davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
구글 크롬

구글 크롬(Google Chrome)은 구글이 개발 중인 프리웨어 웹 브라우저이다. 크롬에서 사용 중인 웹킷 엔진을 애플이 복제하여 만든 블링크 엔진을 채용하고 있다. 크롬 버전 27까지는 애플이 개발한 웹킷 엔진을 구글이 그대로 이용했으나 버전 28 이후는 웹킷 엔진을 복제하여 만든 구글 자체 엔진을 탑재하였는데, 원소스를 베껴낸 후 코드를 수정하는 개발방식인 포크 형식으로 구글이 개발한 블링크 엔진을 사용하고 있다. 이때문에 구글은 원소스인 웹킷 엔진을 이용하는 대가로, 소스코드 라이선스는 애플이 결정하며 구글은 이에 따른다. 웹킷 엔진의 오픈소스 라이선스에 따라, 구글은 블링크 엔진을 오픈소스로 공개할 의무가 있어 구글 크롬의 엔진은 공개되어 있다. 구글 크롬은 간단하고 효율적인 사용자 인터페이스를 제공하며 현존하는 다른 웹 브라우저들에 비해 나은 안정성과 속도, 그리고 보안성을 갖는 것을 목표하고 있다. 2008년 9월 3일 마이크로소프트 윈도우용 베타 버전이 나왔으며, 2008년 12월 11일 첫 안정화 버전이 나왔다.
크롬이란 뜻은 원래 그래픽 사용자 인터페이스에서 창틀을 가리키는데, 여기서는 브라우저 틀 영역을 가리키며, 이 영역을 최소화시키자는 목표로 크롬이라고 이름을 지었다고 한다. 스탯카운터 통계 기준으로 2012년 5월부터 인터넷 익스플로러를 제치고 현재 전 세계에서 가장 많이 쓰이는 웹 브라우저이다.
구글 크롬의 발표는 2008년 9월 2일에 하였으며 출시는 2008년 9월 3일에 예정되어 있었다. 구글 크롬의 특징을 설명하고 새로운 브라우저에 대한 관심을 유발시키기 위해 만화가 스콧 맥클라우드가 그린 만화가 저널리스트들과 블로거들에게 보내졌다.
구글 크롬은 구글과 모질라 넷스케이프 포타블 런타임(Mozilla's Netscape Portable Runtime), 네트워크 보안 서비스(Network Security Service), NPAPI 이 밖에도 SQLite, 많은 오픈 소스를 통해 25개의 코드 라이브러리를 모아 만들어졌다.
아래 표는 스탯카운터의 2015년 2월 1일부터 28일까지의 데스크탑 브라우저 점유율 통계이다.
2016년 8월 기준 구글 크롬은 전 세계 시장 점유율 1위를 차지하고 있다. 분석 기준이 다르기 때문에 업체간 결과 수치에 차이가 있다.
국내 웹로그 분석 업체인 Bizspring의 2018년 4/4분기 분석에 따르면(모바일+PC), 구글 크롬이 44.09%로 우위를 보이며, 인터넷 익스플로러(29.51%)와 모바일 사파리(17.56%)가 그뒤를 따르고 있다.
크롬은 애플리케이션을 활용하기 위해 웹사이트나 파일 대신 프로그램내 특수한 주소명령체계를 이용하고 있다. 다음은 그 목록이다.
최적의 크롬을 사용하려면 다음의 사항이 필요하다.
특히 우분투 및 데비안 계열에서의 '사용자 식별 인증키 설정 요구사항'을 만족하는 안정화 버전의 크롬 설치과정은 gdebi라는 패키징 도구에 최적화되어있다. 또한 어드밴스트 패키징 툴(APT)에의한 배포 버전들의 설치도 지원된다. 한편 IBM 레드햇 계열의 페도라는 DNF 차원에서 레포지토리 설정후 설치를 지원한다.
공룡 게임(Dino game)은 일종의 이스터 에그로 주소창에서 'chrome://dino'를 통해 보이는 '인터넷 없음 오류' 화면에서 스페이스바를 눌러서 시작할 수 있는 크롬 브라우저에 내장되어 제공하는 게임이다.
컴퓨터에선 스페이스바로 점프를 하며 또한 스마트폰 버전에서는 터치로 게임을 시작하고 점프할 수 있다.
Apk (파일 포맷)

안드로이드 응용 프로그램 패키지(영어: Android application package, APK)는 안드로이드의 소프트웨어와 미들웨어 배포에 사용되는 패키지 파일이며, '.apk'확장자를 가진다. APK 파일은 우분투 같은 데비안 기반 운영 체제에서 사용하는 뎁 패키지와 마이크로소프트 윈도우에서 사용하는 MSI 패키지와 같은 설치 파일과 비슷하다. APK 파일을 만들려면, 안드로이드용 프로그램을 먼저 컴파일한 후, 모든 파일들을 하나의 패키지 파일로 모은다. APK 파일은 해당하는 프로그램의 모든 코드를 포함하며, 자원, 정보, 인증서 및 매니페스트 파일 등을 포함한다.
안드로이드 응용 프로그램 패키지의 확장자는 .apk로 ZIP파일 기반인 JAR를 기반으로 하며, 압축 파일의 한 종류이다. MIME 유형은 application/vnd.android.package-archive이다.
APK 파일에서 일반적으로 포함하는 파일 또는 내용은 아래와 같다.
EPUB

EPUB(electronic publication)은 국제 디지털 출판 포럼(IDPF, International Digital Publishing Forum)에서 제정한 개방형 자유 전자서적 표준이다. EPUB은 자동공간조정(reflowable)이 가능하게 끔 디자인 되었다. 이는 EPUB으로 만들어진 내용을 볼 때 디스플레이하는 기계의 형식, 크기에 자동으로 최적화되어 보여줄 수 있다는 뜻이다.
EPUB는 2007년 9월 이전에 있던 오픈 eBook 표준을 대체하기 위해 국제 디지털 출판 포럼에서 공식 표준으로 채택되었다.
EPUB은 세 가지 정의로 이루어져 있다.
기본적으로, EPUB은 내부적으로 XHTML이나 DTBook(DAISY 컨소시엄에서 만든 XML 표준.)를 이용하여 내부의 글과 문서 구조를 만들고, CSS의 일부를 이용해 문서의 틀과 형식을 만든다. 목록이나 표 양식, EPUB 메타데이터를 위해 XML을 사용한다. zip 파일을 통해 상기된 다양한 파일들을 하나로 묶어 배포한다.
EPUB은 내용을 구성하기 위해 이전 버전에서는 XHTML에서 파생된 OEBPS 1.2를 사용했었으나 2.0버전에서는 XHTML 1.1(이나 DTBook)을 사용한다. 그러나 XHTML 구성요소(element)에 대한 제한이 좀 있다. EPUB의 XHTML에서 사용하는 mimetype은 application/xhtml+xml이다. XHTML 모듈과 제한에 대한 자세한 설명은 2.2를 참고하면 된다.
스타일과 레이아웃은 "OPS 스타일 시트"라 불리는 CSS 2.0의 일부를 사용한다. 이 특별한 구문들은 CSS 중 읽기시스템과 몇가지 특수한 부분만을 사용한다. 특수한 부분이란 oeb-page-head, oeb-page-foot,나, oeb-column-number등과 같은 것들이다. 폰트는 @font-face항목이나 OPF 매니페스트 속에 폰트를 포함시켜 설정할 수 있다. mimetype을 위한 EPUB의 CSS 문서형식은 text/css이다. 지원 항목과 그에 대한 세부 정보는 Section 3.0에서 찾아볼 수 있다.
EPUB에서 이미지는 PNG, JPEG, GIF, SVG 형식을 지원한다. 이들은 각각 mimetype의 image/png, image/jpeg, image/gif, image/svg+xml를 사용한다. 다른 미디어 형식도 허용되나, 제작자가 지원 형식으로 된 대체물을 지정해 두어야 한다. mimetypes을 위한 표는 Section 1.3.7의 세부사항을 참고하면 된다.
국제적이며 다중언어 서적을 위해 유니코드가 사용되며, 제작자는 UTF-8 or UTF-16 인코딩을 사용해야 한다. 하지만, 읽기 시스템에서 유니코드의 모든 유니코드 문자를 위한 폰트를 제공해야 하는 것은 아니지만, 표시할 수 없는 문자를 위한 표시는 해주어야 한다.
EPUB을 위한 XHTML의 기본 골격은 아래와 같다.
EPUB를 읽는 것을 지원하는 장치는 OPS 출판을 지원하는 하드웨어와 소프트웨어의 조합이다.
GLSL

GLSL(OpenGL Shading Language, OpenGL 셰이딩 언어)는 C 언어를 기초로 한, 상위 레벨 셰이딩 언어이다. GLslang로도 알려져 있다. HLSL과 유사한 이 언어는 어셈블리 언어나 하드웨어에 의존한 언어를 사용하지 않고, 개발자가 그래픽스 파이프라인을 직접 제어할 수 있도록 OpenGL ARB(Architecture Review Board)가 책정하였다.
GLSL은 프로파일이 있어서 개발자는 Cg로 개발한 코드를 바로 변환할 수도 있다.
GLSL 버전은 OpenGL API의 특정 버전과 함께 진화해왔다. GLSL과 OpenGL 메이저, 마이너 버전이 매칭되는 OpenGL 버전 3.3 이상에서만 지원된다. GLSL과 OpenGL의 이 버전들은 다음의 표와 관련된다:
OpenGL ES과 WebGL은 OpenGL ES Shading Language, 간단히 줄여 GLSL ES를 사용한다.
다음은 고정 기능 파이프 라인과 마찬가지로 입력 정점을 변환한다.
ftransform()는 GLSL 1.40과 GLSL ES 1.0에서 지원되지 않는다. 대신, 프로그래머는 새로운 OpenGL 3.1 표준에 따라 모델 뷰 행렬과 투영 행렬을 명시적으로 지정할 필요가 있다.
아파치 POI

아파치 POI(Apache POI)는 아파치 소프트웨어 재단에서 만든 라이브러리로서 마이크로소프트 오피스 파일 포맷을 순수 자바 언어로서 읽고 쓰는 기능을 제공한다. 주로 워드, 엑셀, 파워포인트와 파일을 지원하며 최근의 오피스 포맷인 Office Open XML File Formats(OOXML, 즉 xml 기반의 *.docx, *.xlsx, *.pptx 등)이나 아웃룩, 비지오, 퍼블리셔 등으로 지원 파일 포맷을 늘려가고 있다.
POI라는 이름은 "Poor Obfuscation Implementation"의 줄임말로서 기존의 마이크로소프트 오피스의 파일 포맷(OLE 2 Compund Document Format : OLE2)이 일부러 해독하기 힘들게 만들어 놓은 것 같음에도 불구하고 실제로 리버스 엔지니어링되어 사용할 수 있게 되었음을 의미한다. POI 프로젝트 내부에서 사용하는 각 모듈의 이름들 또한 이와 비슷하게 유머섞인 이름들로 되어있다.
POI는 3.5 버전부터 ISO/IEC 29500:2008 오피스 오픈 XML 파일 포맷을 지원한다. SourceSense 라는 오픈소스 업체로부터 많은 지원을 받았는데 이 업체는 마이크로소프트와 협력하여 개발을 한 것으로 알려져 있다.
Apache POI는 다음과 같은 하위 컴포넌트로 구성되어 있다.
HSSF 컴포넌트가 가장 안정적이고 많은 기능을 지원하며 다른 컴포넌트들은 사용은 가능하나 아직까지는 개발 단계이다.
오르세 미술관

오르세 미술관(Musée d'Orsay)은 프랑스 파리에 위치한 국립박물관이다.
파리 7구의 센강 좌안에 프롬나드 에두아르글리상을 따라 자리잡고 있다. 본래 이 건물은 빅토르 랄루의 설계에 따라 1900년에 지어진 옛 오르세역으로, 1970년대 발레리 지스카르데스탱 대통령의 지시로 박물관으로 재개발되어 1986년 개관하였다. 1848년부터 1914년까지의 서양 회화, 조각, 공예품, 포스터, 사진, 건축 등을 소장하고 있으며, 오늘날 유럽에서 가장 큰 미술관 중 하나이다.
세계 최대 규모의 인상주의와 탈인상주의 작품을 소장하고 있으며, 그 수는 회화로 분류되는 3,650점 가운데 3분의 1에 달하는 1,100점에 달한다. 대표작으로는 마네의 《풀밭 위의 점심식사》, 《올랭피아》, 드가의 《열네 살 어린 무용수》, 쿠르베의 《세상의 기원》, 《오르낭의 매장》, 《화가의 아틀리에》, 세잔의 《카드놀이하는 사람들》, 모네의 《루앙 대성당 연작》, 르누아르의 《물랭 드 라 갈레트의 무도회》와 《피아노를 연주하는 소녀들》이 전시되어 있다.
상설전시 외에도 특정 예술가의 작품전, 동시대나 고미술을 다루는 특별전이 종종 열리며, 내부에 소재한 극장에서는 공연, 영화 상영, 컨퍼런스, 심포지엄 등 다양한 행사가 열린다.
오르세 미술관의 명칭은 인근에 위치한 강 부두인 오르세 부두 (Quay d'Orsay)에서 따 왔으며, 인근 건물들도 마찬가지이다. 오르세 부두는 17세기 파리 상인시장이었던 샤를 부셰르 도르세의 공로를 기려 붙여진 이름이다.
법적으로 오랑주리 미술관 역시 국가가 관리하는 국립박물관으로서, 2010년부터 오르세 미술관의 공공기관에 속하게 되어, '오르세 미술관·오랑주리 미술관 공공기관'이라는 운영 일체화가 이루어졌다. 2021년 6월부터 오르세 미술관 건립을 주도한 발레리 지스카르데스탱 전 프랑스 대통령의 명칭이 함께 붙어, 현재 공식 명칭은 '발레리 지스카르데스탱 - 오르세 미술관 · 오랑주리 미술관 공공기관(établissement public du musée d'Orsay et du musée de l'Orangerie – Valéry Giscard d'Estaing)'이 되었다.
원래 오르세 미술관의 건물은 1900년 파리 만국 박람회 개최를 맞이해 오를레앙 철도가 건설한 철도역이자 호텔이었다. 1939년에 철도역 영업을 중단한 이후, 용도를 두고 다양한 논의가 오갔다. 철거하자는 주장도 있었지만, 1970년대부터 프랑스 정부가 보존·활용책을 검토하기 시작해, 19세기를 중심으로 하는 미술관으로 다시 태어나게 되었다. 1986년에 개관한 오르세 미술관은, 지금은 파리의 명소로 정착했다. 인상파 미술을 전시하던 국립 주드폼 미술관의 소장품은 모두 오르세 미술관으로 이관되어 있다.
오르세 미술관은 1848년부터 1914년까지의 작품을 전시하도록 되어있고,오르세 미술관의 전시품 중에서도 인상주의나 후기 인상주의 화가의 작품 등이 유명하지만, 같은 시대의 주류아카데미즘 19세기 미술을 폭넓게 포괄하고 있다.
미술관

미술관(美術館, 영어: art museum, art gallery) 또는 예술관(藝術館)은 미술작품을 중심으로 한 문화유산이나 현대의 문화적인 유산을 수집·보존·전시하고, 문화에 관한 교육·보급·연구를 행하는 시설이다.
역사적으로 큰 미술 작품들은 교단이나 정치 지도자들에 의해 주문되었으며 절, 교회, 궁전에 전시되었다.
Diplomatic Reception Rooms, U.S. Department of State

The Diplomatic Reception Rooms at the United States Department of State are forty-two principal rooms and offices where the United States Secretary of State conducts the business of modern diplomacy. Located on the seventh and eighth floors of the Harry S Truman Building in Washington, D.C., the diplomatic reception rooms include one of the nation’s foremost museum collections of American fine and decorative arts.
Architect Edward Vason Jones designed several of the rooms between 1965 and 1980. Clement Conger, curator of the collections from 1961 to 1990, assembled many of the art, furniture, and decorative arts objects.
In accordance with Title 22 of the United States Code, Chapter 38, Section 2713(a), the Office of Fine Arts (M/FA) at the U.S. Department of State oversees the art and architecture of the Diplomatic Reception Rooms and administers this museum on behalf of the Secretary of State. In addition to the Office of Fine Arts, the Office of the Chief of Protocol administers official visits by guests of the secretary. The facilities themselves apart from their contents are managed by the Bureau of Administration (A/OPR/GSM), which with the Office of Fine Arts reports to the Under Secretary of State for Management.
Masterpieces in the collections are assembled from the early Federal period, c. 1790–1815. These masterpieces are interwoven into an interpretative narrative that explores U.S. diplomatic history: charting of the new world and the colonial foundations, the nation’s road to independence and birth of the United States, and expansion westward over the years 1740–1840. The Diplomatic Reception Rooms are a national treasure that belongs to the American people. It is the People that support the vital activities of the Diplomatic Reception Rooms. Charitable contributions from private citizens, foundations, and corporations support revitalization and expansion initiatives, collections maintenance and conservation, and educational programming.
On September 3, 1783, the Treaty of Paris, establishing peace with Great Britain after the Continental Army prevailed in the American Revolutionary War, establishing the nation's independence, was signed on this Tambour Writing Table. This diplomatic achievement is depicted in the collection’s unfinished painting, after Benjamin West’s 1782 original, The American Commissioners of the Preliminary Peace Negotiations with Great Britain. Hand-wrought silver by patriot-silversmith Paul Revere, porcelain wares from George Washington’s Society of Cincinnati, and companion portraits of John Quincy and Louisa Catherine Adams, 1816, by artist Charles Robert Leslie are among the national treasures.
Lightolier

Lightolier is a company that manufactures and sells a wide array of lighting fixtures. It was founded in 1904 by Bernhard Blitzer under the name of New York Gas and Appliance Co. When electric lighting started to be more widely accepted, the name was changed to Lightolier, a contraction of the words light and chandelier. In 2007, Philips Royal Electronics announced that it would acquire the Genlyte Group which would make Lightolier a part of Philips.
In its early years, the company specialized in fancy decorative chandeliers, then made a shift to the high-end design and architectural markets in the 1920s. In the 1960s Lightolier introduced the first track lighting system, designed by the late Anthony C. Donato (a vertically integrated track, unlike the horizontal tracks of today). During this same period Lightolier began importing European designs, including that of Gaetano Sciolari. Also notable is the success of the Lytegem series, designed by Michael Lax, that has a place in the permanent collection of the Museum of Modern Art. Lightolier is also known for its advanced reflector designs, and was the first lighting company to introduce digital lighting systems in the early 1990s. The company is also Sustaining Member of the Illuminating Engineering Society of North America, a founding member of the American Lighting Association, an ally of the EPA Green Lights program, and a Partner of the Lighting Research Center.
The company currently has manufacturing operations in:
And Distribution Centers in:
Type 004 aircraft carrier

The Type 004 aircraft carrier is a planned supercarrier of the People's Liberation Army Navy's aircraft carrier programme. Like the Type 003 aircraft carrier (Fujian) it will feature an integrated electric propulsion system that will allow the operation of electromagnetic catapults.
Unlike the conventionally-powered Type 003, the Type 004 will be much larger and also the first Chinese carrier to feature nuclear marine propulsion. As of 2017, China hoped to complete the carrier by the late 2020s, and indicated that up to four might be built.
The Army Recognition Group in February 2025 estimated that Type 004 would be the heaviest warship ever made. The analysts also added that Type 004 would, if the displacement between 110,000 and 120,000 tonnes was actually realised, become the largest aircraft carrier in the world, larger than the US aircraft carrier USS Gerald R. Ford, the largest ever warship in spring 2025.
In 2017, China's central government was reportedly ready to spend RMB 22 billion (US$3.3 billion) on the development of two prototype molten salt nuclear reactors to be built at Wuwei in Gansu province. The goal then was to have the reactors operational by 2020. The PLA Navy is interested in the technology to power warships including aircraft carriers.
The Type 004 carrier could carry a complement of carrier-ready J-15 and J-35 fighters, Xian KJ-600 airborne early warning and control aircraft, anti-submarine warfare aircraft, and stealth attack-drones.
It was previously suggested that the aircraft carrier might carry J-20 stealth-fighter aircraft. However, in a programme in 2017 on China Central Television, PLA Navy Rear Admiral Zhang Zhaozhong dismissed the possibility that the J-20 aircraft would be used on aircraft carriers as the aircraft was not structurally designed to cope with carrier operations. In addition, the plane does not have folding wings for compact storage, and its stealth coating would be susceptible to degradation while at sea.
On 13 February 2025, reports and images surfaced that showed construction work on a module consistent with an aircraft carrier being carried out at a shipyard in Dalian, in Liaoning province. The module apparently was a section of the flight deck and was seen in satellite imagery provided by Google Earth in May 2024. In early 2024, analysts observed, sections of the C3 and C4 catapults were also being built for testing near the dock in Dalian where the second Chinese aircraft carrier Shandong was built from 2013 to 2016.
The nuclear reactor for the aircraft carrier was being developed at NPIC in Mucheng in early 2025, according to reports. These reports also stated that a prototype reactor had been built on land; they added that satellite pictures prove that NPIC’s Site No. 1, sometimes called Base 909, was the location of the reactor.
Rygene

Rygene (også skrevet Rykene) er et tettsted og industristed i Arendal kommune. Fram til 1992 var det en del av Øyestad kommune.
Tettstedet strekker seg inn i Grimstad kommune og har 769 innbyggere per 1. januar 2023. Rygene ligger ved Nidelva, nedre del av Arendalsvassdraget. Rygene omfatter også bebyggelse som ligger på sørsiden av elva, i Grimstad kommune.
Navnet kommer fra det gammelnorske «rjúkandi» (den rykende) som beskriver Rygenefossen ved flom. Fossen har vært utnyttet i århundrer til bekkekverner, møller og sagbruk. I 2021 ble Norges lengste laksetrapp på 270 meter ferdigstilt, og erstatter tidligere laksetrapp med manuelle slusekammer inne i dammen. Laksetrappen er fylt med store steiner som også gir mindre svømmedyktige fisk mulighet til å svømme forbi dammen.
Der elva er på sitt smaleste finnes det en gammel bro som fra gammel av er omtalt som Strubro. Brua over Nidelva var, ifølge Myrdal, en del av den gamle Kongeveien. Den ble tatt av elva en gang på 1500-tallet. Det var også et vadested over elva nedenfor prestegården i Øyestad. (A.Myrdal: Øyestad og His historie, bind I s. 282-283).
Også Vestlandske hovedvei og E18 har passert Nidelva på Strubro. Ved omkjøring går E18 fortsatt på denne strekningen.
Hjørnesteinsbedriften Rygene - Smith & Thommesen har dominert stedet siden 1883. Fabrikken produserer tremasse som eksporteres. Fabrikken hadde i 2022 20 ansatte. Aust-Agder kraftverk har overtatt rettighetene til vannkraftproduksjon i Rygene kraftverk, og den gamle industribedriften har en fast leveranse av gratis kraft.
Busslinje 102 går fra Rygene - Arendal -Tromøy vest/ Tromøy vest - Arendal - Rygene.
Rygene har dagligvarebutikken Joker med post i butikk.
Rykene har både sin egen barneskole (Rykene Skole) og eget lokalt fotballag Rygene IL.
Øyestad kirke, som er en langkirke fra ca. 1200, ligger på Rygene, like utenfor tettstedet på vei ned mot Helle.
Pukkellaks

Pukkellaks (Oncorhynchus gorbuscha) er en fisk i laksefamilien. Den har navn etter den store pukkelen som hannfisken utvikler under gytetiden, nesten all hannfisk dør etter gyting. Hovedutbredelsesområde er det nordlige Stillehavet.
Pukkellaksen fantes tidligere i store mengder langs kysten av Nord-Norge etter at den ble satt ut i vassdrag på Kolahalvøya i slutten av 1950-årene. Den ble i første halvdel av 1960-årene fanget i store mengder i norske farvann, men ble så sjeldnere. Sommeren 2017 var det igjen stort innsig av pukkellaks til norske elver, hvor det også ble rapportert om fangst i elver i Irland, Storbritannia, Island og øst-kysten av Canada. I 2019 ble det startet rapportering av pukkellaksfangster i elvene. Det ble dette året fisket opp 21 tonn av arten, som er uønsket i Norge. Pukkellaksen utgjorde 7 prosent av all avlivet laksefisk som var fisket i elvene dette året, størst andel var i Troms og Finnmark.
I Fremmedartslista for Norge er pukkellaks vurdert til svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og middels økologisk effekt. I Fremmedartslista for Svalbard er den kategorisert i gruppen høy risiko.
Pukkellaksen har en toårig livssyklus. Den migrerer opp elvene fra starten av juni og ut september, og starter gytingen fra midten av juli til slutten av oktober. Under gytingen graver hunnen et rede og legger eggene som befruktes av hannfisken. Egget blir lagt med en eggeplomme med næring nok til å rekke gjennom vinteren. I løpet av våren migrerer smolten nedstrøms elven mot kysten, der den videre kan utvikle seg et par måneder før den beveger seg ut mot havet. Vinteren tilbringes i havet hvor pukkellaksen spiser seg opp, før den returnerer tilbake til elva for å gyte påfølgende sesong.
En russisk studie fra Kandalaksjabukta i Kvitsjøen i 2023 fant 14 ulike parasitter i gyteklare pukkellaks. På to av de undersøkte pukkellaksene fant de lakselus. Forfatterne bak studien tilføyde at det ikke foreligger nok data til å kunne diskutere hvilken risiko invasjonen av pukkellaks fører med seg.
Måsøval

Måsøval er et norsk oppdrettsselskap med hovedkontor på Frøya i Trøndelag. Selskapet driver oppdrett i produksjonsområde 5 og 6 langs norskekysten (fra Volda til Trøndelag), og har eget slakteri på Hitra. Styrets leder, Lars Måsøval, er tredjegenerasjon fra Måsøval-familien som leder selskapet. I 2021 ble Måsøval AS notert på Oslo Euronext Growth.
Det hele startet i 1972 da det ble det bygget merder og fryserom på Måsøval i Frøya kommune. Pionerene Edvin Måsøval, og hans sønner, Bjørn og Karsten, etablerte selskapet Måsøval Fiskeoppdrett AS i 1973. I tidlig fase krevde det mye hardt arbeid, stort pågangsmot og vilje til å satse for å lykkes med oppdrett. Standhaftige kystfolk med skapervilje gjennom 50 år har bidratt til at Måsøval er det selskapet det er i dag. Å drive på lag med naturkreftene og legge forholdene til rette for fisken har vært kjernen helt siden begynnelsen.
I løpet av 1970-, 1980- og 1990-årene prøvde Måsøval-pionerene oppdrett av flere arter, men laks ble hovedsatsningen. De var også vært med på starte det som senere skulle vise seg å bli flere store havbruksvirksomheter, som Norway Royal Salmon (NRS) og SalMar (som gjennomførte oppkjøpet av NRS i 2022). Måsøval fortsatte ekspansjon gjennom 90-tallet og videre. Det har vært kontinuerlig utvikling av selskapet i over 50 år der oppkjøp, samarbeid og innovasjon har bidratt til selskapets vekst. I tillegg til utviklingen av eget selskap har ambisjonen vært å bidra til verdiskaping langs kysten.
Anli Pollicino

Anli Pollicino er et visual kei band fra Japan som startet i 2006 av Kiyozumi og Shindy. De er påvirket av forskjellige artister som Evanescence, Marilyn Manson, L'Arc~en~Ciel og Siam Shade. I 2007 ble deres første maxi-single utgitt.
Shindy hadde lenge drivet med musikk med stor påvirkning av hans foreldre som begge var artister. Da han i 2006 møtte kiyozumi, hadde han egentlig tenkt til å legge musikken bak seg, men da Kiyozumi foreslo at de skulle lage et band sammen takket han ja. De hadde venner som kunne spille forskjellige instrumenter, prøvde dem ut og fant ut at alle kunne spille bra. De fikk en besetning som består av Shindy som vokalist, Kiyozumi på trommer og Takuma på guitar. Bandet starter aktivitetene sine som Anli Pollicino i 2006, som et sessionband.
2006 AP startet som et sessionband, og fikk Yo-1 som et støttemedlem.
2007 Den 3. april gir bandet ut sin første maxi-single kalt Pride. I august blir det nye medlemmet av Anli Pollicino Yo-1 som spiller gitar og korer på noen av sangene.
2008 Fra august 2008 er bassisten Masatoshi støttemedlem.
2009 blir Masatoshi offisielt det nye medlemmet av Anli Pollicino. Samme året blir Anli Pollicino signert til Euclid Agency, under visual kei selskapet Zany Zap. De gir ut sitt første mini-album kalt Fahrenheit 31 og opptrer på sitt første show i Ikebukuro Cyber-konserthus den 20. november. De gir også ut en ny single kalt Street smarts/Mr.0 ~live ver.~
2010 Anli Pollicino har sitt andre show i februar på Takadanobaba CLUB PHASE-konserthus. I mai-juni dro de på sin første Europa-turné i 7 land med 19 forestillinger (de fleste i Frankrike). Som et resultat av rangerings-forespørsel kom Streets Smart på 55.-plass og Mr.0 som nr 80 i Nolife TV broadcast i Frankrike. Samme året i juni hadde bandet sitt tredje how i Shibuya Chelsea Hotel-konserthus. Samme måned blir alle bandets aktiviteter suspendert fordi Shindy må gjennomføre en operasjon etter at legene oppdaget en livstruende polypp på stemmebåndene hans. I oktober starter de aktivitetene igjen.
2011 De gav ut 3 nye maxi-singler Rondo, Devilish Eyes og Game of Love.
2012 2. mai gav de ut Life is Beautiful som ble et helt album av singelene Devilish Eyes og Game of love, med bonussporet Last tears som bare blir utgitt i Europa. 14. juni ga Anli Pollicino ut en coverversjon av You spin me round (like a record) sammen med deres første PV, som var en parodi på den originale musikkvideoen. 24. juni begynte de på sin andre Europaturné som startet I Norge på DesuCon i Oslo Kongressenter, dagen før holdt de en signering og spørsmålsrunde (Q&A), der bandet ble oppfordret til å lage en sang til den norske fansen. På konserten kom Anli Pollicino overraskende nok med en sang kalt Norwegian Salmon, der vokalisten Shindy byttet plass med trommeslageren Kiyozumi som sang Norwegian Salmon.
Deres nye album TRANCEformer ble lagt ut på iTunes 20. juni, og blir offisielt utgitt den 15. august.
Maxi-Single:
Singles:
Mini-Album: Fahrenheit 31 (22. november, 2009)
Album:
DVD:
Gard Hopsdal Hansen

Gard Hopsdal Hansen (født 15. desember 1976) er utdannet geograf fra Universitetet i Bergen, og avla i 2009 graden PhD ved Instituttet for tverrfaglige kulturstudier ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). PhD-avhandlingen hadde tittelen Encounters on the far side. Internationalization and domestication of Norwegian lifeboats in China.
Hansens forskning har primært omhandlet internasjonalisering gjennom å se på ulike aspekter ved møtet mellom norske bedrifter og Kina/kinesiske bedrifter.
P.t. er Hansen tilsatt som postdoktor ved Institutt for tverrfaglige kulturstudier (NTNU) på prosjektet «Renewable strategies? Implementing and commercialising new energy technologies»; et prosjekt om fornybar energi som er finansiert av RENERGI-programmet).
Feøy

Feøy (også Føyno) (Føyne/Føynå på dagligtale) er en øygruppe i Karmøy kommune, beliggende mellom Torvastad og Utsira. Feøy har et areal på 1,3 km² og om lag 40 fastboende (2018). Det var tidligere barneskole her, men denne er nå lagt ned. Fastboende barn går på Torvastad skole (bygget 2015). Rutebåtforbindelse til Haugesund og Torvastad drives i dag av Kolumbus, med overfartstid på henholdsvis 20 minutter og 10 minutter. Dette muliggjør dagpendling til jobb og skole på Karmøy/fastland.
På første halvdel av 1900-tallet var det nikkelgruver på Feøy, som ellers har vært preget av gårdsbruk og fiske. I dag har øya en god del villsau som beiter store deler av året. Ellers driver Norwegian Royal Salmon lakseoppdrett ved Feøy.
Feøy er en svært populær ferieøy med sin skjærgård, viker, kanaler og idylliske friluftsområder. Mange har bygget hytte eller skaffet seg eldre bolighus som de bruker til feriebolig. Det er mulig å leie hytte/hus på øya.
Ved kaien, der rutebåten ankommer, ligger Feøy Dagligvare, som har godt vareutvalg samt salg av diesel og bensin. Det ble tidligere drevet sommerkafé og arrangert ulike tilstelninger på «Feøy Brygge», men driften er nå lagt ned og lokalet solgt til andre aktører.
Fra 1. januar 2019 overtar Norled konsesjonen for rutebåtdriften etter Røværfjord AS. I den forbindelse har Norled satt i bestilling 2 nye hurtiggående katamaraner, som skal gå i fast rutetrafikk mellom Feøy, Røvær, Haugesund og Kveitevik. Det vil bli satt opp flere daglige avganger, og passasjerantallet økes til ca 85 passasjerer. Det vil også bli mulighet til å bestille båten innom Vibrandsøy, som i dag er uten rutebåtforbindelse. Den ene båten, som primært vil trafikkere ruten mellom Røvær og Haugesund, vil ha hybridmotorer, og kommer sannsynligvis til å benytte elektrisk drift i havnebassengene i Haugesund og Røvær. Kapasiteten på høyspentlinjene Karmøy-Feøy-Røvær oppgraderes høsten 2018 for å kunne levere nok strøm til lading av båtens batteripakke ved kailigge på Røvær. Den andre båten som er bestilt, vil bli levert forberedt for hybriddrift, altså med tilsvarende dieselmotorer og gearsystem, men uten elektrisk motor- og batteripakke.
Grønngylt

Grønngylt (Symphodus melops) er en fiskeart i gruppen leppefisker. Den blir inntil 30 cm lang og lever fra fjæra og ned til 30 meters dyp. Grønngylt er vanlig fra kysten av Marokko og nordover til kysten Trøndelag i Norge. Arten finnes også i vestlige deler av Middelhavet og vestlige deler av Østersjøen. Det er stor variasjon i føden, men hovedsakelig består den av muslinger og copepoder.
Hannen kan være enten territorial eller sniker. De territoriale lager komplekse reir som de forsvarer mens snikeren etterligner hunnen for å snike til seg fertilisering. Av hanner vil andelen av snikere naturlig være rundt 5-20%.
Grønngylten har egenskapen til å fjerne parasitter fra andre fisk, som resulterte i at fisken fikk en nytteverdi i akvakulturen. Der brukes den til å fjerne lakselus.
Transport og bruk av grønngylt i oppdrettsanlegg i Nordland gjør grønngylt til en regionalt fremmed art i dette fylket. Det er pt ikke registrert bruk av grønngylt i oppdrettsanlegg lenger nord. Egenspredning videre nordover avhenger av temperaturøkning, men anses som liten i nærmeste fremtid. Grønngylt er sannsynlig bærer av betanodavirus, og kan dermed overføre smitte til annen fisk som tidligere ikke har vært utsatt for slik smitte i Nordland. Grønngylt havner i kategorien lav risiko.
Deady, S., Varian, S. J. A. and Fives, J. M. (1995) The use of cleaner-fish to control sea lice on two Irish salmon (Salmo salar) farms with particular reference to wrasse behaviour in salmon cages. Aquaculture. 131: 73-90.
Potts, G.W. (1973) Cleaning symbiosis among British fish with special reference to Crenilabrus melops (Labridae). J. mar. biol. asso. UK. 53: 1-10.
Potts, G.W. (1985) The nest structure of the corkwing wrasse, Crenilabrus melops (Labridae: Teleostei). J. mar. biol. ass. UK. 65: 531-546.
Sayer, M. D. J., Gibson, R. N. and Atkinson, R. J. A. (1996) Growth, diet and condition of the corkwing wrasse and rock cook on the west coast of Scotland. J. Fish. Biol. 49(1): 76-94.
Uglem, I. & Rosenqvist, G. (2002) Nest Building and Mating in Relation to Male Size in Corkwing Wrasse, Symphodus Melops. Environmental Biology of Fishes. 63(1): 17-25.
Skotthyll

Skotthyll er en idrett eller et spill som handler om å kaste med runde, flate jernskiver (hyller) som veier en knapp kilo og har en diameter på 12,5 cm. Poenget er å treffe flest mulig av de tre «munkene» (sylinderformede trekubber) som er stilt opp i den andre enden av banen.
Skotthyll regnes, sammen med basse, som den trønderske «nasjonalidretten». Opprinnelsen til idretten er noe uklar, men man tror den kan ha sammenheng med skotske ingeniører som var med å bygge jernbanen mellom Trondheim og Støren i 1860. Det første Trondheimsmesterskapet ble avholdt i 1934, mens Norges Skotthyllforbund ble stiftet i 1978.
Banen består av to platter på 5 x 0,6 meter hvor forkantene er 11 meter fra hverandre. Oppe på plattene står det tre «munker», trekjegler som er henholdsvis 20, 25 & 30 cm høye. De kalles 10, 20 og 30 (poeng) munken. Poenget er å treffe de tre munkene med hylla, ei stålplate med diameter 12,5 cm og en vekt på 920 gram som man kaster fra motsatt platt. Man får poeng etter hvor mange munker man greier å rive ned, dvs at maks poengsum for et kast er 60 poeng. En skotthyllserie består av 30 kast, 15 kast fra hver side. Norgesrekorden individuelt er per dags dato (5.september 2012) på 990 poeng. Det konkurreres både individuelt og i lag. Skotthyll er i disse dager en ganske liten sport, men det har ikke alltid vært slik. På et Trondheimsmesterskap på 1930-tallet var det ikke mindre enn 3 000 tilskuere.
Det første Trondheimsmesterskapet ble avholdt i 1934.
Vinteren 2011-2012 åpnet skotthyllas storstue, Skotthyllhallen, på Rosten utenfor Trondheim. Her foregår det innendørskasting igjennom vinteren.
Grunnen til at regionale idretter som skotthyll fortsatt holdes i hevd kan sies å være en leting etter identitet, rekonstruksjon av levninger fra fortiden og samtidig en interesse for utvikling eller kontinuitet.
Norges Skotthyllforbund ble dannet 28. november 1978. Det var 748 medlemmer i Norges Skotthyllforbund 2004, fordelt på 69 klubber. Det arrangeres mesterskap i Trondheim, Stjørdal, Fosen og på Møre. Østlandet har lokal kasting. Skotthyll er spesielt utbredt i Trøndelag og minner om franskmennenes tidsfordriv boulle petanque.
I tillegg finnes det «områder» der utbredelsen enda ikke tilsier en egen krets. Disse områdene er Fosen, det fins én klubb på vestlandet, og det finnes også en skotthyllklubb på Gran Canaria.
He Is Dead, But He Won’t Lie Down

«He Is Dead, But He Won't Lie Down» er en britisk sang skrevet av Michael Carr, William Haines og Jimmy Harper til filmen Looking on the Bright Side (1932), hvor den ble fremført av Gracie Fields. Otto Nielsen skrev i 1966 en norsk tekst med samme tittel.
Otto Nielsens versjon ble utløst av at tyske nynazister var på frammarsj under valg i Bayern, og viste ellers til at Hitlers arvegods nå ble forvaltet av herskere i Spania, Portugal, Sør-Afrika, Rhodesia og Kina, og av Ku Klux Klan i USA. Nielsen urframførte visa i Søndagsposten 27. november 1966.
I takt med den historiske utviklingen gjorde Nielsen oppdateringer av teksten, den første til et portrettprogram i NRK TV 29. mai 1976, framført av Otto Nielsen selv. Samme år ble denne versjonen gitt ut på plate av Lars Klevstrand og Guttorm Guttormsens kvartett. Nye tema var den Sovjetiske invasjonen i Tsjekkoslovakia i 1968 og militærkuppet i Chile i 1973. Aktuelle norske kommentarer gjaldt lektor Olav Hoaas som i 1976 ble dømt for antisemittiske uttalelser, og nynazisten Erik Blücher som i 1975 grunnla partiet Norsk Front.
En siste oppdatering ble gjort i 1982 til Erik Byes TV-serie Lørdagsredaksjonen. Her var referansene til fascistiske diktatorer og til norske nynazister gjort mer generelle. Aktuelle hendelser som ble berørt, var militærjuntaen i El Salvador, Sovjets invasjon i Afghanistan i 1979, ayatollah Khomeinis maktovertakelse i Iran i 1979 og vestens manglende kritikk av en negativ utvikling i NATO-landet Tyrkia. Denne versjonen ble også brukt i forestillingen Store lille Otto på Trøndelag Teater (premiere 6. sep 1982).
Otto Nielsen hadde hentet melodien fra UKErevyen i Studentersamfundet i Trondhjem i 1933 uten å kjenne opphavsmannen. Senere krediterte han feilaktig Hoagy Carmichael som komponist.
(Samtlige tre versjoner er tilgjengelige i digitalisert form hos Nasjonalbiblioteket, jf. referansene under.)
(Opptak tilgjengelige via nrk.no, følg direktelenkene i teksten.)
4. divisjon fotball for menn (Indre Østland)

4. divisjon fotball for menn (Indre Østland) er den øverste regionalliga i fotball under Indre Østland Fotballkrets. Fra og med sesongen 2011 er 4. divisjon det høyeste nivået i det regionale divisjonssystemet.
Sesongen ble avlyst grunnet Koronapandemien
Ned fra 3. divisjon 2012: Moelven, Brumunddal 2 og Nybergsund 2 Opp fra 5. divisjon 2012: Øyer-Tretten, Fagernes, Raufoss 3, Nes, Engerdal og Braskereidfoss
Kampene: 16. oktober 2010: Faaberg – Trysil 3-0, Jørkestad Stadion 23. oktober 2010: Toten – Faaberg 2-4, Østre Totoen kunstgress 30. oktober 2010: Trysil – Toten, Trysil Idrettspark (Kretsmesterskap og opprykk var allerede avgjort)
Gløshaug kirke

Gløshaug kirke ligger på Gartland i Grong kommune i Trøndelag. Kirken inngår i Namdal prosti og ble bygget som en langkirke i 1689.
På Gløshaugen der kirken ligger, har det før vært en stavkirke, sannsynlig bygget omkring 1300. 21. februar 1689 sendte Prost Peder Resen søknad om å få rive den "gamle brøstfeldige" stavkirke, samt å få bygge en ny kirke. Tillatelse ble gitt, og samme år startet arbeidet med ny kirke. Regnskapet for det nye kirkebygget viser at kostnadene kom på 36 1/2 Riksdaler og 6 skilling.
Da den nye Harran kirke ble tatt i bruk i 1874, ble det overveiet å rive Gløshaugkirken for å gjøre penger på materialene.
Til alt hell kjøpte den engelske sportsfiskeren Mr. Thomas Merthyr Guest kirken. Guest hadde forpaktet laksevald på Gartland og Rosset i 30 år og på samme tid kjøpt 2 gårder på Gartland, deriblant gården som kirken står på. Etter hans død fortsatte lady Theodora Guest som eier, og i 1908 overdro hun kirken til Helmer P Gartland, som nå var eier av gården som kirken står på. I 1910 skjøtet Gartland kirken over til Harran Sognekommune på visse vilkår. I dag er det Grong kommune som er eier av kirken.
Alterskapet i den gamle kirken ble sendt over til England, men i dag er deler av denne tilbakeført.
Ved kirken er det i dag ett gravmæle tilbake med følgende inskripsjon:
Solbær

Solbær (Ribes nigrum) er en flerårig busk i ripsslekta, og navnet på plantenes frukter, små bær med en mørk lilla, nesten svart farge. Bærene er rike på C-vitamin og har en svakt bitter smak, og brukes blant annet til gelé, syltetøy, saft, konfekt (fyll), yoghurt, iskrem og vin.
Fargen på bærene, som varierer fra mørk lilla til nesten svart, skyldes en kombinasjon av mer enn et titalls stoffer blant flavonoidene kalt antocyaniner.
Den opprinnelige utbredelsen spores til det sentrale og nordlige Europa, sentrale deler av Sibir og Himalaya. Omkring disse områdene sentreres artens genetiske variasjon. I Norge dyrkes solbær til de sørligste delene av Troms, mens ville hjemlige forekomster opphører omkring Trøndelag. Det finnes likevel noen ville forekomster lenger nord som nå regnes som forvillet.
Solbær er mest utbredt i Europa og er spesielt populært i Storbritannia hvor kultivering av den begynte for omkring 400 år siden. Bruken av den spredte seg derfra til Europa og senere til USA, Kina og New Zealand hvor den idag utnyttes kommersielt. I USA har dyrking av solbær vært forbudt fra begynnelsen av det tjuende århundre inntil 1980-tallet, fordi noen arter i ripsslekta kan være bærere av soppen solbærfiltrust (Cronartium ribicola).
Under andre verdenskrig oppfordret den britiske regjeringen til dyrking av solbær siden bærene er en god C-vitaminkilde. Man lagde solbærsirup av bærene som så ble delt ut gratis til alle barna i landet, noe som bidrog sterkt til å øke populariteten til solbær der.
Hvert år produseres flere hundre tusen tonn solbær, hovedsakelig i Europa, med Polen og Ukraina som de største produsentene. På grunn av den karakteristiske smaken av bærene, som kan oppleves bitter og snerpete, er det ikke uvanlig å tilsette betydelige mengder sukker i produkter de inngår i.
Antocyaniner kan ha en gunstig virkning på helsen, noe som har bidratt til den kommersielle interessen for disse bærene, men innholdet av slike gunstige stoffer varierer mye mellom forskjellige faktorer, blant annet hvilke kultivarer bærene kommer fra.
Bladene er også rike på smak og utgjør ingredienser i solbærschnaps eller solbærcognac.
Ved krysning av solbær og stikkelsbær får man jostabær.
Rifu

RIFU var et punk/hardcore-band fra Trondheim i Norge. Bandet ble startet i 1995 i Malvik i Trøndelag, og bestod av Ola Pettersen på trommer, Øyvind Sarheim på vokal og gitar, Erlend Lånke Solbu på bass og vokal og Eskild Næss på gitar.
Bandet spilte i begynnelsen kjapp skate punk, en sjanger som var meget populær på den tiden. Siden gikk bandet over til en mer aggressiv stil med screamo vokal og et dystrere lydbilde. Bandet hadde base i og rundt UFFA-miljøet i Trondheim og ble kjent for sine svært politisk ladede tekster og lange appeller fra scenekanten. Bandet ble også kjent for sine energiske konserter ispedd en god dose humor blandet med seriøs tematikk. Gruppen gjorde mye av bandaktiviteten på egen hånd, bl.a. booking av turneer og i noen tilfeller innspilling og markedsføring av plater. I årene mellom 2000 og 2007 var bandet stadig på veien, og spilte hundrevis av konserter rundt omkring i Norge og Europa.
RIFU har gitt ut tre LP-er og en EP, hvorav to utgivelser ble gitt ut på det amerikanske plateselskapet Go Kart Records.
I 2007 flyttet bassist Lånke Solbu fra Trondheim for å studere, mens trommeslager Pettersen året etter begynte som gitarist i numetal bandet Torch. Etter Storåsfestivalen i 2008 opphørte bandvirksomheten frem til en gjenforeningskonsert i juli 2013, da RIFU var oppvarmingsband for Propagandhi i Verkstedhallen i Trondheim. Etter denne konserten satte bandet et endelig punktum med en avskjedskonsert på Blæst i Trondheim.
Siden har medlemmene Lånke Solbu, Sarheim og Næss dannet det trøndersk-språklige skatepunkbandet Anti-Lam Front med henholdsvis Erik Lånke Solbu og Elling Finnanger Snøfugl.
Tidligere medlemmer i RIFU: Bent Inge Borgund, Thomas Ryjord, Stian Andreassen og Tom P. Holm (alle gitarister) og Svein Marius Waatsveen (bass).
Revolutionary Tango (the Slavery Dance) (2001)
Dead End Street (2003)
The Bombsessions EP (EP) (2005)
Bombs for Food, Mines for Freedom (2006)
Sverdfisk

Sverdfisk (Xiphias gladius) er en piggfinnefisk og den eneste arten i familien Xiphiidae. Den kan bli opptil 5 m lang og veie 450 kg. Navnet kommer av den svært forlengede «sverdformede» overkjeven som kan utgjøre hele 1/3 av kroppslengden.
Sverdfisken er utbredt i varme og tempererte havstrøk, og opptrer bare sporadisk langs norskekysten, og da helst sør for Trøndelag, men den er også observert så langt nord som i Tysfjord i Nordland og Gratangen i Troms. Det er en pelagisk fisk som ofte går alene eller 2-3 sammen. Næringen består av stimfisk som sild og makrell samt blekksprut.
Sverdfisken foretrekker å befinne seg i temperaturer mellom 18 og 22 °C (64 og 72 °F), men grunnet dens høye toleranse kan fisken også bli funnet fra 5 til 27 °C (41 to 81 °F). Arten trekker mot nordligere strøk for å ernære om sommeren. Sverdfisken spiser daglig, som oftest om natten, når den trekker mot vannoverflaten hvor den leter etter småfisk. Om dagen er den vanligvis å finne på 550 m (1,800 ft) dyp, men har blitt funnet på så dypt som 2,878 m (9,442 ft) under vannoverflaten. Vanlig kost for en voksen sverdfisk er fisk som regel pelagiske fiskearter, som makrell, men de spiser også andre dyphavsarter og blekksprut.
Trøndelag County Municipality

Trøndelag County Municipality (Norwegian: Trøndelag fylkeskommune or Southern Sami: Trööndelagen fylhkentjïelte) is the democratically elected regional governing administration of Trøndelag county in Norway. The main responsibilities of the county municipality includes the running of 36 upper secondary schools, with 17,000 pupils. It administers thousands of kilometers of county roadways, public transport, dental care, culture, and cultural heritage.
The county municipality's most important tasks include secondary education, recreation (sports and outdoor life), and cultural heritage. The county municipality is also responsible for all county roads (including ferry operations) and public transport (including school busses). The county municipality has further responsibility for regional land-use planning, business development, power production, and environmental management. The county also has responsibility for providing dental health services (in 2002, responsibility for hospitals and public medicine was transferred from the counties to the new regional health authorities).
The county council (Norwegian: Fylkestinget) is made up of 59 representatives that are elected by direct election by all legal residents of the county every fourth year. The council is the legislative body for the county. The county council typically meets about six times a year. Council members are divided into standing committees and an executive committee (fylkesutvalg), which meet considerably more often. Both the council and executive committee (with at least 5 members) are led by the county mayor (Norwegian: fylkesordfører). The executive committee carries out the executive funitons of the county under the direction of the whole council. The tables below show the current and historical composition of the council by political party.
The county mayor (Norwegian: fylkesordfører) of Trøndelag has been the political leader of the county and the chairperson of the county council. Here is a list of people who have held this position:
Public transport in the county are operated on public service obligation contracts from the county municipality via the transportation authority company AtB AS (meaning A to B), and operations are performed by Boreal Buss, Nettbuss, Tide Buss and TrønderBilene (buses), Boreal Bane (tram), and Fosen Trafikklag and Kystekspressen (passenger ferries). County road are operated by the Norwegian Public Roads Administration, though managed by the county municipality.
The county operates 32 upper secondary schools in the county.
Nord-Trøndelag County Municipality

Nord-Trøndelag County Municipality (Norwegian: Nord-Trøndelag fylkeskommune) was the regional governing administration of the old Nord-Trøndelag county in Norway. The county municipality was established in its current form on 1 January 1976 when the law was changed to allow elected county councils in Norway. The county municipality was dissolved on 1 January 2018, when Nord-Trøndelag was merged with the neighboring Sør-Trøndelag county, creating the new Trøndelag county which is led by the Trøndelag County Municipality.
The main responsibilities of the county municipality included the running of 12 upper secondary schools, with 7,000 pupils. It administered the 1,771 kilometres (1,100 mi) of county roadways, public transport, dental care, culture and cultural heritage. The administration is located in Steinkjer.
The Nord-Trøndelag county council (Norwegian: Fylkestinget) was made up of 35 representatives that were elected every four years. The council essentially acted as a Parliament or legislative body for the county and it met several times each year. The council was led by the County Mayor (fylkesordfører) who held the executive powers of the county along with a smaller group known as the county cabinet. The last county mayor of Nord-Trøndelag, was Gunnar Viken (Conservative Party) while his deputy is Johannes Sandstad (Christian Democratic Party). The county cabinet was led by Anne Marit Mevassvik and has four members, from the Labour Party, the Conservative Party and the Christian Democratic Party.
The party breakdown of the council was as follows:
64°00′52″N 11°28′54″E﻿ / ﻿64.0145°N 11.4818°E﻿ / 64.0145; 11.4818
Rauma (river)

The Rauma is a river that runs through the Romsdalen valley in Møre og Romsdal and Innlandet counties in Norway. It runs for 68 kilometres (42 mi) from the lake Lesjaskogsvatnet in Lesja Municipality (in Innlandet county), through the valley all the way to the town of Åndalsnes in Rauma Municipality (in Møre og Romsdal county) where it empties into the Romsdalsfjorden. The river was once famous for its salmon-fishing, but since an infection with Gyrodactylus salaris only 5 to 10% of the original stock survives. This, however, has begun to recover rapidly after a successful revitalisation project. The salmon runs up to the Slettafossen, a 16-metre (52 ft) high combination of waterfalls and rapids more than 42 kilometres (26 mi) upriver from the estuary.
The Rauma River and its valley are regarded as one of the most beautiful in Norway. The river runs very clear with a green tint and the mountains tower some 1,500 to 1,800 metres (4,900 to 5,900 ft) above the river in the lower and middle parts of the valley. The Reinheimen National Park and the Trollveggen cliff are both located along the southwestern shores of the river through the municipality of Rauma. The Romsdalsalpene mountains surround the river and the valley, including the mountains Store Trolltinden, Store Venjetinden, Trollryggen, and Romsdalshornet. The Rauma Line railroad follows the river through the valley on its way north to Åndalsnes. The railroad crosses the river on the Kylling Bridge at the village of Verma.
The Rauma was classified as a protected watercourse in 1992, and the only main tributary affected by hydroelectric power is the Verma River with the over 300-metre (980 ft) Vermafossen falls. The biggest tributaries are the Ulvåa and Istra. The Istra runs through the Ister Valley, well known for Trollstigen Road in its upper parts.
The origins of the name Rauma are unknown.
Sverka

Sverka is a small river in Namsos Municipality in Trøndelag county, Norway. It flows from the lakes called Finnvollvatnet and Furudalsvatnet northeast past the Sverkmoen area to the lake Øyungen. At Øyungen, it joins the river Øyensåa which continues until it joins with the Ferja river. There, it becomes the river Årgårdselva which flows to the Namsenfjorden. There is good salmon fishing in the lower parts of the river. The river system is about 5 kilometres (3.1 mi) long.
Surna (Norway)

The Surna is a river in Trøndelag and Møre og Romsdal counties in Norway. It runs from Rindal Municipality (in Trøndelag) to Surnadal Municipality (in Møre og Romsdal). The 45-kilometre (28 mi) long river begins near Øvre Rindal at the confluence of the rivers Tiåa and Lomunda. The river then flows west and empties into the Surnadalsfjorden at the village of Surnadalsøra. Several smaller rivers flow into the Surna from the Trollheimen mountains to the south. The Foldsjøen and Gråsjøen reservoirs along the Folda River also flow into the Surna. The river is a good fishing river. The Brandåa, Gryta, and Kysinga hydroelectric power stations operate on tributaries of the river.
Gustav Magnar Witzøe

Gustav Magnar Witzøe (born February 8, 1993, in Frøya Municipality) is a Norwegian billionaire and significant shareholder of salmon fish farming company SalMar ASA. He is one of the youngest billionaires in the world, his father having made him SalMar's main shareholder for inheritance tax purposes when he was 18.
Witzøe was born in Frøya Municipality in Trøndelag county, to businessman Gustav and carer Oddny Witzøe. His father founded SalMar, which is one of the world's largest producers of farmed salmon. SalMar also owns a significant stake in Scottish Sea Farms, the UK's second-largest salmon farmer. Aged 18, his father made him SalMar's main shareholder, primarily for inheritance tax purposes.
Witzøe is involved with the family business and worked as a milker at SalMar's fish farms in Frøya. As of 2024, his net worth was $3.8 billion.
Witzøe is also a technology startup and property investor. He previously worked for MGM Property, and has invested in both Gopi and Keybutler.
At the age of 19, Witzøe served a two-week prison sentence for reckless driving and overtaking at a speed of 116 km/h (72 mph) in a 60 km/h (37 mph) zone.
SalMar

SalMar ASA is a Norwegian fish farm company and one of the world's largest producers of farmed salmon. The company's main activities include marine-phase farming, broodfish and smolt production, processing and sale of farmed salmon. It holds 100 licenses for production of Atlantic salmon in Norway, located in Trøndelag, Nordmøre and, through its subsidiary Senja Sjøfarm AS, Troms. It also owns 50% of Norskott Havbruk which operates fish farms as Scottish Sea Farms. The company is based in Frøya Municipality and is listed on the Oslo Stock Exchange since 2007. The company was founded in 1991, its main shareholder is today the founder's son Gustav Magnar Witzøe.
SalMar sells farmed salmon across Asia, the United States, Canada, the Russian Federation and Norway.
SalMar created an offshore fish farm pilot project called Ocean Farm 1. This farm has operated off the coast of the island of Frøya since 2017. It was towed back to a shipyard in 2022 for some improvements and repairs then returned to its original location. It uses a structure 69 meters tall & 110 meters in diameter with a volume of 250,000 cubic meters to produce around 6000 tonnes a year of salmon.
The company plans a Smart Fish Farm with a larger 22.7 tonne per year production capacity.