Питвото

Скално светилище „Питвото“ се намира в едноименната местност, разположена на рида Драганица, на 2 km северно от село Врата (Област Пловдив).
Най-високата точка на рида е връх Шилденски камък (1308 m н.в.). Местността Питвото се намира в източната част на рида и обхваща два скалисти масива, които се открояват над целия рид. В тяхното южно и източно подножие са локализирани две подравнени скални площадки, върху които се открива огромно количество фрагментирана тракийска керамика. В пределите на двете площадки по време на археологически разкопки през 2004 г. са заложени два сондажни изкопа от екип работещ под ръководството на българския археолог доц. Иван Христов. Хр.
Екипът работещ на обекта открива на различни нива по скалите, до самия връх по-малки площадки и скални процепи, върху които са депонирани отделни керамични фрагменти.
Най-общо керамиката от единия сондаж на „площадка 1“ е датирана в периода VІІІ–VІ век пр. Хр., като преобладават фрагменти от кани, гърнета и питоси. В двата сондажа на площадката са открити множество фрагменти, условно разделени според начина на изпичане и състав на глината на няколко типа. Тяхната датировка се подкрепя и от фрагменти от бронзов спираловиден наниз, използван в периода VІІІ– VІІ в. пр. Хр. Освен тракийска керамика, в пределите на площадката са открити глинени прешлени, бойни каменни топки и няколко дъна на съдове от Късната античност (ІІ–ІІІ в.).
Сондажи са осъществени и на разположената на 200 m западно от „площадка 1“, в непосредствена близост до билото на рида и на 50 m по-високо от първата. Ориентирана е на изток, между два скални върха с размери 9 х 14 m. Заложените сондажи са в неразкопан от иманяри участък, при дълбочина на културните напластявания 0,80 m.
Откритият керамичен материал от този сондаж е датиран в късната Бронзова епоха (ХІV–ХІІ в. пр. Хр.), което означава, че площадката е била основна на най-ранното светилище в рида „Драганица“.
Според доц. Христов след две до три столетия прекъсване, центърът на култовото място се е преместил при „площадка 1“.
„Скалното светилище Питвото“ попада в обособен микрорайон, чийто култов център вероятно е било светилището Беланташ. Към цялостната поселищна картина в тази част на планината попада и регистрираното тракийско селище в м. Чотрова махала, няколко еднично разположени надгробни могили и пещерата „Топчика“, разположена в долината на р. Сушица, за която археологът Мечислав Домарадски допуска да е използвана и за култови нужди.
Светилищата в тази част на планината попадат в район, който попада границата между две етнически територии. Едната територия обхваща Източните Родопи, а другата – „по-високите“ части на планината, която в писмените извори се свързва с етнонима на племената Сатри и Беси.
Според доц. Христов на практика при светилищата от рида Дърбаш се забелязват няколко нива на почитане на скалата. Първото ниво е т.нар. „долна“ култова площадка в подножието на скалите. Следва преход към „високата“ част на скалите – „възкачване“ по изсечени стъпала, какъвто е случаят при околните светилища Караджов камък, Ин кая и Хайдут кая. Следват малки скални изсичания, дело на човешка ръка, и по-големи естествени скални ями, запълнени с дарове.