davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Fløyfjelltunnelen

Fløyfjelltunnelen er en del av Europavei 16 og Europavei 39, på denne strekningen kalt Åsanevegen, går fra Sandviken til Kalfaret i Bergen. Kalfarveien går over tunnelåpningen. Den sørlige åpningen kobler seg til trafikkmaskinen på Nygårdstangen ved bro som går over jernbanesporene med godsterminalen.
Fløyfjelltunnelen har to separate løp, hver med to kjørefelt. Det nordgående løpet er 3 825 m langt, tar trafikken ut av sentrum og ble åpnet 28. november 1988. Det sørgående løpet er 3 195 m langt og er for trafikk inn til Bergen. Det ble tatt i bruk 7. juli 1989. Tunnelen leder trafikken bort fra Sandviken og Bergen sentrum. Trafikken hadde økt betydelig etter at Åsane ble innlemmet i Bergen kommune og bygget ut, og Lindås og Meland ble forsteder til Bergen.
Tunnelene ble laget for å lede biltrafikken utenfor sentrum. Tunnelene går gjennom Fløyfjellet, et av de syv fjell rundt Bergen.
Tunnelen har avtrekksvifter som sender forurenset luft ut gjennom ventilasjonssjakter med åpninger på Sandviksbatteriet og på Fløyfjellet.
Tunnelene ble boret ut med tunnelboremaskinen Madam Felle i perioden 1984-1986. Men maskinens diameter var for liten, og omfattende strossing (utvidelse av nedre del av sirkeltverrsnittet) måtte til for å få full kjørebanebredde i begge løp. Det kostet tid og penger. Tunnelboremaskin var brukt bare en gang tidligere for veitunneler i Norge og ble valgt for å redusere rystelser og unngå gasser fra sprengning i Bergen sentrum. Berget består av granittisk gneis som er relativt hard å bore i, men den ga jevn og sikker fremdrift. Boringen gikk med en hastighet på 68 meter/uke i første løp og 83 meter/uke i andre løp. Boremaskinen ga en profil på 7,8 meter. Veianlegget med planskilte kryss og 7,5 km firefelts vei inkludert tunnelen, kostet 760 millioner kroner.
18. januar 2018 gikk Byrådet i Bergen inn for å forlenge Fløyfjellstunnelen videre fra Sandviken til Eidsvåg i Bergen. Fløyfjellstunnelen blir forlenget fordi Bybanen i Bergen skal ta i bruk Gamle Åsaneveien i Ytre Sandviken. Byrådet har derfor valgt å forlenge Fløyfjellstunnelen for å gi plass til Bybanen og fjerne trafikken i Ytre Sandviken.
I desember 2022 hadde Statens Vegvesen gått vekk i fra planen om å utvide de eksisterende tunelløpene. Det skal nå bygges nye tunnelløp som skal gå fra Eidsvåg til påkobling i eksisterende tunnelåpninger på Nygårdstangen, da dette vil bli mindre utfordrende for trafikkavviklingen og billigere enn utvidelse av eksisterende tunnel. Det er også vedtatt at Bybanens fremtidige trasé til Åsane vil bli lagt der motorveien går i dag i Ytre Sandviken.
Sluttsummen var i 2022 beregnet til å komme på rundt 7 milliarder kroner. Byggestart er antatt å starte i 2025-2026.
Årsdøgntrafikken i tunnelen (begge løp) siden 2010.
Selskabet for Oslo Byes Vel

Selskabet for Oslo Byes Vel ble stiftet i 1811 under navnet Selskabet for Christiania Byes Vel, med Morgenbladets grunnlegger Niels Wulfsberg (1775–1852) som initiativtaker og første formann.
Oslo Byes Vel er en medlemsforening som arbeider å fremme en god byutvikling og -kultur, og et godt bymiljø i Oslo. Foreningen beskjeftiger seg også med kulturformidling med vekt på byens historie og særpreg. Foreningen utgir tidsskriftet St. Hallvard og deler ut æresprisen «Bypatrioten».
Fra 29. mai 1987 har Oslo Byes Vel utplassert over 250 kulturhistoriske blå skilt på bygninger og andre steder knyttet til en betydningsfull person, begivenhet eller virksomhet, eller at objektets alder er bemerkelsesverdig. Formen på skiltene er en superellipse.
KNM «Oslo» (F300)

KNM «Oslo» (F 300) var en norsk fregatt av Oslo-klassen. Den ble bygget i 1964, og var oppkalt etter Oslo by, og ble døpt av prinsesse Astrid, fru Ferner.
KNM «Oslo» hadde sin siste seilas den 24. januar 1994. Hun forlot Haakonsvern kl 16.00 og meldte motorhavari kun to timer senere. På dette tidspunktet drev hun sørover, og rundt en halv time etterpå grunnstøtte hun ved Marstein fyr sør for Bergen. Kapteinløytnant Torbjørn Tellefsen omkom. På formiddagen dagen etter ble hun dratt av grunn av taubåten «Lars», men KNM «Oslo» tok inn vann for fort, og det ble ikke tid til å slepe henne til en grunn vik. Klokken 11.27 gikk hun under i Korsfjorden, utenfor Steinneset i Austevoll kommune. Den 24. april ble hun hevet på en lekter, og kom hjem til Haakonsvern. Man bestemte at skadene var for betydelige, og KNM «Oslo» ble kondemnert og hugget opp i løpet av året.
KNM «Oslo» og hennes søsterskip undergikk moderniseringer mellom 1987 og 1990. Som følge av dette ble alle skipene utstyrt med to chaffkastere, en ny Spherion TSM-2633 baugmontert sonar, MSI 3100 data- og trusselinformasjonsbehandler og en ny 40 mm/70 Boforskanon, som kom på bekostning av aktermontert 76 mm-kanon.
Oslo by Steinerskole

Oslo by Steinerskole er en privat videregående steinerskole i sentrum av Oslo. Skolen har elever fra hele landet. Alle som har fullført ungdomsskole kan søke opptak ved skolen. Rektor på skolen er Bernard Daub.
Skolen har flere linjer man kan velge mellom: humanist, realfag, media og kommunikasjon, kunst og musikk (2022/23).
OBS-revyen er en årlig skolerevy på Oslo by Steinerskole. Den vant for første gang Aftenpostens revypris i 2020.
Entur

Entur AS er et norsk statseid selskap som utvikler og drifter en felles salgs- og betalingsplattform for togselskapene, og mange andre kollektivselskap. Det er baksystemer som ligger under de ulike kollektivoperatørenes salgskanaler. Entur utvikler og drifter også en reiseplanlegger for kollektivtransport i hele Norge, Entur-appen og Entur.no. I Entur-appen er det mulig å finne alle kollektivreiser i hele landet, og å kjøpe mange av billettene. Entur har også kundeservice for jernbanen, slik at reisende har ett kundesenter å forholde seg til uansett hvilket togselskap de reiser med.
Selskapet ble etablert av NSB den 16. juni 2016 under det midlertidige navnet Salg og Billettering AS, som en del av forberedelsene for omstruktureringen av jernbanesektoren i forbindelse med Solberg-regjeringens jernbanereform. Endelig navn ble vedtatt 14. september, og selskapet endret da navn til Entur AS. 15. oktober ble selskapet operativt da det overtok driften av salgs- og billettløsningene og de tilhørende ansatte fra morselskapet NSB.
1. september 2016 etablerte Samferdselsdepartementet selskapet Reiseplan og billett, som i løpet av første tertial 2017 ble integrert i Entur AS.
I 2017 fusjonerte også selskapet Interoperabilitetstjenester med Entur, og noen av oppgavene som ble utført av Norsk Reiseinformasjon (NRI) ble overtatt av Entur.
Entur har utviklet reiseplanlegger for kollektivtransport i hele Norge der det er mulig å kjøpe stadig flere av billettene. Den inneholder også reiseinformasjon fra Avinor.
Nardo

Nardo er et område i Trondheim. Nardo ligger sør for selve Midtbyen og øst for Nidelva. Navnet Nardo skriver seg fra norrøn tid, og man regner med det lå et gudehov tilegnet Njord her.
Statistisk sentralbyrås levekårsundersøkelse utpekte i 2004 Nardo som den bydelen i Trondheim hvor innbyggerne hadde det best.
Området Nardo strekker seg fra Lerkendal i nord og til Risvollan i sør. Grensene i øst og vest er henholdsvis Moholt og Sunnland.
Med tiden har det endret seg en del hvilke områder som regnes til Nardo. Tendensen er at Nardo, noe feilaktig, har strukket seg sørover. Handlesenteret Nardocenteret har bidratt mye til dette, i tillegg til at Nardo administrative distrikt frem til 1. januar 2005 betegnet bydelene Nardo, Steinan, Bratsberg, Nidarvoll og Hoeggen. Nardo er fra 2005 underlagt Lerkendal administrative bydel.
Omkjøringsveien og Nardokrysset deler bydelen i to deler, Nardosletta er et relativt flatt område fra Omkjøringsveien og sørover til Nardocenteret. Nord for Omkjøringsveien ligger Blomsterbyen og Nardotoppen, henholdsvis øst og vest for Torbjørn Bratts veg.
Sør for Nardo ligger det fire store borettslag hovedsakelig bestående av blokker og rekkehus: Othilienborg, Vestlia, Sollia og Risvollan. Sistnevnte er blant Norges største borettslag.
Nardo har en bydelsklubb i fotball, Nardo Fotballklubb, og deres mannlige a-lag spiller i 2. divisjon i 2020. De startet et seniorlag på kvinnesiden i 2014, som også spiller i 2. divisjon i 2020. Nardo FK holder til i Nissekollen – et friluftsområde i Blomsterbyen – hvor klubben har et klubbhus og to fotballbaner med kunstgressunderlag, en stor og en liten.
I hjertet av bydelen ligger Nardo skole. Den nye skolen ble åpnet i 2008 etter en byggeperiode på to år med midlertidig oppholdssted for elevene i brakker på Sverresborg. Bydelens lokale ungdomsskole er Sunnland ungdomsskole, rett vest for Nardo.
Nærmeste videregående skole er Strinda videregående skole som tilbyr studieretning for idretts- og studieforberedende fag.
Nardo ligger også i umiddelbar nærhet til Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, campus Gløshaugen.
Nardo er først og fremst et boligstrøk og har få butikker og andre arbeidsplasser i selve bydelen. Sør i bydelen ligger bydelssenteret Nardocenteret. Trondheims Mercedes-Benz-forhandler, Motor-Trade er også lokalisert på Nardo. Røde kors og Tapir er noen av de få virksomhetene som har lokaler på Nardo. Et treningssenter med navnet Tren her har også nylig dukket opp nær Motor-Trade.
Nardo ligger like ved Omkjøringsveien og er lett tilgjengelig med bil. Det meste av kollektivtransport til og fra Nardo foregår med buss, hovedsakelig bussrute nr. 11 og 22. Helt nord i bydelen ligger også Lerkendal jernbanestasjon på Stavnebanen.
Gårdsnavnet Nardo (Nardoe/Nardve (1801)) var tidligere matrikulert til Lade sogn i Strinden prestegjeld. I 1801 nevnes 2 gårder: Nardoe nedre og Nardve den mellemste. I 1886 nevnes 4 gårder: Nardo nordre, vestre, østre og søndre med tilsammen 7 bruk.
Torghatten (selskap)

Torghatten AS, tidligere Torghatten Trafikkselskap ASA, er et av Norges største konsern innen kollektivtransport. Selskapet ble stiftet i 1878 og har en årlig omsetning på ca. 8 milliarder kr og omtrent 4 500 ansatte. Hovedvirksomheten er innenfor transport med ferje og hurtigbåt i hele Norge. Til dette disponerer konsernet en flåte på omtrent 100 fartøy. Konsernets hovedkontor ligger i Brønnøysund, og morselskapet er nå et rent eierselskap etter at rederivirksomheten ble skilt ut i datterselskapet Torghatten Trafikkselskap i 2009, mens morselskapet forenklet navnet til dagens form. Selskapet ble oppkjøpt av det svenske oppkjøpsfondet EQT i 2021. Senere samme år ble hele konsernets bussvirksomhet solgt videre og samlet i Connect Bus.
De fleste av konsernets datterselskaper opererer innenfor skipsfart, men det finnes også andre driftsområder.
Konsernet deltar i flere fellesforetak. I begynnelsen av 2005 gikk selskapet inn i Edda Gas KS med en eierandel på 5 % mens Bergesen d.y. har 49 % av aksjene. Selskapet Stavanger Bay KS ble opprettet i 2004 og opererer et Aframax-skip på 105 000 tonn. Her eier selskapet 50 % av aksjene. I 2013 ble selskapet WF Holding opprettet, Torghatten eide her 66 % av aksjene i selskapet som igjen eier Widerøes Flyveselskap AS. I forbindelse med oppkjøpet i 2021 ble aksjene i WF Holding overført til eget selskap som ikke inngikk i overtagelsen.
Svipper

Svipper, tidligere Troms fylkestrafikk (nordsamisk: Romssa fylkkajohtolat), er en avdeling i samferdsels- og miljøetaten i Troms fylkeskommune som administrerer og driver kollektivtrafikken med buss og båt i Troms og til nabofylker, herunder kjøp og planlegging av transporttjenester og salg av billetter. Troms fylkestrafikk sørger også for markedsføring av kollektivtrafikken i fylket og driver terminaler og annen infrastruktur. Det var 14,8 mill. reiser med kollektivtransport i Troms i 2016, herav 9,59 mill. med bybuss i Tromsø.
Fra 15. juni 2010 til 1. januar 2016 var Troms fylkestrafikk et fylkeskommunalt foretak, heleid av Troms fylkeskommune. 5. august 2024 endret Troms fylkestrafikk navn til Svipper.
Troms fylkestrafikks linjenett
Ved starten av sommeren 2020 gjelder følgende kontrakter for buss- og hurtigbåttrafikk i hele fylket, inkludert langruter til Narvik og Alta.
Og:
Kristineberg tunnelbanestasjon

Kristineberg tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane i bydelen Kristineberg i Stockholms innerstad.
Stasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) mellom Thorildsplan og Alvik.
Stasjonen ble åpnet 26. oktober 1952. Det er en av få stasjoner i innerstaden som ikke er underjordisk.
Grønland, Oslo

Grønland (meaning “Greenland” in Norwegian) is a neighbourhood in central Oslo, Norway. It is served by several tram and bus lines, as well as the Oslo Metro at the Grønland Station. The neighborhood, along with neighboring Tøyen, is considered to be very ethnically diverse and is home to a large population of immigrants.
The neighbourhood is situated on the east side of Akerselva, five to ten minutes walking distance from Oslo Central Station and downtown Oslo. It stretches from Grünerløkka down to the fjord by Middelalderparken shore area.
The area was originally the beach area east of the Aker river discharge, and the name alludes to grassland by the lake (the name Grønland means green land or green fields in Norwegian). The streets Grønland and Grønlandsleiret are where the old shoreline used to be. This is considered the historic northern border of Oslo. They are the old road between the suburb and Oslo (then called Christiania), via Vaterland Bridge (first bridge built 1654). The growth of Bjørvika led to the incorporation of Grønland into Christiania/Oslo in 1859. A church, a school and a fire station were built near the newly erected Botsfengslet in the 1600s.
Yantai CIMC Raffles Shipyard

37°35′48″N 121°23′39″E﻿ / ﻿37.59667°N 121.39417°E﻿ / 37.59667; 121.39417
Yantai CIMC Raffles Shipyard (Chinese: 烟台中集来福士海洋工程有限公司) is a shipbuilding company in Yantai, Shandong Province, People's Republic of China. The shipyard is one of three operated by CIMC Raffles Offshore Ltd.
Yantai Raffles specializes in offshore and marine fabrication, and shares in the company have been traded on the Oslo OTC system in Norway since May 2006.
In 1994, Brian Chang, a Singaporean of South African descent, founded Yantai Raffles at the junction of Bohai Bay and the Yellow Sea. The shipyard is in close proximity to Korea and Japan, an area that accounts for 80% of the global shipbuilding capacity. YRS is the only shipyard in China to be majority foreign-owned. It has agreed to acquire 100% of the Sanlian Longkou shipyard in Shandong, China.
Since March 2013, it has been a wholly own subsidiary of CIMC.
Chang founded Yantai Raffles Offshore Limited (YRS) in 1994. Previously, he had worked with various companies in Singapore and Malaysia in the marine industry, including Mobil, Jardine Offshore, M.J Batty and Far East Shipyard (now known as Keppel FELS) between 1965 and 1970. In 1971, he started his own company, Promet (now known as PPL), which grew in size over his decade-long tenure. He has worked for 40 years in the shipbuilding and marine fabrication sector, overseeing more than 600 marine construction projects.
Yantai Raffles became known as CIMC Raffles after CIMC invested in the company. By March 2013, CIMC had acquired all outstanding shares of CIMC Raffles. It will now become a subsidiary of CIMC Offshore Holdings Co., Ltd.
Taisun, the world's largest gantry crane, with a lifting capacity of 20,000 metric tonnes, took over seven years to plan and an additional 12 months for the preparation of its design framework. It was designed by Dalian Huarui Heavy Industry Group Co., Ltd (DHHI).
The crane, capable of muscling up to 10,000 cars in one lift, allows the mating of an entire outfitted deck box of a semi-submersible rig onto its hull/pontoons in one single operation. The shipyard states that this will reduce work hazards at high altitudes and in the open sea. The lifting of the complete deck box reduces man-hours by as much as half.
Hägglund & Söner

Hägglund & Söner (Hägglund & Sons), commonly known as Hägglunds, was a diversified engineering company based in the town of Örnsköldsvik, in Västernorrland, Sweden. Originally a furniture manufacturing company, it diversified into the construction of buses, railway rolling stock, airplanes, hydraulic motors, military vehicles, cranes and mining machinery.
The company was founded by the furniture maker Johan Hägglund [sv] in 1898.
In 1972, the Hägglund family sold the company to ASEA, another former Swedish engineering company. The Hägglund & Söner company was wound up in 1993, but many of the company's businesses still survive, in varied ownership:
BAE Systems Hägglunds, Bosch Rexroth and Cargotec all maintain manufacturing facilities in Örnsköldsvik. BAE Systems Hägglunds and Bosch Rexroth jointly sponsor the Hägglunds Arena, a sporting arena in the town.
The Hägglund & Söner company designed and built a wide range of products, including:
Other products were created using the Hägglunds name by successor organisations, but are not listed here.
Havnelageret

59°54′27.39″N 10°44′48.00″E﻿ / ﻿59.9076083°N 10.7466667°E﻿ / 59.9076083; 10.7466667
Havnelageret (also known as Oslo Havnelager), literal translation "The harbour storage", is a commercial building located at Langkaia 1 in Oslo, Norway. It houses Norwegian Defence Estates Agency as tenants.
The building was erected in the period 1916-20 and designed by architect Bredo Henrik Berntsen. Havnelageret was one of the results of the huge development of ship transport during and after the First World War. The construction of the building was a challenge with the technology available at the time, and with rising prices and wages during the First World War all price estimations were surpassed. From the original amount of 3.2 million Norwegian kroner, the final cost ended up at 9.3 million kroner.
The construction of Havnelageret was complicated because the building had to be built on bedrock as a result of its large size. This bedrock lay 20 metres below ground level. The difficult base conditions delayed the construction process, but in 1920, Havnelageret was finally based on the 130 pillars, which laid on 1,550 piles in total. When finished, the building was so substantial that the 4th floor was used as an air-raid shelter during the Second World War.
The building has an outside surface of concrete. When Havnelageret was completed in 1921, it was the largest concrete building in Europe and the largest building in the Nordic countries. The building had 11 floors, a tower and an area of 39,708 m in its original form. The facade featured cranes, rises and towers. The style of the building has been categorized as Nordic Neo-Baroque with classical elements and details of Art Nouveau. In 1965 the building was awarded the Betongtavlen (an annual Norwegian prize for outstanding building architecture in concrete).
It took only 60 years for Havnelageret to be considered old. In the recent decades the harbour activity has decreased steadily. As a result, there has also been less demand for storage space, and current needs are mostly met outside the quay area itself. After a total renovation in 1983 carried out by the company Arkitektene as, the building nicknamed "Jacob's Dream" re-emerged as a pink-coloured office building filled by financiers, ship companies and oil companies. Because of its unusual colour, the building has also been called "The pink palace in Bjørvika". In late 2003, Entra Eiendom bought Langkaia 1 from Steen & Strøm ASA and had it thoroughly renovated in the following years.
J. J. Ugland

The J. J. Ugland Companies is a group of shipping companies based in Grimstad, Norway.
The company was first established as Uglands Rederi in 1930 by ship owner Johan Milmar Ugland (1881-1960). His sons Johan Jørgen Ugland (1921-2010) and Andreas Kjell Lund Ugland (1925-2019) subsequently assumed control of the company.
The group operates a fleet of supramax dry cargo vessels, handysize bulk carriers, shuttle tankers, barges, heavy weight crane vessels and tug boats. The company also owns the EPC facility, A.S Nymo. Shipping is performed by the subsidiaries A/S Uglands Rederi and Ugland Shipping AS, while bulk shipping is performed by Ugland Bulk Transport A/S. Operation of the barges is performed by the Stavanger-based Ugland Construction AS. Technical management is performed by Ugland Marine Services AS.
Bjerke (borough)

Bjerke is a borough of the city of Oslo, Norway.
The most densely populated residential areas, including the high-rise apartment blocks of Linderud, are located along Trondheimsveien (Norwegian National Road 4). The shopping centre at Linderud is also home to the borough council's administrative headquarters. The northern areas of the borough are bordered by the vast woodlands of Oslomarka. Bjerke Upper Secondary School is located here.
As a borough of Oslo, Bjerke is governed by the city council of Oslo as well as its own borough council. The council leader is Lars Fuglesang from the Labour Party and the deputy leader is Hans Husum, of the Socialist Left Party. The Labour Party has the most seats. The 15 seats are distributed among the following political parties for the 2019-2023 term:
Trondheimsveien is the main road that runs through the borough. Multiple busses on the local- and the regional bus network serve the area and allow for commuters to travel into the city-centre of Oslo. Multiple metro stations on the Grorud Line, also are in Bjerke and serve a similar purpose. A tram extension of the Sinsen Line has been proposed from the current stop at Sinsenkrysset and run all the way to Tonsenhagen.
59°56′25″N 10°48′50″E﻿ / ﻿59.94028°N 10.81389°E﻿ / 59.94028; 10.81389
Norra Tornen

Norra Tornen (in English, Northern Towers) are a pair of high-rise apartment buildings located in Vasastaden district of Stockholm, Sweden. Opened in 2018, the eastern tower is 125 m (410 ft) tall, consisting of 36 floors. The west tower opened in 2020 and is 110 m (360 ft) tall, with 33 floors. The complex contains 300 residential units and ground breaking took place in the autumn of 2015.
In 2009, the Stockholm City planning office called for the construction of two skyscrapers in a new residential area on the border between Stockholm and Solna, a planning area later named Hagastaden. These 145 m (476 ft) twin towers were called "Tors Torn" in the original zoning plan, after the Torsplan plaza on which they were meant to be built. The general shape and approximate height were decided by City Architect Aleksander Wolodarski.
Despite being criticised for its height and for being similar to the Embarcadero Center in San Francisco, a Norwegian company was awarded the contract to build the skyscrapers – only to pull out in 2011, citing lack of funds. In 2012, the city invited several companies for a new informal competition for the development rights to the property. Mayor Sten Nordin finally presented the winning proposal in June 2013: A design by the Dutch architectural firm OMA, commissioned by Oscar Properties, scheduled for completion in 2018.
List of transport megaprojects

This is a list of megaprojects within the transport sector. Take care in comparing the cost of projects from different times—even a few years apart—due to inflation; comparing nominal costs without taking this into account can be highly misleading. Note that inflation-calculated values are current as of 2023.
According to the Oxford Handbook of Megaproject Management in 2017, "Megaprojects are large-scale, complex ventures that typically cost $1 billion or more, take many years to develop and build, involve multiple public and private stakeholders, are transformational, and impact millions of people".
Дафинов лист

Дафиновите листа са ароматичните листа на няколко вида от семейство тапънари (Lauraceae). Дафиновите листа се използват в готварството пресни или сушени.
Съдържа голямо количество минерали: манган, калций, калий, фосфор, магнезий, желязо, натрий и цинк. Стимулира храносмилателната система, защитава черния дроб и предпазва от газове.
В големи дози може да доведе до повръщане, тъй като стимулира прекалено храносмилателната система.
Ундолски листове

Ундолските листове или Листовете на Ундолски (на руски: Листки Ундольского) са 2 кирилски пергаментни листа от 11 в., представляващи откъслек от ръкописен апракос (изборно богослужебно евангелие).
Носят името на известния руски библиограф Вукол Михайлович Ундолски (1816 – 1864), комуто са принадлежали. След неговата смърт попадат в московския Публичен Румянцевски музей, а днес се намират в Руската държавна библиотека (фонд Ундольского, № 961).
Според някои автори (Алексей Соболевски, Шчепкин, Н Н. Дурново) областта, от която произхождат Листовете на Ундолски, е Македония, но според Н. Ван Вейк и Афанасий Селишчев те са източнобългарски паметници. По правопис Листовете спадат към групата на едноеровите старобългарски паметници. От еровите знаци се среща само ъ и едва на два пъти – ь.
Рилски глаголически листове

Рилските глаголически листове се състоят от 8 нецели пергаментни листа и 3 фрагмента от глаголическа старославянска книга от XI век.
Текстовете им са част от „Паренесиса“ (наставленията) на Ефрем Сирин и от молитви, четени по време на Великия пост.
Първите два листа са намерени в Рилския манастир през 1845 година от руския учен Виктор Григорович. Днес те са в библиотеката на Руската академия на науките в Санкт-Петербург (сигнатура 24.4.15, фонд И. И. Срезневского). По-добре запазеният от тях е издаден през 1909 година под името „Македонски глаголически лист“ от руския учен Григорий А. Илински. Той е с размер 27,5 х 21,3 сантиметра и съдържа края на 78-ото слово от „Паренесиса“. През XV или XVI в. в полетата му били добавени на кирилица обяснения по църковно пеене.
Още три листа са открити в Рилския манастир от Константин Иречек през 1880 година в подвързията на ръкописния „Панегирик“ на Владислав Граматик от 1473 година. През 1936 година допълнителни фрагменти намира Йордан Иванов. Находките на Иречек и Йорданов още се пазят в Рилския манастир (№ 3/6).
Така нареченият „Лист на Григорович“ (Руска академия на науките, Санкт-Петербург, 24.4.17) не се причислява от всички учени към Рилските глаголически листове.
Рилските глаголически листове са писани с кръгла висяща глаголица. По правопис и почерк има паралели най-вече с Асеманиевото евангелие и Синайския требник. В езика се наблюдава смесване на старинни с по-нови особености.
Радо Шишарката

Радослав Петров, известен с псевдонима си Радо Шишарката, е български попфолк певец. Автор е на над 200 авторски песни. Певецът издава 9 албума, а сред най-големите му хитове са „Тигре, тигре“, „Курви, сбогом“, „Шопска салата“, „Горски рекет“ и „Бели птици“.
Роден е през 1965 г. в Габрово. Изучавал е свирене на тромпет и баритон. В началото на 80-те години става вокалист на група „Янтра“, а по-късно и на „Полюси“. От средата на десетилетието до края на 80-те е фронтмен на габровската хардрок група „Кварц“, която по-късно се преименува на „Динамика“. През 1984 г. печели сребърен медал от шестия републикански фестивал на художествената самодейност, а на седмия фестивал – златен. През 1989 г. печели наградата на фестивал „Тракийска лига“ за песента „Егоист“. Също така пише музиката към филма „Резервати“.
През 1993 г. става първият артист на звукозаписната компания Пайнер, където започва да пее песни с балканско звучене, заедно с оркестър „Белите шишарки“. Те издават три албума: „Прости ми“, „Без сълзи“ и „Флинтстоун“. След като започва самостоятелна кариера, му излиза прозвището „Радо Шишарката“. Първият му голям хит като солов изпълнител е „Тигре, тигре“. През 1997 г. напуска Пайнер и подписва договор с Пик мюзик.
През 2000 г. излиза компилацията „No comment“, в която са събрани всички хитове на певеца от 1996 до 2000 г. През 2011 г. участва в шоуто X Factor и отпада в първия кръг на тренировъчните лагери. През февруари 2013 г. излиза новият му сингъл „Силикон“.
През септември 2013 г. е бил планиран юбилеен концерт на певеца и оркестър „Белите Шишарки“.
На президентските избори през 2016 г. се кандидатира за вицепрезидент, заедно с Митьо Пищова.
От 2018 г. отново е в Пайнер.
Шишарка

Шишарка (на латински: strobilus) е орган на растенията от клас Pinophyta (иглолистни), който съдържа репродуктивни структури. Различават се женски (на латински: macrostrobilus, дървенисти, те произвеждат семената) и мъжки (на латински: microstrobilus, тревисти, обикновено произвеждат прашец). Докато видът на женските шишарки варира между различните семейства Иглолистни, мъжките са относително еднообразни и като цяло са по-трудно забележими.
Конуси

Конуси (Conus) са многочислен род соленоводни хищни коремоноги мекотели от семейство Conidae.
Разпространени са в тропичните и субтропичните води на океаните включително и в Средиземно море, но най-голяма концентрация на видове има в Индо-Тихоокеанския регион.
Формата на раковината при видовете е почти правилно конична с разлики в оцветяването и размера. Това е и причината за родовото наименование. Най-едрите представители са с големина на раковината от 23 cm.
Охлювите са отровни и хищни. Хранят се предимно с полихети, но някои консумират и риби и други мекотели.
Конусови

Конусови (Conidae), по-рано наричани също Coninae, е таксономично семейство (преди подсемейство) от хищни морски охлюви, морски коремоноги мекотели в надсемейство Conoidea.
Класификацията от 2014 г. на надсемейство Conoidea групира само шишарковите охлюви в семейство Conidae. Някои предишни класификации групират конусовите охлюви в подсемейство, Coninae.
Към март 2015 г. семейство Конусови съдържат над 800 признати вида. Работейки в Европа през 18-ти век, Карл Линей идентифицира само 30 вида, които все още се считат за валидни.
Охлювите от това семейство са сложни хищни животни. Те ловуват и обездвижват плячката си, използвайки модифициран радулен зъб заедно с отровна жлеза, съдържаща невротоксини; зъбът се изстрелва от устата на охлюва с действие подобно на хвърляне на харпун.
Тъй като всички конусови охлюви са отровни и могат да „ужилят“ хората, с живите екземпляри трябва да се борави много внимателно или за предпочитане изобщо да не се работи с тях.
В Journal of Molluscan Studies през 2014 г. е представена нова класификация за стария род Конуси. Използвайки 329 вида, авторите извършват молекулярни филогенични анализи. Резултатите предполагат, че авторите трябва да поставят всички живи конусовидни охлюви в едно семейство, Conidae, съдържащо следните родове:
Авторите групират 85% от всички известни видове конусовидни охлюви в род Конуси. Те разпознават 57 подрода в рамките на Конуси и 11 подрода в рамките на род Conasprella.
Пристанище Силистра

Пристанище Силистра е пътническо пристанище за обслужване на пътници и корабно бункероване, разположено на река Дунав край гр. Силистра, България.
В близкото минало е поддържало целогодишно регулярна линия Силистра – Рени – Измаил – Силистра.
Пристанище Силистра разполага с площ от 16 320 м, 900 м паркинг, 2 понтона за приемане на пътнически кораби, дълбочина на лимана при кота 0 от 1 м и 2 м., връзка с автотранспортна мрежа на България.
Пристанището е разположено на 380-ия километър на река Дунав и разполага с 4 котвени стоянки:
Стари борови дървета

„Стари борови дървета“ (на норвежки: Gamle furutrær) е картина от норвежкия художник Ларс Хертервиг от 1865 г.
Счита се за една от неговите най-значими произведения. Част е от втория период в творчеството на художника.
Ларс Хертервиг рисува картината на 35-годишна възраст в Ставангер, Норвегия. Мести се в града, след като прекарва част от живота си в приют за бездомни и болницата Гаустад, където работи като художник в една работилница. Учи в Художествената Академия в Дюселдорф при Ханс Гуде. Изкуството му е повлияно от посещенията му в Англия и средиземноморските страни. Картината „Стари борови дървета“ е нарисувана с маслени бои върху платно и е с размери 64 x 74,5 cm.
Картината показва три мъртви борови дървета в девствена гора в ранна синьо-сива слънчева утрин. Едно от дърветата е повалено и е наклонено към другите дървета. На заден план е изобразена утринна мъгла. Тъмната земя е в рязък контраст с яркото небе, на фона на заснежените планински върхове.
Ингер М. Ренберг прави анализ на картината през 2002 г., като описва процеса на гниене на дърветата като част от естественото подновяване на горите. С това автора показва преходността и вечността в кръговрата на живота.
Картината е част от личната колекция на художника Педер Ааненсен (1821 – ?) от 1865 г. През 1940 г. единствената му дъщеря Петра Ааненсен (1858 – ?) дарява творчеството и колекцията му на Художественото дружество в Ставангер. От 1992 г. картината е част от колекцията на Музея на изкуството Рогеланд в Ставангер, по-късно преименуван на Художествен музей Ставангер, Норвегия.
Борови

Борови (Pinaceae) е семейство растения, включващо повечето иглолистни от умерените ширини на Северното полукълбо, като борове, ели и смърчове.
С 220 – 250 вида, разделени в 11 рода, Борови е най-разнообразното семейство иглолистни и второто по географско разпространение след Кипарисови (Cupressaceae). Негови представители се срещат в по-голямата част от Северното полукълбо от субарктичните до екваториалните области, като само 1 вид е разпространен и на юг от екватора в Югоизточна Азия.
Представителите на семейство Борови са предимно дървета, по-рядко храсти, достигащи от 2 до 100 m височина, и с изключение на родовете Лиственица (Larix) и Pseudolarix са вечнозелени. Повечето видове са еднодомни, с противоположни или завити клони и спирално подредени, линейни (игловидни) листа. Женските шишарки са по-големи (2 – 60 cm) и обикновено дървесни, с многобройни спирално разположени люспи и по две семена на всяка люспа, а мъжките са по-малки (0,5 – 6 cm) и падат скоро след опрашването; разпръскването на полените става чрез вятъра. Разпространението на семената също става предимно чрез вятъра, но някои видове имат големи семена с малки крилца и се разпространяват от птици. Вариациите в размера на шишарките в семейството вероятно са резултат от вариациите на механизмите за разпръскване на семена, налични в техните среди с течение на времето. Всички борови със семена, тежащи по-малко от 90 мг, изглежда са адаптирани за разпръскване от вятъра. Боровете със семена, по-тежки от 100 мг, е по-вероятно да са се възползвали от адаптирани видове, които насърчават разпръскването от животни, особено от птици. Боровите, които продължават да съществуват в райони с изобилие на дървесни катерици, изглежда не са се адаптирали към разпръскване от птици.
Бореалните иглолистни дървета имат много адаптации за зимата. Тясната конусовидна форма на северните иглолистни дървета и техните увиснали надолу крайници им помагат да отделят сняг и много от тях сезонно променят биохимията си, за да станат по-устойчиви на замръзване, чрез процес наречен „втвърдяване“.
Борова процесионка

Борова процесионка (Thaumetopoea pityocampa) е вид молец от семейство Thaumetopoeidae. Видът е описан за първи път от австрийците Михаел Денис и Игнац Шифермюлер през 1775 година. Това е един от най-големите вредители по боровите и кедровите дървета в Централна Азия, Северна Африка и Южна Европа.
Видът дължи името си на специфичното придвижване на гъсениците му в процесия една след друга. Власинките на ларвите и гъсениците са изключително опасни за хората и други бозайници, тъй като предизвикват силна алергична реакция (уртикария), заради отделяните парливи отровни вещества, описани за първи път от френския ентомолог Жан-Анри Фабр. Видът презимува в гъсенични гнезда, разположени високо на боровите дървета, които също като самите гъсеници, представляват опасност за здравето.
Боровата процесионка (Thaumetopoea pityocampa) е вид гъсеница, която е известна със своя прецизен начин на движение в дълги колони, наречени процесии. Тя е разпространена главно във високите части на дървесните култури от рода Pinus (борови видове) в Европа.
Гъсениците на боровата процесионка имат характерна външност с черна глава и черни влакна по цялата дължина на тялото. Те се хранят с иглолистни листа на боровите дървета и могат да причинят значителни щети на горските насаждения, особено ако популациите им са големи.
Въпреки че гъсениците са безопасни по отношение на човешкото здраве, те имат отровни влакна, които могат да предизвикат силни алергични реакции при допир с кожата или вдишване. Контактът с тези влакна може да доведе до симптоми като сърбеж, излизане на сърбежни папули, дерматит и дори дихателни проблеми.
Ефективни методи за контрол на боровата процесионка включват използването на биологични агенти (например естествени врагове на гъсениците), химически препарати и физически методи като премахване на гнездата и гъсениците от дърветата.
Кривата гора

53.213889, 14.475
Кривата гора е гора от странно оформени борови дървета, разположена до Нове Чарново близо до град Грифино, Западноморско войводство, Полша.
Тази горичка от около 100 бора е била засадена около 1930 г., когато тя все още попада в границите на германската провинция Померания. Всеки бор се извива рязко на север, точно над нивото на земята, след което се извива назад и встрани с дължина от един до три метра. Смята се, че някаква форма на човешка намеса или техника е била използвана, за да се накарат дърветата да растат по този начин, но методът и мотивът към момента не са известни. Предполага се, че дърветата може да са били деформирани, за да се създаде естествено извит дървен материал, който да се използва в производството на мебели или лодки. Други предполагат, че снежна буря може да е извила дърветата по този начин, но никой не знае какво наистина се е случило с тези борови дървета.
Умерени иглолистни гори

Умерените иглолистни гори са сухоземен биом, един от основните хабитатни типове във физикогеографската класификация на Световния фонд за природата. Той е разположен в умерените райони на света с топли лета и хладни зими и подходящи за поддържане на гората валежи. В повечето умерени иглолистни гори преобладават вечнозелени иглолистни растения, но някои представляват смесица от иглолистни и широколистни вечнозелени дървета или широколистни листопадни дървета. Умерените вечнозелени гори са обичайни за крайбрежните области в региони с меки зими и обилни валежи или за вътрешността в по-сухи климати или планински райони. В тези гори има много видове дървета, между които кедър, кипарис, дугласка, ела, хвойна, агатис, бор, подокарпус, смърч, секвоя и тис. Ниската растителност също включва голямо разнообразие от треви и храсти.
Като структура тези гори са доста прости и се състоят най-общо от две нива: висока растителност и ниска растителност. Някои гори могат да поддържат и междинно ниво от храсти. Боровите гори поддържат тревиста ниска растителност, в която преобладават треви и тревисти многогодишни растения и често стават жертва на екологически значими пожари.
Умерени дъждовни гори има само в седем региона по света: Тихоокаенска умерена дъждовна гора в Тихоокеанския Северозапад, Валдивска умерена дъждовна гора в югозападна Южна Америка, дъждовните гори на Нова Зеландия и Тасмания, северозападна Европа (малки джобове в Ирландия, Шотландия, Исландия и малко по-голяма област в Норвегия), южна Япония и в Турция и Грузия до северен Иран – източно Черно море—Каспийско море. Влажните условия на умерените дъждовни гори обикновено поддържат ниска растителност от мъхове и са забележителни с дървета си с внушителни размери като гигантска секвоя (Sequoiadendron gigantea), вечнозелена секвоя (Sequoia sempervirens), дугласка (Pseudotsuga menziesii), ситков смърч (Picea sitchensis), Fitzroya cupressoides и Agathis australis. Тези гори се срещат много рядко в малки местности на Западна Северна Америка, югозападна Южна Америка и северна Нова Зеландия. Горите „Кламат-Сискию“ в северозападна Калифорния и югозападен Орегон са известни с богатото разнообразие на растителни и животински видове, между които много ендемични видове.
Атлантически борови крайбрежни низини

Атлантическите борови крайбрежни низини (на английски: Atlantic coastal pine barrens) са географска област в североизточната част на Съединените американски щати, част от Мисисипските алувиални и Югоизточноамериканските крайбрежни равнини.
Тя представлява ивица по крайбрежието на Атлантическия океан, включваща югоизточната част на щата Ню Джърси, по-голямата част от остров Лонг Айлънд в щата Ню Йорк и югоизточните части на Масачузетс. По отношение на релефа, климата и растителността областта заема преходно положение между Средноатлантическата крайбрежна равнина на юг и Североизточната крайбрежна зона на север. Естественият ландшафт включва пясъчни плажове, затревени дюни, заблатени понижения и редки дъбово-борови гори.
Баргузинска котловина

Баргузинската котловина (на руски: Баргузинская котловина) е междупланинска котловина в Забайкалието, в северозападната част на Република Бурятия, разположена между Баргузинския хребет на запад и Икатския хребет на изток. Простира се от юг-югозапад на север-североизток на протежение над 200 km и ширина до 35 km. Надморската ѝ височина варира от 470 m на юг до 600 m на север. Котловината е северен „остров“ на степни и лесостепни ландшафти заобиколени от планинската тайга на Забайкалието. Централната, ниска част на котловината представлява блатно-ливадна крайречна равнина с ширина до 15 km. Дяснобрежието на река Баргузин е наклонена равнина с относителна височина 100 – 200 m, запълнена с наносни конуси, спускащи се от Баргузинския хребет и заета от лесостепи и борови гори. Лявобрежието е с много по-равна повърхност с дребноливадни злакови степи, сменящи се с участъци от редки борови гори и пасища. На североизток преобладават лиственично-боровите гори. Голяма част от степните пространства се обработват или се използват за летни пасища.
Рътланд

Рътланд е град в САЩ, административен център на окръг Рътланд, щата Върмонт. Градът е втори по големина в целия щат Върмонт и има население 15 440 души (по приблизителна оценка за 2017 г.). Край Рътланд е разположен парк с борови гори, предлагащ възможности за планинско колоездене, лов и почивка на открито.
Broad-leaved tree

A broad-leaved, broad-leaf, or broadleaf tree is any tree within the diverse botanical group of angiosperms that has flat leaves and produces seeds inside of fruits. It is one of two general types of trees, the other being a conifer, a tree with needle-like or scale-like leaves and seeds borne in woody cones. Broad-leaved trees are sometimes known as hardwoods.
Most deciduous trees are broad-leaved but some are coniferous, like larches.
Abies cephalonica

Abies cephalonica or Greek fir is a fir native to the mountains of Greece, primarily in the Peloponnesos and the island of Kefallonia, intergrading with the closely related Bulgarian fir further north in the Pindus mountains of northern Greece. It is a medium-size evergreen coniferous tree growing to 25–35 metres (82–115 ft) – rarely 40 m (130 ft) – tall and with a trunk diameter of up to 1 m (3 ft 3 in). It occurs at altitudes of 900–1,700 m (3,000–5,600 ft), on mountains with a rainfall of over 1,000 millimetres (39 in).
The leaves are needle-like, flattened, 1.5–3.0 cm (0.6–1.2 in) long and 2 mm (0.08 in) wide by 0.5 mm (0.02 in) thick, glossy dark green above, and with two blue-white bands of stomata below. The tip of the leaf is pointed, usually fairly sharply but sometimes with a blunt tip, particularly on slow-growing shoots on older trees. The cones are 10–20 cm (4–8 in) long and 4 cm (1.6 in) broad, with about 150–200 scales, each scale with an exserted bract and two winged seeds; they disintegrate when mature to release the seeds.
It is also closely related to Nordmann fir to the east in northern Turkey.
Greek fir was important in the past for wood for general construction, but it is too rare to be of significant value now. It is also grown as an ornamental tree in parks and large gardens, though in areas that often get late frosts it is prone to frost damage, as it is one of the first conifers to open fresh growth in spring.
The generic name Abies, already used by the Latins, could, according to an etymological interpretation, derive from the Greek word ἄβιος = long-lived. The specific name cephalonica derives from the Greek Cephallenia and refers to the largest of the Ionian islands, which falls within the range of the species.
The Cephalonian fir has a conical shape, it rarely exceeds 25 m, even if it can reach 35 m. The branches are arranged in regular whorls and the small branches are shiny brown, close together and glabrous. Among the fir trees it is one of those with the thickest crown.
They are 2-3 cm long, needle -like, prickly and bright green on the upper face; they have two silvery white streaks separated by a green vein below. They are arranged radially around the branches.
Discover Airlines

Discover Airlines, legally incorporated as EW Discover GmbH and formerly branded Eurowings Discover, is a German leisure airline headquartered in Frankfurt, Hesse. It is owned by the Lufthansa Group and serves leisure destinations around the Mediterranean, North America, Black Sea, Africa and the Caribbean from its bases at Frankfurt Airport and Munich Airport.
Discover Airlines started operations on 24 July 2021 as Eurowings Discover, flying from Frankfurt to Mombasa and Zanzibar with A330, having obtained its air operator's certificate. It adopted its brand name and original corporate identity from sister company Eurowings. It is considered to be the main competitor of German leisure carrier Condor (itself once owned by Lufthansa) which serves several of the routes Discover Airlines will also take up.
The carrier has already expanded its network to Punta Cana, Windhoek and Victoria Falls. Later in 2021 Eurowings Discover added flights to Las Vegas, Mauritius, Bridgetown, Montego Bay, Varadero, Canary Islands, Egypt, and Morocco. The fleet is supposed to grow to 10 A320s and 11 A330s by mid-2022.
In September 2021, Lufthansa announced it would move responsibility for several mid-haul leisure routes to Eurowings Discover. It based three Airbus A320-200s in Frankfurt serving five destinations on the Canary Islands in late 2021.
In summer 2022, Eurowings Discover established its second operational base at Munich Airport, focused on short-haul operations around the Mediterranean.
In September 2022, Lufthansa moved some of its own routes to Canada to Eurowings Discover for the upcoming winter season. In late 2022, Eurowings Discover announced it would focus its long-haul operations at Frankfurt Airport, terminating their North American and Caribbean services from Munich Airport. Prior to this, the flights were already suspended as the airline took over North American routes at Frankfurt Airport from parent Lufthansa due to staff shortages.
In September 2023, the airline formerly known as Eurowings Discover announced its new identity as Discover Airlines.
It is headquartered in the Frankfurt Airport Center (FAC) in Frankfurt Airport, Frankfurt.
Discover Airlines has codeshare agreements with the following airlines:
As of June 2024, Discover Airlines operates the following aircraft:
Media related to Discover Airlines at Wikimedia Commons
Tubifera corymbosa

Tubifera corymbosa is a species of slime mold in the class Myxogastria. It forms "pseudoaethelia" (mass of sporangia) that are rust-red in color. Each sporangia is distinctly larger than those of other related species. They are found growing on damp, dead wood on the forest floor. T. corymbosa is found in tropical forests of Central America.