser funcionário da alfândega, "douane" em francês) em referência ao seu emprego regular, pois não teve formação como pintor. Foi incentivado por artistas profissionais na década de 1880 a exibir as suas obras nos salões anuais. Mais tarde, a sua obra foi admirada por Picasso e pelos surrealistas.
Timeless (álbum de Sérgio Mendes)

"Timeless" é um álbum de estúdio, gravado e lançado pelo pianista brasileiro Sérgio Mendes, e produzido pelo rapper e produtor musical estadunidense will.i.am. O álbum foi lançado em 13 de fevereiro de 2006 pelas editoras discográficas Concord Records e will.i.am Music Group. O álbum conta com muitos artistas de neo soul como convidados, e também de hip hop alternativo, incluindo John Legend, Q-Tip e Justin Timberlake. O primeiro single do álbum, "Mas Que Nada", foi destaque em comerciais como o Joga Bonito da Nike Football, e nas trilhas sonoras dos vídeo games EA Sports NBA Live 07 e 2006 FIFA World Cup. Mais dois singles foram lançados do álbum "That Heat" e "Yes Yes Y'all". O álbum abrange diversos estilos, combinando neo soul, bossa nova, samba, hip hop, e até mesmo reggaeton.
República das bananas

República das bananas é um termo pejorativo para um país, normalmente latino-americano, politicamente instável, submisso a um país rico e frequentemente com um governante corrompido e opressor, revolucionário ou não, ou por uma junta militar. Sua economia é, em grande parte, dependente da exportação de monoculturas, tais como bananas, café, laranjas ou cana-de-açúcar, ou até mesmo a extração de minerais.
Normalmente, tem classes sociais estratificadas, incluindo uma grande e empobrecida classe trabalhadora e uma plutocracia que compreende as elites de negócios, política e militares (embora o nível de desigualdade social da América Latina seja, atualmente, menor do que em alguns países desenvolvidos). Esta oligarquia político-econômica controla as produções do setor primário e, assim, explora a economia do país.
O termo foi criado por O. Henry, um humorista e cronista estadunidense. Originalmente, o termo referia-se a Honduras e foi apresentado no livro de contos curtos Cabbages and Kings, de 1904, ambientados na América Central. "República", nessa época, era também um eufemismo de "ditadura". Alguns trechos do livro nos quais o termo é usado são:
O termo fortaleceu-se devido à forte presença das empresas estadunidenses United Fruit Company e Standard Fruit, que dominavam a produção de frutas como bananas e abacaxis nos países do Caribe. Na época, a exportação de frutas era a grande fonte de riqueza destes países. Assim, as companhias tinham grande poder sobre a economia local destes países e, quando estes países não respondiam aos interesses das companhias, as empresas utilizavam-se da força para garanti-los. Exemplo disso foi quando, em 1910, um barco partiu de Nova Orleans rumo a Honduras com o objectivo de instalar um novo presidente pela força, pois o governo daquele país não cortara os impostos cobrados da companhia. O novo presidente empossado permitiu que a empresa ficasse livre de pagar impostos durante 25 anos.
As duas ditaduras sul-americanas fictícias criadas por Hergé nos anos 1930 para cenário de algumas aventuras de Tintim, San Theodoros e Nuevo Rico, são exemplos perfeitos da arquetípica República das Bananas.
O conceito também foi explorado pelo cineasta Woody Allen no filme Bananas, de 1971, que se passa na fictícia San Marcos.
Em 2016, após um período de instabilidades e disputas políticas no Brasil, o cartunista Carlos Latuff satirizou o período com um formato de brasão da república em cujo ramo de café foi substituído por bananas.
Banana-da-madeira

A banana-da-madeira é uma subespécie da banana originaria e cultivada extensamente na ilha da Madeira, tradicionalmente mais pequena que a banana sul-americana mas acentuada no paladar. É abonada em sacarose, glicose, frutose, fibras, potássio, magnésio e várias vitaminas dos agrupamentos A, B e em vitamina C.
Estima-se que em 2014 a produção tenha rondado as 18 mil toneladas.
Introduzidas na ilha no século XVI, sendo que existe uma referência escrita às bananeiras da Madeira que data de 1552, julga-se que terão vindo das ilhas Canárias ou de Cabo Verde, e tornaram-se parte integrante da paisagem.
Clima subtropical

O clima subtropical ou zonas subtropicais ou subtropicais são zonas geográficas e climáticas ao norte e ao sul dos trópicos. Geograficamente parte das zonas temperadas de ambos os hemisférios, eles cobrem as latitudes médias de 23°26′10,6″ (ou 23,43628°) até aproximadamente 35° norte e sul. As latitudes do cavalo estão dentro deste intervalo.
Os climas subtropicais são frequentemente caracterizados por verões quentes e invernos amenos com geadas pouco frequentes. A maioria dos climas subtropicais se enquadra em 2 tipos básicos: subtropical úmido (clima de Koppen Cfa), onde as chuvas geralmente se concentram nos meses mais quentes, por exemplo, sudeste da China e sudeste dos Estados Unidos, e verão seco ou clima mediterrâneo (clima de Koppen Csa/Csb), onde as chuvas sazonais se concentram nos meses mais frios, como a bacia do Mediterrâneo ou o sul da Califórnia.
Os climas subtropicais também podem ocorrer em altas elevações nos trópicos, como no extremo sul do planalto mexicano e em Da Lat do planalto central vietnamita. As seis classificações climáticas usam o termo para ajudar a definir os vários regimes de temperatura e precipitação do planeta Terra.
Uma grande parte dos desertos do mundo está nos subtrópicos, pois é onde reside o anticiclone subtropical semipermanente (normalmente no interior, nos lados sudoeste dos continentes). As áreas que fazem fronteira com oceanos quentes (normalmente nos lados sudeste dos continentes) têm verões quentes e úmidos com chuvas convectivas frequentes (mas breves) (ciclones tropicais também podem contribuir para a precipitação anual). As áreas que fazem fronteira com oceanos frios (normalmente nos lados sudoeste dos continentes) são propensas a neblina, aridez e verões secos. Plantas como palmeiras, frutas cítricas, manga, pistache, lichia e abacate são cultivadas nos subtrópicos.
Cornelius (cantor)

Cornelius, nome artístico de Cornélio de Aguiar Neto (São Paulo, 24 de dezembro de 1947 – São Paulo, 18 de julho de 2013), foi um cantor brasileiro, mais conhecido como vocalista da banda de hard rock Made in Brazil nas décadas de 1960 e 1970. Com esta banda, gravou o primeiro LP do grupo, em 1974. Sempre teve o prestigio dos fãs por sua forte voz "rasgada", rouca e aguda que se tornou sua marca registrada, lhe rendendo o apelido de "Cornelius Lucifer". Suas apresentações e o estilo glam colocam Cornelius no posto dos grandes performers brasileiros.
Cornelius afastou-se do grupo em 1975 e lançou trabalhos solo, mesclando rock, soul, disco music e outras influências.
Em 1976 lançou o LP Cornelius - Santa Fé, atualmente raríssimo, misturando rock e disco music. No final dos anos 70, durante o apogeu da discothèque, obteve grande sucesso no Brasil com a canção "Eu perdi o seu amor".
Ao longo das décadas de 1980, 1990 e 2000, Cornelius voltou a cantar com o Made in Brazil em várias ocasiões.
Faleceu em 18 de julho de 2013 aos 65 anos, vítima de problemas respiratórios.
Teatro Bandeirantes

O Teatro Bandeirantes foi um teatro brasileiro em São Paulo, inaugurado em 1974.
A inauguração, em 12 de agosto de 1974, contou com um grande espetáculo, estrelando Rita Lee (com a Tutti Frutti), Tim Maia (no início de sua fase Racional), Elis Regina (que tinha acabado de lançar seu disco Elis & Tom, com Tom Jobim), Chico Buarque e Maria Bethânia. Foi no Teatro Bandeirantes que Elis apresentou seu espetáculo mais famoso, "Falso Brilhante", de 1975 a 1977 (ela lançaria o disco homônimo em 1976). Foi lá também que seu corpo seria velado, em janeiro de 1982.
Atualmente, é um templo da Igreja Universal do Reino de Deus (IURD).
Banana da Terra

Banana da Terra é um filme musical brasileiro lançado em 1939, produzido por Wallace Downey e dirigido por Ruy Costa, também conhecido pelos pseudônimos Jaime Rui e E. Sá. O filme é notável por ser a última aparição de Carmen Miranda no cinema brasileiro. O roteiro foi escrito por João de Barro e Mário Lago.
Ao que se sabe, não há cópias preservadas do filme, e o único segmento conhecido atualmente é o número musical "O que é que a baiana tem?", interpretado por Carmen Miranda.
Uma ilha do Oceano Pacífico, a Bananolândia, produziu muita banana naquele ano e não teve compradores para o produto. A rainha da terra (Dircinha Batista), avisada pelo conselheiro-mor, devia vender banana para o Brasil. E isso ela consegue, por meio de uma intensa propaganda feita pelos jornais e pelo rádio.
Algumas fontes consultadas pela Cinemateca Brasileira atribuem a direção do filme a João de Barros e indicam 1938 como o ano de produção. Embora o filme tenha alcançado grande sucesso, para garantir um bom lançamento pela Metro, foi necessário aceitar as condições da distribuidora americana, que estipulou que o filme só poderia ser reapresentado "depois de sessenta dias de exibição na Metro".
Neste filme, Carmen Miranda aparece pela primeira vez vestida de baiana, interpretando a icônica canção "O que é que a baiana tem?". A inclusão dessa música foi crucial para consolidar Dorival Caymmi como um grande compositor e marcou o início de sua trajetória de prestígio tanto no Brasil quanto no exterior. Além disso, a canção inspirou o figurino mais famoso da atriz, que é diretamente baseado nos versos de Caymmi. Curiosamente, "O que é que a baiana tem?" foi escolhida para o filme após Ary Barroso solicitar um valor elevado para liberar o samba “Na Baixa do Sapateiro”, que originalmente deveria ser cantado por Carmen.
Outros clássicos apresentados no filme incluem "A Jardineira", na voz de Orlando Silva; "Tirolesa", interpretada por Dircinha Batista; e "Sei Que é Covardia", com Carlos Galhardo.
O filme foi lançado em 10 de fevereiro de 1939, em São Paulo e no Rio de Janeiro, nas salas do Cine Metro-Passeio.
Uma reportagem publicada em O Globo em 17 de fevereiro de 1939 afirmou que o filme "Banana da Terra" estava obtendo um sucesso sem precedentes na sala do Metro-Passeio. Destacou duas atrações: a dança do "Pirulito" e o impressionante samba de Carmen Miranda, "O que é que a Baiana tem?", que foi considerado o grande samba do ano. O texto elogiou a performance de Almirante e Carmen, descrevendo-a como uma deliciosa invenção, enquanto ressaltou a notabilidade e expressividade do samba.
Discografia de Chiclete com Banana

A discografia da banda de axé brasileira Chiclete com Banana conta com 24 álbuns de estúdio, 6 álbuns ao vivo, 4 coletâneas e 2 DVDs em uma carreira iniciada em 1980. Originalmente formada por Bell Marques, que deixou a banda para continuar carreira solo, a banda em 2014 foi formada por Rafa Chaves, e desde 2018, é liderada por Khill, ex-vocalista da banda Patchanka.
Lista de episódios de Naruto

Esta é uma lista dos episódios da série de anime Naruto, adaptação da Parte I da série de mangá de mesmo nome, escrita e ilustrada por Masashi Kishimoto. O anime foi produzido pelo Studio Pierrot junto com a TV Tokyo e exibido entre 3 de outubro de 2002 e 8 de fevereiro de 2007 pela TV Tokyo, com um total de 220 episódios. Abaixo se encontram todos os episódios de todas as temporadas já feitas.
Naruto estreou no Brasil em janeiro de 2007 no Cartoon Network e em julho do mesmo ano no SBT já dublado em português. No exterior o anime já havia passado no antigo Jetix da Disney, com seus primeiros 104 episódios. Atualmente, os serviços de streaming Claro Video e Netflix exibem os 220 episódios desta fase.
Banana split

A banana split ou banana-rachada é uma sobremesa servida à base de sorvete e banana. Originalmente dos Estados Unidos, é considerada um tipo de sundae. Na sua forma clássica, é servida numa travessa em forma de barco, quando a banana é cortada ao meio, longitudinalmente, e colocada na travessa. Apesar de variar os sabores, tipicamente são servidas sobre a banana bolas de sorvete de baunilha, chocolate, morango e chantili. É comum servir o sorvete com calda ou xarope de chocolate, morango ou caramelo. Por último, é guarnecida com nozes, castanhas ou amêndoas quebradas em pedaços pequenos.
A história da banana split é controversa e existem muitas versões para o fato. Segundo o Livro da Banana Split, em 1904 a sobremesa foi inventada na pequena cidade de Latrobe, por David Strickler, um farmacêutico aprendiz. Ele adorava inventar receitas de sundae na farmácia onde era empregado. Um dia, como tinha bananas para a sobremesa, cortou ao meio a fruta e cobriu as metades com bolas de sorvete e calda de frutas.
Musa ornata

Musa ornata, the flowering banana, is one of more than 50 species of banana in the genus Musa of the family Musaceae. Most of these species are large tropical evergreen perennials, mainly from lowland areas with high temperature and humidity. Musa ornata originated in southeast Asia, and is cultivated for its commercial and ornamental value. The fruit is attractive but tends to be inedible.
Musa ornata belongs to the Musa section Rhodochlamys. Rhodochlamys is one of the four sections into which the genus Musa is divided (the others being Australimusa, Callimusa and Eumusa, which is sometimes called Musa). As a member of Rhodochlamys, M. ornata has a basic chromosome number of 2n = 22 compared with 2n = 20 of the Australimusa and Callimusa. Plants of this section are known for their brightly colored bracts.
The true M. ornata is found in India and is a small species. From its home in India it reached Central and South America early in the 19th century where it became naturalized. M. ornata is not an especially variable plant in itself but it hybridizes freely with other species. The result is that there are a number of hybrids derived from it in the tropical regions of America.
Plants grow to a height of 5 to 10 ft (1.5 to 3.0 m). The plants have green foliage with pink tones throughout. The leaves can grow to be 6 ft (1.8 m) long, 14 inches (360 mm) wide and can be used for tropical cut flower arrangements. It produces pink flowers and small, dark pink or crimson fruit. The fruit type is a banana that is seeded and inedible.
Musa ornata has a yellow-orange inflorescence whose male and female flowers both tend to be 3-5 per bract in a single row, varying up to about 7 per cluster. The anthers of the male flowers are purple while the female style is green.
Musa ornata is native to south-east Asia and commonly found in Bangladesh, Burma, and India. This species is widely distributed throughout tropical regions but it is often misnamed. The plant is relatively tolerant and was found in Mauritius (off the coast of Madagascar) before 1805 and must have begun to travel several years before it was botanically described in 1824 on Indian banana plantations. Numerous parts of Mexico have also naturalized the plant, although the seedlings are often offered commercially under a different name (Musa violacea).
Musa ornata is one of several banana species grown as ornamental plants for their handsome foliage, for instance in mixed tropical plantings. In temperate zones it must be protected from winter frosts, or grown under glass with heat - minimum temperature 7 °C (45 °F). It has gained the Royal Horticultural Society's Award of Garden Merit. It flowers readily and produces few but viable seeds.
The male bud may be cooked or used in salads, while the leaves are often incorporated in making dressings. The root of the plant is also sometimes used for ayurvedic preparations (alternative medicine) in northeast India. The ash of the pseudostem, the corm, the fruiting stalk and fruit peel are also used as an anti-scorbutic (to prevent scurvy), as well as for digestive help, or as a tonic.
Data related to Musa ornata at Wikispecies
Eucalyptus sideroxylon

Eucalyptus sideroxylon, commonly known as mugga ironbark, or red ironbark is a small to medium-sized tree that is endemic to eastern Australia. It has dark, deeply furrowed ironbark, lance-shaped adult leaves, flower buds in groups of seven, white, red, pink or creamy yellow flowers and cup-shaped to shortened spherical fruit.
Eucalyptus sideroxylon is a tree that typically grows to a height of 25–35 m (82–115 ft) and forms a lignotuber. The bark is dark grey to black, deeply furrowed ironbark on the trunk and larger branches, smooth white to grey on the thinnest branches. Young plants and coppice regrowth have lance-shaped to oblong or linear leaves that are 30–110 mm (1.2–4.3 in) long and 5–35 mm (0.20–1.38 in) wide. Adult leaves are lance-shaped, the same shade of green on both sides, 50–140 mm (2.0–5.5 in) long and 10–40 mm (0.39–1.57 in) wide tapering to a petiole 5–25 mm (0.20–0.98 in) long. The flower buds are arranged in leaf axils on an unbranched peduncle 7–29 mm (0.28–1.14 in) long, the individual buds on pedicels 3–15 mm (0.12–0.59 in) long. Mature buds are oval or diamond-shaped, 6–15 mm (0.24–0.59 in) long and 4–6 mm (0.16–0.24 in) wide with a conical to beaked operculum. Flowering occurs from April to December and the flowers are white, red, pink or creamy yellow. The fruit is a woody cup-shaped to shortened spherical capsule 5–11 mm (0.20–0.43 in) long and 5–10 mm (0.20–0.39 in) wide with the valves below the level of the rim.
Allan Cunningham recorded the name Eucalyptus sideroxylon in Thomas Mitchell's 1848 Journal of an Expedition into the Interior of Tropical Australia but did not provide a description of the plant. The first formal description of the species was published in 1887 by William Woolls in Proceedings of the Linnean Society of New South Wales. The specific epithet (sideroxylon) is derived from the ancient Greek words sidēros (σίδηρος), meaning "iron" and xylon (ξύλον), meaning "wood".
Two subspecies of E. sideroxylon are accepted by the Australian Plant Census as at December 2019:
Mugga ironbark is widespread and often abundant in woodland from south-eastern Queensland through New South Wales to Victoria. Subspecies improcera is only known from the Barakula State Forest north-northwest of Chinchilla.
The leaves are used in the production of cineole based eucalyptus oil.
Apiarists in New South Wales place hives in red-ironbark woodlands to collect the honey.
Molecules produced by plants in case of pathogens attacks are called phytoalexins. Such compounds can be implied in the hypersensitive response of plants. High levels of polyphenols (stilbenoids and ellagitannins) in E. sideroxylon wood can explain its natural preservation against rot.
Пирин (Земен)

Футболен клуб Пирин е футболен отбор от град Земен. Играе своите мачове на градския стадион.
Отборът, подобно на много отбори, е сформиран от група младежи с любов към футболната игра. Първият отбор е създаден на 25 май 1923 година с разрешение на Българския футболен съюз. Първите екипи на отбора са тениски и гащета с вертикални райета („зебра“) с тъмно син и бял цвят. Първоначално игрището е оградено с ръчно направена ограда и разчертано с вар. Вратите са дървети, а публиката стои извън загражденията.
С течение на времето отборът започва да печели мачове и точки от Югозападна аматьорска В група. Първите 13 сезона се оказват неуспешни за отбора като се класират във втората шестица на първенството. През 1936 година той успява да стане втори и не му достигат само 4 точки за да стане шампион. В следващите 9 години отборът завършва на второ или трето място докато не набира сили и през сезон 1945 година не става шампион, но поради края на Втората световна война елиминациите са прекратени. Отборът трябва да изчака още два сезона за да вземе шампионската титла.
През есента на 1947 година отборът сменя своето име с „Белово“ (което е старото име на града). Същият този сезон успява да се класира за Б футболна група. На отборът му трябват 18 години, за да се класира в първата шестица за своето първенство. Така през сезон 1965/66 година отборът успява да се класира за 5-о място в Б група. Четири поредни години трябват на отбора, за да се качи по-нагоре. Така той дебютира седем поредни пъти на второ място в Б група. През сезон 1972-73 година отборът не му достига една точка да стане шампион. Това се поражда от равенството си от ПФК „Велдбъжд“ (Кюстендил) с 4:4. Впоследствие много от футболистите напускат клуба и отиват в по-добри отбори и съставът се разваля.
Осем поредни години отборът е на ръба да изпадне от Б група и през 1982 година изпада. В края на 80-те години на 20 век се построява скамейка за отбора. Тя има 7 реда („в сектор А“) от които на всеки ред има по 35 седящи места, т.е. около 250 седящи места. Отзад има място за около още 200 души с правостоящи места. Общо около 450-500 души могат да гледат мачовете. Секторът е ограден с ниска ограда от всички страни.
В началото на 21 век отборът за трети път сменя своето име с ФК „Пирин“ (Земен). През 2015 г. отборът е в много лошо финансово положение. Няма ресурси, няма добър отбор. Всичко на стадиона е захабено, включително и новопостроената сграда (която била с предназначение там да са съблекалните на отборите и да има по една стая за всеки от футболистите за по-дълъг престой от време). Тревното покритие е захабено и има сведения, че хора пускат добитъкът си да пасе там. Седалките са захабени и изпочупени. На входната врата има плакат на който има емблемата на отборът и с главни букви името на отборът. Годините минават, история на този отбор вече не се помни и се знае от малцина, но това е един доста важен отбор помогнал за развитието на българския футбол. Цялата информация е базирана на стари документи и записи свързани с него и пазени в архивите на отбора в Общината на град Земен.
Ниска околоземна орбита

Ниска околоземна орбита е орбита на изкуствен спътник около Земята, която попада между границите на атмосферата и радиационните пояси. Границите на ниската земна орбита не са твърдо определени, но обикновено се приема, че орбита с височина от 200 до 1200 km е ниска околоземна орбита.
Често е наричана базова орбита, защото спътниците с по-висока орбита почти винаги се извеждат в ниска орбита от ракетата носител при изстрелването си и използват своите ракетни двигатели, за да достигнат целевата си орбита. Понякога в български документи може да се срещне като ниска земна орбита, което е неточен превод на английския термин Low Earth orbit (в английския език не се прави разлика в прилагателното между орбитата на Земята около Слънцето и на орбитите на обекти около Земята).
Спътниците, които се движат в ниска орбита, са подходящи за наблюдаване на земната повърхност. Освен това тези сателити могат да използват по-слаби сигнали, за да комуникират със Земята и закъснението на сигнала е по-малко, отколкото при сателитите, намиращи се в по-висока орбита. Недостатък на ниската орбита е сравнително високата радиална скорост на преминаване на спътника през небесната полусфера, което налага да се използват ненасочени антени и множество наземни следящи станции, за да бъде осигурена постоянна връзка.
Народно читалище „Васил Левски – 2003“

Народно читалище „Васил Левски – 2003“ е читалище обслужващо жителите в централната част на Димитровград.
Читалището е учредено през есента на 2003 г. от димитровградския художник, артист и общественик Здравко Нейчев, заедно с група съмишленици. От датата на учредяването си, читалището не е променяло името си, но се е налагало многократно да променя местонахождението си поради различни причини. От 2003 г. работи без прекъсване.
Читалището се помещава под наем в сграда предоставена от Общински съвет Димитровград.
Библиотеката на читалището започва своята работа няколко години след създаването му. Фондът на библиотеката е около 12000 тома книги. В нея годишно се извършват над 1500 информационно-библиографски справки от най-различен характер. В библиотеката са изградени автоматизирани интернет каталог и литературоведска картотека с богат масив от теми, които се ползват на място, или се копират.
Музейната сбирка на читалището съдържа над 90 експоната аудио-визуална техника от XX в. Експозицията включва над 50-годишни телевизори, касетофони, телефони, грамофони, тонколони, аудио пултове, будилници, пишещи машини, фотоапарати. Най-интересни сред тях са вековният телефон „Сименс“ от царско време и фотоапаратът „Спутник“ от СССР. По-голямата част от експонатите са в пълна техническа изправност.
Клисура (община Сурдулица)

Клисура или Трънска Клисура е село в Западните покрайнини, община Сурдулица, Пчински окръг, Сърбия.
Село Трънска Клисура, преименувано впоследствие от сърбите на Клисура, е българско село, отделено от българската държава по силата на Ньойския договор от 1919 г.
Традиционен занаят на клисурци е дърводелството и строителството.
Според данните на Статистическата служба на Сърбия броят на населението на селото по години е както следва:
Според официалните данни от преброяването през 2002 година, етнически жителите на селото се разпределят както следва:
Малешевска носия

Малешевската носия е традиционна за района на Малешево. Женската носия се отличава с характерни везани украси на кошулата, върху която се облича равно скроена антерия с дълги ръкави, тънка тъкана скутина - фута и плетени чорапи с орнаменти. В началото на XX век везаните украси на кошулята са изоставени, а вместо антерия се носи фустан с различно скроени елементи и начини на украсяване.
Подобие

Подобие е геометричен термин за свойството на геометричните фигури да имат еднаква форма без значение от размерите. Две фигури F1 и F2 се наричат подобни, ако между точките им съществува взаимно еднозначно изображение, при което отношенията на разстоянията между всяка двойка съответни точки от фигурите е постоянно неотрицателно число, наречено коефициент на подобие. Терминът е приложим не само за равнинни фигури, но и за тела от триизмерното пространство.
В сила са следните твърдения:
Подобните фигури е прието да се означават със символа ~ (тилда), например: △ A B C ∼ △ A ′ B ′ C ′ {\displaystyle \textstyle {\triangle ABC\sim \triangle A'B'C'}}
Подобността на триъгълници е понятие в геометрията. Два триъгълника са подобни, ако е на лице един от следните признаци:
Ако два ъгъла на един триъгълник са съответно равни на два ъгъла от друг триъгълник, то двата триъгълника са подобни.
Ако две страни на един триъгълник са съответно пропорционални на две страни от друг триъгълник и ъглите между тези страни са равни, то двата триъгълника са подобни.
Ако страните на един триъгълник са съответно пропорционални на страните на друг триъгълник, то двата триъгълника са подобни.
Ако две страни на един триъгълник са съответно пропорционални на две страни на друг триъгълник и ъглите, лежащи срещу по-големите от тези две страни, са равни, то двата триъгълника са подобни.
От Четвъртия признак за подобие следва Признакът за подобие на правоъгълни триъгълници: Ако хипотенуза и катет от един правоъгълен триъгълник са съответно пропорционални на хипотенуза и катет от друг правоъгълен триъгълник, то двата триъгълника са подобни.
Еднаквост

Когато при налагане съвпадат, две геометрични фигури се наричат еднакви. В геометрията две фигури са еднакви, ако те имат съответно равни страни и съответно равни ъгли.
Еднаквостта на триъгълници е понятие от геометрията. Два триъгълника са еднакви, ако всички елементи от единия са равни на всички елементи от втория.
Втори обобщен: Ако страна и два ъгъла от един триъгълник са съответно равни на страна и два ъгъла от друг триъгълник, то двата триъгълника са еднакви (ако страните са еднакво разположни спрямо ъглите)
От Четвъртия признак за еднаквост следва Признакът за еднаквост на правоъгълни триъгълници: Ако хипотенуза и катет от един правоъгълен триъгълник са съответно равни на хипотенуза и катет от друг правоъгълен триъгълник, то двата триъгълника са еднакви.
Стрелба с лък

Стрелбата с лък е способ за ловуване и воюване, и е олимпийски спорт. Тя е сред най-древните занимания на човека, датиращо от мезолита – около 10 000 пр.н.е.).
Китайците пренасят стрелбата с лък в Япония през 6 век. Японците наричат тяхното бойно изкуство кюджуцу (kyujutsu – изкуствотo на лъка), по-известно като кюдо (kyudo – път на лъка). Стрелецът стреля от 28 метра в цел с размер 36 см диаметър. Лъкът е дълъг 2,21 метра, направен от ламиниран бамбук и дърво.
През Гръко-римския период лъкът все по-често се използва за лов и бойни действия. Близкоизточните народи – асирийци, перси, хуни, монголи и турци, завладяват с помощта му голяма част от Европа и Азия.
Популярността на стрелбата с лък се дължи до голяма степен и на митологични фигури като Робин Худ, Вилхелм Тел и герои от древногръцката митология. През 16 век с изобретяването на барута и пушката обаче стрелбата с лък продължава да се развива единствено като спорт за състезания и забавление.
Zemen Monastery

42°28′3″N 22°44′18″E﻿ / ﻿42.46750°N 22.73833°E﻿ / 42.46750; 22.73833
The Zemen Monastery (Bulgarian: Земенски манастир, Zemenski manastir) is a Bulgarian Orthodox monastery located one kilometre away from the town of Zemen, Pernik Province in western Bulgaria.
The monastery was established in the 11th century. It comprises a church, belfry and two residential buildings. It is currently uninhabited. The church is a monument of culture.
The church dates from the foundation of the monastery in the late 11th century and has a cube shape, 9 metres long, 8 metres wide, 11.20 metres high. The material used was travertine. The altar is a stone monolith and the floor is made of colourful tiles. The church is richly painted inside, with two layers of frescoes, the scarcely preserved early one dating to the 11th century. The better preserved Biblical scenes date from the mid-14th century and include several portraits of donors: the first one depicting an unnamed man, his wife Doya and their two children, the second featuring a young man, Vitomir, and a boy, Stoyu. These portraits rank among the oldest and artistically most valuable in the Balkans after the frescoes of the Boyana Church.
List of most popular given names

The most popular given names vary nationally, regionally, and culturally. Lists of widely used given names can consist of those most often bestowed upon infants born within the last year, thus reflecting the current naming trends, or else be composed of the personal names occurring most often within the total population.
The names listed in the following tables, unless otherwise noted, represent the most current top 10 breakdowns of what newborn children are commonly being named in the various regions of the world.
Australia
Canada
United States
France
Ireland
United Kingdom
Mustela putorius furo

Ang peret, domestikadong peret, domestikong peret, o Mustela putorius furo (Ingles: ferret, domestic ferret; Kastila: hurón doméstico), ay isang maliit na mamalyang hayop mula sa pamilyang Mustelidae o mga mustelido. Ilan sa iba pang mga musetido ang may "peret" o ferret sa kanilang mga pangalan, bagaman hindi sila magkapareho. Kahawig ito ng pusa at may mahabang leeg. Isa itong uri ng albinong haliging pusa o mustela, kamag-anakan ng mepitido, at kabahaging uri ng mga turon o Europeong turon (Mustela putorius). Tinatawag din itong huron, domestikong huron, o domestikadong huron.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Mamalya ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Lagas-dahon

Ang mga lagas-dahon, lugas-dahon, ngulag-dahon, o hunos-dahon (Ingles: deciduous, nangangahulugang "nahuhulog kapag hinog na" o "maaari o malamang na mahulog") ay ang karaniwang katawagan para sa mga puno o mga palumpong na panapanahong nawawalan (nakakalbo o nababawasan), nalulugasan, nangungulag, o nalalagasan ng kanilang mga dahon, at pati na rin sa paghuhunos ng iba pang mga kayariang panghalaman na katulad ng mga talulot (mga "dahon" ng bulaklak) pagkaraang mamulaklak o magbunga, kapag hinog na, o tuwing panahon ng taglagas. Sa mas tiyak na diwa, ang paglalagas ay ang pagbagsak ng isang bahagi na hindi na kailangan, o paglaglag pagkaraan na magwakas na ang layunin nito. Sa mga halaman, ito ang kinalabasan ng prosesong likas. Ang paglalagas o pagiging desiduoso ay may kahalintulad na kahulugan kapag tumutukoy sa mga bahagi ng hayop, katulad ng nalalagas na mga antler o sungay ng usa, o sa mga ngiping nalalagas, na nakikilala rin bilang ngipin ng sanggol, sa ilang mga mamalya (kabilang na ang mga batang tao). Ang mga halamang o punong lagas-dahon ay kabaliktad ng mga halamang laging-lunti.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Botanika ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Dahon (halaman)

Ang isang dahon (Ingles: leaf)ay alinman sa mga pangunahing dugtungan ng isang baskyulang sanga ng halaman, ito'y karaniwang nadadala sa gilid sa itaas ng lupa at mahalaga para sa potosintesis.
Ang mga dahon ay karaniwan ay berde. May iba't - ibang sukat ang mga ito; maaaring malaki o malait depende sa espesye ng halaman.
Ang petiole ang kumokunekta sa dahon mula sa sanga. Ito ay mahalaga sapagkat dito kumukuha ang dahon ng mga inabsorbahang sustansya mula sa ugat ng halaman.
Ang leaf base naman ay kalapit lang ng petiole, ito ay prumoprotekta sa isang bago o batang axillary bud.
Ang lamina naman ay nahahati sa tatlong bahagi: (1) ang apex, (2) ang dulo ng leaf blade, (3) at ang mga litid o ugat ng dahon. Ito ang pinakamahalang bahagi ng dahon dahil dito nangyayari ang prosesong potosintesis.
Ang mga dahon ay mahalaga sa halaman sapagkat ito ang nagbibigay pagkain dito sa pamamagitan ng prosesong potosintesis. Ang mga kloropil (chlorophyll), isang substansya na nagbibigay pagkakulay berde ng dahon, ay kumukuha ng enerhiya mula sa araw. Kapag ang mga kloropil na nagtataglay ng mga kloroplast (chloroplasts) ay nakipag-ugnayan sa ilang mga ensima, ginagamit nito ang enerhiya para makuha mula sa tubig ang mga elementong idrohino at oksihino. Ang mga oksihinong ito ay inaalis mula sa dahon at pinapalitan ang mga lumang oksihino sa atmospera. Ang mga dahon din ay naglilinis ng ating hangin sa pamamagitan ng pag-absorba ng carbon dioxide.
Palaging luntian

Sa botanika, ang isang halamang palaging luntian (Ingles: evergreen; Lumang Tagalog: katakataká o siemprebibo) ay isang halaman na palagiang may mga dahong luntian at gumagana sa lahat ng mga panapanahon. Kabaligtaran ito ng mga halamang deciduous o naglalagas ng dahon at nawawalan ng lahat ng mga yabong tuwing taglamig o tagtuyot (karamihan sa mga halaman ay naglalagas ng mga dahon tuwing taglagas), dahil ang halamang palaging luntian ay palaging nakapagpapanatili ng mga dahon kahit na taglamig at bumabagsak ang niyebe.
Maraming iba't ibang uri ng mga halamang palaging luntian, kapwa mga puno at palumpong. Ang katawagang binomiyal na Latin, ang sempervirens, na nangangahulugang may likas na pagiging palaging luntian na halaman, halimbawa:
Magkakaiba ang haba ng buhay ng dahon sa mga halamang palaging luntian mula sa ilang buwan hanggang sa ilang sampung-taon (higit sa 30 taon sa Pinus longaeva o tinatawag sa Ingles na Great Basin bristlecone pine).
Walang katulad ang Sciadopitys dahil mayroong sariling pamilya ito, kung saan ito ang nag-iisang espesye.
Iba't iba ang saklaw ng mga palaging luntian at mga naglalagas ng dahon na espesye sa mga katanigang morpolohiko at pisiyolohiko. Sa pangkalahatan, may mas makapal na dahon ang mga espesyeng palaging luntian na malapad ang dahon kaysa mga espesyeng naglalagas ng dahon, na may isang mas malaking bolyum ng parenkima at pasukan ng hangin (stomata) bawat isang yunit ng sukat ng dahon. Mayroon sa pangkalahatan ang mga palaging luntian ng isang mas malaking praksyon ng kabuuang biyomasa ng halaman na mayroon, bilang mga dahon (LMF), subalit kadalasan silang may mas mababang potosentesis.
Sa mga lugar kung saan may dahilan upang maglagas ng dahon, halimbawa ang panahong malamig o tuyo, ay kadalasang isang pag-aangkop (adaptasyon) ang mababang antas ng sustansya. Karagdagan dito, mayroon madalas silang matitigas na mga dahon at pinakamahusay na pagtitipid ng tubig dahil sa kakaunting mapagkukunan sa pook kung saan sila nakatanim. Ang pinakamahusay na pagtitipid ng tubig sa loob ng mga espesyeng palaging luntian ay dahil sa mas mataas na kasaganahan kung ihahambing sa mga espesyeng naglalagas ng dahon. Samantalang nawawala ang sustansya ng mga punong naglalagas ng dahon tuwing nawawala ang kanilang mga dahon.
Karantika

Karantika (Arabic: كارنتيكا) is an iconic Algerian street food sold throughout the Maghreb by street vendors. It has similarities to pies, pancakes, and flans and consists of a chickpea batter topped with beaten egg and baked, and is served with harissa and cumin either hot on bread as a sandwich, or sliced into squares.
It originated in and remains a specialty of Oran, where it was first introduced by Spanish invaders in the 16th century, and was spread throughout Algeria during the French occupation of the country.
The dish is also served in restaurants and made in homes.
The dish is known by many names, including al-hami and valentina; spellings in English may include garantita, karantita, karane, kalantita, quaratita, kalentica, karentita, and caran. The name is derived from the spanish word Calentica or from Caliente, "hot". The dish is referred to in Algeria as "the protector", a play on words in the Western Algerian dialect.
The dish is of Hispanic-Oran origin and can also be found in France, Spain and other European countries with large Algerian populations.
It was introduced in Oran by Spanish invaders and remains a specialty of the area. According to some histories, the dish was introduced in Oran during the Ottoman siege of Oran's Spanish garrison during the 16th and 17th century Spanish occupation of Oran when dried chickpeas and chickpea flour were the only foodstuffs readily available. During the French occupation of Algeria in the 1800s, the Spanish settled in Algeria and spread the dish throughout the country.
Originally it was a poverty food but eventually became popular throughout Algerian society. According to The New Arab, the dish is an iconic Algerian street food.
The dish is based on unroasted chickpea flour, oil, and water mixed to form a liquid batter, which is rested to hydrate the flour, topped with beaten egg and baked. It is served hot on bread or as cut slices, often with harissa and cumin.
The dish is present throughout the country as a street food sold by vendors and is also made in homes and restaurants.
Similar dishes are found throughout the Mediterranean coast.