davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Бургаски залив

Бургаският залив е най-големият залив на българското Черноморие и един от най-големите в Черно море. Заема пространство, вдадено на запад, от нос Емине до Маслен нос. Точната му дължина е 44 702 метра, a максимална дълбочина – 25 m, измерена почти срещу местоположението на летище Бургас в кв. Сарафово. Освен Бургас, на едноименния залив са разположени и градовете Несебър, Ахелой, Поморие, Черноморец и Созопол. Бургаският залив е най-западната точка на Черно море.
Заливът става тесен на запад. Докато северното крайбрежие е по-ниско и има два големи полуострова в Несебър и Поморие, южната част на залива е по-груба с малки заливи и носове. Солеността на водата е около 17‰. Пясъкът е с магнетитен произход. Във влажните зони западно от залива се намират Бургаските езера.
В южната част на Бургаския залив има няколко малки острова:
Среща се Circogonia icosahedra, Circorrhegma dodecahedra и Circoporus octahedrus.
Конник (залив)

Ко̀нник (до 9 септември 1942 г. Ат лиман, Атлиман) е малък залив на Черно море край Южна България.
Той е най-южната част на Дяволския залив. Намира се на 0,5 km северозападно от Китен. На югоизток от залива е разположен горист полуостров, в който са построени почивни бази и къмпинги.
Заливът е по-известен с името си Атлиман преди 1942 г.
Гвинейски залив

Гвинейският залив е голям залив в източната част от Атлантическия океан, край западния бряг на Африка. Вдава се в сушата на около 600 km, а ширината му на входа между нос Палмас в Либерия и нос Лопес в Габон е 1880 km. Има площ около 753 хил.km и дълбочина 5207 m. Водите на залива мият бреговете на 10 африкански държави: Либерия, Кот д'Ивоар, Гана, Того, Бенин и Нигерия на север, Камерун на североизток, Екваториална Гвинея и Габон на изток и островите Сао Томе и Принсипи в югоизточната му част.
Съществуват различни определения за границата на Гвинейския залив с Атлантическия океан. Международната хидрографска организация я определя като линия от нос Лопес (0°37′ ю. ш. 8°43′ и. д.﻿ / ﻿0.616667° ю. ш. 8.716667° и. д.-0.616667, 8.716667) в Габон, през остров Ролас (0°01′ ю. ш. 6°32′ и. д.﻿ / ﻿0.016667° ю. ш. 6.533333° и. д.-0.016667, 6.533333) и оттам на северозапад до нос Палмас (4°22′ с. ш. 7°44′ з. д.﻿ / ﻿4.366667° с. ш. 7.733333° з. д.4.366667, -7.733333) в Либерия. В северната и североизточната му част се намират 2 вътрешни по-малки залива – Бенин и Биафра, а в източната и югоизточната му част са разположени няколко острова с континентален и вулканичен произход: Биоко, Сао Томе, Принсипи и Кориско. Основните реки вливащи се в него са: Сасандра, Комое, Волта, Нигер, Санага, Огове и др. В западната акватория на залива попада източната част на подводната Гвинейска котловина с дълбочина до 5207 m. Температурата на водата е около 25 – 27 °C. Солеността е 34 – 35‰, а близо до устията на реките се понижава до 20 – 30‰. Приливите са полуденонощни с амплитуда до 2,7 m. През залива от запад на изток в северната му част преминава топлото Гвинейско течение, което край бреговете на Камерун завива на юг под името Анголско течение.
Гвинейският залив и най-вече неговият шелф имат огромно икономическо значение за региона. Нигерия, Екваториална Гвинея, Камерун и Габон са разработили огромни нефтени полета в крайбрежията на залива и осигуряват икономиките си с несекващи приходи от нефта и природния газ, залежи от които има по цялото му крайбрежие. Ето защо и други страни като Гана, Бенин и Кот д'Ивоар също осъществяват проекти по разработването на безбройните нефтени и газови полета в региона, осигурявайки не само препитание на много хора, давайки им работа, но и осигурявайки бърз растеж на своите икономики.
По крайбрежието на залива са разположени 7 от столиците на 10-те държави имащи излаз на него: Абиджан (Кот д'Ивоар), Акра (Гана), Ломе (Того), Порто Ново (Бенин), Малабо (Екваториална Гвинея) Либревил (Габон) и Сао Томе (Сао Томе и Принсипи). Освен тях по бреговете му са и големите градове и важни пристанища: Секонди Такоради (Гана), Котону (Бенин), Лагос, Порт Харкорт и Калабар (Нигерия), Виктория и Дуала (Камерун), Бата (Екваториална Гвинея).
Варненски залив

42.45, 27.612
Варненският залив (от 14 март 1950 г. до 19 януари 1962 г. Сталински залив) е разположен в северната част на Българското Черноморие. Той е заключен между носовете Св. Константин и Иланджик. Най-голямата му широчина между тях е 3,5 морски мили. След Бургаския залив той е най-големият в Българското черноморско крайбрежие. Плажната ивица е покрита с пясък, а централната част с тинести утайки. Заливът има равно дъно, което е наклонено на изток. Максималната му дълбочина е 18,5 м. В западната си част той се свързва изкуствено с Варненското езеро, което оказва голямо влияние върху биологичното разнообразие и на двата басейна. По протежение на залива е разположен третият по-големина град в България – Варна.
Според ЗАКОН ЗА МОРСКИТЕ ПРОСТРАНСТВА, ВЪТРЕШНИТЕ ВОДНИ ПЪТИЩА И ПРИСТАНИЩАТА НА РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ чл.6, т.3, ал.а) Варненския залив между бреговата линия и правата линия, съединяваща нос Св. Константин с нос Иланджик;
Георги Павлов (художник)

Георги Павлов – Павлето е български художник живописец и художествен критик. Творчеството му е основно в областта на пейзажа, градския пейзаж, портрета и интериора.
Роден е на 31 август 1913 г. в Чипровци. Завършва гимназия във Фердинанд (1934) и живопис при проф. Борис Митов в Държавната художествена академия в София (1940).
През 1948 г. е назначен за художествен редактор на списание „Дружинка“. През периода 1957 – 1958 е редактор на отдел „Художествена критика“ на вестник „Народна култура“. През 1960 – 1961 г. е редактор на културния отдел на списание „Лада“.
През 1958 г. пътува до Москва, през 1966 г. – до Алжир и Франция, през 1969 г. – до Мюнхен, Брюксел, Амстердам, Лондон, Париж, а през 1970 г. – отново до Мюнхен.
През 1969 г. играе във филма на Конрад Волф „Гоя“.
Умира на 29 юли 1995 г. в София.
През 1942 г. организира първа самостоятелна изложба в салона на КООП в София, а на следващата година – втора самостоятелна изложба в салона на Чиновническото дружество.
Участва в представителна изложба на СБХ в Будапеща (1944) и Букурещ (1946). През 1947 г. е третата му самостоятелна изложба – в галерия „Призма“.
Четвъртата му самостоятелна изложба е през 1965 г. в изложбената зала на ул. „Раковски“ 125, а петата самостоятелна изложба – „100 рисунки“ – през 1968 г. в изложбената зала на бул. „Руски“ 6.
През 1974 г. Павлето има юбилейна изложба в залата на „Раковски“ 125, а през 1985 г. – юбилейна ретроспективна изложба.
Сътрудничи на вестници и списания със свои илюстрации. Автор е на монографии за български художници, сред които за Теню Пиндарев, Кирил Цонев, Георги Попов.
Творби на Павлето се притежават от Националната художествена галерия, Софийската градска художествена галерия, много художествени галерии в страната, както и от частни колекционери в България и в чужбина.
Автор е на две стихосбирки – „Вятър над Огоста“ (1985) и „Когато кестените спят: рисунки и стихове“ (1993).
Някои известни творби на Павлето:
Удостоен е с ордените „Кирил и Методий“ I степен (1959) и „Народна република България“ II степен (1973).
През 1967 г. е удостоен със званието „Заслужил художник“, а през 1979 г. – със званието „Народен художник“.
Мария Столарова

Мария Столарова Калчева е българска художничка.
Постъпва в Художествената академия през септември 1944 г. и завършва специалност живопис в класа на проф. Дечко Узунов. Три години работи като редактор-художник. Участвала е в почти всички общи художествени изложби на СБХ и има повече от 30 самостоятелни изложби в България и по света Будапеща, Берлин, Лондон и други.
Рисува в жанровете портрет, индустриален пейзаж, натюрморт; известна е с картините си на цветя. Нейни картини са притежание на Националната художествена галерия, Софийската градска художествена галерия, на почти всички градски галерии в страната и на частни колекции.
Град (община Царево село)

Град (на македонска литературна норма: Град) е село в община Царево село на Северна Македония.
Селото се намира в областта Пиянец в западното подножие на планината Влахина до границата с България.
Източно над селото се намират развалините на крепостта Градище.
В началото на XX век Град е село в Малешевската каза на Османската империя. Църквата „Свети Георги“ е изградена в 1858 година.
Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в 1900 година Град е малко предимно помашко село с 30 души жители българи християни и 560 българи мохамедани.
Цялото християнско население на селото е под върховенството на Българската екзархия. По данни на секретаря на екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Град има 40 българи екзархисти.
При избухването на Балканската война в 1912 година 20 души от Град е доброволец в Македоно-одринското опълчение. След Междусъюзническата война в 1913 година селото остава в Сърбия. На 15 февруари 1915 година Стойче Ангелов и Ванче Ковачки са заловени, когато си брали дърва, закарани на границата и заклани от сръбските окупатори.
Според Димитър Гаджанов в 1916 година в Град живеят 563 помаци и 101 българи.
Според преброяването от 2002 година селото има 534 жители.
На 8 септември 2005 година Агатангел Брегалнишки поставя темелния камък на църквата „Свети Архангел Михаил“.
Киндия (град)

Киндия (на френски: Kindia) е град в Гвинея, разположен на 112 km от столицата Конакри. Градът е столица на едноименните регион и префектура.
Населението на Киндия през 2008 година е 181 126 души, а през 1996 е наброявало 96 076 души – това се равнява на средно годишно увеличение от 5,43% за горепосочения период от 12 години. Киндия е петият по население град в Гвинея след Конакри, Нзерекоре, Гекеду и Канкан. Населен е предимно от етническите групи фулбе и сусу.
Градът е известен като гвинейската столица на цитрусите. Градът е основен през 1904 г. като сборен пункт, намиращ се на железопътната линия между Конакри и Канкан. Градът бързо се превръща в център на търговията с цитруси, ананаси, палмово масло, ориз, банани, ядки и добитък. Градът изнася за Конакри най-вече плодове и гмелина (дървесина, използвана за производство на кибрит и кутии). На около 13 км от Киндия са намерени и разработени значителни залежи на боксит.
В Киндия се намира и висше учебно заведение (Centre universitaire de Kindia). Градът разполага и с национален институт по агрономия и с правителствен институт за селекция на плодове със собствено опитно поле.
В Киндия се намира и болнично заведение, както и джамия и римокатолическа мисия, основана през 1908 г. В Киндия се намира втората по значение военна зона в Гвинея.
Пушкин (град)

Пушкин (на руски: Пушкин, през 1710 – 1918 Царское село, през 1918 – 1937 Детское село) е град в Русия, в състава на Пушкински район на град от федерално значение на Руската федерация Санкт Петербург. Население 84 600 жители към 2003 г. Наречен е на именития руски поет Александър Пушкин.
В шведско време на територията на Екатерининския дворец се намира имението на шведски магнат. Русите основават нов град на 24 юни 1710 г., когато по заповед на Петър I селището заедно с още 43 поселения е подарено на Марта Скавронска – негова втора съпруга под името Екатерина I Алексеевна. От този момент Царско село става императорска резиденция.
Най-интересната сграда на град Пушкин е Екатерининският дворец, образец на руски барок. Дворецът е именуван на Екатерина I, която е втора съпруга на Петър Велики. Елисавета, дъщерята на Петър Велики, после Екатерина II (Велика) внасят нови елементи в преустройството на двореца. Но автентичният вид на фасадата, дело на Растрели, е запазен. По време на окупацията през Втората световна война, нацистите използват двореца за казармени помещения. От 58 разрушени зали на двореца са възстановени 32.
Най-известното помещение е Голямата зала, използвана за организиране на балове и приеми. По-дългите ѝ стени са украсени с по два реда прозорци. Високите огледала помежду им са поставени в позлатени, богато орнаментирани рамки. По стените има още огромни потонни фрески, изобразяващи руските военни победи и постижения в областта на науката и изкуството.
От северната страна на парадното стълбище на Екатеринински дворец се намира Кехлибарената стая. Тя дължи името си на изцяло гравираната кехлибарена облицовка, която в миналото украсявала стените ѝ, и е дарена на Петър I (Велики) от краля на Прусия – Фридрих Вилхелм I – при сключването на договора от 1716 г. Кехлибарената облицовка, наред с много други ценности, изчезва по време на нацистката окупация. През 1979 г. съветското правителство преустановява издирването ѝ и пристъпва към реставрация на помещението, завършила през 2003 година.
Други великолепни стаи са Парадната синя приемна, Китайската синя гостна и Преддверието за хора. Самобитният интериор на Китайската синя гостна е дело на архитекта Камерън. При възстановяването са използвани оригинални чертежи и оригиналната коприна за облицоване на стените, която била намерена в едно от складовите помещения на Ермитажа.
Сред алеите и езерата на Екатерининския парк са пръснати многобройни мраморни статуи, водопади, павилиони, мостове и кейове. Не по-малко интересна е и Английската градина. Тук се намира галерията на Камерън, където са изложени национални носии от XVIII – XIX в.
Разположен е извън очертанията на парка, на север от Екатеринския дворец. Той е сватбен подарък от Екатерина Велика за нейния внук, престолонаследника Александър I. Местният лицей е построен през 1791 г. като училище за потомците на Екатерина Велика. По-късно е превърнат в учебно заведение за млади благородници. Най-прочутият възпитаник на лицея е Александър Пушкин.
Ерфурт

Ерфурт (на немски: Erfurt [ˈɛrfʊrt]) е град в Германия, столица и най-голям град на федерална провинция Тюрингия, и един от трите регионални центъра на провинцията наред с Йена и Гера. Най-важните институции на града освен органите на регионалната власт са Федералният трудов съд, Университетът Ерфурт и Професионалното висше учебно заведение Ерфурт, и католическата епархия на Ерфурт, чиято катедрала (Ерфуртската катедрала) от своя страна е една от главните забележителности на града наред с моста на търговците – Кремербрюке, многоетажна сграда с магазини. Освен това градът разполага с почти 3 km² стар център в средновековен стил с около 25 енорийски църкви и множество занаятчийски и градски къщи. Секторът на услугите и администрацията определят до голяма степен икономиката на града, Ерфурт е градът с втория по големина панаир в новите провинции (бившата ГДР) след Лайпциг. Освен това централната му гара представлява важен транспортен възел в центъра на Германия. Между многото заводи най-известни са тези за електротехника, полупроводници и фотоволтаици, тук са пивоварната „Braugold“ и производителят на тюрингска горчица Born Feinkost. Тук се провеждат и големи изложби на цветя и кактуси, в града има и особено красив парк – произведение на градинарското изкуство, Егапарк Ерфурт.
След обединението на Германия през 1990 година Ерфурт се намира на 45,5 km югоизточно от географския център на Германия. Разположен е в южната падина на река Гера.
Населението му е 204 994 жители към 31 декември 2010 г. Площта му е 269,14 km², а гъстотата на населението – 762 д/km².
Първото писмено свидетелство за съществуването на града датира от 742 г. Ерфурт прераства скоро след основаването си в областен център на Тюрингия, макар че до 1945 г. не участва в политическия живот на провинцията. След основаването си принадлежи към Графство Майнц, при все че през Средновековието се радва на относително голяма автономност, на която насилственото присъединяване към Графство Майнц през 1664 г. слага край. През 1802 г. градът става част от Прусия (с изключение на периода от 1806 г. до 1814 г., когато като Графство Ерфурт е под директна френска власт) и остава така до 1945 г. Университетът е основан през 1392 г. Това го прави третият по старост университет в Германия, чийто най-известен студент е Мартин Лутер.
Анкарски университет

Анкарския университет (на турски: Ankara Üniversitesi) е държавно висше учебно заведение в град Анкара, столицата на Република Турция. Това е първият университет, основан в Турция след прогласяването на страната за република от Мустафа Кемал Ататюрк през 20-те години на XX век.
Университетът е основан през 1946 г. Университетът е структуриран в 17 факултета, 13 института и 4 колежа. Списъкът с известни лица, дипломирани в университета, включва имена като Дениз Байкал, Бюлент Арънч, Халил Иналджък (историк), Селахатин Демирташ, Дениз Чакър, Илбер Ортайлъ (историк), Сюлейман Гьокче и стотици други личности, част от турския политически, икономически и управленски елит.
Класира се в световната ранглиста за най-добрите 800 университети в света, като попада в местата между 250 и 300 място (2017 г.). В рамките на Турция заема 26-о място, през 2016 г.
Varna Free University

Varna Free University "Chernorizets Hrabar" (University Free of Varna) is a private university in Varna, Bulgaria, created in 1991 by resolution of the 37th National Assembly and granted the status of a higher school in 1995. It offers regular, part-time, and distance learning to its 12,000 students and maintains a campus in the town of Smolyan.
Varna Free University offers 80 undergraduate degrees, 20 master's programs, and 20 accredited PhD research courses. The university is institutionally accredited by the National Assessment and Accreditation Agency at the Council of Ministers of Bulgaria. The university is re-certified under the international standard ISO 9001:2008 and has been granted certificates from the United Kingdom Accreditation Service and the ANSI National Accreditation Board for the implementation of accepted international standards.
Varna Free University is the first and only university in Bulgaria certified with DS Label, ECTS Label, and HR by the European Executive Agency for Education and Culture at the European Commission of the European Union.
Martin Levine

Martin Levine (born 14 May 1945 in New York City) is an American artist.
Levine works mainly in etching and lithography, depicting realistically rendered cityscapes. His work has been included extensively in both international and American invitational and juried exhibitions, and his prints and drawings are in many important collections, including the Brooklyn Museum, the Museum of Fine Arts in Boston, the Art Institute of Chicago, and the Victoria and Albert Museum in London. He has been on the jury for numerous international exhibitions, including Biennials in Varna, Bulgaria; Lodz, Poland; Belgrade, Serbia; and Bristol, England. He is the former president of the Society of American Graphic Artists and was elected to the National Academy of Design in 1997. He has taught at the State University of New York at Stony Brook since 1986.
Levine has received over 120 national and international awards, notably at the Society of American Graphic Artists National Print Exhibition; National Academy of Design Annual Exhibition; Bienal de Ibiza Grafic Internacional Exhibition, Spain; and the Library of Congress National Exhibition of Prints. He was a recipient of a National Endowment for the Arts Fellowship in Printmaking in 1976.
Lake Varna

Lake Varna (Bulgarian: Варненско езеро, Varnensko ezero) is the largest by volume and deepest liman or lake along the Bulgarian Black Sea Coast, divided from the sea by a 2 km-wide strip of sand and having an area of 19 km, maximal depth 19 m, and a volume of 166 million m.
The lake has an elongated shape, its south shores are high, steep and wooded, and the north slant. Lake Varna was formed in a river valley by the raising of sea level near the end of the Pleistocene. Its bottom is covered by a thick alluvium of slime and hydrogen sulphide mud in the deepest parts; there are large deposits of medicinal fango (mineral mud). A number of rivers pour into the lake, including Devnya and Provadiyska that empty near the western shores of Lake Beloslav, which is connected to Lake Varna.
Until the 20th century, fresh water from the lake emptied into the Black Sea through the Devnya River, but following the construction of the modern Port of Varna East (and the subsequent draining of the river), a canal was dug through the strip of sand between the sea and the lake between 1906 and 1909, which led to the lake's level dropping by 1.40 m and the incursion of sea water into the lake, which became brackish.
In 1976, when a new 12 m-deep canal crossed by the Asparuhov most began operating, the lake was dredged along the stream. Another navigable canal to the west lead through the neighboring Lake Beloslav to the Port of Varna West and the Railroad Ferry Terminal. A couple of smaller specialized ports dot Lake Varna's north shore, notably the Port of LesPort and the Port of Varna Thermal Power Plant. Industrialization came at the cost of the lake's reputation of a rich fishing ground that had sustained human settlements for nearly 100,000 years.
The Varna Necropolis, where the oldest gold treasure in the world was found, is located near the north shore, while the city of Varna is situated at the lake's eastern extremity. Also along the north shore are the villages of Kazashko and Ezerovo, and the villages of Zvezditsa and Konstantinovo overlook the lake from the southern heights.
사군자

사군자(四君子)는 매화, 난초, 국화, 대나무를 말한다. 흔히 매란국죽(梅蘭菊竹)이라고도 한다. 유교 문화권에서 군자에 비유되어 왔으며, 군자란 완전한 인격을 가졌다는 뜻이다. 이 네 가지 식물들은 동양화의 소재가 되어 왔다. 각각 봄(매화, 雪梅), 여름(난초, 蘭草), 가을(국화, 秋菊), 겨울(대나무, 靑竹)을 뜻한다.
중국에서는 그림의 소재가 되기 훨씬 앞서서 시문(詩文)의 소재로서 등장하였다. 사군자라는 총칭이 생긴 시기는 확실하지 않으나 명대(明代) 이르러서이다. 수묵화가 발달하기 이전에는 대상을 윤곽선으로 그리고 속에 색을 칠하는 기법(구륵법)으로 그렸으나 10세기를 전후해서 주로 먹으로만 그리는 기법(몰골법)으로 정착되었다. 문인적인 교양의 하나로 추구되었다.
중국 예술에서는 4명의 군자 또는 4명의 고귀한 사람들 (중국어: 四君子, 병음: Sì Jūnzǐ)이라고 한다. 문자 그대로 매화, 난초, 대나무와 국화 네 가지의 군자를 나타내는 네 가지의 식물을 나타내는 용어이다. 이 4개의 식물종은 유교에서 군자라 불리는데, 서양권에서는 이것이 '신사'와 비교되기도 한다. 이 네 가지는 일반적으로 전통적인 수묵화를 통해 묘사되며 중국 미술의 새와 꽃 그림 분류에 속한다. 문학적, 예술적 작품에서의 이미지로서 자연을 광범위하게 사용함에 따라, 사군자는 중국 전통에서 가치있는 다른 미덕들 중에서도 정직, 순결, 겸손, 가혹한 조건에 대한 인내의 상징으로 되풀이되는 주제이기도 하다.
사군자는 송나라 시대(960 ~ 1279)부터 세련된 아름다움 때문에 중국 회화에 자주 사용되어 왔으며, 나중에 중국, 일본, 한국의 예술가들에 의해 동아시아의 다른 곳에서 차용되었다. 봄은 매화, 여름은 난초, 가을은 국화, 겨울은 대나무를 상징하며, 사계절을 대표하기 때문에 사계절의 전개를 묘사하는 데에도 사용된다.
민들레

민들레는 한국·중국·일본 등지에 분포하는 여러해살이풀이다. 대부분 노란색을 띄며, 흰색이나 회색을 띄기도 한다.
‘앉은뱅이’라는 별명이 있으며, 한국 각처에서 나는 식물로 줄기가 있고 밑동잎이 심장형으로 나온다. 이른봄에 깃털모양으로 갈라진 잎은 뿌리에서 모여나며 구두주걱 모양의 긴 타원형이다. 갈라진 조각은 삼각형이며 끝이 날카롭고, 위쪽은 톱니가 있으며 꽃줄기는 약 30 cm. 꽃은 황색으로 4~5월 또는 10월에 핀다. 두상꽃차례를 이루며 노란색이고 주로 봄에 핀다. 꽃 필 때에는 흰털이 있으나 나중에는 거의 없어지고 두상꽃차례 밑에만 흰털이 남는다. 두화는 1개가 나며 총포는 종 모양이고, 포편은 2열이며 내편은 줄모양 혹은 바소꼴로 길다. 외편은 긴 타원형으로 끝에 작은 뿔이 난다. 제일 바깥층의 포편은 뒤로 말리지 않는다.
잔꽃은 혓바닥 모양이고 5개의 톱니가 있다. 수술은 5개이고, 수과는 사각뿔 모양이며 열매 표면의 가운데 위쪽으로 가시처럼 뾰족한 돌기가 있다. 뿌리는 실 모양이고 열매의 2~3배의 길이이며 위쪽이 백색이고 갓털은 가는 털 모양이다. 열매에 흰털이 나 있어 열매를 멀리 운반한다.
민들레의 줄기는 겨울에 죽지만, 이듬해 다시 살아나는 강한 생명력을 지니고 있는 것이 마치 밟아도 다시 꿋꿋하게 일어나는 백성과 같다고 하여 민초(民草)로 비유되기도 한다. 또한 산과 들에 흔히 피는 다년생이다. 최근에는 유럽 원산인 서양민들레도 주위에서 흔히 볼 수 있다.
한방에서는 뿌리와 꽃피기 전의 전초(全草)를 포공영(浦公英)이라 하며 해열·소염·이뇨·건위의 효능이 있다고 하여 감기·인후염·기관지염·임파선염·안질·유선염·간염·담낭염·소화불량·소변불리·변비의 치료제로 이용한다.
또, 뿌리와 줄기를 자르면 하얀 젖 같은 물이 흘러서 민간에서는 최유제(催乳劑)로 이용하기도 한다. 요즈음에는 고미건위(苦味健胃)의 약으로 높이 평가받고 있으며, 성인병 퇴치의 산채(山菜)로 이용하고 있다. 봄철에 어린잎은 나물로 이용한다. 뿌리에는 베헨산과 같은 지방산과 이눌린과 타락세롤·베타시토스테롤·카페산이 들어 있다.민간에서는 민들레의 뿌리나 어린잎을 나물로 무쳐먹기도 한다.또한 요즘에는 민들레의 꽃과 뿌리를 말려서 민들레차로 마시기도 한다.
양지식물이지만 반그늘에서도 잘 자란다. 배수가 잘 되면서도 보습성이 좋은 사질양토가 좋다. 강건한 식물이므로 특별한 관리가 필요 없다. 깃털을 단 씨앗이 사방으로 퍼져 쉽게 발아하고 뿌리를 깊이 박으며 여러 해를 사는데, 그래서 잔디밭에서는 잡초로 취급받는다.
산당화

산당화(山棠花, 문화어: 명자나무)는 장미과에 속하며 겨울에 잎이 지는 떨기나무이다. 한국·중국 원산으로 학명은 Chaenomeles speciosa이다. 명자꽃, 당명자나무라고도 부른다.
공원이나 정원에 관상수로 많이 심는다. 다 자라도 2m를 넘지 않는다. 잎은 길이 4~8cm, 너비 1.5~5cm 정도로 어긋나고 타원 모양이다. 끝이 뾰족하고 가장자리에 날카로운 톱니가 있다. 어린 가지가 가시로 변해 잎과 턱잎 아래에 나기도 한다. 4~5월에 붉은색 꽃이 짧은 가지에 달려 핀다. 분홍색·흰색 꽃 등, 여러 품종이 개발되어 있다. 8월에 타원 모양의 이과가 달리는데, 크기가 작은 것은 달걀 정도에서 큰 것은 어른 주먹 정도로 나무 크기에 비해 크며, 노란색으로 익는다. 모과와 비슷하며 과실주를 담는다.
뽀리뱅이

뽀리뱅이는 국화과에 속하는 두해살이풀이다. 보리뱅이, 황매체, 박조가리나물이라고도 한다.
한국 원산이며 들이나 밭둑, 길가 등 어디서나 자란다. 키는 15~100 센티미터쯤 되며 온몸에 부드러운 털이 난다. 뿌리에서 나는 잎은 방사상으로 퍼져 나며 깃 모양이며 깊게 갈라진다. 길이 8~25 센티미터, 너비는 2~6 센티미터 정도이다. 줄기에서 나는 잎은 아예 없거나 네 장을 넘지 않는다. 5~6월에 줄기 끝에서 산방 모양 원추꽃차례로 꽃이 핀다. 지름 8 밀리미터 정도 되는 노란색 설상화가 핀다. 열매는 수과로 납작하며 갓털은 흰색이다.
카더가든

카더가든(Car, the garden, 본명: 차정원, 1990년 10월 23일 ~)은 대한민국의 가수이다. 과거 '메이슨 더 소울'이라는 예명으로 활동했었으나 이름의 '소울'이라는 단어에 부담을 느꼈고, 어느 날 절친한 동생인 밴드 혁오의 보컬리스트 오혁이 차정원의 이름을 영단어로 풀어 '차'(Car), '정원'(the garden), 'Car, the garden'이라는 이름을 지어주었다.
자운영

자운영(紫雲英)은 콩과에 속하는 두해살이풀이다. 중국이 원산지로 한국 각지에서 널리 재배되고 있다.
줄기는 뿌리에서 나와 땅 위를 기어가면서 뻗어나간다. 잎은 깃꼴 겹잎으로 어긋나며, 밑부분에는 막질이며 끝이 뾰족한 1쌍의 턱잎이 있다. 작은잎은 얇고 부드러우며 끝이 조금 오목한 타원형이다. 마치 나비와 같은 꽃들이 4~5쌍이 어긋나게 달린다. 봄이 되면 잎겨드랑이에서 나온 긴 꽃자루에 마치 나비와 같은 엷은 홍색의 꽃들이 산형꽃차례를 이루면서 달린다. 이때 각각의 꽃은 길이 1 cm 정도이며, 꽃차례 전체는 지름이 3 cm 정도이다. 열매는 끝이 부리 모양으로 뾰족한 원통 모양의 삭과로, 몇 개씩 방사상으로 모여 달리며, 익으면 검게 되는데 속에는 둥근 엷은 황색 씨가 들어 있다.
뿌리에 뿌리혹이 잘 발달되어 질소동화작용이 활발하므로 거름(녹비작물)으로 많이 사용되는데, 특히 개화기에는 베어내어 사료로도 이용한다.
국립문화유산연구원

국립문화유산연구원(國立文化遺産硏究院, National Research Institute of Cultural Heritage)는 문화재에 관한 학술조사·연구 및 과학적 보존기술의 연구개발에 관한 사무를 관장하는 대한민국 국가유산청의 소속기관이다. 2022년 2월 22일 소에서 원으로 승격되었으며, 대전광역시 유성구 문지로 132에 위치하고 있다. 소장은 고위공무원단 나등급에 속하는 임기제공무원으로 보한다.
수레국화

수레국화(Centaurea cyanus L.)는 쌍떡잎식물 초롱꽃목 국화과의 한해살이풀 또는 두해살이풀로, 높이 30~90cm 자란다. 유럽 동부와 남부 원산이며 독일과 에스토니아의 나라꽃이다. 색깔이 매우 다양하여 관상용으로 가꾸고 있다. 수레국화는 여름에서 가을까지 꽃이 피나, 온실에서는 봄에도 꽃이 핀다.
수레국화는 16-35cm의 높이로 자라는 한해살이풀이다. 줄기의 색깔은 회녹색이다. 잎의 길이는 1~4cm이고, 피침형이다. 꽃 전체의 형태는 방사형으로 배열되어 있고 모두 관상화이지만 가장자리의 것은 크기 때문에 설상화처럼 보인다. 총포조각은 4줄로 배열하며 날카롭고 긴 타원형 또는 타원형 줄 모양으로 가장자리는 파란색을 띤다. 꽃은 여름내내 핀다. 꽃의 색상은 다양하다. 빨간색, 분홍색, 노란색, 남색, 남보라색, 보라색, 흰색, 분홍과 흰색이 섞인 색 등으로 다양한 편이다.
South Korean won (1945–1953)

The won (Korean: 원) was the first South Korean currency and was in use from August 15, 1945, to February 15, 1953.
Won is a cognate of the Chinese yuan and Japanese yen. The won was subdivided into 100 jeon (전; 錢; McCune-Reischauer: chŏn; revised: jeon).
Following the end of the Colonial Era and the division of Korea, the won was introduced to replace the Korean yen. The first banknotes were issued by the Bank of Joseon until 1950, when the currency management switched to the Bank of Korea.
At the time of its introduction in 1945 the won was pegged to the Japanese yen at a rate of 1 won = 1 yen. In October of the same year the anchor currency was changed to the US dollar at a rate of 15 won = 1 dollar. Toward the end of the Korean War the won was devalued at 6000 won = 1 dollar. Following that the hwan was introduced as the new currency at a rate of 1 hwan = 100 won.
No coins were issued by South Korea during this period; however, Japanese 1 sen coins continued to be used for small transactions until February 1953. South Korea would eventually introduce its first coins for circulation in 1959.
The won was subdivided into 100 jeon. Only banknotes were issued. Initially, the won was issued by Bank of Joseon with a similar design to the older notes of the Japanese occupation period. However, there were two subtle and important differences. The new notes replaced the paulownia, the badge of the government of Japan, with the Rose of Sharon, South Korea's national flower; and the clause about exchangeability with the Japanese yen was removed.
On June 12, 1950, the Bank of Korea was established and assumed the duties of Bank of Joseon. The Bank of Joseon's notes were still kept in circulation as not all denominations were replaced by the Bank of Korea's notes.
Secret Garden (South Korean TV series)

Secret Garden (Korean: 시크릿 가든; MR: Sikeurit Gadeun) is a 2010 South Korean television drama starring Ha Ji-won, Hyun Bin, Yoon Sang-hyun, and Kim Sa-rang. It aired on SBS from November 13, 2010 to January 16, 2011, on Saturdays and Sundays at 22:00 (KST) for 20 episodes.
A rationalizing Cinderella story between Gil Ra-im (Ha Ji-won), a stuntwoman, and Kim Joo-won (Hyun Bin), a high-end department store CEO.
While trying to resolve a scandal involving Joo-won's cousin, Oska (Yoon Sang-hyun), (a famous singer), Ra-im and Joo-won meet and he finds himself stunned by her coolness. Joo-won does not understand why Ra-im is constantly on his mind, and decides to pursue her. Though she initially is repelled by him, Ra-im gradually starts reciprocating his feelings.
As two different worlds collide, Ra-im and Joo-won gradually learn about each other's worlds. Joo-won's mother does not want them to love each other. Despite his mother's objections, they get married.
Meanwhile, Oska reunites with his first love, Yoon Seul (Kim Sa-rang), who has made a successful directing career for herself. However, Yoon Seul wants nothing to do with Oska, and instead has her eyes set on Joo-won. The story gets even more complicated and when Ra-im and Joo-won magically start switching bodies.
The drama received positive response from critics and audience for its story, comedy, performance of cast especially of leads Hyun Bin, Yoon Sang-hyun and Ha Ji-won and production values. Secret Garden was a huge ratings success, with an estimation of more than 20 billion won worth of economic effect. Hyun Bin's portrayal as Kim Joo-won created a "Hyun Bin Syndrome" as his name and face were plastered everywhere, from newspapers to television and the internet. It won a number of awards at both the 2010 SBS Drama Awards and the 47th Baeksang Arts Awards, including "Grand Prize (Daesang)" for Hyun Bin.
Big Bang made a parody based on this drama with the title Secret Big Bang, starring G-Dragon as Ji Ra-im and T.O.P as Kim Joo-tap.
In China, a film remake with the same title was released in 2012 starring Wallace Chung, Tan Weiwei and Korean singer Kangta.
In Thailand, a remake with the title Secret Garden Thailand was released in 2016 starring Ananda Everingham and Pimchanok Luevisadpaibul.
Listed buildings in Litton, Derbyshire

Litton is a civil parish in the Derbyshire Dales district of Derbyshire, England. The parish contains 27 listed buildings that are recorded in the National Heritage List for England. Of these, one is listed at Grade II*, the middle of the three grades, and the others are at Grade II, the lowest grade. The parish contains the villages of Litton and Cressbrook and the surrounding area. The listed buildings in Litton are grouped around the village green, and include houses, cottages, farmhouses and a barn, a public house, a school, and a village cross. The listed buildings in Cressbrook are mainly associated with the former cotton mill, Cressbrook Mill, which is listed, together with Cressbrook Hall and its lodges, which were built for the owner, workers' cottages, a former apprentices' house, a war memorial, and a telephone kiosk. Between the villages, in an otherwise isolated position, are two terraces of workers' cottages.
象形文字

象形文字（英語：hieroglyph），是一类古代书写系统中的字体。这类语标文件通常是具有象形特征，用于书写记录事件。新柏拉图派哲学中，特别是在文艺复兴时期，象形文字也被视为神秘思想的艺术表现形式；很多新柏拉图派也因此相信象形文字具备神秘性。不同于英语，象形文字其发音与内容不具备一致性。而在埃及，通常只有法老等具有高级身份的人们能够阅读和书写象形文字。
埃及神祇列表

埃及古物學者現今大多支持弗林德斯·皮特里爵士的論點：埃及宗教是多神論的。然而，他同時期的對手華利斯·巴奇，所持觀點則是認為埃及宗教起初是一神論，眾神皆為神祇拉的延伸，類似基督教的三位一體及印度教的三一論。古埃及語的女神一詞是 neṯeret（nṯrt；netjeret、nečeret），而神則是 neṯer（nṯr；亦譯 netjer、čer）。早期的象形文字中，女神是以旗狀物代表，或再加上一隻埃及眼鏡蛇，從旗桿底部豎起。後期的象形文字（R8）中，這些神祇名詞則是描繪以旗狀物，旁邊跟著相對的性別符號。
古埃及人的信仰属多神教类，神祇多以动物作为其象徵，其形象多为人身动物头。
符號和象形文字擴展-A

符号和象形文字扩展-A是一个包含表情符号字符的Unicode区段。它扩展了补充符号和象形文字块中包含的符号集。
符号和象形文字扩展A块中的所有字符都是表情符号。
符号和象形文字扩展-A块有12个代表人或身体部位的表情符号。它们可以使用U+1F3FB-U+1F3FF进行修改，以便利用菲茨帕特里克量表提供一系列的肤色：
以下Unicode文檔記錄了定義本區塊中特定字符的目的與過程：
中国汉字听写大会

中国汉字听写大会是一项在中国大陆地区举办的汉字听写竞赛，由中国中央电视台和国家语言文字工作委员会联合主办，以在校初中学生作为竞赛对象，面向全国直播。形式类似于始于1925年的全美拼字比赛，以此提高学生学习汉字及中华文化的兴趣，并促进传承文化。
该节目仅在2013~2016年每年播出一季，其中最后一季选拔小学生参赛，其余三季选拔中学生参赛。
中国汉字听写大会的宣傳口號是「书写的文明传递，民族的未雨绸缪」。現代社會中，由於電腦輸入法迅速取代手寫，中國人的漢字書寫能力明顯下降，普遍出现提笔忘字的现象，这对中华文化的传承十分不利。为避免这一趋势的恶化，在此背景下，中央电视台科教频道2013年推出了暑期特别节目《中国汉字听写大会》。
比赛分为初赛、复赛、半决赛、附加赛和决赛。参赛队筛选范围以国家级重点中学为主，适当兼顾2012年由教育部语言文字应用管理司确定的111所「国家级规范汉字书写教育特色学校名单」中学。学校的选择由大会组委会依托当地教育管理机构推荐产生。在内地受教育的港澳台学生代表队在北京产生。
复赛、半决赛采用团队形式晋级。复赛和半决赛中，32支代表队各有5位选手，经过两轮的竞赛决出两支晋级决赛的队伍，决赛队伍中的10位选手以个人名义参赛。与此同时，所有未进入决赛的30支代表队中表现最佳的一名选手将进行一场附加赛，争夺另外5个进入决赛的名额。最终的决赛由15位选手争夺该届汉字听写大会的总冠军。
新锐媒体《新周刊》发布2013年中国电视年度成绩单，褒奖最受欢迎的电视节目、最优秀的电视节目主持人和最具影响力的电视频道。由中央电视台和国家语委联合主办、实力传媒创意制作的大型汉字文化节目《中国汉字听写大会》，力压《国家大剧院》、《汉字英雄》、《双城记》、《特别呈现》四档节目，荣获2013中国电视榜“年度最佳人文节目奖”。
2013年中国汉字听写大会决赛中，主持人李梓萌念出“jīcōngjūn”，选手陆佳蕾书写“鸡枞菌”，判定为正确，使她继续留在台上直至最终夺冠。但《咬文嚼字》编辑部指出该词的正确写法为“鸡𭎂菌”，读音也应为“jīzōngjūn”。随后节目组回应称这是民间自发形成的通行写法，并不是错误。
此外，2013年中国汉字听写大会的考题中存在生僻字过多的问题，被认为脱离实际，语言文字学者周有光称节目中所考的生僻字词考验人们的“承受力”，《咬文嚼字》名誉主编郝铭鉴称该节目考生僻字的做法已偏离普及汉字书写的初衷，更有观众指出这种做法使汉字听写大会陷入脱离普通人生活的“孔乙己怪圈”。
以下是歷年中国汉字听写大会總冠軍贏得比賽的最後一個字條：
當代書法博物館

现代书法博物馆是书法专题博物馆，位于索科利尼基公园。博物馆展出来自60多个国家的书法家作品。现代书法博物馆的发起单位是索科利尼基会展中心和全国书法家联盟。博物馆的正式开放日期是2008年8月14日。
现代书法博物馆是国际博物馆协会（ICOM）会员单位，美国博物馆协会（AAM）和欧洲博物馆行业联盟成员。博物馆举办的展览均得到俄罗斯联邦文化部的支持。在俄罗斯联邦联合国教科文组织全国委员会的领导下，博物馆于2009年在莫斯科举办了国际书法展览会，并通过了国际展览业协会（UFI）认证。一年后举办的第三届国际书法展览会获得了俄罗斯展览与交易会联盟标志。
创始人兼馆长——索科利尼基会展中心总裁阿列克谢·沙布罗夫。
2008年8月14日——现代书法博物馆在莫斯科开馆。
2008年9月16-21日——首届国际书法展览会（圣彼得堡列宾美术学院）。
2008年12月6-14日——现代书法博物馆《世界书法之谜》展。
2008年12月12日——彼得· 乔比季科创作的俄罗斯联邦首部手书宪法展示会。
2009年3月26日——日本书法家广瀬和佐志田大师班。
2009年4月14-19日——现代书法博物馆日本《樱花》文化节。
2009年5月18日——博物馆成为国际博物馆协会（ИКОМ России）会员单位。
2009年5月22日——《国际书法展览会》项目获得俄罗斯联邦联合国教科文组织全国委员会支持。
2009年5月23日——现代书法博物馆斯拉夫文字日。
2009年6月3日——博物馆参加第十一届《网络博物馆—2009》莫斯科博物馆国际文化节活动。
2009年6月30日——首届全俄《书法中的圣经》竞赛项目启动。
2009年7月8日——在意大利举行的八国集团首脑会议上，德米特里·梅德韦杰夫收到了西尔维奥·贝卢斯科尼赠送的手书俄罗斯联邦国歌。该手书作品乃现代书法博物馆领导人接受意大利Marilena Ferrari-FMR出版社定制而创作，后者以VIP礼品高端定制享誉全球。手书国歌的创作者为《国际书法展览会》参展者叶夫根尼·德罗比亚津和教宗本笃十六世的书法家巴尔巴拉·卡利佐拉里。
2009年9月23日——莫斯科和全俄罗斯东正教大牧首基里尔为博物馆项目祈福，并给现代书法博物馆馆长阿列克谢·沙布罗夫和全国书法家联盟主席彼得·乔比季科发来贺信。
2009年8月14日——博物馆成立一周年。俄罗斯联邦文化部副部长A.E.布瑟金出席索科利尼基隆重庆祝活动并表示祝贺。吉尼斯世界纪录中收录的一件作品被运抵博物馆，这件作品是以色列著名书法家亚伯拉罕·博尔谢夫斯基在耶路撒冷书写的门柱圣卷之王。
2009年10月14日- 11月14日——第二届国际书法展览会（索科利尼基会展中心，莫斯科）。 阿拉伯书法大师、联合国教科文组织国际艺术评审团成员恩扎·马赫达乌伊（突尼斯）作品参展。
2009年11月2日——博物馆《国际书法展览会》项目通过巴黎全球展览业协会(UFI)认证。
2010年3月23日——据伦敦Exhibition News Awards消息，国际书法展览会正成长为展览项目世界冠军选手。
2010年3月26-28日——现代书法博物馆日本文化节。
2010年5月27-28日——现代书法博物馆斯拉夫文字日。
2010年7月8日——现代书法博物馆成为美国博物馆协会会员单位(AAM)。
2010年8月1日——现代书法博物馆成为欧洲博物馆行业联盟成员(EMF)。
2010年9月10-12日——第三届国际书法展览会（雅罗斯拉夫宫廷，大诺夫哥罗德）。参观人数破纪录——3天内达到37000多人。 展览得到诺夫哥罗德州州长С. Г.米京和大诺夫哥罗德市市长Ю. И. 博布雷舍夫的支持。
2010年11月17日——11至14世纪白桦树皮识字真本与诺夫哥罗德国家联合博物馆保护区馆藏1575年《福音书》一日展。
2010年11月18日——依托现代书法博物馆开设俄罗斯首家国立优美书写艺术学校。全国书法家联盟盟员尤里·伊万诺维奇·科韦尔佳耶夫任学校督导员。
2011年2月3日——博物馆《国际书法展览会》项目获俄罗斯展览与交易会联盟标志。
2011年2月14日——情人节活动。书法家寄语情人节。
2011年3月-5月——现代书法博物馆举行周末室内古典音乐会。
2011年3月27日——韩国文字日活动。书法家金钟琪参观博物馆并授课大师班。
2011年3月29-30日——日本文化节活动。广濑和佐志田授课大师班。
2011年6月1日——庆祝六一儿童节书法节活动。
2011年10月16日——博物馆大师班新季开课。
2012年4月8日——复活节前夕举办旨在弘扬彩蛋绘画艺术的斯拉夫复活节彩蛋日活动。
2012年5月12日——现代书法博物馆斯拉夫文字日活动。
2012年11月1日-12月15日——第四届国际书法展览会在莫斯科现代书法博物馆举办。展览会仍然安排了俄罗斯和外国书法家授课的讲座和大师班。此次展览的一个显著特点是展品几经变换。
2013年3月15-21日——韩国书法家金钟琪书法作品展。
2014年4月3-7日—— 《俄罗斯-亚洲》艺术展，展出来自中国、日本、韩国、以色列和其他国家的书法杰作。
2014年9月12日-10月12日——В.В.沙波瓦洛夫《书法、水和机遇》个人作品展。
2014年11月14-30日——庆祝俄罗斯字体艺术大师、设计师、书法家、造型艺术学副博士，科祖博夫·格奥尔吉·伊万诺维奇教授75寿辰作品展。
2015年3月14日-4月12日——第五届国际书法展览会在莫斯科现代书法博物馆举行。来自世界50多个国家90位书法家参展。展览主题是《祖国反思》。
2015年5月5-17日——纪念伟大卫国战争胜利70周年《伟大的胜利》书法展。
2016年12月2-30日——《书写莫斯科》展。
2017年9月1-10日——第六届国际书法展览会开幕，标志着莫斯科秋季文化节正式拉开帷幕。
2018年5月9-31日——庆祝伟大卫国战争胜利书法展。
2009年4月14日——日本《樱花》文化节
2010年3月27-29日——日本文化节
2009年5月23日——斯拉夫文字日
博物馆收藏的书法作品颇具特色，每一件都出自公认的书法大师之手。博物馆藏有展现书法艺术发展脉络，反映造型艺术新面貌的斯拉夫和欧洲文字精品，犹太和阿拉伯书法学校佳作，严谨的日本古典书法以及中国古文字范例；国内外书法艺术书籍；单本出版的稀有手稿;过去和现在的文具。
博物馆收藏的主要是20世纪至21世纪初世界65个国家460位知名大师的书法作品，藏品数量达4000多件。
典藏精选：
博物馆馆藏圣礼书法经典
胡问遂 (书法家)

胡问遂（1918年7月24日—1999年2月19日），名凡，字问遂，以字行，号藤颖阁主，浙江绍兴人，中国当代书法家、书法艺术教育家。中国书法家协会理事，第7届上海市政协委员。为二十世纪书法的推广、普及作出了一定贡献。师从沈尹默。
1918年出生于浙江绍兴一个书香门第，1936年随父母移居上海，1938年武汉失守，辗转到重庆国民政府军事委员会政治部三厅从事抗日宣传，1939年“弃笔从戎”参加中国远征军在缅甸前线运送物资，感染疾病后退至贵州养伤，后在当地发展民族工业，兴建时轮印刷厂，承接贵州卷烟厂卷烟包装印刷，还承接教材、文史、科研书籍印刷业务。
1951年，35岁的胡问遂拜书法家沈尹默为师，研习法帖，读帖、临帖，务求“察之者尚精，拟之者贵似”。
1961年“上海中国书法篆刻研究会”成立，任主要业务干部。1962年任上海美术专科学校、上海出版学校书法教师。期间出版《大楷习字帖》。
1971年为韶山毛泽东同志纪念馆书毛泽东《七律·到韶山》大型诗碑。1972年在《文汇报》发表行草书鲁迅《七律·自嘲》。1978年参加编写《常用字字帖》行书部分，由上海书画出版社出版。1979年被选为上海市书法家首次访日代表团成员，访问日本。
1981年参加在绍兴举办的全国首届中国书学研究交流会，发表论文《论入帖和出帖》。
1993年，在上海美术馆举办《胡问遂从艺六十年书法回顾展》。出版《胡问遂书法集》。1995年出版《胡问遂行书字帖》。
1999年2月19日在复旦大学附属华山医院去世，享年80岁。
2019年家属将所藏1,000件作品捐献给上海黄浦区人民政府。
2021年2月古城公园内的沪南钱业公所改建为胡问遂艺术馆正式面向公众开放。
胡问遂初学柳公权，继学颜鲁公，得厚重丰润之精髓；后转习褚遂良，得缜密灵动之韵致。又溯“二王”行草，兼及智永、李北海、苏轼、黄庭坚、米芾、蔡襄等。其书法洒脱灵动，是海派书法艺术的典型代表人物。其作品多次入选国内外重大书法展览，并为博物馆、纪念馆、名胜地收藏或翻刻入石。
伯父胡之光为浙东书法名家。长子胡考是胡问遂艺术馆馆长。
王云 (书法家)

王云（1945年12月—2020年2月4日），男，字峻青，号源上人，青海西宁人，中国书法家，篆刻艺术家，青海省书法家协会名誉主席。
1945年生于青海省湟中县。1962年从西宁二中毕业后即随父学艺，在工艺刻字厂工作，业余迷恋书法篆刻艺术。1965年，他的篆刻作品入选青海省书画摄影篆刻展。1971年，其书法作品入选青海省书法展览。1981年，篆刻作品《长江》入选全国首届书法篆刻展。
王云的书法初学馆阁体，继而专攻魏碑，兼习隶书。1980年代以后专攻行书，其作品曾入选第一、二、四、七届全国书法篆刻展，第一至四届全国中青年书法篆刻展。亦曾参加中日、中新、中韩书法交流展，首届和二届国际书法邀请展等大型展览。1988年、2004年出访日本交流。1995年9月在中国美术馆举办个人书法展。
曾任中国书法家协会第二、三届理事（1985年4月－2000年12月），青海省书法家协会第二届主席、名誉主席，青海省政协委员，青海省文联委员，青海省印社社长，西宁市城中区政协副主席（1990年－2002年），青海省昆仑书画院院长等职。
出版有《王云书法选》、《王云书法篆刻选》（1991年）、《中国国画家：王云》等书籍。2012年获“青海省有突出贡献老文艺家”荣誉称号。2014年获“青海书法艺术突出贡献奖”。
2020年2月4日10时20分在西宁去世，享年74岁。
舒同

舒同（1905年11月25日—1998年5月27日），原名文藻，字宜禄，男，江西东乡人，中国政治人物、书法家，中国共产党党员。
舒同出生于江西省东乡县孝冈镇，5岁即开始临习颜真卿、柳公权的碑帖，由于幼年家贫，只能用笋衣做笔，用染坊废水在芭蕉叶上习字。读了七年私塾后1921年以漂亮的书法考入江西省立第三师范。在校期间，他和同学组织“马克思主义研究会”，1926年加入中国共产党，成为中共东乡县委书记。第一次国共合作期间担任国民党东乡县党部常委，领导东乡工农运动，发动群众驱逐县长，迎接北伐军。1927年四一二事变后，被通缉，流亡武汉、上海、安徽、南京等地。
1930年9月，舒同参加中国工农红军，历任红四军政治部秘书、红11师秘书长、中共赣东特委秘书长、红四军政治部宣传部长、红12师政治部主任、红一军团政治部宣传部部长、红10师政治部主任，参加了中央苏区第一至第五次反围剿作战。长征中，任红2师政治部宣传科长、政治部主任，撰写《向北进攻—胜利的开始》等文章，鼓舞红军指战员士气。抵达陕北后，舒同任红四师政治部主任，参加直罗镇、山城堡等战役。
抗日战争爆发后，舒同任八路军总部秘书长。1937年11月，出任晋察冀军区政治部主任，参与创建、扩大晋察冀根据地。1939年领导晋察冀军区除奸部制造熊大缜冤案，株连从平津来冀中参加抗战的知识分子近百人。后调回延安，任中央军委总政治部秘书长兼宣传部长。1944年夏，赴中共山东分局传达整风精神。是年秋任中共山东分局委员兼秘书长、分局学习委员会主任。
第二次国共内战时期，舒同任新四军暨山东军区政治部主任、华东军区政治部主任。1947年1月，他参与策反韩练成。1949年6月，舒同任华东军区暨第三野战军政治部主任、中共华东局常委兼社会部部长、国军工作部部长等职务，期间曾参与对根据地知识分子的迫害并杀害熊大缜。
中华人民共和国成立后，历任中共华东局常委兼宣传部长、华东军政委员会委员、华东文教委员会主任、华东人民革命大学校长、中共华东局党校校长等职务。并被授权组建和担任“特殊情况下的台湾省委第一书记”，但因解放军未能攻击台湾而无法上任。1954年，担任中共山东省委第一书记兼济南军区第一政委、党委第一书记。1958年-1959年期间，由于山东省虚报、浮夸严重，上百万平民因饥饿而死。在其主政山东期间，山东省人口从1957年的5500万，减至1960年年底的5000万。1960年，舒同被降为省委书记处书记职务，暂时下放到章丘县担任县委第一书记。1963年，任命为中共陕西省委书记处书记。
文化大革命期间，长期被监禁、批斗，经毛泽东推荐由他书写的中国农业展览馆的匾额也被砸烂。1978年被平反，任命为中国军事科学院副院长兼军委军战史编辑室主任。1980年，舒同发起成立中国书法家协会，并被推选为第一届主席，以后又担任第二届和第三届的名誉主席。1988年被授予一级红星功勋荣誉章。
舒同一生勤于钻研书法，即使长征途中，在马背上也用手指在腿上练字，曾被毛泽东称为“马背书法家”。他创造了“舒体字”，他自称自己的书法是“七分半”，即采纳楷书、行书、隶书、篆书、草书、颜体、柳体各一分，何绍基书法半分，综合而成。毛泽东称他是“党内一支笔，红军书法家”，何香凝评价说：“国共有两支笔，国民党有于右任，共产党有舒同。”
舒同一生不办个人展览，不出书法集，不收弟子。但他的书法作品有求必应，收了很多钱。他在济南疗养期间，由于许多人知道去求字，包括官员、文人、农民、司机、服务员、和尚等，几乎研墨都供不及，许多人甚至自己带研好的墨去求字。
江西省美术馆

28°40′38″N 115°53′52″E﻿ / ﻿28.67722°N 115.89778°E﻿ / 28.67722; 115.89778
江西省美术馆，馆址初名毛泽东思想胜利万岁馆，俗称万岁馆，位于中国江西省南昌市八一广场西侧，是一家集展览、收藏、研究、教育等功能的公益性美术馆。
文革时期，江西原有的九所博物馆停办，多数馆员被下放，全省约五万件文物被毁，革命纪念馆亦被万岁馆一类取代，全省有25个县市建有此类场馆。1968年7月8日，江西省革命委员会决定在南昌人民广场（今八一广场）修建毛泽东思想胜利万岁馆，万岁馆于同年7月完成设计，总设计师为时年26岁的吴旭，于同年9月底落成，动用劳力几十万，投资700余万元。万岁馆于1969年10月1日国庆开馆，有展厅12个，主要展厅陈展毛泽东各时期巨幅照片、巨幅油画和中共井冈山阶段实物、图像、文字介绍。
万岁馆1971年改称“江西省展览馆”，1973年称“江西省革命历史展览馆”，1978年称“江西省革命博物馆”，1980年称“江西省展览大楼”，1984年称“江西省展览馆”，1992年合并省农业展览馆、省工业展览馆后改称“江西省展览中心”。1993年，对展馆进行加层改造，南北展厅由三层加至六层；前大厅由四层加至五层（均不包括地下层）。2006年，毛泽东思想胜利万岁馆旧址被列为江西省文物保护单位 。2018年12月，展馆改由江西省美术馆使用，恢复至四层。
2012年4月1日，江西省美术馆正式成立，陈丹青等参加开馆典礼并举办首展《四十年的故事》，馆址位于南昌市高新大道1978号，美术馆分两层，建筑面积5976平方米，首任馆长为张斯栋，设有绘画展厅和陶瓷展厅，展览项目包括架上绘画、实验艺术、影像艺术、摄影艺术等。2018年，江西省美术馆改制重组。2020年7月29，江西省美术馆迁址万岁馆后正式揭牌。
该馆坐西朝东，平面呈“E”字形，共四层，占地面积18722.3㎡，建筑面积约25000㎡。该馆仿人民大会堂式样，高台阶、高柱廊、左右对称，正立面四个方柱顶上的四座重檐四角亭附会四个伟大；中段七开间柱廊上方装饰韶山、安源、井冈山、遵义、延安、西柏坡、北京七个里程碑浮雕；门前20级台阶象征庆祝建国20周年；中段巨型雕塑有十面红旗和54朵葵花围绕中央圆形毛泽东像（后改五角星），象征54个民族（当时数字）心向毛泽东。
江西省美术馆藏品包括国画、版画、雕塑、油画、书法等。美术馆有常设展《人民的记忆——八一广场空间叙事与美术表达》，是文旅部2022年度全国美术馆优秀项目《人民的记忆——八一广场空间叙事暨美术创作邀请展》的延续性陈列，覆盖八一广场空间演变、地域美术发展两方面，分为“广场的空间秩序建构”、“广场空间的传播与扩散”、“美术馆与地域美术”三部分，展出文献、实物、影相、画作等100余件（套）。美术馆9:00-17:00免费对外开放，周一闭馆（法定节假日除外）。
湖南博物院

湖南博物院位于湖南长沙，占地5万多平方米，是湖南省最大的历史文化博物馆，旧称「湖南省博物馆」。其初建于1951年3月，1956年7月正式建馆，1974年7月长沙马王堆汉墓出土文物陈列馆建成开放。2003年1月13日新陈列大楼建成开放。2008年5月18日，湖南省博物馆被中国文物局列为首批“国家一级博物馆”。2012年6月18日因改扩建工程暂停开放，于2017年11月29日重新开放。2022年7月30日，湖南省博物馆正式更名为湖南博物院。
湖南博物院现有馆藏文物18万余件。院內收藏了為數不少的马王堆汉墓出土文物，包括两千年不腐的马王堆女尸、馬王堆一號漢墓帛畫、直裾素紗襌衣，載有政治、經濟、哲學、歷史、天文、地理、醫學等等內容的帛書。湖南出土的众多青铜器也在院內陈列。
其他重要展品还有「湖南考古十大新发现」，著名书法家画家的作品等。
《馬王堆漢墓陳列》展示的是於1972年至1974年期間於长沙马王堆三座西汉墓葬的文物，當中以一號墓出土的女屍辛追最具考古價值，另外，三號墓中出土的馬王堆帛書亦提供了各種經典，如《易經》、《老子》於漢代初期的版本。
湖南历来就是商周青铜器出土重镇，斐声中外的四羊方尊就是从这里出土的。现在院内有国家一级文物大禾方鼎，造形奇特。有纹饰精美独特的皿天全方罍，还有西周至战国时期的各种铜制兵器，如箭头、戈、剑等。
《湖南名窑陶瓷陈列》是展示湖南地区古代陶瓷艺术风采的展览。展出的150件珍品中，有釉色晶莹、雕塑栩栩如生的湘阴窑瓷，有以釉下彩绘为装饰特色的长沙窑瓷，有以釉下五彩蜚声中外的醴陵窑瓷。
《明清书法陈列》精选了明清两代书法大家的珍品手迹，其中包括沈周、文徵明、陈淳、李东阳、徐渭、吴昌硕、赵之谦、王铎、石浪、祝允明、董其昌、郑燮、曾国藩、左宗棠、刘墉、查昇、黄慎、羅典、查士標、王文治、梁同書等人的书法作品。
《明清繪畫陳列》展示了明清二朝的繪畫作品。与《明清书法陈列》交替展出。
《湖南十大考古新发现陈列》展示的是10余年来湖南地区的10大考古成就，其中7项被评为当年全国10大考古新发现之一，3项被评为20世纪100项考古大发现之一，而龍山縣里耶鎮战国秦汉城址及秦简的发掘，已被誉为21世纪中国最重大考古发现之一。
博物院亦會舉辦臨時展覽，展出國內外博物館的各類文物或藝術品，以供遊客參觀欣賞。
湖南博物院自2008年3月20日起基本陈列向社会免费开放，参观者凭二代身份证可直接免票进入，其他有效证件需领取当日参观券，亦可提前于网站、官方App及微信登记预订。其它临时展览酌情收费或免费开放。
每周二至周日9:00—17:00（16:00停止入館），每周一（國家法定節假日除外)及農歷除夕全天閉館。
湖南博物院现藏有11件禁止出境展览文物：
Jiangsu Art Gallery

Jiangsu Art Gallery, usually known as Jiangsu Provincial Art Museum (Chinese: 江苏省美术馆), is a museum in Nanjing, in Jiangsu province in China. It was founded in 1936, during the Nanjing decade, as China's first state level museum. In 1960, it was formally renamed as the Jiangsu Provincial Art Museum. In 2010 it re-opened in a new 27,449 square metres (295,460 sq ft) building designed by the German architect studio KSP Jürgen Engel Architekten.
The museum hosts the Nanjing biennale.
The gallery is the largest in the Jiangsu Province, presenting traditional and contemporary art pieces of China.
The building is accessible within walking distance east of Daxinggong Station of Nanjing Metro.
Dinosaurs of China (exhibition)

Dinosaurs of China was a dinosaur exhibition hosted in Wollaton Hall, near Nottingham. The exhibition included thirty varieties of Chinese dinosaurs and ran from Saturday 1 July to Sunday 29 October 2017. The exhibition, a world-exclusive event, claimed to include specimens from all other China, as well as the world-famous fake dinosaur Archaeoraptor.
The admission booth of Dinosaurs of China contained a Psittacosaurus sculpted by Robert Nicholls. Entering the main hall ("Earth Shakers"), a replica Protoceratops was displayed to the left, and slightly further along on the same wall, a juvenile Pinacosaurus. To the right was a replica skeleton of Mamenchisaurus, positioned centrally in the main hall, and claimed in-exhibit to be the tallest ever exhibited dinosaur replica in Britain. Slightly beyond that was a replica Sinraptor, posed in a defensive position. The last fossil on the first floor (in the main hall, at least) was a Lufengosaurus. The exhibition then continued through the building's avian taxidermy hall, noting various similarities between non-avian dinosaurs and birds. This section contained a tiny fossil of the troodontid Mei long, and a larger fossil of Oviraptor.
The main hall of the second floor ("Feathered Flyers") was dominated by a replica skeleton of the oviraptorosaur Gigantoraptor. Other fossils of the smaller coelurosaurs Linheraptor, Sinosauropteryx, Dilong, Epidexipteryx, Caudipteryx, Yanornis and Microraptor were also displayed. Moving through the hallway to the next room, another view of the Mamenchisaurus could be seen, and the fossils of Protopteryx, Confuciusornis, Yi qi and Wukongopterus were displayed. There was another taxidermy hall, this time focusing on the conservation of modern endangered mammals. The exhibition then looped back downstairs, made a final pass of the Lufengosaurus, before returning to the admission booth.
The exhibition had a small section in Nottingham Lakeside Arts about how dinosaurs were drawn through the ages, showing how the illustrations changed with discoveries. It included some answers to the children's trail and a skeleton of the dinosaur Sinosaurus. Several references, including a sign next to the skeleton, were made to the Jurassic Park film series.
China International Aviation & Aerospace Exhibition

China International Aviation & Aerospace Exhibition (中国国际航空航天博览会), also known as the Airshow China (中国航展) and Zhuhai Airshow (珠海航展), is a biennial international aerospace trade expo held in Zhuhai, Guangdong, since 1996. It is the largest airshow in China.
The first Airshow China was held from 5 to 10 November 1996. Performances included:
The second Airshow China was held from 15 to 22 November 1998. Performances included:
The third Airshow China was held from 6 to 12 November 2000. Performances included:
The fourth Airshow China was held from 3 to 7 November 2002.
The fifth Airshow China was held from 1 to 7 November 2004. Yang Liwei was present. Performances included:
The sixth Airshow China was held from 31 October to 5 November 2006. The first three days were corporate days and not open to public. The remaining three days were public days. Over 30 countries and 600 aviation companies took part. Performances included:
The seventh Airshow China was held from 4 to 9 November 2008. Some 4 billion U.S. dollars worth of deals were signed at the six-day event, including one involving Commercial Aircraft Corp. of China (COMAC) selling 25 ARJ21-700 regional jets to GE Commercial Aviation Services of the United States (first delivery by 2013). Additionally, the Chengdu J-10 and Xi'an JH-7A both made their first public appearances. Other performances included:
The eighth Airshow China was held in Zhuhai from 16 to 21 November 2010. It included:
The ninth Airshow China was held from 13 to 18 November 2012 and included:
The tenth Airshow China was held from 11 to 16 November 2014.
The eleventh Airshow China was held from 1 to 6 November 2016 and included:
The twelfth Airshow China was held from 6 to 11 November 2018 and included presentation of:
Originally scheduled to happen in 2020, it was postponed to the following year due to the COVID-19 pandemic. The thirteenth Airshow China was held from 28 September to 3 October 2021. A total of 700 companies have participated in the event online and offline, with more than 100 aircraft exhibited:
The fourteenth Airshow China was held from 8 November to 13 November 2022.
Media related to China International Aviation & Aerospace Exhibition at Wikimedia Commons
China International Exhibition Center

The China International Convention Centers (Chinese: 中国国际展览中心) consists of two convention halls in Beijing, China. The Chaoyang Center is located in downtown Chaoyang District while the new Shunyi Center is located in Shunyi District.
Xibahe station (Exit D) of Line 12 and Line 17 is located near the Chaoyang Center.
China Int'l Exhibition Center station of Line 15 serves Shunyi Center, connecting it to downtown Beijing.
Several bus routes are available near both site.