Tomás Milián

Tomas Milian (născut Tomás Quintín Rodríguez-Varona Milián Salinas de la Fé y Álvarez de la Campa; n. 3 martie 1933, La Habana, Havana Province, Cuba – d. 22 martie 2017, Miami, Florida, SUA) a fost un actor și cântăreț de origine cubaneză cu cetățenie americană și italiană cunoscut pentru rolurile principale din filmele europene.
Unul dintre studenții lui Lee Strasberg, Milian a studiat interpretarea metodică la Actors Studio din New York. A fost descoperit de regizorul Mauro Bolognini în Italia și a apărut în roluri secundare în numeroase filme dramatice precum Bad Girls Don't Cry (1959) și The Agony and the Ecstasy (1965). La sfârșitul anilor 1960 și începutul anilor 1970, Milian s-a impus ca actor principal într-o serie de filme western spaghetti - The Big Gundown (1966), Django Kill... If You Live, Shoot! (1967) și The White, the Yellow, and the Black (1975). Dennis Hopper i-a oferit un rol în filmul său artistic The Last Movie (1971).
Odată cu intrarea în declin a westernurilor italiene, Milian s-a reprofilat pe filme poliziottesco. A intrat în atenția publicului cinefil cu interpretarea psihopatului Giulio Sacchi în Milano odia: la polizia non può sparare (1974). Au urmat roluri în Squadra volante (1974), Roma a mano armata (1976) și Il cinico, l'infame, il violento (1977). După ce a revenit în Statele Unite în 1985, Milian a continuat să joace roluri secundare în producții de film precum JFK (1991), Amistad (1997), Traffic (2000) și The Lost City (2005).
Fiul unui general cubanez, Milian s-a născut în Havana. După ce a fost arestat și încarcerat, tatăl său s-a sinucis pe 31 decembrie 1946. Milián a decis ulterior să părăsească Cuba și să urmeze o carieră de actor. S-a stabilit în Statele Unite pentru a studia la Actors Studio și a devenit cetățean american. În 1969, a devenit cetățean italian naturalizat.
Și-a început cariera în Statele Unite, însă a decis mai târziu să se stabilească în Italia. Acesta a vizitat țara în 1958 pentru a participa la un festival de teatru în Spoleto. Primul său film italian a fost Bad Girls Don't Cry (1959). Deși vocea îi era de obicei dublată din cauza accentului, Milián și-a interpretat replicile în italiană sau în engleză (în funcție de film). Inițial, a apărut în filme artistice și a lucrat cu regizori precum Mauro Bolognini și Luchino Visconti.
După cinci ani de filme „intelectuale”, Milián, nemulțumit de contractul cu producătorul Franco Cristaldi, a luat în considerare să revină în Statele Unite. Având mare nevoie de bani, a acceptat să joace rolul unui bandit într-un western spaghetti intitulat El precio de un hombre (1967). Filmul i-a impulsionat cariera și a decis să rămână în Italia. A devenit o vedetă a genului western spaghetti, unde interpreta adesea bandiți sau revoluționari mexicani. A apărut în El precio de un hombre (1966), The Big Gundown (1966), Django Kill... If You Live, Shoot! (1967), Faccia a faccia (1967), Run, Man, Run (1968), Sentenza di morte (1968), Tepepa (1969), Compañeros (1970), Sonny and Jed (1972), Life Is Tough, Eh Providence? (1972) și Four of the Apocalypse (1975).
Odată cu intrarea în declin a filmelor western, Milián s-a reprofilat pe filme poliziotteschi, interpretând atât personaje pozitive, cât și negative. A apărut împreună cu Barbara Bouchet în filmul giallo Don't Torture a Duckling (1972). Pe lângă rolurile din Milano odia: la polizia non può sparare (1974), Squadra volante, Roma a mano armata (1976) și Il cinico, l'infame, il violento (1977), acesta a apărut în două serii de filme - Nico Giraldi (1976-1984; începând cu Squadra antiscippo) și Er Monnezza (1976-1980; începând cu Il trucido e lo sbirro). De asemenea, a apărut în The Last Movie (1971), La Luna (1979), Identificazione di una donna (1982) și Monsignor (1982).
Mai târziu, s-a reorientat spre filmele de comedie, interpretând personajele borfașul Monnezza și ofițerul de poliție Nico Giraldi în numeroase filme polițiste. Deși vocea sa a fost dublată de nenumărate ori de Ferruccio Amendola, Milián și-a scris propriile replici în argou roman. Utilizarea ingenioasă a dialectului romanesco l-a transformat într-un star de cinema în Italia. Deoarece folosea make-up și accente similare în interpretarea ambelor personaje, Monnezza și Nico erau ocazional confundați de publicul italian. Rolul din filmul dramatic La Luna (1979), regizat de Bernardo Bertolucci, i-a adus premiul Nastro d'Argento la categoria „cel mai bun actor în rol secundar”.
Spre finalul carierei, Milián a decis să revină în Statele Unite. A apărut în Havana de Sydney Pollack, Amistad de Steven Spielberg, Trafic de Steven Soderbergh și în The Lost City de Andy García. De asemenea, a apărut în numeroase roluri de teatru. În 2005, l-a interpretat pe Rafael Leonidas Trujillo Molina în versiunea cinematografică a romanului The Feast of the Goat.
Milián a murit în urma unui accident vascular cerebral la casa sa din Miami pe 22 martie 2017.
Pe 11 octombrie 2017, a primit premiul Leone in Memoriam la ce de-a șapte ediție a Festivalui de film din Almería de Vest. A fost acceptat de prietenul său, Luis Santeiro.