Отглаголно съществително в българския език

За отглаголно съществително в българския език традиционно се смята само такова отглаголно съществително, което се образува от глаголна основа с някой от формативите -не или -ние (съставени от наставка за отглаголно съществително и окончание за род и число). Всички отглаголни съществителни имена в българския език са от среден род.
От различни глаголни основи могат да се образуват съществителни имена и с други наставки, например -б- (сватба, делба), -итб- (женитба, сеитба, коситба, вършитба), -еж (летеж, валеж) и др., но понеже такива форми не се образуват от всички глаголи, тоест нямат парадигматичен характер, по традиция в българската граматика не се причисляват към отглаголните съществителни. Тези съществителни също означавач опредметени действия, но в българското езикознание се приема, че глаголността при тях е по-слабо изразена или изобщо не е изразена.
В старобългарския език отглаголните съществителни завършват на -нье, срещано и като -ние. В говоримата народна реч завършекът -нье се е преобразувал в -н’е (с меко н) или в -не (с твърдо н). Последният вариант се е наложил в съвременния български книжовен език. Тази разновидност на отглаголните съществителни е застъпена широко.
Отглаголните съществителни на -ние са наследени също от старобългарския език, обаче чрез посредничеството на руската редакция на старобългарския, т.нар. църковнославянски език, или са взети направо от руския език по време на Възраждането.
Първоначално отглаголните съществителни от двете разновидности се възприемат като синонимни, дори се налага еднаква форма на множествено число, завършваща на -ния:
Някои отглаголни съществителни на -не образуват множествено число с окончание -ета (тъй като то замества окончанието -е за ед.ч., образуването на мн.ч. се свежда до добавянето на -та към формата за ед.ч.):
Отглаголните съществителни от тази разновидност се образуват само от глаголи от несвършен вид:
Глаголите от свършен вид не образуват такива съществителни. Няма думи чуене, кажене, преместене; има чуване, казване, преместване.
Отглаголни съществителни от тази разновидност се образуват в зависимост от спрежението на глагола:
Отглаголните съществителни от тази разновидност се образуват от основата (3 л. ед.ч.) на минало свършено време както на свършените, така и на несвършените глаголи. Основната гласна е винаги под ударение. Ако основната гласна е различна от а, тя се заменя с е:
При тези съществителни има редица особености. Например глаголът дам се спряга в сегашно време така, сякаш основната му форма е дада (обаче няма такава форма):
Този глагол поражда три други глагола със същата особеност. При тях последната сричка изпада при образуване на съответното отглаголно съществително:
При образуването на този вид отглаголни съществителни се наблюдават редица фонетични промени при глаголите от II спрежение:
Отглаголните съществителни на -не показват ясна връзка с глагола, от който произхождат, и означават самото действие. Въпреки че се образуват само от несвършени глаголи, те могат да означават и действия, изразявани със свършени глаголи:
Отглаголните съществителни на -не са с ясно изразена глаголност, поради което могат да получат пряко допълнение без предлог, когато са образувани от преходни глаголи:
Безпредложното свързване се допуска, но не се препоръчва от книжовната норма. Препоръчителният начин на свързване е с помощта на предлога на:
Когато отглаголното съществително е членувано, безпредложното свързване е недопустимо:
Отглаголните съществителни на -ние по-често означават не самото действие, а някакъв предмет. Например обединяване е самото действие (процесът), а пък обединение е неговият резултат. Някои отглаголни съществителни на -ние се възприемат като архаични и се заменят със съществителни с други наставки:
Обаче други отглаголни съществителни на -ние са навлезли широко в езика и са се наложили напълно:
Някои от тези съществителни често са стилистично оцветени:
Поради отслабената си глаголност тези съществителни, когато са образувани от преходен глагол, винаги се свързват с прякото му допълнение чрез предлога на, независимо дали са членувани:
За отглаголните съществителни на -не е характерна ясно изразена глаголност, докато отглаголните съществителни на -ние много по-рядко са носители на глаголност и поначало се използват като обикновени съществителни. Това понякога поражда съществена разлика в значенията:
Обратно, в някои случаи разликата в лексикалното значение на двете разновидности отглаголни съществителни е твърде малка или едва доловима:
В тези случаи едното съществително обикновено измества другото.