davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
La Voz Argentina season 2

The second season of La Voz... Argentina premiered on 1 October 2018, on Telefe. Marley reprised his role as the host of the show, while actress Candelaria Molfese became the digital host.
Auditions for the show took place from May to July in the cities of Buenos Aires, Córdoba, Rosario, Mendoza, Mar del Plata, Salta and Corrientes. Unlike the previous season, online auditions were not accepted.
This was the second Latin American version in The Voice franchise, after the Mexican version, La Voz... México.
As in the previous season, that took place in 2012, Marley became the host of the show. This season introduced actress and singer Candelaria Molfese as the digital host of the show. This is the second time that Marley hosts a singing competition, after hosting the Argentine version of Operación Triunfo, for 4 seasons.
There was a lot of speculation about the coaches for the new season. Returning coaches from the first season were the Latin pop singer Axel and folk singer Soledad Pastorutti. New coaches were confirmed to be pop singer Tini Stoessel and Venezuelan-Argentine singer and songwriter Ricardo Montaner.
The Battle Rounds started on 2 November. Season two's advisors include: Mau y Ricky for Team Montaner, Kany García for Team Sole, Cali y El Dandee for Team Tini, and Becky G for Team Axel. Contestants who win their battle or are stolen by another coach will advance to the Knockout rounds.
Color key:
The Knockouts round started on 15 November. The coaches can each steal two losing artist from another team. Carlos Vives is the advisor to contestants from all teams in this round. After this round, each coach got the chance to bring an eliminated contestant back into the competition. The top 32 contestants then moved on to the Playoffs.
Color key:
The Playoffs comprised episodes 37 to 40. The top thirty-two artists perform, with two artists from each team advancing based on their coach's own decision. The remaining contestants face the public vote and two other advance.
Color key:
Color key:
This season, the live show voting mechanism has changed. Every night, a different team performs. At the end of each live show, voting lines get opened for 24 hours. At the beginning of the following night's live show, the results are announced and one artist is eliminated. At the end of every round, each coach will have one less artist in his/her team which means that every team will be represented by one artist in the final.
The 8 artists who survive this week will participate in a live concert that will take place in Teatro Gran Rex, on December 19.
In episode 46, Soledad could not attend the show. She was replaced by actress and singer Natalia Oreiro.
In episode 50 Tini Stoessel could not attend the show. She was replaced by Spanish singer Pablo Alborán. Also In episode 51, Axel could not attend the show. He was replaced by singer Geronimo Rauch.
Paula Nenette Pepin

Antonietta Paule Pepin Fitzpatrick (9 April 1908 – 14 November 1990), also known as Nenette, was a French composer, pianist and lyricist.
Nenette was born on the island of Saint Pierre et Miquelon, a French overseas territory located in the Atlantic coast of Canada. Her father Emmanuel Victor Pepin was French, and her mother Henriette Fitzpatrick was Canadian of Irish origin. She was known by her family as Nenette, diminutive of Antonietta. While still a child during the First World War, she moved to France with her parents and her older sister, Jeanne Henriette. In 1926 Jeanne finished school and travelled with a dance company to Buenos Aires, where she met her first husband. Two years later, once Nenette finished school, Jeanne invited her and her father to come out to Argentina. The two settled in Villa Ballester in Buenos Aires in 1928. Nenette entered the National Music Conservatory, where she studied piano under Juan José Castro, Pascual de Rogatis and Isabel Aretz. She toured Argentina on numerous occasions, performing classical music on the piano. In 1942, after a concert she gave in Tucumán, the organizers took her to hear folk music from northern Argentina played by Argentine singer Atahualpa Yupanqui. The two became friends, and four years later, in 1946, they moved in together.
The couple had their only child that same year, naming him Roberto "Koya" Chavero. Nenette gave up her career as a pianist and started working alongside her husband. During Yupanqui's persecution, Nenette took care of their son Roberto and composed songs with her husband. She was the author of some of the most recognized works of Yupanqui, which due to the machismo of the era had to be published under a male pseudonym Pablo del Cerro. She chose her pseudonym because of her name, Paule, and one of her favorite places, Cerro Colorado, in the Córdoba province. She also composed piano melodies such as Luna tucumana, El alazán, Indiecito dormido, Chacarera de las piedras, Vidalita tucumana, Zamba del otoño. In 1961, when she was 53 years old, she returned to France after a vacation with her son Robert, who was 15 years old at the time. She died in Buenos Aires on 14 November 1990 from a cardiac arrest. She requested her ashes to be scattered in the sea of her home island in the North Atlantic. Despite being one of the most important composers of Argentine, she never renounced her French nationality.
India Catalina

India Catalina (1495- May 11, 1538) was an indigenous child of Mokaná ethnicity from the Colombian Atlantic coast, who was kidnapped by Pedro de Heredia to be an interpreter and intermediary, playing a role in the Spanish conquest of Colombia.
Catalina, the daughter of a local chief, was abducted in 1509 by Spanish conquistador Diego de Nicuesa from an indigenous settlement known as Zamba o Galerazamba in the department of Bolívar. She was sent to Santo Domingo, where she learned the Spanish language and adopted the Catholic Christian faith, although she was still considered a slave. She served as an interpreter to the Native Americans under Pedro de Heredia during his conquest of Colombia. She was also his concubine for many years, but after she took him to court for stealing gold, it is possible that Pedro had her married to his nephew Alonso Montañez. She died in Cartagena de Indias on May 11, 1538.
The name "india (the indian) Catalina" appeared in a letter sent for Pedro de Heredia to King Carlos V in 1533. Her indigenous name was never mentioned in the documents.
According to the Colombian drama series "La reina de Indias y el conquistador" (The Queen and the Conqueror), her indigenous names are Katalydeyewua and Kaitegua.
The monument to India Catalina was sculpted by Eladio Gil Zambrana and presented to the public in 1974. Small scale replicas are used in the Cartagena Film Festival awards.
GE U30C

The GE U30C is a six-axle locomotive built by General Electric from 1966 to 1976. With 600 units sold, the U30C proved to be a viable alternative for customers who were unable to purchase SD40s from Electro-Motive Diesel (EMD) due to production backlog. Throughout its ten-year production span, the U30C was known for reliability issues concerning its electrical system. However, most railroads were assured of the reliability of the GE Model 752 DC traction motor and began to place orders for U30Cs starting in 1966. When production ended, the last U30Cs carried pre-Dash 7 specifications, which would be carried in its replacement, the GE C30-7.
The U30C served customers of all kinds, from mining to general freights, coal trains, and even as a power source unit for the Department of Transportation's subway-car test tracks in Pueblo, Colorado before a connection from the commercial electric power grid could be established (Cudahy 1979).
Not to be outdone in the freight sector, GE produced a passenger version of the locomotive, the GE U30CG. The U30CG only sold six units for the Atchison, Topeka & Santa Fe Railway.
When most U30Cs were being retired due to old age and mechanical or electrical problems, General Electric initiated a rebuild program where older Universal Series locomotives would be upgraded with the latest technology and fuel-saving systems. GE would then strip the locomotive down to its frame and engine and completely rebuild the locomotive with new components. When completed, the unit would receive a new designation: GE C30-S7R (R for Rebuilt frame of traded-in locomotive). In the later years, the rebuild frame was discontinued, and a brand-new frame would be used, re-designating the locomotive as GE C30-S7N (N for New frame). The only external difference was a large vent on the fireman's side ahead of the engine compartment. The final variation came with the discontinued frame of the Universal series and instead, using GE C40-8 kits. This new model also featured a microprocessor, officially designating this locomotive as GE C30-S7NMP.
A variant of the U20C export locomotive was known as the U30C. This version is unrelated to the U30C built for North America.
• Burlington Northern #5383 is preserved and operational at the Illinois Railway Museum
• Burlington Northern #5802 is preserved and on display in Gilette, Wyoming.
• DOTX #001 is preserved at the Pueblo Railroad Museum in Pueblo, Colorado.
• Reading #6300 is preserved at the Reading Railroad Heritage Museum in Hamburg, Pennsylvania.
• VLIX #1497 (ex-L&N 1497) is preserved at the Southern Appalachia Railroad Museum in Oak Ridge, Tennessee, awaiting restoration.
• VLIX #9009 (ex-DEEX #009) is preserved at the Southern Appalachia Railroad Museum in Oak Ridge, Tennessee, awaiting restoration.
Kiss and Tell (Bryan Ferry song)

"Kiss and Tell" is a song by Bryan Ferry, the lead vocalist for Roxy Music. It was released as the second single from his seventh studio album Bête Noire in February 1988, being Ferry's twenty-sixth single. The song peaked at number 41 on the UK Singles Chart and at number 31 on the US Billboard 100, becoming his highest charting single. It also appears in the film Bright Lights, Big City (1988), adapted from the Jay McInerney novel.
Fans have often speculated that his song "Kiss and Tell", was Ferry's response to Jerry Hall's tell-all book about their relationship published a couple of years earlier.
The song's main promotional video featured Mandy Smith and model Denice Lewis, whose photograph also adorns the single's cover sleeve. The musicians Chester Kamen (Nick Kamen's brother) and Guy Pratt also appear in the video. Also featured is Christine Keeler, whose earlier involvement with a British government minister triggered the Profumo affair, which discredited elements of the Conservative government of Harold Macmillan, in 1963. This is in keeping with the song's subject matter.
Dinamulag Festival

The Dinamulag Festival also known as the Zambales Mango Festival is an annual festival held in the province of Zambales in the Philippines to celebrate or encourage bountiful harvest of the province's mangoes. The festival was first held in 1999. The mascot is a mango.
Mangoes are a primary crop of the province of Zambales. Mangoes harvest in the town of Palauig are mostly exported to other provinces and Metro Manila. The festival is held to celebrate bountiful harvest of mangoes in the provinces.
Mangoes cultivated in Zambales particularly the Dinamulag variety of Carabao mangoes were cited as the world's sweetest mangoes by Guinness World Records in 1995 and the country's sweetest mangoes by the Department of Agriculture in 2013.
In 2015, other events unrelated to the province's mangoes such as sports events were introduced while the province's fruit remain the centerpiece of the festival.
The 18th Dinamulag Festival was held on April 4-8, 2017 at Iba People's Park in Iba, Zambales.
One of the highlights of the festival was the Street Dancing Competition, which The Masinloc Street Dancers won. They also have the most titles with seven on the event.
Some of the guests of the that event were Senator Teofisto "TG" Guingona, Chicser Group among others. Also came to the said festival are some local officials of Zambales like Iba Mayor Rundstedt Ebdane, Botolan Mayor Bing Maniquiz, Candelaria Mayor Napoleon Edquid, Board Member Renato Collado, Board Member Sancho Abasta Jr.
....
Colleen Zamba

Colleen Pempho Zamba is the Secretary to the President and Cabinet (SPC), Republic of Malawi.
Zamba was born in Dowa, Malawi, the eldest of six children of Skeffa Thom Zamba and Felestia Zamba, both educators. Her father was a Malawi Congress Party Member of Parliament for Dowa South East.
She attended Lilongwe Girls Secondary School and later earned a Bachelor of Social Science in Economics from Chancellor College, University of Malawi, in 1985. Zamba studied at the University of Glasgow, Scotland, obtaining a Postgraduate Diploma in Development Policy in 1988 and a Master of Philosophy in Economic Planning in 1989, where she was named best student of the year.
Zamba began her career as an economist and became Principal Secretary for Economic Affairs where she led the monitoring of Economic Program of Malawi, then Principal Secretary Debt and Aid Management where she led negotiation of Heavily Indebted Countries Malawi Decision Point. She also became Principal Secretary for Trade where she was spokesperson for Southern Africa in trade negotiations.
In October 2021, president Lazarus Chakwera appointed Zamba head of the Presidential Delivery Unit and Chief Advisor to the President on Sustainable Development Goals (SDGs) and International Affairs. On June 1, 2022, Zamba was appointed Secretary to the President and Cabinet, succeeding Zangazanga Chikhosi. Her appointment was lauded by gender activist Emma Kaliya as a demostration of President Chakwera's demonstration of gender equality.
Amerikatouren i landeveissykling 2010–11

Amerikatouren i landeveissykling 2010–11 er den 7. sesongen av UCI America Tour, som er kontinentalcupen i sykling. Sesongen startet med Tour do Brasil i Brasil den 16. oktober 2010 og ble avsluttet med Univest Grand Prix i USA den 17. september 2011.
Norgesmesterskapet i landeveissykling

Norgesmesterskapet i landeveissykling arrangeres hvert år, vanligvis i slutten av juni.
Det er i hovedsak fire øvelser; individuell tempo og lagtempo, fellesstart og criterium/gateritt. Øvelsene arrangeres for kvinner og menn, senior og junior.
Norgesmesteren får kjøre med den norske trøya i alle tilsvarende sykkelritt frem til neste mesterskap.
Joker Fuel of Norway

Joker Fuel of Norway var et norsk profesjonelt sykkellag, klassifisert som UCI kontinentallag. Det ble dannet i 2005, og var eid av sponsorfirmaet Interspons AS. Laget ble lagt ned etter 2020-sesongen.
Laget ble etablert i 2005 under navnet Maxbo-Bianchi.
note: Jo Kogstad Ringheim, Karrieresluttnote: Oskar Svendsen, Karriereslutt
Ett av målene er å utvikle norske ryttere for de store ProTour-lagene. Etter 2007-sesongen ble lagets største stjerne, supertalentet Edvald Boasson Hagen, profesjonell for Team High Road, mens Gabriel Rasch gikk til Crédit Agricole. Etter 2009-sesongen fikk ytterligere tre Joker Bianchi-ryttere proff-kontrakt.
Her er en liste over ryttere som har fått proffkontrakt:
Team Katusha Alpecin

Team Katusha Alpecin (UCI-kode: KAT) var et profesjonelt sykkellag fra Russland. Laget ble opprettet i 2009 fra det tidligere profesjonelle kontinentallaget Tinkoff Credit Systems. Katjusja fikk allerede fra 2009-sesongen ProTour-status, grunnet signering av en rekke sterke ryttere som Filippo Pozzato, Gert Steegmans, Vladimir Karpets, Sergej Ivanov, Robbie McEwen og Christian Pfannberger Bak laget står stiftelsen Russian Global Cycling Project, som foruten Team Katjusja også har et kontinentallag og et U23-lag. Stiftelsen har en rekke store internasjonale selskap i ryggen: Rostechnologii, Itera og Gazprom. Laget har et av sykkelsirkusets største budsjett, på ca. 30 millioner euro.
Før 2013-sesongen ble laget registrert som profesjonelt kontinentallag etter at søknaden om lisens som ProTeam ble avslått. Laget ble med det avhengig av wildcard for å delta i WorldTour-ritt, og anket saken til CAS. 15. februar 2013 ble det klart fra CAS at Katjusja fikk WorldTour lisensen tilbake.
I 2019 ble WorldTour-lisensen overtatt av Israel Cycling Academy som også overtok Katusha-ryttere under kontrakt.
Tour de France 2010

Tour de France 2010 var den 97. utgaven av Tour de France, og ble arrangert fra 3. til 25. juli.
Rittet startet med en 8 km tempoetappe i Rotterdam, Nederland. Neste etappe startet også i Rotterdam og gikk videre til Belgia. Det var femte gang Tour de France var i Nederland, forrige gang var i 2006. Tredje etappe ble avsluttet med en del av de samme brosteinspartiene som brukes under Paris–Roubaix. Rittet inneholdt 23 fjellpass, 2 flere enn i 2008, og tre av etappene hadde målgang på fjelltopper. Col du Tourmalet, som er en av de mest kjente og brukte fjellovergangene i Tour de France, ble besøkt to gangte. På den 16. etappen til Pau kjørte rytterne over fjellet og på den 17. etappen var det målgang på toppen.
Alberto Contador vant i utgangspunktet rittet for det som syntes å være en tredje gang etter en tett duell med Andy Schleck (som vant ungdomskonkurransen), mens Denis Mensjov tok tredjeplassen.
Det viste seg imidlertid i ettertid at Alberto Contador hadde avlagt positiv dopingprøve på den andre hviledagen hvor blodprøven viste spor av clenbuterol. Etter en langvarig prosess, hvor Contador hele tiden hevdet at han hadde fått i seg dette stoffet som følge av et dårlig biffstykke, ble han til slutt fratatt seieren av Idrettens voldgiftsrett (CAS) den 6. februar 2012. Andy Schleck ble tilkjent seieren i Tour de France 2010.
Mark Cavendish tok fem etappeseire, men han tok likevel ikke nok poeng til å vinne poengtrøya. Thor Hushovd hadde trøya flest dager, men det var Alessandro Petacchi som endte opp med den grønne trøya. Han tok også to etappeseire, i likhet med Fabian Cancellara, Andy Schleck og Sylvain Chavanel.
22 lag stilte til start i Rotterdam. I tillegg til de 16 lagene som var sikret start etter UCI-avtalen fra september 2008 inviterte ASO ytterligere 6 lag (merket med *).
Det var med 198 ryttere fra 31 nasjoner. George Hincapie og Christophe Moreau kjørte sin 15. Tour de France, mens Jeremy Hunt (36) og Michael Barry (34) var blant debutantene i Tour de France-sammenheng. To nordmenn var med i rittet; Thor Hushovd stilte til sin 10. og Edvald Boasson Hagen til sin første start. Alberto Contador var den største favoritten til å vinne sammenlagt, mens blant andre Andy Schleck, Fränk Schleck, Denis Mensjov, Cadel Evans, Christian Vande Velde, Lance Armstrong, Roman Kreuziger, Bradley Wiggins, Ivan Basso, Michael Rogers og Carlos Sastre var ventet å konkurrere om de øvrige topplasseringene.
♠ – Andy Schleck tilkjent seieren av CAS den 6. februar 2012 etter at Alberto Contador ble dømt for doping.
Sylvain Chavanel fra Quick Step ble kåret til rittets mest angrepsvillige rytter.
CCC Team

CCC Team var et polsk profesjonelt sykkellag. Laget ble startet som BMC Racing Team i 2007, sponset av den sveitsiske sykkelprodusenten BMC.
Før 2019-sesongen ble BMC Racing Team slått sammen med CCC Sprandi Polkowice.
I 2020 ble WorldTour-lisensen solgt til Circus-Wanty Gobert.
UCI WorldTour

UCI WorldTour er en serie uavhengige profesjonelle landeveissykkelritt. I 2009 og 2010 ble den kalt Verdenskalenderen og var poenggivende i forhold til verdensrankingen.
Frem til og med 2004-sesongen avhold UCI to sesongkonkurranser, en verdensranking der alle ritt sanksjonert av UCI gav poeng, og en verdenscup der ti utvalgte endagsritt var poenggivende. Fra og med 2005 seongen ble begge disse konkurransene erstattet av UCI ProTour og UCIs kontinentaltourer for å sikre tryggere rammevilkår for de 20 såkalte ProTour-lagene, disse ble garantert deltakelse i alle ProTour-ritt. UCI ønsket også å kunne inkorperere prestisjeritt som Tour de France, Giro d'Italia og Vuelta a España i en UCI sanksjonert konkurranse.
UCI, arrangør av ProTouren og ASO, RCS og Unipublic (arrangørene av Tour de France, Giro d'Italia og Vuelta a España) var siden opprettelsen av ProTouren ueninge om formatet på ProTouren. I 2006 var det lenge uklart om hvilke løp arrangert av ASO, RCS og Unipublic som skulle være med i ProTouren, men partene kom til enighet til slutt.
Kjernen i striden var at arrangørene av de tre Grand Tour ønsket å kunne invitere de populære lagene fra de kontinentale tourene, og å ekskludere ProTour-lag de ikke ønsket skulle delta i sine konkurranser. Partene kom til enighet den 5. mars 2007. Det svenske laget Unibet.com og Astana Team fra Sveits ble ikke garantert å få stille i alle ProTour-ritt. I tillegg fikk arrangørene gi såkalte «Wild cards», invitasjoner, til lag fra de kontinentale tourene. Denne løsningen gikk særlig ut over Unibet-laget som ikke fikk stille til start i noen av Grand Tourene, eller andre ritt arrangert av ASO.
Etter en lengre strid mellom UCI og arrangørene av de store rittene, blant annet om hvilke lag som skal være med, ble det i september 2007 bestemt at rittene til disse arrangørene skulle ut av ProTouren og inn på UCI Europe Tour. Dette innebar at ProTour-lagene ikke lenger var garantert å få stille i disse rittene (med unntak av Tour de France som inngikk i verdenskalenderen sammen med OL og VM).
Før 2009-sesongen gikk de 14 gjenværende ProTour-rittene inn som en del av UCI Verdenskalenderen. I 2011 ble serien og rankingen omtalt som UCI World Tour.
Ryttere får poeng etter plasseringer på etapper og i sammendraget i etapperitt. Et lags poengsum regnes ut ved å legge sammen poengsummene til de fem høyest rankede rytterne som representerer det aktuelle laget. De samme reglene gjelder i nasjonskonkurransen. Poengsummene til de fem høyest rankede rytterne som representerer for eksempel Italia blir lagt sammen og utgjør dermed Italias poengsum.
UCI WorldTour 2011

UCI WorldTour 2011 er første utgaven av UCI WorldTour, oppfølgeren til UCI Verdenskalender, og består av 26 kortere og lengre ritt i Europa, Australia og Canada. 18 lag har status som ProTeam og stiller i alle disse rittene.
Lagene som er registrert som ProTeams har rett og plikt til å delta i alle WorldTour-ritt. 18 lag fikk tildelt ProTeam-lisens for 2011-sesongen.
I tillegg til ProTeams kan arrangørene invitere (vanligvis 2-8) profesjonelle kontinentallag. Disse kan ikke tjene poeng på rankingen.
Det gis poeng for sammenlagtplassering og plassering på enkeltetapper. Lagene og nasjonene rangeres basert på poengene til deres fem beste ryttere. Kun ryttere på ProTeams kan ta poeng.
Lagene rangeres ved å summere poengene for deres fem beste rytterne.
Nasjonsrankingen er basert på nasjonens fem beste ryttere. De ti beste nasjonene pr. 15. august får automatisk 6-9 ryttere til VM. De ti beste nasjonene ved sesongslutt får automatisk med fem ryttere til OL, mens 11.-15.-plass gir fire ryttere.
UCI WorldTour 2015

UCI WorldTour 2015 var den femte utgaven av UCI WorldTour. Den inneholdt 27 endags- og etapperitt i Europa, Australia og Canada. Tour of Beijing er fra 2015 lagt ned og dermed ikke med i UCI World Tour.
I januar 2015 publiserte UCI nye rankingregler, der WorldTour-rankingen for syklister eller nasjoner skulle erstattes av UCI World Classification. Kort tid senere ble disse endringene omgjort etter protester fra lagene.
Lagene som er registrert som WorldTeam har rett og plikt til å delta i alle WorldTour-ritt. 17 lag fikk tildelt WorldTeam-lisens for 2015-sesongen. Alle som hadde WorldTeam-lisens i 2014 fikk fornyet lisens, med unntak av Europcar. Astana sto også lenge i fare for å bli fratatt lisensen på grunn av flere forhold, blant annet flere dopingsaker. Først 23. april 2015 ble det klart at Astana likevel fikk beholde lisensen, på betingelse av at laget ble underlagt streng kontroll
I tillegg til WorldTeam kan arrangørene invitere (vanligvis 2-8) profesjonelle kontinentallag.
Det gis poeng for sammenlagtplassering og plassering på enkeltetapper. Lagene og nasjonene rangeres basert på poengene til deres fem beste ryttere. Kun ryttere på WorldTour-nivå kan ta poeng. For Norges del gjelder dette seks ryttere i 2015. Nasjonsrankingen utgjør grunnlag for utregning av hvor mange ryttere hvert land kan stille til start i Sykkel-VM.
Ryttere med lik poengsum rangeres først etter antall seire i WorldTour-ritt, deretter antall andreplasser, tredjeplasser, osv.
Johan Henric Strömer

Johan Henric Strömer (1807–1904) var en svensk litograf, tegner og maler.
Strömer var sønn av presten Johan Marten Strömer og Magdalena Charlotta Backman.
Han studerte med G. Lundgren, og i perioden 1827 til 1832 ved Konstakademien i Stockholm. I 1878 vendte han tilbake til Finland.
Nordisk råds litteraturpris

Nordisk råds litteraturpris blir tildelt for et skjønnlitterært verk som er skrevet på et av de nordiske landenes språk. Verket kan være en roman, et drama, en dikt-, novelle- eller essaysamling som «uppfyller höga litterära och konstnärliga krav». Prisen, som ble opprettet i 1962, utdeles årlig av Nordisk råd og er på 350 000 danske kroner.
Prisen tildeles av en jury på ti medlemmer, to fra hvert av de fem nordiske landene. Hvert lands to jurymedlemmer (og ene varamedlem til juryen) utgjør den nasjonale komiteen som nominerer to bøker fra hvert av landene. Fra Finland skal det nomineres et finsk- og et svenskspråklig verk. De samiske, grønlandske, færøyske og ålandske forfatterforeningene har nominasjonsrett for én bok fra sine språk hvert år; og dersom det er nominert bøker fra disse språkene skal juryen utvides med ett medlem fra den aktuelle forfatterforeningen.
Prisen utdeles for én bok, og ikke for forfatterskapet som helhet. Det har til tider vært spekulert i om juryen over tid tar geografiske hensyn og sørger for at prisen med jevne mellomrom tilfaller alle språk/land, men listen over vinnere kan ikke sies å gi noen holdepunkter for dette.
Pr. 2012 er de norske jurymedlemmene forfatteren Helene Uri og litteraturviteren Erik Bjerck Hagen. Cathrine Sandnes er varamedlem til juryen.
Prisen for 2014 ble delt ut ved en prisgalla i Stockholms stadshus onsdag 29. oktober, sammen med de øvrige nordiske prisene.
Hygge i Strömsö

Strömsö er et finlandssvensk TV-program som sendes på Yle Fem. Programmet hadde premiere i august 2002, da med programlederne Susanna Ström-Wilkinson og Matias Jungar. Strömsö er et livsstilsprogram og fokuserer på håndverk, mat og hage.
Elin Skagersten er redaktør og programleder pr. 2016. Ellers medvirker Camilla Forsén-Ström (kunstekspert), Jim Björni (redaktør), Lee Esselström (hobbyekspert), Owe Salmela (florist), Alexandra De Paoli (urteterapeut), Paul Svensson (kokk) og Susanna Ström-Wilkinson (redaktør).
Programmet er populært også blant finsktalende seere og har siden starten blitt tekstet på finsk.
Strömsö spilles inn i Västervik ca. 10 kilometer nord for Vasa på Finlands vestkyst. Strömsö är navnet på den bygningen der programmet spilles inn og ble derfor også programmets navn. Villaen Strömsö ble bygd som sommersted på 1850-tallet av en kjøpmann fra Vasa.
I Norge sendes «Hygge i Strömsö» på NRK 1.
Alto de El Angliru

Alto de El Angliru (også kalt La Gamonal) er en bratt fjellvei i Asturias, nær La Vega-Riosa, i Nord-Spania. Det er en av de mest krevende stigningene i profesjonell landeveissykling, og har blitt brukt i Vuelta a España.
Toppen av stigningen er 1 570 moh. Den totale høydeforskjellen er på 1 248 meter. Stigningen er på 12,55 kilometer, med en gjennomsnittsstigning på 9,9%.
De første fem kilometerne har en stigning på 7,6%. Den sjette kilometeren gir rom for hvile, den har bare 2,1%, og en kort utforbakke. Den siste halvdelen av stigningen er langt verre. Fra 6-kilometers-merket til toppen er stigningen 13,1%. Den bratteste delen, som har en 23,6% stigning, er kjent som Cueña les Cabres og er omtrent 3 kilometer fra toppen. Senere kommer det ytterligere to partier med 18-21%.
Arrangørene av Vuelta a España søkte lenge etter et fjell som kunne konkurrere med L'Alpe d'Huez og Mont Ventoux i Tour de France. El Angliru var først med i Vueltaen i 1999. Siden har den bare vært med fem ganger, i 1999, 2000, 2002, 2008 og 2011, men den er likevel en av de mest fryktede stigningene i profesjonell sykling. Fernando Escartin sa før Vueltaen i 1999: «Hvis du sitter på setet, går forhjulet i lufta, hvis du står, sklir bakhjulet.»
På den 15. etappen under Vuelta a España 2002 klatret rytterne Alto de El Angliru i kraftig regn. Dette førte til at noen av følgebilene ikke var i stand til å kjøre de bratteste delene av stigningen. Noen av rytterne ble hindret av bilene, mens andre måtte kjøre opp fjellet med punkterte dekk fordi de fikk ikke hjelp av mekanikerne. David Millar protesterte mot forholdene ved å legge startnummeret sitt på bakken en halvmeter fra målstreken, og var dermed ute av rittet.
Livestrong-armbånd

Livestrong-armbåndet er et gult armbånd laget av Nike og introdusert av den tidligere kreftrammede syklisten Lance Armstrong sommeren 2004. Båndet ble etablert som en del av utdanningsprogrammet «Wear Yellow Live Strong» for å hjelpe kreftrammede ofre og bidra til økt kreftforskning. Båndet ble solgt i pakker på 10, 100 eller 1 200 bånd for å skaffe fem millioner dollar til Lance Armstrong Foundation (nå Livestrong Foundation). Båndene ble solgt enkeltvis for 1 dollar per stk. Den gule fargen var valgt fordi den er en viktig farge i profesjonell sykling.
Båndet ble ekstremt populært i USA ved slutten av sommeren 2004, de første kjendisene som bar båndet var deltakerne i Tour de France 2004. Personligheter som John Kerry, skuespiller Matt Damon, og andre idrettsutøvere i OL i Athen 2004 hadde et bånd. Dette kan være en av grunnene til at båndene ble mote.
Armbåndene er gule og lagd av silikon, med påskriften "LIVESTRONG". I mai 2005 hadde over 50 millioner armbånd blitt solgt, og til sammen 87 millioner da samarbeidet mellom Livestrong Foundation og Nike ble avsluttet i 2013.
Det finnes også andre armbånd som går til veldedighet som det hvite MAKE POVERTY HISTORY som har som mål å slette u-landsgjelden, og det svarte og hvite STAND UP SPEAK UP som markedsføres av Nike og er mot rasisme.
Etter at Lance Armstrong i 2012 mistet alle medaljene i Tour de France på grunn av doping, klipte enkelte opp det gule Livestrong-armbåndet i protest mot svindelen hans. Nike brøt alt samarbeid med Lance Armstrong i oktober 2012. 28. mai 2013 kunngjorde Livestrong Foundation at deres samarbeid med Nike var brutt.
Felice Gimondi

Felice Gimondi (1942–2019) var en italiensk profesjonell syklist.
I 1968 vant han Vuelta a España, bare tre år etter at han ble profesjonell, og ble den andre syklisten (av fire) til å vinne alle tre Grand Tours i sykling: Tour de France (1965, hans første år som profesjonell), Giro d'Italia (1967, 1969 og 1976), og Vuelta a España (1968).
Etter å ha vunnet amatørversjonen av Tour de France, (Tour de l'Avenir), ble han i 1965 profesjonell i laget Salvarani. En av lagets syklister trakk seg fra Tour de France-laget, og Gimondi fikk plass i siste minutt. Han endte opp med å vinne hele rittet, og ble italiensk nasjonalhelt.
I 1966 vant han to av Monumentene: Paris-Roubaix og Giro di Lombardia. Gimondi vant også verdensmesterskapet i 1973, etter å ha tatt sølv i 1971 og bronse i 1970.
I Giro d'Italia har Gimondi rekorden for flest pallplasseringer: ni totalt; tre seirer, to andreplasser og fire tredjeplasser.
Et større sykkelarrangement som årlig holdes rundt Bergamo har fått hans navn – Gran Fondo Felice Gimondi.
Han døde av hjerteinfarkt mens han svømte i havet utenfor Giardini Naxos i Sicilia.
Aristidis Konstantinidis

Aristidis Konstantinidis (gresk: Αριστείδης Κωνσταντινίδης) var en gresk syklist.
Konstantinidis deltok i de første olympiske lekene i moderne tid i Athen i 1896. Han deltok i tre sykkelrenn; 10- og 100 kilometer og i landeveisrittet på 87 kilometer som gikk fra Athen til Marathon og tilbake til Athen. Han ble olympisk mester på den lengste distansen med tiden 3.22,31. På ti kilometer endte han på femteplass og på 100 kilometer brøt han. Det var kun to syklister av de ni startende som kom i mål.
Sykling under Sommer-OL 1900

Sykling under sommer-OL 1900. Sykling var med på det olympiske programmet i 1900 i Paris for annen gang. Det var 72 deltakere, alle menn, fra seks nasjoner som konkurrerte i to sykkelritt. En kort distanse på 2 000 meter og et renn over 25 km. Sykkelrennene ble avviklet mellom 9. og 16. september 1900. Det foregikk mange sykkelrenn i løpet av sommeren i Paris men det var kun 2 000 meter sprint og 25 km som i ettertid har blitt erklært som olympiske av International Olympic Committee.
Sportsklubben Rye

Sportsklubben Rye (etablert 1. juni 1920 på Grünerløkka) er en norsk idrettsforening, i dag blant landets største sykkelklubber.
Legenden sier at fem gutter startet klubben ved vannposten på gamle Grünerløkka brannstasjon under navnet Djerv. Med førti betalende (25 øre uken) medlemmer innen fotball og ski holdt man generalforsamling i brannstasjonens hestestall med stilbok som protokoll og en fotball som eneste eiendel. Man trente på Olaf Ryes plass (Oslo) (derav klubbens navn, endret i 1923) og innlemmet sågar ishockey og skøyter, senere orientering og kappgang. Ikke før i 1922 startet man sykkel og i 1929 tok klubben i bruk den nye velodromen på Dælenenga. Klubbens første norgesmesterskap kom i 1934, og siden har den høstet over sytti seire, hvorav over tjue lagmesterskap og ti kongepokaler. Blant kjente ryttere er Per Digerud og sønnen Geir Digerud, samt Harald Bundli og Egil Andreas Aasheim. Ved Erik Gjems-Onstad tok klubben initiativ til Styrkeprøven i 1967, Øyeren Rundt i 1970 og Nordmarka Rundt i 1975. De senere årene har klubben også fått gruppe for løping, langrenn (1988) og triatlon. Klubben har også i senere tid, begynt med flere type sykkelsporter som terrengsykling og downhill
Sportsklubben Rye arrangerer mange løp, ritt og idrettsarrangementer, blant annet Ryeløpet, Nordmarka Rundt, Øyeren Rundt, Oslo Triathlon, Norgescup Utfor og United Bakeries Cup.
Ryeløpet er et fem km mosjonsløp med start og mål ved Paradisbukta på Bygdøy, arrangeret i mai hvert år siden 1990.
Løpet går på turveiene i og rundt Kongeskogen. Løperne starter på Paradisbukta og de løper derfra retning Kongsgården før de snur retning Bygdøy sjøbad. Derfra går løypen tilbake til start hvor den fortsetter retning Huk før den svinger tilbake inn i Kongeskogen. Løpet har målgang ved Paradisbukta.
Erik Gjems-Onstad
Tønsberg Cykkelklubb

Tønsberg Cykkelklubb ble stiftet 10. august 1929. Kolbjørn Løstegaard var TCKs første formann. Klubben har vært drevet aktivt i alle år siden med unntak av idrettsstreiken under andre verdenskrig og en nedgangsperiode på 1950-tallet. Norgesmester i landeveissykling 2006, Lars Petter Nordhaug, representerer klubben.
Tidligere norgesmestrer i seniorklassene (første tittel i parentes):
NM i landeveissykling 2010

Norgesmesterskapet i landeveissykling 2010 ble arrangert fra 19. til 27. juni 2010 i Trøndelag. Det var et fellesprosjekt mellom fem sykkelklubber: Trondhjems Velocipedklub (TVK), IL Stjørdals Blink, Gauldal Sykleklubb, IL Sverre (Levanger) og Oppdal Sykkelklubb.
Trondheim, 196 km 27-06-2010
Skatval, 143 km 19-06-2010
Orkanger-Buvika-Orkanger, 50,2 km
24-06-2009
Stjørdal, 60 min + 5 runder
20-06-2010
Korsvegen-Svorkmo-Hovin-Korsvegen, 70 km
22-06-2010
Trondheim, 98 km 26-06-2010
Orkanger-Børsa-Orkanger, 30 km
24-06-2010
Stjørdal, 35 min + 5 runder
20-06-2010
Korsvegen-Gåsbakken-Korsvegen, 30 km
22-06-2010
Idrettsforeningen Frøy

Idrettsforeningen Frøy (stiftet 1. oktober 1928) er en norsk sykkelklubb fra Oslo. Klubben har om lag 800 medlemmer og har gjennom årene fått fram syklister som brødrene Gunnar og Wilhelm Trygg og Per Thorkildsen. Frøy arrangerer og har arrangert flere ritt, blant annet Terrengsykkelrittet og Østkantrittet.
Frøy har alltid hatt hovedvekt på sykkel, men i noen år etter krigen hadde den også avdelinger for bandy, fotball, håndball og ski. Opprinnelig holdt klubben til på Kampen, men i overgangen fra 1960- til 1970-tallet ble hele foreningen flyttet til Høyenhall og Manglerud. Dette førte til oppblomstring av rekrutteringen.
IF Frøy har de siste årene satset tungt på landeveissykling, og det har gitt flere resultater. Magnus Børresen vant norgesmesterskapet i U23-klassen i 2010. Høsten 2011 ble det opprettet et kontinentallag, Frøy-Trek. Laget har byttet navn flere ganger, og het en stund Team Frøy-Bianchi. Høsten 2014 heter laget Team Frøy Oslo.
Kurt Asle Arvesen

Kurt Asle Arvesen (født 1975) er en norsk tidligere profesjonell sykkelrytter fra Eresfjord. I 2024 ble han sportssjef i Ineos Grenadiers.
Arvesen har deltatt i alle de store Grand Tours. Han har deltatt i Tour de France fem ganger og har vunnet én etappeseier (2008). Han har vært med i Giro d'Italia to ganger, i 2003 og 2007 og vant en etappe begge ganger. Han har også deltatt i fire utgaver av Vuelta a España.
Fra 2017 til 2024 var han sportsdirektør i det norske kontinentallaget Uno-X Hydrogen Development Team, senere Uno-X Pro Cycling Team.
Arvesen ble profesjonell i 1998 og avsluttet sin karriere for det britiske laget Team Sky i 2011. Han har tidligere vært en del av sykkelklubbene Sandnes og Bjørgvin i Norge, de italienske lagene Asics, Riso Scotti og Amica Chips, samt Team Fakta og Saxo-Bank i Danmark.
I 2003 vant han en etappe i Giro d'Italia. I 2004 ble han ansett som en av Tour de Frances mest uheldige ryttere etter å ha veltet og skadet seg på flere av etappene, men han fullførte likevel. I 2005 var han med i et brudd på 17. etappe, og lå lenge an til å vinne, men ble tatt igjen like før målstreken. I 2006 ble han ikke tatt ut til Tour de France, men var en av tre nordmenn som deltok i Vuelta a España. I tillegg fikk han annenplass i Paris–Tours dette året da han tapte spurten for franskmannen Frédéric Guesdon.
20. mai 2007 vant han sin andre etappeseier i Giro d'Italia, nøyaktig fire år etter den første. Etter å ha vært i brudd med en stor gruppe, slo han regjerende verdensmester Paolo Bettini i spurten.
Arvesen var med i Tour de France 2007, og gjorde en viktig jobb for CSC-laget som hadde Cancellara i gul trøye den første uka, men klarte ikke å få sin første etappeseier.
Senere på året vant han Danmark rundt sammenlagt.
16. juli 2008 vant Arvesen endelig en Tour de France-etappe, den 11. etappe i Tour de France 2008, 1,5 cm foran sveitsiske Martin Elmiger. I tillegg vant laget hans, Team CSC Saxo Bank, sammenlagtseieren (Carlos Sastre), ungdomstrøya (Andy Schleck) og lagkonkurransen i Tour de France 2008.
I Tour de France 2009 veltet Arvesen stygt på den 10. etappen og måtte bryte rittet. Han gjennomførte etappen, men etter målgang ble det konstatert kragebeinsbrudd og han dro hjem til Norge for å bli operert. Seinere på året gjennomførte han Vuelta a España før han ble beste nordmann i den harde løypa under sykkel VM i Mendrisio, Sveits.
Etter flere år som sportsdirektør i Team Sky annonserte Arvesen 5. oktober 2016 at han fra 2017 ville være sportslig leder for det norske kontinentallaget Uno-X Hydrogen Development Team. I 2024 ble det klart at han ikke ville få fornyet kontrakten i Uno-X, og at han dermed var ferdig i laget etter sesongen.
Etter bruddet med Uno-X gikk han tilbake til Team Sky, som i mellomtiden hadde byttet navn til Ineos Grenadiers. Her gikk han inn i rollen som sportslig leder.
Oslo Arbeideridrettskrets

Oslo Arbeideridrettskrets var en av flere idrettskretser under Arbeidernes Idrettsforbund (AIF).
Kretsens forløper var Kristiania og Omegns Fotballiga, som ble stiftet 27. mai 1923 som en felles organisasjon for klubber som ikke fikk bli medlem av Kristiania Fotballkrets. Etter at AIF ble stiftet 8. juni 1924, ble fotballigaen en del av Oslo Arbeideridrettskrets.
Kretsens formenn:
Oslo Arbeideridrettskrets var den desidert største kretsen i AIF med over 130 medlemmer i 1939.
Kretsen hadde følgende "vanlige" idrettsklubber som medlemmer:
I tillegg hadde kretsen en rekke bedriftsidrettslag:
Strongman

Strongman (engelsk for «sterk mann») er en engelsk betegnelse for kraftkarer, sirkusatleter og deltakere i moderne strongman-konkurranser.
På 1800-tallet, før det kom en inndeling i ulike sportsgrener som eksempelvis vektløfting og styrkeløft, ble begrepet benyttet om enhver ekstrem sterk person. Det var ikke uvanlig at personer kjent for sin fysiske styrke demonstrerte sine evner som et innslag på sirkus og tilsvarende underholdning. Sent på 1900-tallet endret benevnelsen seg til å beskrive utøvere av konkurranseformen strongman eller strength athletics, som har utgangspunkt i styrkeløft og høylandsleker.
Den best kjente konkurransen innen strongman i nyere tid er Verdens sterkeste mann og Verdens sterkeste mann-superserie. Disse konkurransene har ikke vært en del av den organiserte idretten, og heller ikke underlagt de samme krav om antidoping som andre idretter. Doping har derfor vært utbredt i strongman-miljøet, selv om det i nyere tid har blitt tatt initiativ til å rydde opp.
For å kunne hevde seg i denne konkurranseformen, stilles det store krav til både eksplosiv- og utholdende styrke. Det er viktig å trene styrketrening for hele kroppen, med stor fokus på basisøvelsene markløft, knebøy og benkpress, samt spesifikke øvelser som det blir konkurrert i.
Verdens sterkeste mann

Verdens sterkeste mann er en årlig internasjonal konkurranse for styrkeutøvere innen sporten strongman, hvor deltakerne konkurrerer i ulike øvelser som krever ekstrem kroppslig muskelstyrke. Deltakerne blir plukket ut etter sine plasseringer i Verdens sterkeste mann-serien, eller invitasjon basert på prestasjoner i utvalgte konkurranser. 25 utøvere konkurrerer i fem heat, de to beste fra hvert heat går finalen. Konkurransen har gjennom årene blitt dominert av de nordiske landene, især Island, mens på 2000-tallet har østeuropeiske land, og spesielt Polen tatt over dominansen.
Konseptet bak «Verdens sterkeste mann», ble utviklet i 1977 for CBS. I 1982 overtok BBC rettighetene, som de igjen solgte til TWI.
Opprinnelig bestod konkurransen av åtte utøvere fra en rekke ulike idretter, som konkurrerte mot hverandre i en rekke unike øvelser. De første årene var mange av øvelsene basert på eksplosiv styrke, etterhvert ble noe av fokuset på eksplosivitet erstattet av mer utholdende styrke. Noen øvelser har utgangspunkt i styrkeløft og Høylandsleker, mens andre ble utviklet basert på øvelser fra mytologien.
I 2006 utgaven av «Verdens sterkeste mann», ble Mariusz Pudzianowski nummer to etter Phil Pfister, den første amerikaner til å ta tittelen siden Bill Kazmeier i 1982. Pudzianowski ledet store deler av konkurransen, skjønt Pfister vant de fem siste øvelsene. I den siste øvelsen, Atlas Stener, kjempet de helt likt, men Pfister klarte alle fem stenene, og slo Mariusz som feilet på den siste stenen.
I 2007 ble konkurransen holdt i USA. Til tross for en mulig hjemmefordel for Phil Pfister, vant Pudzianowski for fjerde gang. Han er, utenom islendingene Magnús Ver Magnússon og Jón Páll Sigmarsson, den eneste som har vunnet konkurransen fire ganger. Med seieren i 2008 er Pudzianowski alene på topp med fem titler.
Australia, Bulgaria, Estland, Færøyene, Fiji, Frankrike, Tyskland, Grenada, Ungarn, Israel, Italia, Kenya, Namibia, Nigeria, Serbia og Samoa har alle plassert seg innenfor topp 10, men har aldri vunnet medalje.
Hincapie–Leomo p/b BMC

Hincapie–Leomo p/b BMC (UCI team code: HLB) was an American cycling team focusing on road bicycle racing. The team was developed by former professional racing cyclist George Hincapie, and was managed by Rich Hincapie with assistance from directeur sportif Thomas Craven. The team was founded as a junior development team known as Hincapie–Holowesko Partners. It joined the UCI Continental Tour in partnership with UCI ProTour team BMC Racing Team in 2012. Riders who have gone on to compete for UCI WorldTeams and Professional Continental teams include Tanner Putt, Tyler Magner, Joey Rosskopf and Dion Smith.
In November 2017, the team was promoted to UCI Professional Continental status in time for the 2018 season.
The team disbanded at the end of the 2020 season.
2025 UCI World Tour

The 2025 UCI World Tour is a series of races that includes thirty-six events throughout the 2025 cycling season. The tour started with the Tour Down Under on 21 January, and will conclude with the Tour of Guangxi on 19 October.
The race calendar for the 2025 season was announced in June 2024, with thirty-six races scheduled. The calendar was similar to 2024, with a new one-day race in Denmark, the Copenhagen Sprint. In October 2024, the final calendar was confirmed.
The eighteen WorldTeams were automatically invited to compete in events, with the top two UCI ProTeams listed on the 2024 UCI World Ranking (Lotto and Israel–Premier Tech) also invited automatically. Other teams were invited by the organisers of each race.
2024 UCI World Tour

The 2024 UCI World Tour was a series of races that included thirty-five road cycling events throughout the 2024 cycling season. The tour started with the Tour Down Under on 16 January, and concluded with the Tour of Guangxi on 20 October.
The eighteen WorldTeams were automatically invited to compete in events, with the top two UCI ProTeams listed on the 2023 UCI World Ranking (Lotto–Dstny and Israel–Premier Tech) also invited automatically. Other teams were invited by the organisers of each race.
UCI WorldTeams
UCI WorldTeam

A UCI WorldTeam (2015–present), previously UCI ProTeam (2005–2014), is the term used by the Union Cycliste Internationale (UCI) to name a cycling team of the highest category in professional road cycling, the UCI World Tour or UCI ProTour, respectively.
The 18 WorldTeams in 2016 were:
The 18 WorldTeams in 2017 were:
The 18 WorldTeams in 2018 are:
The 18 WorldTeams in 2019 are:
The 19 WorldTeams in 2020 are:
The 19 WorldTeams in 2021 are:
The 18 WorldTeams in 2022 are:
The 18 WorldTeams in 2023 are:
The 18 WorldTeams in 2024 are:
The 18 WorldTeams in 2025 are:
Dark grey indicates that the team was not operating in the year in question. Light blue indicates that the team was competing at a lower level in the year in question.
2025 UCI Women's World Tour

The 2025 UCI Women's World Tour is a competition with twenty-seven road cycling events throughout the 2025 women's cycling season. The competition began with the Women's Tour Down Under from 17 to 19 January, and will finish with the Tour of Guangxi on 19 October. It is the tenth edition of the UCI Women's World Tour – launched by the Union Cycliste Internationale (UCI) in 2016 – but for the first time is not a ranking competition in its own right, with the rankings having been removed from the UCI's Road Race regulations.
The initial race calendar for the 2025 season was announced in June 2024, with twenty-nine races initially scheduled. The calendar was similar to 2024, with the scheduled return of the Tour of Scandinavia following a hiatus in 2024 due to a lack of funding. Organisers of the Tour de France Femmes announced that the race would be extended to nine days in length, becoming the longest event on the calendar.
Following the announcement, the RideLondon Classique was cancelled by organisers, as it was not possible to run the race on the June date offered by the UCI. In July 2024, the Ronde van Drenthe was removed from the calendar as a result of economic reasons. In October 2024, the final calendar was announced with the addition of two new events – the previously rumoured women's edition of Milan–San Remo (last held in 2005), and a new one-day race in Denmark, the Copenhagen Sprint. Other rumoured events such as promotion of the Thüringen Ladies Tour from the UCI Women's ProSeries did not occur.
In January 2025, it was announced that the Tour of Scandinavia would not be revived, reducing the calendar to twenty-seven races.
The fifteen Women's WorldTeams were automatically invited to compete in events, with the top two UCI Women's ProTeams listed on the 2024 UCI World Ranking (EF Education–Oatly and VolkerWessels Women Cyclingteam) also invited automatically. Other Continental women's teams were invited by the organisers of each race.
The individual women's elite classification and youth classification (where the leader of each wore a distinctive jersey) was abolished, with the UCI women's road world rankings superseding them as the official rankings table for the sport. A second tier of women's teams was added below the UCI Women's WorldTeams, with seven UCI Women's ProTeams.