davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Очуша

Очуша е село в Западна България. То се намира в Община Костенец, Софийска област.
Село Очуша се намира в планински район. Състои се от шест махали, разположени по южния склон на Черни рид — най-високата част на Ихтиманска Средна гора. Най-високият връх на Черни рид е 1272 метра. От селото се открива прекрасна гледка към Рила, ясно се виждат пистите на Боровец и връх Мусала. Селото се състои от махалите Каменчанци, Кулевци, Шатърци, Шехтовци, Мартинци и Кьосевци. Те са разположени в този ред от изток на запад. До него може да се стигне през град Костенец и село Пчелин или през Долна Баня. Пътят върви покрай река Очушница — ляв приток на Марица. Той е асфалтиран до Мартинската махала, където е кметството. Разстоянията от Мартинци са: 88 км до София, 20 км до Костенец, 13 км до Пчелин, 18 км до Долна баня, 32 км до Боровец.
Преди години с. Очуша е било цяло, но настава чума и по-големите родове се разделят за да не се разпространи чумата (тогава тази болест е била неизлечима). И така родовете се раздалечават на голямо разстояние. Името на всяка махала идва от името на рода, който живеел там. Оттогава махалите не са събирани те са отделени на разстояние.
От Очуша произхожда известният съвременен бизнесмен Валентин Захариев.
В селото има църква „Вси Светих“, в която се пазят икони от 19 век. Наблизо е Очушки манастир „Свети пророк Илия“.
Заобикалящата природа е уникално забележителна. Всеки сезон там е удивителен. През зимата гората и полетата изобилстват от животни. Най-често се срештат диви прасета, зайци, мечки и вълци. През лятото има изключително разнообразие-насекоми, птици, полски мишки, диви прасета, зайци, катерици и др. Освен богатия животински, областта разполага и с равностойно разнообразен растителен свят. Местността е и изключително плодовита. Изобилства от различни дървета (бук, дъб, леска, диви череши, сливи, орехи, ябълки и т.н.), храсти (къпини, малини, ягоди и шипки), както и много полезни билки.
Празникът на селото е на Еньовден – 24 юни. На тази дата (или в най-близкия неделен ден до нея) се прави събор в централната махала на селото — Мартинци. На Илинден в манастира „Свети пророк Илия“ има събор с курбан.
Змийски остров

Змийският остров или Свети Тома е остров на България в Черно море.
Наречен е така заради множеството сиви водни змии, които го обитават и се хранят с риба във водите около него, а също и заради намиралият се там параклис посветен на апостол Тома. При археологически разкопки на острова са открити останки, както от християнска църква, така и от древнотракийско светилище.
Намира се на 36 km от Бургас, между градовете Приморско и Созопол. Островът е разположен северно от устието на река Ропотамо (срещу Аркутино - на около 400 метра от нос Хумата) на площ 12-15 хектара. В началото на 21. век морето постепенно, в течение на е 20 години, се отдръпва, с което разстоянието между острова и брега намалява, а площта на острова се увеличава.
От 1962 година островът е включен в резерват „Ропотамо“, Община Приморско. Той е сред местата в България, където се срещат диворастящи кактуси. Кактусите на Змийския остров са от 2 вида от род Опунция. Те са засадени през 1933 г. от ботаника Иван Буреш по нареждане на цар Борис III, който ги пренася от ботаническата градина в Братислава (тогава - в Чехословакия). Разпространили са се на близо половината от него и го правят трудно проходим. Особено красиви са през юни, когато цъфтят с едри, жълти цветове. Плодовете им са с големина на синя слива и аромат на ягода и са ядливи (през август – септември).
Борилово

Борилово е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.
Село Борилово се намира в планински район. По-точно в подножието на Средна гора. Надморската височина варира от 450 – 550 м над морското равнище. Жителите на село Борилово към 1 януари 2007 г. са 333 души. Селото се намира на 14 км от Стара Загора, на 7 км от Старозагорските минерални бани, на 15 км от гр. Казанлък и на 6 км от с. Змейово.
В центъра на селото се намира един от основните извори на река Бедечка. Този извор беше пресъхнал от няколко години, но тази година няколко дни преди Великден отново бликна вода.
Легендата която се разказва от старите бориловци е че Средна гора преди доста години е била значително по-висока. Самото село Борилово е било само камънак и скали. След невероятна буря разразила се в района в началото на 20 век, се свличат тонове земна маса, дървета и вода върху селото.
В селото живеят само български християни. Има много красива църква.
Кметство
Селото е заобградено с поляни от диви ягоди и иглолистни и широколистни гори, в които има голямо разнообразие от гъби (сърнела, манатарка, пачи крак, биволски нос, булка, рижика, съждивка, полска печурка и др.). На около 1,5 км от селото в много красива местност се намира Йорговият кладенец. Той съществува от началото на 20 век. Водата е изворна и ледено студена, а там е явката на местната ловна дружинка.
Събор на селото – всяка година на 24 май.
Село Борилово не може да се похвали с минерален извор или друга забележителност, но за сметка на това има прекрасна природа, много красиви и модерни вили и е едно предпочитано място за старозагорци. Поради факта че е разположен на 14 км от града все повече и повече старозагорци изкупуват места и къщи там и ги превръщат в удобни за обитаване домове. Борилово е по-скоро вилна зона. В селото не живеят цигани.
Borilovo.info – Добре Дошли в село Борилово Архив на оригинала от 2009-05-05 в Wayback Machine.
Сулица

Су̀лица е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.
Село Сулица се намира в планински район. Отстои на 13 км от Стара Загора и 1 км от Старозагорски минерални бани. Сулица (с ударение на първата сричка) означава късо бойно копие. Това са метални копия, които се подреждат в специален калъф и се носят отляво за по-лесен достъп по време на бой.
Селото е разположено в Сърнена гора на варовит терен. Климатът е умерен – със снежна зима и прохладно лято. През землището на селото преминава река Банска (ляв приток на р. Сюютлийка) и няколко малки притока. Почвите са канелени. В малкото запазени асоциации от естествената горска растителност, с доминиране на дъб и келяв габър, могат да се намерят горски плодове (дрян, дива круша, дива ябълка, и др.) и диви цветя (теменужка, минзухар, циклама). Поляните изобилстват от диви ягоди през пролетта и дъхави билки през лятото. След дъжд се появяват множество видове гъби (печурките, челядинките, сърнела). През 1960-те и 1970-те години на мястото на изсечените естествени гори е направено изкуствено залесяване с иглолистни дървета – главно черен бор.
В землището на селото има богати ресруси на термални минерални води. Край тях през трети век се изгражда римска баня и се поставя началото на балнеолечението в този край – известни като Суличенски бани. През 1960-те години около банята започва изграждането на курортното селище, което и до днес носи името Старозагорски минерални бани.
Археологически находки, намерени в землището на селото, са датирани на повече от 6500 – 7000 години. В съседство, само на 4 – 5 км от землището на Сулица е открита най-старата медна мина в Европа, където преди 7000 – 8000 години се е добивала медна руда за производство на метал.
В района на с. Сулица има много мегалитни тракийски светилища във вид на кромлехи и менхири. Най-значимото археологическо откритие в землището на селото е мраморен идол от 5000 – 4500 г. преди Христа.
В местността „Богородична стъпка“ (известна още като „Стъпката на Крали Марко“) са се изработвали саркофази като тези намерени в гробниците на тракийските вождове в Розовата долина. Един повреден и неизползван по предназначение капак на саркофаг може да се види на това място. Добре известно място за религиозно преклонение от древността, сега в местността има изграден параклис.
Населението е християнско. В селото е изградена християнска църква.
Културно средище на селото е читалище „Пробуда“. Жените от клуб „Бялата роза“ поддържат и развиват фолклорните традиции на селото под ръководството на председателката на читалището г-жа Иванка Георгиева Тодорова и секретарката г-жа Иванка Дечева Иванова. Групата е носителка на редица награди от фестивали и надпявания.
Читалището съхранява значителна библиотека.
Организира се детска занималня през ваканциите с много мероприятия, игри, забавления, походи из околността.
Жените от фолклорна група „Бялата роза“ са инициаторки за традиционното отбелязване на всички празници: Коледуване, Сурва, Цветница, Лазаруване, Бабин ден, Трифонов ден, Еньов ден и др. Облечени с традиционната национална носия на селото, те съхраняват автентичните за този край песни и обреди.
Шабаница

Шабаница (известен още и под името Старата гора) е поддържан резерват в България. Намира се в Родопите непосредствено до границата с Гърция и на около 25 км югоизточно от село Триград. Създаден е като „резерват – природен паметник“ със заповед на Управление горско стопанство към Министерски съвет от 30 декември 1956 г. През 1999 г. е прекатегоризиран на поддържан резерват с цел опазване на вековна гора от смърч и бук. Със заповед на министър Нона Караджова от 2013 г. площта му е намалена от 226 декара на 220,844 дка.
Поддържан резерват Шабаница е разположен по планински склонове по течението на река Чаирска.Надморската му височина е между 1659 и 1883 м. Площта му е 22,08 хектара. До 2007 г. резерватът има и буферна зона, която е прекатегоризирана в защитена местност „Старата гора".
В поддържан резерват Шабаница се опазва буково-смърчова гора на възраст над 200 години. Отделни смърчови екземпляри достигат възраст от над 350 години и височина от над 35 метра. Един тип природно местообитание, а именно ацидофилните гори от смърч от планинския до алпийския пояс, е включено в Директивата на ЕС за запазване на природните местообитания и на дивата флора и фауна.
В рамките на резервата се срещат общо 76 вида висши растения, от които с консервационно значение са шест. Това са мизийска камбанка, рехавоцветна камбанка, балканска паламида, махнат девисил, широколистна гъжба, родопско крайснежно звънче. Установени са и 40 вида лечебни растения, сред които папрати, горска пищялка, бреза, лечебна медуница, черна и червена боровинка, горска млечка, горска тинтява, здравец, звъника, лечебна иглика, горска ягода, малина, къпина и други.
Резерват Шабаница е известен с това, че на територията му се срещат благороден елен и глухар. Установени са общо 56 вида птици, 11 от които са включени в директивата за опазване на местообитанията на дивите птици на ЕС. По тази причина резерватът е включен в защитена зона Триград – Мурсалица по НАТУРА 2000. На територията му са наблюдавани голям и малък ястреб, мишелов, лещарка, гривяк, кукувица, кълвач, горска чучулига, кос и други.
Река Чаирска, която протича през резервата, е обитавана от балканска и дъгова пъстърва. Земноводните са представени от дъждовник и различни видове жаби, а влечугите от гущери и змии като усойница и медянка. Резерватът е обитаван от 49 вида бозайници, 17 от които са видове прилепи. Освен благороден елен се срещат и сърна и диво прасе. Установени са и следните хищни видове: вълк, лисица, дива котка, белка и златка.
Палиндром

Палиндромът е една или няколко думи или числа, които се четат по един и същ начин от ляво надясно и от дясно наляво. Думата произхожда от гръцките думи „палин“ („назад“, „отново“) и „дромос“ („път“).
Най-старите открити палиндроми датират от преди около 2000 години. Примери за древни палиндроми са древногръцката „ΝΙΨΟΝΑΝΟΜΗΜΑΤΑΜΗΜΟΝΑΝΟΨΙΝ“ (на модерен гръцки „Νίψον ανομήματα μη μόναν όψιν“: „Нипсон аномемата ме монан опсин“; пси е буква от гръцката азбука) и латинската „In girum imus nocte et consumimur igni“.
Терминът се използва и за означаване на ДНК секвенции, в които подреждането на нуклеотидите в едната верига съответства на подреждането в другата, спазвайки посоката на четене – винаги 5'->3'. Такива секвенции се разпознават от специфични белтъци, най-често ензими (рестрикционни ендонуклеази) и поради своята симетрия са независими от посоката на достъп.
Един от най-известните палиндроми в българския език е „Бял хляб“.
5'-ГААТТЦ-3'
3'-ЦТТААГ-5'
5'-ГЦГГЦЦГЦ-3'
3'-ЦГЦЦГГЦГ-5'
Един от най-забележителните примери е латинският палиндром Sator Arepo Tenet Opera Rotas. Ако буквите му се поставят по следния начин, той може да се чете, както хоризонтално, така и вертикално:
Доняна

Доняна (на испански: Parque Nacional y Natural de Doñana) е национален парк в автономна област Андалусия, Испания. Той е един от обектите на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО в Испания.
Доняна се намира в провинциите Уелва и Севиля, част от автономната област Андалусия. Територията на парка е 543 km², от които 135 km² са особено охраняема територия. Паркът заема основно крайбрежни гори, сладководни блата и дюни в района на устието на река Гуадалкивир в Атлантическия океан. Паркът е създаден през 1963 г. с цел опазване на невероятното разнообразие на животни (особено птици) и растения.
През 1989 г. в околностите на националния парк е отредена територия, която служи за буферна зона и е обявена за природен парк под ръководството на регионалното правителство. През 1994 г. ЮНЕСКО, определя парка за част от световното наследство и го определя като биосферен резерват. Това е влажна зона с международно значение в списъка на Рамсарската конвенция.
Паркът се характеризира с огромно биоразнообразие уникално за Европа. Тук има голямо разнообразие от екосистеми, срещат се десетки видове европейски и африкански прелетни птици. Тук е място за зимуване на над половин милион прелетни водоплаващи птици. Срещат се още елен лопатар, западноевропейски благороден елен (Cervus elaphus elaphus), дива свиня, язовец, египетска мангуста, и застрашени видове като Орел на Адалберт и испански рис.
През 19-и и 20 век едно стадо от диви едногърби камили обитава района. Вероятно те са интродуцирани по времето на завладяването на Испания от маврите през 8 век. Възможно е и да са наследници на избягали от керван товарни камили въведени в района през 1829 г. от Маркиз де Молина. През 1950 г. е имало само осем камили, които обаче са били застрашени от бракониери .
Паркът е част от маршрута на християнски поклонници, които ежегодно могат да достигнат до един милион. Това обаче оказва сериозно влияние на екосистемата.
През 1998 г. парка претърпява екологична катастрофа в резултат на масивен разлив на метални отпадъци от резервоар на мина намираща се нагоре по течението на Гуадалкивир.
През 2007 г. Световния фонд за дивата природа предупреждава, че ягодовите ферми разположени около парка, в които се произвеждат 95% от испанските ягоди, заплашват да причинят катастрофални щети в резултат на изпомпването на подпочвените води и замърсяване на почвата и водите с пестициди.
Slatko

Slatko (Serbian: слаткō / slatkō; Macedonian: слатко, romanized: slatko; Bulgarian: сладко, romanized: sladko; meaning "sweet") is a thin fruit preserve made of fruit or rose petals in Bulgarian, Macedonian, and Serbian cuisine. Almost any kind of fruit can be used, including wild strawberry, blueberry, plum or cherry.
Traditionally, all guests in Serbian and Bulgarian homes are greeted with a spoonful of slatko/sladko and a cup of water immediately after being seated. Particularly honoured guests are offered twice, although any guest can ask for another taste, to honour the housekeeper. For the second taste another spoon must be used. To ask for the third taste, if not offered, is regarded as an improper behaviour, although usually granted. Alternatively, in the same manner, the guests may be offered honey (or asked to choose between the two). Prior to the creation of Yugoslavia, the tradition of slatko was common and widespread only in the historical Serbia, south of Sava and Danube, and was unknown in Vojvodina or other parts of Austro-Hungarian Empire.
The most common types of slatko are those made of whole strawberries, slightly unripe skinned plums or sour cherries. Other fresh fruits like raspberries, sweet cherries, watermelon cubes, rose petals, quinces, grapes, figs, skinned apricot halves or quarters, peaches, blueberries, blackberries or redcurrants can also be used. If a plum slatko is prepared, walnut halves or almonds may be added to the mixture or even inserted into the plums themselves to replace the pits. Some fruits and vegetables (like rhubarb and physalis) rarely grown in Serbia have also been demonstrated to be well suited for slatko. Frozen berries and fruits are sometimes used as well, in which case the amount of water used and the cooking time are adjusted accordingly.
Fragaria virginiana

Fragaria virginiana, known as Virginia strawberry, wild strawberry, common strawberry, or mountain strawberry, is a North American strawberry that grows across much of the United States and southern Canada. It is one of the two species of wild strawberry that were hybridized to create the modern domesticated garden strawberry (Fragaria × ananassa).
Fragaria virginiana can grow up to 10 centimetres (4 inches) tall. The plant typically bears numerous trifoliate leaves that are green on top, pale green on the lower surface. Each leaflet is about 10 cm (4 in) long and 4 cm (1.6 in) wide. The leaflet is oval shaped and has coarse teeth along the edge except near the bottom. This plant has a five-petaled white flower with numerous pistils, surrounded by yellow-anthered stamens. There are ten small green sepals under the petals.
The seeds of this plant are developed from the pistils in the centre of the flower which will become dark-coloured fruit (achenes) on the strawberry. The fruit of the wild strawberry is smaller than that of the garden strawberry (Fragaria × ananassa). Botanically, the fruit is classified as an aggregate accessory fruit, but it is commonly called a berry. Strawberries reproduce both sexually by seed, and asexually by runners (stolons).
All strawberries have a base haploid count of 7 chromosomes. Fragaria virginiana is octoploid, having eight sets of these chromosomes for a total of 56. These eight genomes pair as four distinct sets, of two different types, with little or no pairing between sets. The genome composition of the octoploid strawberry species has generally been indicated as AAA'A'BBB'B'. The A-type genomes were likely contributed by diploid ancestors related to Fragaria vesca or similar species, while the B-type genomes seem to descend from a close relative of Fragaria iinumae. The exact process of hybridization and speciation which resulted in the octoploid species is still unknown, but it appears that the genome compositions of both Fragaria chiloensis and Fragaria virginiana (and by extension their hybrid, the cultivated octoploid garden strawberry as well) are identical.
The plants resemble Hesperochiron pumilus, but have distinct leaves and more than five stamens.
Fragaria virginiana Mill. is considered to be the valid name for this plant by a number of authorities (and was described by Philip Miller in 1768 in the eighth edition of The Gardeners Dictionary). According to the International Plant Names Index the name, Fragaria virginiana Duchesne, published by Antoine Nicolas Duchesne in 1766, is an invalid name. However, other authorities consider the valid name to be Fragaria virginiana Duchesne.
There are four recognized subspecies:
The berries are edible. A popular type called "Little Scarlet" is grown in Great Britain, having been imported from the United States in the early 1900s.
According to Iroquois mythology, the first strawberries grew out of Earth Woman's heart after she died giving birth to her twin sons, Sapling and Flint.
Potentilla indica

Potentilla indica, known commonly as mock strawberry, Indian-strawberry, or snakeberry in North America, is a flowering plant in the family Rosaceae. It has ternate foliage and an aggregate accessory fruit, similar to true strawberries of the genus Fragaria. Unlike the white or slightly pink flowers of true strawberries, Potentilla indica has yellow flowers, as do many other Potentilla species. It is native to eastern and southern Asia, but has naturalized in many regions worldwide. They are considered to be an invasive species and weed by some.
Many sources consider this plant part of the genus Potentilla due to evidence from chloroplast genetic sequence data that the genus Duchesnea is included within Potentilla, though some still list it as Duchesnea indica.
The herbaceous plant spreads along creeping stolons, rooting and producing plantlets at each node. The leaves are trifoliate, dark green, and somewhat thick. The flowers are produced singly on axillary peduncles. The yellow petals of Potentilla indica have a nectar guide near the center of each petal that absorbs UV light more strongly than the rest of the petal and is visible only in the UV spectrum. The most common variety, Potentilla indica var. indica, has fruiting receptacles and achenes that are red and glossy. The rare variety D. indica f. albocaput Naruh., with white receptacles and cream achenes, has been reported only in Argentina and Japan.
Mock strawberry is considered invasive in some regions of the United States and Canada, where it may disrupt local ecosystems. Studies have shown that it can negatively impact the abundance of springtails and ants, affecting soil biodiversity.
The fresh berries are edible but considered less palatable than proper strawberries. A survey conducted in Assam, India from 2018-2020 documented the use of Potentilla indica by traditional healers to treat asthma. In traditional Chinese medicine, it is used for clearing heat, cooling blood, detumescence, and detoxication.
BBCH-scale

The BBCH-scale is used to identify the phenological development stages of plants. BBCH-scales have been developed for a range of crop species where similar growth stages of each plant are given the same code.
Phenological development stages of plants are used in a number of scientific disciplines (crop physiology, phytopathology, entomology and plant breeding) and in the agriculture industry (risk assessment of pesticides, timing of pesticide application, fertilization, agricultural insurance). The BBCH-scale uses a decimal code system, which is divided into principal and secondary growth stages, and is based on the cereal code system (Zadoks scale) developed by Jan Zadoks.
The abbreviation BBCH derives from the names of the originally participating stakeholders: "Biologische Bundesanstalt, Bundessortenamt und CHemische Industrie". Allegedly, the abbreviation is said to unofficially represent the four companies that initially sponsored its development; Bayer, BASF, Ciba-Geigy, and Hoechst.
BBCH-scales for plants or plant groups:
Wildlife of Turkey

The wildlife of Turkey is abundant and diverse. Turkey is a large country with many geographic and climatic regions and a great diversity of plants and animals, each suited to its own particular habitat. About 1,500 species of vertebrates and 19,000 species of invertebrates have been recorded in the country. Some of the world's staple crops were first cultivated in this area and many of their wild relatives are still found here. The country acts as a crossroads for many birds during migration, connecting Europe, Asia, and the Near East.
Threats to biodiversity include desertification due to climate change in Turkey, which is forecast to move the ecoregions northwards, and large scale infrastructure projects such as those near Istanbul. Land degradation threatens biodiversity loss, and water scarcity is also a problem. Küre and Kaçkar Mountains National Parks have been suggested for rewilding. Several marine fish and mammals have greatly declined, in part due to overfishing.
Turkey enforced the Berne Convention on the Conservation of European Wildlife and Natural Habitats from 1999, but according to one study laws and legal decisions still had some deficiencies in 2019, especially regarding migratory species and international coordination. The government plans to increase protected areas from the 9% in 2019 to 17% by 2023. Official restrictions on access to environmental information hamper biodiversity monitoring. In 2020 it was suggested that more use of remote sensing and citizen science could help to make the first complete map of the nation's land cover.
The Fruitties

The Fruitties (Spanish: Los Fruittis) is an animated television series produced in Spain by D'Ocon Film Productions in 1989, created by Antoni D'Ocon and written by Josep Viciana. It originally aired on the Spanish television channel TVE. Originally, 91 episodes were created – each 25 minutes long – but the series was often repackaged as 52 episodes. The series was dubbed into many languages and, in 1991, an English-language version of the show made its debut on British television.
The show features the adventures of anthropomorphic talking fruit, vegetables and various other plants who live in and around a forest island near a volcano. One day, the supposedly extinct volcano the Fruitties live around shows signs of erupting, thus forcing the Fruitties to send three explorers, the show's main characters Roly, Pak, and Thorny, to find them a new home.
The show is fondly remembered for its songs featured during both its opening and closing credits sequences.
In late 2014, a downloadable CD was released on iTunes. Though it does not include all the major instrumental tracks used in the show, such as Monkus's theme, it does contain all the major vocal tracks from the series and they are issued in two languages, both Spanish and English. The following URL hosts the CD:
https://music.apple.com/us/artist/docon-singers/906798318
Track List Spanish Album ITunes Release (Fruittis):
1) Intro de Los Fruittis
2) El Bosque de los Fruittis
3) Gazpacho el Campeón
4) Safari Fotográfico
5) El Pirata Alcachofo
6) Viva el Sol
7) Vaya Trio
8) Canción del Agua
9) Canción del Ahorro
10) Viva la Nieve
11) Viajando en Globo
12) Kumba
Track List UK Album ITunes Release (Fruitties):
1) The Fruitties Theme Song (Original Version)
2) The Fruitties' Forest (Original Version)
3) Roly, The Champion (Original Version)
4) Picture Taking (Original Version)
5) Artichoke, the Pirate (Original Version)
6) Tuttie Fruttie (Original Version)
7) Trio (Original Version)
8) Water (Original Version)
9) Saving (Original Version)
10) Live (Original Version)
11) Ballooning (Original Version)
12) Kumba (Original Version)
A DVD of the Spanish version was issued in 2006. A DVD of the English version has yet to be released; however, the Spanish DVDs of the show have optional English audio tracks. In Bulgaria, the initial 26 episodes have been released by A-Design over 9 discs. The DVDs feature Bulgarian audio track only that is newly produced and is different from the dub from the show's original airing in the 90s.
偷破天際線

《偷破天際線》（英語：Lift）是2024年Netflix原創美國竊盜喜劇電影，由F·加里·格雷執導、麥特·李維斯監製、丹尼爾·昆卡（Daniel Kunka）編劇。主演包括凯文·哈特（兼監製）、古古·玛芭塔-劳、文森特·諾費奥、烏蘇拉·可貝蘿、比利·馬格努森、雅各布·貝塔隆、尚·雷諾和山姆·沃辛頓。
電影於2024年1月12日發行。
2021年3月，丹尼爾·昆卡（Daniel Kunka）的劇本《偷破天際線》被Netflix收購，並交給賽門·金柏格的Genre Pictures公司和麥特·李維斯的6th & Idaho公司製作。同年9月，宣布本電影將由《玩命關頭8》、《偷天換日》的導演F·加里·格雷執導，並由凯文·哈特擔任主演兼製作人。
主體拍攝於2022年2月至5月進行，劇組遠赴義大利和北愛爾蘭取景。2022年3月，部分場景在北愛爾蘭貝爾法斯特的貝爾法斯特港工作室進行拍攝；同年5月，在義大利的里雅斯德的米拉馬雷城堡拍攝。
《偷破天際線》原定於2023年8月25日上線，但美國演員工會罷工事件（英语：2023 SAG-AFTRA strike）影響了所有美國影視圈，使本電影延後至2024年1月12日上映。
新加坡國際港務集團

PSA國際港務集團（PSA International）簡称PSA，是世界領先的集奬箱碼頭運营商，在亞、歐、美三洲16介國家参與的碼頭項目約40個, 包括位于新加坡和比利時的旗艦碼頭。
PSA國際港務集團的前身是1964年4月1日成立的新加坡港務局（Port of Singapore Authority），貨責經营管理運作新加坡港的所有港務事宜。1997年8月25日，新加坡國會通過法案，將港務局改組為新加坡港務集團有限公司（PSA Corporation Ltd），同年9月1日開始運作。 PSA在2003年12月时進行重組，成為PSA集團所主要持有的一間公司之一。
新加坡港务集團 (PSA Singapore)是世界上最大的貨櫃轉口港中心，運結全球超過600座港口并处理了大約世界七分之一的貨櫃轉運呑吐量。
PSA Marine 是一間由PSA國際港務集團完全持有的子公司，為航運和船隊提供海上服務。服務內容包括領港費、碇泊和碼頭拖船費、海上運輸、近海石油和天然氣產業提供船隻支援、重物搬運、處理漏油和海上救援。
以下列表為PSA国际港务集团营运的港口。
Template:新加坡企業
百得利路6號

百得利路6號（英語：6 Battery Road）舊稱渣打銀行大廈（Standard Chartered Bank Building），是一棟位於新加坡市中心萊佛士坊的摩天大樓，其地址為百得利路6號，與中國銀行大廈比鄰，大廈正面面向新加坡河。百得利路6號屬於甲級寫字樓，一些跨國企業接在此設立辦公室。截至2007年6月30日，大廈淨建築面積為46,060平方公尺，並且與新加坡地鐵萊佛士坊地鐵站相連。
此大廈的地上權為999年（由1926年8月25日起計），變相等同永久業權。
1999年，發展置地將此廈租金注入10年期債券上市，發行額為8億7千8百萬新加坡元。
大廈完工後，英商渣打集團向發展置地租用百得利路6號，這是英國公司最大的單一投資案，也是渣打集團旗下最大的建築物。但是，目前渣打新加坡分行已於2010年遷入濱海灣金融中心一座，僅部分部門保留在此。
百得利路6號由巴馬丹拿集團與RSP建築師計劃和工程師私人有限公司（RSP Architects Planners & Engineers）設計，大廈於1984年完工。其他參與開發的公司包括凱德商業信託、Clover Properties私人有限公司、安藤組（日语：安藤建設）、凱德集團、澳洲燈光設計公司（Lighting Design Partnership）、新加坡邁進集團（Meinhardt）、盛德律師事務所等。
1984年10月24日，大廈舉行開幕儀式，由當時渣打銀行總裁安東尼·巴柏爵士（英语：Anthony Barber）舉行。大廈第1樓、第20樓、第21樓、第43樓、第44樓進行過翻新工程，並於2002年3月完工。
百得利路6號有著棕色波浪狀的混凝土外牆，大廈雖然是英國投資，但是在建設上都相當地參考中國風水，其中開幕日期甚至參考農曆，並選擇於吉日啟用。
百得利路6號擁有獨特地專門設施，包括大樓大堂的禮賓服務台、沙發休息區、水景庭園景觀、背光式瑪瑙牆等。另外，地下室設有190個停車位空間。
Six Battery Road-CapitaLand Commercial Trust（页面存档备份，存于互联网档案馆）
甲米地省

甲美地省（Cavite）是菲律賓呂宋甲拉巴松政區的一個省份，位於馬尼拉灣南岸，距離馬尼拉僅30公里。官方首府为伊姆斯，但是政府驻地為達斯馬里尼亞斯。甲米地省東鄰於內湖省，南為八打雁省，西、北面西菲律賓海。
甲美地省位于马尼拉湾，与巴丹半岛相对。它的东部是内湖省和马尼拉都市，南部和西南则是八打雁省。西部是南中国海，马尼拉湾则位于它的北部。
甲美地省大多数地区平坦，向西南逐渐升高，俯视塔尔湖。在这里山坡的最高峰为640米，也是甲米地省的最高点。
甲美地省的海岸线比较直，甲米地市位于一座伸入马尼拉湾的半岛上。西南部，尤其在特尔纳特境内有很多小湾和陡壁。甲米地省是马尼拉湾中拥有岛屿最多的省份，如科雷希多岛就属于甲米地省。
在甲美地省境内有五条比较大的河流注入马尼拉湾。
甲米地省面积1,297.6平方公里，是甲拉巴送最小的省。
根据2007年的数据甲米地省有居民2,856,765人，是菲律宾人口最多和人口密度最高的省。1990年甲米地省开始工业化后人口数量剧增。不同工业部门均有投资者在这里落户，通过他们的就业机会吸引更多的人来到甲米地省。人口增长的另一个原因是因为甲米地省位于马尼拉边上，许多在马尼拉上班的人和家庭一起依然住在甲米地省。自然增长也是人口增长的一个因素。
甲米地省的城乡中达斯马里尼亚斯人口最高，有556,330名居民，埃米利奥·阿奎纳多的人数最少，为17,818人。
甲米地省的都市化非常高，其人口的90.69%居住在城市地区，只有9.21%居住在农村地区。
甲美地省最主要的语言是他加祿語、查瓦卡诺语和英语。查瓦卡诺语是在甲米地市和特尔纳特地区生活的人的主要方言，它是三个世纪前西班牙人到来时逐渐形成的。今天说这个方言的人已经很少了。
由于甲美地省离马尼拉非常近许多外地人迁移到这里，因此这里也有许多人使用比科尔语、宿霧語和伊洛科语。
根据国家统计数字甲米地省80%的人口信奉罗马天主教、11%的人口信奉菲律宾独立教会、4%的人信奉基督堂教會。剩余为其它基督教信仰和伊斯兰教。
甲美地省是菲律宾经济发展最快的省份之一。它离马尼拉非常近是这个发展最重要的原因。许多知名的和跨国公司如英特尔把它们的生产转移到当地的工业区。1990年代初以来国内外的投资均提高，基础结构明显加强。
除工业外农业、渔业、林业、商业和旅游业在甲米地省也是重要经济部门。农业以种植稻、小麦、木薯和芒果为主，此外还有咖啡、椰子和甘蔗。畜牧业也是重要的农业部门。
马尼拉湾和南中国海对于渔业的发展有利。除盐水鱼和其它海产品外众多河流也利于养育淡水鱼。
除许多自然名胜如科雷希多岛外甲米地省在菲律宾历史上也起过重要作用，因此有许多历史名胜、纪念碑和博物馆。旅游中心则是位于高地和邻近塔尔湖的大雅台。
甲美地省分16个自治市和7个城市，其下分829个行政區。此外甲米地省分三个议会区。
甲米地省有两个非常分明的季节：从11月到4月末是旱季，从5月到10月是雨季。1月和2月最冷，4月和5月气温最高。
考古发现证明在西班牙人到达之前甲米地省就已经有人居住了。一般认为早期的人是从婆罗洲来的。今天甲米地所在的地方过去是一个从中国来的贸易帆船港口，在这个港口周围形成了居民区，这些居民区沿马尼拉湾蔓延。
1571年在一座半岛上建成了港口甲米地，因为这个半岛的样子像一个钩子，因此它被称为Kawit，在他加祿語中“钩子”的意思，甲米地的名称就是由它引申出来的。
在港口的周围形成了加固的居民点甲米地，它是马尼拉的第一道防线。很快它就成为这个新殖民地与世界其它地方最重要的联系点。这里还制造船只，中国来商人则在西班牙城市的对面定居点，他们贩卖陶瓷、丝绸和其它远东产品。
1614年在今天的省份地面上设立了一个政治和军事管理区域。16世纪晚期耶稣会传教士来到甲米地省并带来了来自摩鹿加群岛的移民。
由于它的军事意义甲米地多次被敌军攻击。1647年荷兰对甲米地进行突袭，1672年英国占领了城市的港口并占据了两年长的时间。但是最后这些攻击全部被击退。
18和19世纪里传教士修道院在甲米地省购买了大量土地，这导致了这些修道院与菲律宾农民之间的冲突。1872年三名当地的牧师被杀，十几名其他神职人员被烧死，这更加加深了当地居民对改革和独立的愿望。
1896年菲律宾革命爆发后甲米地省成为起义的中心。1896年8月26日埃米利奥·阿奎纳多出其不意地进攻西班牙军总部，后来甚至解放了整个省。1896年9月3日伊姆斯战役爆发。1898年美西战争爆发。1898年5月28日阿奎纳多带领的菲律宾军队击败了甲米地的西班牙军。美西战争中美国的胜利最终结束了西班牙对菲律宾的殖民统治。1898年6月12日阿奎纳多从卡维特他住房的阳台上宣布菲律宾独立并被任命为菲律宾第一位总统。卡维特从此成为菲律宾独立的诞生地。不过菲律宾实际上一直到1946年才真正获得政治自主。
1901年美国在甲米地省设置了一个平民政府并建造了一个海军基地，这个海军基地逐渐成为美国海军在菲律宾最重要的基地。
本来甲米地市是该省的省府，但是1954年菲律宾议会决定把省政府迁移到特雷塞馬蒂雷斯市。
1977年6月11日费迪南德·马科斯总统发布1163号总统命令把甲米地省的省会迁到伊姆斯。虽然此后没有新的法令但是1979年甲米地省的政府又迁回到了特雷塞馬蒂雷斯市。
甲美地省是一个历史遗迹丰富、风景优美的省份，它既是一个商业省份，又是一个休闲省份。大雅台(Tagaytay city)是最主要的旅游中心。历史遗迹包括甲米地市、科雷希多岛、垂亞斯、伊姆斯、巴科奥尔、卡维特等。一些很古老的教堂标志着天主教曾经在甲米地省拥有的势力。甲米地省还有众多博物馆，包括菲律宾海军博物馆、埃米利奥·阿奎纳多博物馆等。省内有八座世界级高尔夫球场。自然风光主要集中在西南部的高地，其中包括山脉、山洞、瀑布、森林、国家公园等。
卡维特的阿奎纳多神坛和博物馆是宣布菲律宾独立的地方。
垂亞斯的安達斯·波尼斯奧楼是菲律宾革命领袖安達斯·波尼斯奧的故居。他被处决的地方也被保留下来了。
甲米地省最重要的教堂是伊姆斯大教堂等。
其它自然名胜包括两座瀑布和一个山洞。
科雷希多岛是一座岛屿要塞。1942年菲律宾和美国军队在这里抵抗日本入侵。其保存良好的战争建筑是一个旅游热点。据说麦克阿瑟将军在撤离科雷希多岛时说了他著名的：“我回重返！”
甲美地省拥有一流的旅店、会议中心和饭店。
乔治市中央商务区

乔治市中央商务区是马来西亚槟城州首府乔治市的中央商务区。本词意味着中央商务区是乔治市的金融和银行服务中心。
传统上，土库街被认为是乔治市的中央商务区。土库街是乔治市早期兴建的街道之一，在19世纪时是许多国际银行分行林立之地。直至今日，土库街旁仍然有许多银行建筑。在土库街附近有许多政府建筑物，使本区长时间成为槟州的行政中心。
在乔治市于2008年正式成为联合国教育、科学及文化组织世界遗产，许多摩天大楼密集的新关仔角也被认为是乔治市的第二个中央商务区。
历史上，这个地区与1786年建立槟城的弗兰西斯•莱特船长刚探索开发的特定地区吻合。它以“土库街”和“莱特街”为中心，在槟岛创建的第一条街道。范围大约是西至椰脚街，南至Chulia街，以及位于东岸海边的的海墘。
土库街旁设有数家国际银行的分行，如渣打银行、汇丰银行、華僑銀行、大华银行和中国银行，以及政府建筑如槟城大会堂和州议会大楼，和新加坡市中心的司法区相似。建于1903年的槟城大会堂（City Hall，也称市政府），是槟岛市政厅的总部，而槟城州立法议会大楼（馬來語：Bangunan Dewan Undangan Pulau Pinang）则是槟城州议会的集合地点。
也因许多国内外银行在这里设立分行，乔治市作为北马区的商业中心。
还有，中央商务区也担当乔治市的交通枢纽。城市通过槟城渡轮服务（快捷渡轮，Rapid Ferry）位于海墘的渡轮码头与马来西亚半岛连接，渡轮码头附近则是槟城快捷通巴士总站，是槟岛许多巴士路线的起终点站。
自乔治市市中心在2008年申遗成功后，教科文组织限制市内的建筑不得超过5层或18米。
这使得有计划将位于世遗区外的槟城著名海滨长廊新关仔角改成乔治市新的中央商务区。摩天大楼和高楼住宅区已如雨后春笋般不断的于近十年在新关仔角设立，同时乔治市的其中两个商场合您广场和葛尼百丽宫广场也位于道路上旁。
2016年，新关仔角旁的海岸进行填土，以建设葛尼水岸－一个新的海滨休闲公园。
新山中央商务区

新山中央商务区（英語：Johor Bahru Central Business District），亦称依布拉欣国际商务区（英語：Ibrahim International Business District），是马来西亚柔佛州首府新山的规划中中央商务区，也将是南马的经济核心区。这里将拥有许多国内外公司的进驻，当中包括国际银行，此项计划由苏丹依布拉欣主催。
将新山打造成一座集商务、绿化、文化遗产及生活圈于一体的新兴城市，以此吸引本外地投资者参与发展之外，也希望藉由文化遗产区和绿化城市的噱头，推动旅游等发展。
坐落在柔佛南部经济区和新山中环区，是进入马来西亚的南方门户，换言之，它涵盖了现有新山市中心的商圈和文化遗产区等，而整个转型计划的范围达250英亩。发展集中在新山亚逸摩烈路段（Jalan Ayer Molek）、敦阿都拉萨路段（Jalan Tun Abdul Razak）、新山依布拉欣路段（Jalan Ibrahim）至新山敦斯理拉南（Persiaran Tun Sri Lanang）的范围。
依布拉欣国际商业区锁定新山市区的中心策略性位置，其概念是把上述区域打造成一个能够刺激本地经济活动，吸引国內外投资者入驻的商业特区，所涵盖的商范围包括零售业、酒店业、服务式公寓以及办公楼等。
IIBD的初步计划，即是划分51%的商圈、24%的公共场所、14%的办公场所、9%住宅区及2%的停车空间。
16项具标志性的古老建筑或活动被列为文化遗产保护项目。，其中包括新山高等法庭、新山邮政局、新山华人历史文物馆、红屋、新山中央警署、新山翁固本街的斯里拉惹马里安曼（Sri Raja Mariamman）兴都庙、柔佛古庙、印度穆斯林清真寺、锡克庙（Gurdwara Sahib）、新山监狱、马来西亚中央银行、苏丹依布拉欣大楼、新山旧火车站、基督教长老会圣光堂，以及亚依摩立国小和新山市区跳蚤市场。此外，受推崇的还有4座历史性的山丘，即皇家山（Bukit Timbalan，即旧州政府大厦所在地）、警察山（Bukit Polis）、咖啡山（Bukit Kopi）和斯里拉浪山（Bukit Seri Lalang）。市区内的246栋战前店屋也会获得保留，以反映新山丰富历史的一面。
未来的依布拉欣国际商务区也会注重环保，以提倡健康城市的理念。为了达到这个目标，当前商务区的绿地届时将增加6倍，即从10英亩（占地4%）增加到42英亩（24%），而预计将栽种的树木多达1万2000棵，以达到“减碳”目的。未来的新山也会出现美化市容的屋顶花园、公园和绿化走廊。其中，占地约20英亩的皇家山将是IIBD的“绿肺”，除了设有地面的绿色空间，也将有高空屋顶花园，让人漫步其中享受城市天空下的一片绿。
提供四通八达的交通设施，以应付未来涌入的居民、投资者及游客的需求。IIBD区内将有相互贯通的街道网络，以疏导及缓和交通阻塞，其中就包括了星罗棋布的高架公路、双层立交桥、人行连接天桥、公共捷运系统、铁路系统等。为了应付区内的停车需求，未来的新山将建设预计有1万个停车位的“集中式停车场”（centralised carparks），民众将车子停放后，只需步行约250米，即可前往周边的商圈、办公地点等，十分方便。
在IIBD的计划下，部份区域往后将被划定成悠闲渡步的“步行街”，涵盖的范围包括跳蚤市场、部份直律街等，此外，区内也将设有4.5公里长的有盖步道等，让这座城市更适宜步行观光。
涵盖医药大楼、三栋服务式公寓、一栋商业办公楼及酒店，为新山转型计划注入强心针。设有现代化医药大楼，计划在2019年投入运作。除了柔佛医药保健將在当中外，也希望吸引来新加坡、印尼、中国、日本及韩国等国家的医疗机构进驻。
郭盈恩

郭盈恩（英文名：Grace Quek，1972年5月22日—）藝名钟爱宝或安娜贝尔（Annabel Chong），曾就讀南加州大學等藝術相關科系，是生于新加坡的色情演員。
1995年在群交色情電影《世界第一群交會》（World's Biggest Gang Bang）中10小时内与80多个男性发生251次性爱情节而成名並创造世界纪录，不过这一纪录在一周内被一名非洲妇女打破，但當時其行為卻頗為轟動，這也是她成名之作。除了因此被錄入《新加坡百科全書》外，是次性行為亦被改編為舞台劇《251》，由新加坡女藝人李偉齡（Ah Girl）飾演鍾之角色，在2007年4月於新加坡濱海藝術中心公演（導演為陳仙鳳）。她已於2003年引退，現居於美國。
不為誰而作的歌

《不為誰而作的歌》（英語：Twilight）是新加坡歌手林俊杰第12张录音室专辑《和自己对话》的首波主打歌，由林俊杰作曲，林秋离作词，于2016年12月3日發行。该歌曲采用“人头录音”技术，在新加坡滨海艺术中心与近40人的弦乐编制同步录制，使聽眾透过耳机感受仿佛置身音乐厅。
該歌曲入圍第27屆金曲獎最佳年度歌曲奖，林俊傑也憑藉該曲入圍最佳作曲人奖，並最終奪下最佳作曲人奖。除了受到金曲奖青睐，該歌曲还在華人地區收获10余項大獎，更在美國受到肯定，獲得第3届Pensado Awards最佳外语歌曲奖。该歌曲连续四周位居位居中国公告牌Top 10音乐单曲榜第一名还先后斩获2016Hit Fm年度百首單曲票选冠军及2016KKBOX华语年度单曲榜冠军。2017年4月23日，该歌曲MV在YouTube观看次数突破一亿，成为第5首破亿的华语歌曲。該歌曲在中國大陸以數字專輯形式發售，截止2024年10月10日，共售出232,6885張，銷售額為人民幣4,653,770元，为2015年度销量最高的单曲。
2015年12月4日，《不為誰而作的歌》MV首播，由陳映蓉導演執導，以纪录片形式呈现我們生活中每天都有可能看見的事，發生在你我周遭平凡真實卻最可貴的人事物，還邀請黃子佼客串演出，設計和林俊傑互動的方式，帶出林俊傑內心深處的真情流露。
2015年12月27日，《QQ音乐“最好的时光”跨年演唱会》在深圳举办，林俊杰压轴登场演唱《不为谁而作的歌》等歌曲，是该曲的首秀表演。
2016年4月8日，在湖南卫视音乐真人秀节目《我是歌手第四季》总决赛中，林俊杰作为帮唱嘉宾与徐佳莹演唱该曲，并成功助力其晋级第二轮比赛。
2023年7月1日，林俊杰在《第34届金曲奖颁奖典礼》致敬获颁最佳贡献奖的已故恩师林秋离，演唱了其创作的《不为谁而作的歌》等经典金曲。
2024年2月16日，Ed Sheeran在新加坡国家体育场举办「+–=÷×巡回演唱会」，特别邀请林俊杰担任嘉宾演唱了《不为谁而作的歌》，而Ed Sheeran在旁伴奏并以中文唱出副歌，标准的中文发音让现场气氛瞬间沸腾，更缔造了中西音乐交流的一次绝美融合。
2016年11月6日，江苏卫视音乐真人秀节目《蒙面唱将猜猜猜》第8期播出，刘美麟和陈冰在节目上翻唱了该曲。
2017年2月25日，圭賢在其个人巡回演唱会《Reminiscence of a novelist》台北站翻唱了该曲。
2018年1月5日，浙江卫视音乐真人秀节目《梦想的声音第二季》第10期播出，林志炫在节目上翻唱了该曲。
2020年3月27日，林俊杰生日當天舉辦《327 LOVE WISHES 直播見面會》，為了向林俊傑慶生，五月天阿信特別和怪兽進錄音室，以吉他彈奏、演唱该曲，演出影片于活动现场播放。同年4月12日，影片被上传至相信音乐YouTube频道。
2022年2月2日，黄霄雲在《我和春天有个约会》SMG主持人歌会上翻唱了该曲。
2023年4月20日，湖南卫视音乐真人秀节目《声生不息·宝岛季》第6期播出，艾薇和马嘉祺在节目上翻唱了该曲。
2023年10月20日，李泳知在其个人巡回演唱会《THE MAIN CHARACTER》新加坡站翻唱了该曲。
2024年5月17日，杨丞琳在湖南卫视《歌手2024》翻唱了该曲。
2024年9月14日，泰国男歌手罗杰夫在高雄举办《Space Shuttle No.8》演唱会 ，于现场翻唱了该曲。
List of football clubs in Singapore

This is a list of football clubs in Singapore.
The Singapore Football League, commonly known as the SFL, is an FAS sanctioned football competition for clubs that are affiliated to the Football Association of Singapore. It makes up the second and third tier of football in Singapore after the SPL and before the Singapore Island Wide League.
The Island Wide League is a semi-professional tournament which made up the 4th tier of the Singapore football league system. It is a SFL qualification tournament whereby the top 2 team of the tournament get an automatic qualification into SFL the following season.
http://www.cosmoleague.com/league https://equatorialfootballleague.leaguerepublic.com/index.html
Glaseado real

El glaseado real es un glaseado blanco y duro hecho de clara de huevo batida suavemente con azúcar glas y a veces zumo de limón o lima. Se usa en tartas de Navidad, de bodas, casas de pan de jengibre y muchos otros pasteles y galletas, tanto como cobertura suave al estilo del mazapán como en picos afilados. Ocasionalmente se añade glicerina para evitar que se endurezca demasiado.
Además de para recubrir tartas y galletas, el glaseado real suele considerarse decorativo, ya que puede usarse para crear muchos efectos decorativos, como flores y figuras. El glaseado real se moldea con ayuda de una manga pastelera, dejándolo secar en una superficie antiadherente. Estas figuras pueden luego usarse para crear efectos decorativos comestibles en diversos platos dulces.
Aunque el glaseado real ha sido preparado tradicionalmente con claras de huevos frescos, mucha gente las sustituye por merengue en polvo para evitar el riesgo de salmonelosis de los huevos crudos.​ Alternativamente pueden usarse claras de huevo pasteurizadas y refrigeradas listas para usar.
Idioma awabakal

El idioma awabakal (también Awabagal o Hunter River - Lake Macquarie, a menudo abreviado HRLM ) lenguaje es un idioma aborigen australiano que se hablaba alrededor del Lago Macquarie y Newcastle en Nueva Gales del Sur. El nombre se deriva de Awaba, que era el nombre nativo del lago. Fue hablado por los pueblos Awabakal y Wonnarua.
Fue estudiado por el misionero Lancelot Threlkeld en el siglo XIX, quien escribió una gramática de la lengua, pero la lengua hablada se había extinguido antes de los esfuerzos de reactivación del siglo XXI.
Awabakal es un Pama-Nyungan, más estrechamente relacionado con el idioma worimi, dentro del grupo Yuin-Kuric.
Awabakal fue estudiado por el reverendo Lancelot Threlkeld desde 1825 hasta su muerte en 1859, produciendo una gramática y un diccionario en Una gramática australiana en 1834.​ El hablante de Awabakal que le enseñó sobre el idioma fue Biraban, el líder tribal. Los "Especímenes de un dialecto de los aborígenes de Nueva Gales del Sur" de Threlkeld y Biraban en 1827 fueron el primer intento de exhibir la estructura de una lengua australiana.​
El trabajo de Threlkeld fue ampliado en gran medida por John Fraser (etnólogo) y se volvió a publicar en 1892 como "Un idioma australiano hablado por los Awabakal, la gente de Awaba o Lake Macquarie (cerca de Newcastle, Nueva Gales del Sur) siendo relato de su lengua, tradiciones y costumbres / por L.E. Threlkeld; reorganizado, condensado y editado con un apéndice por John Fraser.​ IContenía gramática y vocabulario, así como mucho material nuevo de Fraser, y ayudó a popularizar el nombre "Awabakal" para el grupo de idiomas conocido más ampliamente como el idioma Hunter River-Lake Macquarie..​
El idioma está siendo revivido actualmente. Se ha emprendido una nueva ortografía y reconstrucción de la fonología. Hasta la fecha, se han producido varias publicaciones, entre ellas "Una gramática para el idioma Awabakal",​ "Una introducción a la lengua Awabakal: su ortografía, ortoepía recomendada y su gramática y estilística"​ y "Nupaleyalaan palii Awabakalkoba = Enséñate a ti mismo Awabakal".​
El awabakal dejó de ser una lengua hablada mucho antes de la creación de equipos de grabación, y parte del proceso de revitalización de la lengua ha sido la reconstrucción de la fonología. Por lo tanto, la exactitud de los sonidos del idioma nunca será históricamente precisa. Este proceso, sin embargo, ha producido uno que será satisfactorio para el propósito de revitalización.
Kōfuku-ji

Kōfuku-ji 興福寺 Kōfuku-ji es un templo budista de la escuela Obaku ubicado en la ciudad de Nara, en la prefectura del mismo nombre en Japón. El templo, junto a otros edificios, fueron declarados por la Unesco en 1998 como Patrimonio de la Humanidad como parte de los "Monumentos históricos de la antigua Nara".​ Formó parte del Nanto Shichi Daiji, los siete templos más importantes de Nara.
Kōfuku-ji tiene su origen en 669, cuando fue construido por Kagami-no-Ōkimi (鏡 大君), la esposa de Fujiwara no Kamatari, deseando que su esposo se recuperara de su enfermedad. Inicialmente estaba ubicado en Yamashina, Provincia de Yamashiro (actual Kyoto). En 672, el templo fue trasladado a Fujiwara-kyō, la primera capital japonesa planificada para copiar el patrón de cuadrícula ortogonal de Chang'an. En 710, el templo fue desmantelado por segunda vez y trasladado a su ubicación actual, en el lado este de la capital recién construida, Heijō-kyō, la actual Nara.
Kōfuku-ji fue el templo tutelar del clan Fujiwara, y disfrutó de prosperidad durante el tiempo que lo hizo la familia. El templo no solo fue un centro importante para la religión budista, sino que también conservó influencia sobre el gobierno imperial, e incluso por "medios agresivos" en algunos casos.​ Cuando muchos de los Nanto Shichi Daiji, como Tōdai-ji, cayeron en declive después del traslado de capital a Heian -kyō (Kyoto), Kōfuku-ji mantuvo su importancia debido a su conexión con los Fujiwara.
El templo fue dañado y destruido por guerras civiles e incendios muchas veces,​ y fue reconstruido varias veces, aunque finalmente algunos de los edificios importantes, como uno de los tres salones dorados, el Nandaimon, Chūmon y el corredor nunca fueron reconstruidos y faltan a día de hoy. La reconstrucción del Pabellón Dorado Central se completó en 2018.
Day of the Dead: Bloodline

Day of the Dead: Bloodline es una película de acción y terror dirigida por Hèctor Hernández Vicens, y escrita por Mark Tonderai y Lars Jacobson, basada en los personajes creados por George A. Romero. Protagonizada por Johnathon Schaech, Sophie Skelton, Marcus Vanco y Jeff Gum. Basada en la película homónima de Romero de 1985, Day of the Dead.​ Esta película fue estrenada el 5 de enero de 2018.​​​​
El 10 de julio de 2013 se anunció que habría una nueva versión de Day of the Dead, titulado Day of the Dead: Bloodline. Christa Campbell y Lati Grobman, dos de los productores detrás de Texas Chainsaw 3D,​ obtuvieron los derechos. Campbell, quien tuvo un pequeño papel en el primer remake dijo, "Queremos mantenerlo los más cercano posible a la versión de Romero. Para asegurarnos de que sus fanáticos sean felices. Estos no serán zombis escalando paredes y haciendo giros como en Guerra mundial Z."
Campbell y Grobman tuvieron pláticas con posibles escritores para encontrar la mejor manera de adaptar la historia.​ La película comenzó su filmación en julio de 2016.
La película originalmente sería estrenada en 2017, pero el estreno fue aplazado hasta el 5 de enero de 2018.
Day of the Dead: Bloodline recibió reseñas sumamente negativas de parte de la crítica y de la audiencia. En la página web Rotten Tomatoes la película obtuvo una aprobación de 0%, basada en 7 reseñas, con una calificación de 2.1/10, mientras que de parte de la audiencia tuvo una aprobación de 8%, basada en 317 votos, con una calificación de 1.4/5.​
En el sitio web IMDb los usuarios le dieron una calificación de 3.4/10, sobre la base de 5727 votos.​ En la página FilmAffinity tiene una calificación de 3.0/10, basada en 555 votos.​
List of Portuguese dishes

This is a list of Portuguese dishes and foods. Despite being relatively restricted to an Atlantic sustenance, Portuguese cuisine has many Mediterranean influences. Portuguese cuisine is famous for seafood. The influence of Portugal's former colonial possessions is also notable, especially in the wide variety of spices used. These spices include piri piri (small, fiery chili peppers), black pepper and white pepper, as well as cinnamon, vanilla, clove, cumin, allspice and saffron. Olive oil is one of the bases of Portuguese cuisine, which is used both for cooking and flavouring meals. Garlic is widely used, as are herbs, such as bay leaf, coriander, oregano, thyme, rosemary and parsley, being the most prevalent. Portuguese beverages are also included in this list.
Muireann Nic Amhlaoibh

Ceoltóir agus amhránaí as Contae Chiarraí is ea Muireann Nic Amhlaoibh (a rugadh i 1978). Go dtí an bhliain 2016, b'í príomhamhránaí an ghrúpa traidisiúnta Danú. Ón mbliain chéanna, is leath den dísreach leictreonaice Aeons í.
D’fhás Muireann Nic Amhlaoibh aníos i nDún Chaoin i gContae Chiarraí, chomh maith le hInis Oírr, an ceann is lú d’Oileáin Árann, agus Oileán Chléire, oileán beag eile amach ó chósta Chontae Chorcaí. Tá na pobail seo i gceantair Ghaeltachtaagus is í an Ghaeilge céad teanga Nic Amhlaoibh. Bhí tionchar aige seo ar a slí bheatha níos déanaí, mar gheall ar a luath-nochtadh d’amhránaíocht na Gaeilge, go háirithe sa traidisiún sean-nóis. Thosaigh sí ag seinm an phianó agus an fhidil ag aois óg sula ndeachaigh sí ar aghaidh go dtí an fheadóg agus, sa deireadh, an fheadóg mhór. I measc eispéiris luatha ceoil Nic Amhlaoibh bhí a hathair, an fidléir traidisiúnta Feargal Mac Amhlaoibh, a thionlacan chuig seisiúin.
Nuair a d'aistrigh Nic Amhlaoibh go Gaeltacht Chiarraí Thiar, chuaigh sí isteach san amharclann Siamsa Tíre. I rith na sé bliana a chaith sí leo, ghlac sí páirt i roinnt de na léirithe móra a bhí acu. Agus í i gCiarraí, d'fhorbair, d'fhoghlaim agus fuair a cuid amhránaíochta tionchar ó amhránaithe áitiúla ar nós muintir Begley, Áine Ní Laoithe, agus Eilín Ní Chearna. Chaith sí ceithre bliana i mBaile Átha Cliath ag freastal ar Institiúid Ealaíne, Deartha agus Teicneolaíochta Dhún Laoghaire, ag saothrú dioplóma sa mhínealaín. Ansin rinne sí staidéar in Ollscoil Luimnigh agus bronnadh Máistir Ealaíon i dTaibhiú an Cheoil Thraidisiúnta (Béarla; Irish Traditional Music Performance ) uirthi.
32 Counties (song)

"32 Counties" is a 1999 novelty single by Irish puppet character Dustin the Turkey.
The title features John Morrison, in character as Dustin the Turkey of The Den, singing a song about the 32 counties of Ireland and notable features and traditions found in each. Some counties are mentioned in a derogatory context, intended to be satirical/insulting; these are marked with (†) below.
The single was sold to raise funds for the National Children's Hospital.
The song reached #1 in Ireland in November 1999.
Dave McEvoy wrote of it, "If you ask me, Dustin the Turkey should be our real cultural icon. He taught generations of kids what it meant to be Irish. Discredit authority, make fun of people from other counties, begrudge other people’s success, sing loudly even if you can’t and by no means praise anyone in government."
Revalina S. Temat

Revalina S. Temat (mempunyai ganti nama dilahirkan Revalina Sayuthi Temat Trinovianti); dengan (lahir di Jakarta, 26 November 1985; umur 39 tahun) merupakan seorang pelakon dan peragawan kewarganegaraan Indonesia berketurunan Melayu Palembang dan Minangkabau.
Anak ketiga daripada empat orang adik beradik kepada pasangan Sayuthi Temat dan Rachmaniar ini memulakan kerjayanya menerusi Gadis Sampul dari Majalah Gadis pada tahun 1999. Ketika itu usianya baru menjangkau 13 tahun.
Beliau memulakan kerjayanya sebagai peserta GADIS Sampul pada 1999, kemudian bekerja sebagai model dan sebagai pelakon dalam filem dan sinetron. Revalina telah muncul dalam sinetron Percikan, Sangkuriang, Cintaku di Kampus Biru 2, dan Bawang Merah Bawang Putih. Beliau muncul dalam filem Pocong 2 (2006), dan Perempuan Berkalung Sorban (2009), yang mana beliau telah dicalonkan di bagi Pelakon Wanita Terbaik di Festival Filem Indonesia 2009. Beliau juga berlakon dalam drama kerjasama Indonesia dan Korea bertajuk Saranghae I Love You, berpasangan dengan penyanyi Korea Tim Hwang.
2014 di Malaysia

2014 di Malaysia merupakan ulang tahun kemerdekaan Malaysia ke-57. Berikut ialah peristiwa-peristiwa yang berlaku di Malaysia dalam tahun 2014.
Malaysia, Disini Lahirnya Sebuah Cinta
Dataran Merdeka, Kuala Lumpur
Dataran Kipas, Miri, Sarawak