davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Konferensi Parubahan Iklim PBB 2007

Konferensi Parubahan Iklim Pasarikatan Banso-banso 2007 (bahaso Inggirih: 2007 United Nations Climate Change Conference) diadoan di Bali International Conference Centre, Nusa Dua, Bali, Indonesia antaro 3 inggo 15 Desember 2007.
Konferensi ko tadiri ateh babarapo patamuan nan saliang takaik, antaro lain:
Subagai tuan rumah, Indonesia manunjuak Menteri Lingkuangan Iduik Rahmat Witoelar subagai katua umum panitia palaksanaan jo Agus Purnomo sabagai katua harian. Delegasi Indonesia nan baranggotakan 78 urang diketuai dek Emil Salim.
Indonesia manangguang ampia saluruah biaya konferensi; Kamantarian Kauangan mampasiapan labiah kurang Rp 15 miliar. Pangamanan disadioan dek Kapolisian Republik Indonesia basamo unit kaamanan PBB, Tentara Nasional Indonesia, jo satuan pangamanan tradisional pecalang.
Konferensi dibukak pado 3 Desember 2007 di Plenary Room, Bali International Convention Center, dek Presiden Indonesia Susilo Bambang Yudhoyono jo Presiden Conference of Parties UNFCCC David Mwiraria dari Kenya. Acaro kudian dilanjuikan jo pidato panel dari Sekretaris CoP Yvo de Boer.
Konferensi ko didominasi jo pasiapan nagara-nagara anggota PBB untuak mananggulangi parubahan iklim malalui negosiasi pambaharuan Protokol Kyoto. Proposal awal nan diajuan dek Uni Eropa manyatoan baso emisi global akan mamuncak dalam waktu 10 inggo 15 tahun. Proposal ko manyaruan agar nagara-nagara maju untuak dapek mencapai target emisi 20-40% di bawah level tahun 1990 pado tahun 2020. Proposal ko ditulak kareh dek Amerika Sarikat nan didukuang jo Japang, Kanada, Australia, jo Rusia. Pado akhianyo, hasil konferensi ko mamandatkan "panurunan nan drastis pado tingkek emisi global".
Pado tanggal 30 November 2007, sakitar 150 pamimpin parusahaan dunia manandatangani sabuah Komunike Bali nan baisi seruan agar adonyo sabuah pajanjian antarobanso komprehensif dan maikek sacaro hukum untuak mananggulangi parubahan iklim, managehan paran ilmu pangatauan untuak mangurangi kadar emisi dunia, manyaruan nagara-nagara industrial untuak ado di barisan muko untuak mausaoan pancagahan parubahan iklim, sarato manyaruan pamimpin dunia untuak manyapakati satu karangko karajo untuak sabuah pajanjian antarobanso nan baru untuak manggantian Protokol Kyoto. Komunike ko diusaoan dek UK and EU Corporate Leaders Groups on Climate Change nan dipimpin dek Charles, Pangeran Wales. Antaro parusaoan nan manandatangan komunike ko adolah Nokia, Tesco, Lloyds TSB, jo Nike.
Bali Road Map adolah sarangkaian rencana nan disapakati dek patamuan CoP UNFCCC untuak mawadahi langkah komprehensif pananggulangan parubahan iklim. Di dalamnyo tamasuak sabuah Bali Action Plan nan ditarapan sapanjang duo tahun dan salasai dibahas pado Konferensi Parubahan Iklim PBB 2009 di Copenhagen, Denmark.
Bali Declaration by Climate Scientists adolah sabuah deklarasi nan ditandotangani labiah dari 200 pakar kajian parubahan iklim nan manyaruan target spesifik pado pangurangan emisi dunia. Deklarasi ko dipasiapan dek Climate Change Research Centre di Universitas New South Wales, Australia.
Kota Manado

Kota Manado atau Menado adolah ibu kota dari provinsi Sulawesi Utara. Kota Manado mampunyoi 11 kecamatan sarato 87 kelurahan jo desa. Manado talatak di Taluak Manado, sarato dikaliliangi dek daerah pagunuangan. Kota ko mampunyoi 408.354 panduduak pado Sensus 2010, manjadikannyo kota paliang gadang kaduo di Sulawesi salapehh Makassar. Jumlah panduduak di Manado dipakirokan (pado Januari 2014) adolah 430.790 urang dan batambah manjadi 433.635 urang pado taun 2019.
Asa mulo Kota Manado manuruik lagenda dulu barasa dari Wanua Wenang, sabutan panduduak usali Minahasa. Wanua Wenang alah ado sakitar abaik ka-17 dan ditagakan dek Ruru Ares nan bagalar Dotulolong Lasut nan maso itu manjabaik sabagai Kapalo Walak Ares, dikenal sabagai tokoh pendiri Wanua Wenang nan manetap basamo katurunannyo.
Hari jadi Kota Manado nan ditetapkan pado tangga 14 Juli 1623, marupoan momentum nan marujuak ka tigo paristiwa basijarah sakaligus yaitu tangga 14 nan diambik dari paristiwa heroik yaitu peristiwa Merah Putih 14 Februari 1946, katiko putra daerah iko bangkik jo manentang panjajahan Balando untuak mampartahanan kamerdekaan Indonesia, kudian bulan Juli nan diambiak dari unsur yuridis yaitu bulan Juli 1919, yaitu munculnyo Besluit Gubernur Jenderal tantang panetapan Gewest Manado sabagai Staatgemeente dikaluaan, dan tahun 1623 nan diambik dari unsur historis yaitu tahun katiko Kota Manado dikenal jo digunoan dalam surek-surek resmi. Bardasarkan katigo peristiwa penting tersebut, tangga tersebut taruig dirayoan dek masyarakaik jo pamarentah Kota Manado sabagai hari jadi Kota Manado.
Kota Manado talatak di ujuang jazirah utara pulau Sulawesi, pado posisi geografis 124°40' - 124°50' BT jo 1°30' - 1°40' LU. Iklim di kota iko adolah iklim tropis dengan suhu rato-rato 24° - 27 °C. Curah hujan rato-rato 3.187 mm/tahun dengan iklim paliang kariang di sakitar bulan Agustus dan paliang basoh pado bulan Januari. Intensitas panyinaran matohari rato-rato 53% dan kalambaban nisbi ±84 %.
Lueh wilayah daratan adolah 15.726 hektare. Manado juo marupoan kota pantai nan mamiliki garih pantai sapanjang 18,7 kilometer. Kota iko juo dikuliliangi dek parbukitan jo barisan pagunuangan. Wilayah daratannyo didominasi dek kawasan babukik dengan sabagian dataran randah di daerah pantai. Interval katinggian dataran antaro 0-40% dengan puncak paliang tinggi di Gunuang Tumpa.
Wilayah parairan Kota Manado maliputi pulau Bunaken, pulau Siladen jo pulau Manado Tua. Pulau Bunaken jo Siladen mamiliki topografi nan bagalombang dengan puncak satinggi 200 meter, sadangkan pulau Manado Tua adolah pulau gunuang dengan katinggian ± 750 meter.
Barikuik iko adolah komposisi anggota DPRD Kota Manado dalam duo periode balakangan.
Kutipan rusak: Tag <ref> ado untuak grup banamo "ket.", tapi indak ado <references group="ket."/>
Kota Pontianak

Pontianak (Cino, Hakka: Khuntîen, Jawi: كوتا ڨونتيانك) adalah ibu kota Provinsi Kalimantan Barat, Indonesia yang sekaligus menjadi pusat pemerintahan dan perekonomian dari Provinsi Kalimantan Barat. Kota ini didirikan pertama kali sebagai pelabuhan perdagangan di pulau Kalimantan, menempati area seluas 118,31 km² di delta Sungai Kapuas pada titik di mana ia bergabung dengan anak sungai utamanya. , Sungai Landak. Kota ini berada di garis khatulistiwa, sehingga dikenal luas sebagai Kota Khatulistiwa (Kota Khatulistiwa). Pusat kota kurang dari 3 km selatan khatulistiwa. Pontianak adalah kota terpadat ke-26 di Indonesia, dan kota terpadat kelima di pulau Kalimantan (Borneo) setelah Samarinda, Balikpapan, Kuching dan Banjarmasin. Itu memiliki populasi 672.440 pada Sensus 2021 di dalam batas kota, dengan pinggiran kota yang signifikan di luar batas it.
Kota Pontianak dilalui oleh Sungai Kapuas dan Sungai Landak. Kedua sungai itu diabadikan dalam lambang Kota Pontianak. Kota ini memiliki luas wilayah 107,82 km, dan penduduk tahun 2021 berjumlah 672.440 jiwa.
Struktur tanah kota Pontianak berupa lapisan tanah gambut bekas endapan lumpur Sungai Kapuas. Lapisan tanah liat baru dicapai pada kedalaman 2,4 meter dari permukaan laut. Kota Pontianak termasuk beriklim tropis dengan suhu tinggi (28-32 °C dan siang hari 30 °C).
Rata–rata kelembaban nisbi dalam daerah Kota Pontianak maksimum 99,58% dan minimum 53% dengan rata–rata penyinaran matahari minimum 53% dan maksimum 73%.
Besarnya curah hujan di Kota Pontianak berkisar antara 3.000–4.000 mm per tahun. Curah hujan terbesar (bulan basah) jatuh pada bulan Mei dan Oktober, sedangkan curah hujan terkecil (bulan kering) jatuh pada bulan Juli. Jumlah hari hujan rata-rata per bulan berkisar 15 hari.
Berikut ini adalah daftar Wali Kota Pontianak.
Berikut ini adalah daftar rumah sakit di Kota Pontianak, Kalimantan Barat yang sudah terdaftar di Kementerian Kesehatan Republik Indonesia:
List of Greek and Latin roots in English/H–O

The following is an alphabetical list of Greek and Latin roots, stems, and prefixes commonly used in the English language from H to O. See also the lists from A to G and from P to Z.
Some of those used in medicine and medical technology are not listed here but instead in the entry for List of medical roots, suffixes and prefixes.
Note that root groups such as "ad-, a-, ac-, af-, ag-, al-, am-, an-, ap-, ar-, as-, at-" are collated under the head item (first item listed), which is sometimes followed by alternative roots that might have collated earlier in the table had they been listed separately (in this example, "a-" and "ac-").
Imperial Ancestral Temple

The Imperial Ancestral Temple, or Taimiao (simplified Chinese: 太庙; traditional Chinese: 太廟; pinyin: Tàimiào) of Beijing, is a historic site in the Imperial City, just outside the Forbidden City, where during both the Ming and Qing dynasties, sacrificial ceremonies were held on the most important festival occasions in honor of the imperial family's ancestors.
The temple, which resembles the Forbidden City's ground plan, is a cluster of buildings in three large courtyards separated by walls. The main hall inside the temple is the Hall for Worship of Ancestors, which is one of only four buildings in Beijing to stand on a three-tiered platform, a hint that it was the most sacred site in imperial Beijing. It contains seats and beds for the tablets of emperors and empresses, as well as incense burners and offerings. On the occasion of large-scale ceremonies for worship of ancestors, the emperors would come here to participate.
Flanking the courtyard in front of this hall are two long, narrow buildings. These were worship halls for various princes and courtiers. The Western Wing housed the spirit tablets of meritorious courtiers, while the Eastern Wing enshrined various princes of the Ming or Qing dynasty.
Behind the Hall for Worship of Ancestors are two other main halls. The first was built in 1420 and used to store imperial spirit tablets.
By the 1920s, the Imperial Ancestral Temple and its surrounding spaces had become a public park, and that public park today has been expanded from its original size and is now also known as the Working People's Cultural Palace (劳动人民文化宫; pinyin: Láodòng Rénmín Wénhuà Gōng). This park was extended based on the Imperial Ancestral Hall site, and the park is located east of Tiananmen, while the Zhongshan Park lies to the west. These two parks along with Beihai Park and Jingshan and several other parks have a deep historic tie with the Forbidden City.
The temple platform was used in 1998 to stage performances of the opera Turandot. This was recorded and broadcast as Turandot at the Forbidden City.
Vake Park

Vake Park (Georgian: ვაკის პარკი) is a public park in Tbilisi. The park was opened in 1946 and is located in the Vake district of Tbilisi at the western end of Chavchavadze Avenue. A World War II memorial sits at the top of the hill in the park.
From the north, Vake Park and Chavchavadze Avenue are connected by a wide staircase. The staircase is located on the main axis of the park, which is extended by a whole cascade of fountains. The central axis of the park is completed by the World War II Glory Memorial on the Ridge. The central part of the park is separated by a fountain and a round pool.
The special charm of Vake Park is added by red sand, which is used to cover the roads. Vake Park has a children's town, open-air cinema, cafes and restaurants. In the southwest, the park ends with the Mikheil Meskhi Stadium.
On October 13, 2022, one day after the 2nd stage of restoration completed, three teenagers were electrocuted in the Round Fountain of the park trying to retrieve their ball. Two survived but one of them, a 13-year-old girl Marita Reparishvili died after being taken to the hospital. The incident caused outrage with people calling for Mayor Kakha Kaladze to resign and 9 individuals were arrested for suspected negligence resulting in the death of a person. The investigation of the incident is currently ongoing.
Mga guho ng Cagsawa

Ang mga Guho ng Cagsawa (minsang binaybay rin bilang Kagsawa o Cagsaua, Ingles: Cagsawa Ruins) ay mga labí ng simbahan ng Cagsawa, isang simbahang Pransiskano noong ika-16 na dantaon. Matatagpuan ito sa barangay Busay, Daraga sa lalawigan ng Albay, Kabikulan, Pilipinas. Bahagi ito ng Liwasang Cagsawa, at kapuwang pinoprotekta at pinapanatili ito ng pamahalaang bayan ng Daraga at ng Pambansang Museo ng Pilipinas. Ito ang isa sa mga pangunahing destinasyong panturismo sa buong Kabikulan. Kinilala ito ng ITB Berlin o Internationale Tourismus-Börse Berlin, isa sa pangunahing mga eksibit ng paglalakbay sa mundo na nakabase sa Berlin, bilang isa sa mga bibisitahing lugar sa Asya. Di-kalayuan matatagpuan ang Bulkang Mayon.
Unang itinayo ito sa bayan ng Cagsawa (kasalukuyang bahagi ng Daraga) noong 1587 ngunit sinunog ito ng mga piratang Olandes noong 1636. Muli itong itinayo ni Padre Francisco Blanco noong 1724, subalit nawasak ito, kasama na ang bayan ng Cagsawa, noong Pebrero 1, 1814, sa kasagsagan ng pagputok ng Bulkang Mayon.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Pilipinas ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Samaria

Ang Samaria ay isang sinauna, isang lugar sa Bibliya para sentral na rehiyion ng Lupain ng Israel na hinahangganan ng Judea sa timog, at Galilea sa hilaga.Ayon sa Bibliya, ito ay tumutugon sa mga lupain ng Tribo ni Ephraim at Tribo ni Manasse pagkatapos ng kamatayan ni Solomon at paghahati ng Kaharian ng Israel (nagkakaisang monarkiya) sa katimugang Kaharian ng Juda at Kaharian ng Israel (Samaria). Ang teritoryong ito ay bumubuo sa katimugang bahagi ng Kaharian ng Israel (Samaria)/
Ang pangalang "Samaria" ay hinango sa Samaria (sinaunang lungsod) na kabisera ng Kaharian ng Israel (Samaria) . Ang pangalang Samaria ay malamang naginamit sa buong Kaharian ng Israel (Samaria) sa sandaling pagkatapos na gawing kabisera ng Kaharian ng Israel (Samaria) ang Sinaunang lungsod ng Samaria ngunit ito ay unang nadokumento sa pananakop ng hari ng Imperyong Neo-Asirya na si Sargon II na gumawa ritong probinsiya ng Samerina.
Ang Samaria ay muling binuhay bilang katagang administritabio noong Digmaang Anim na Araw nang ang West Bank ay inilarawa ng mga opisyal na Israeli ang Judea and Samaria Area kung saan ang buong hilagang sakop ng Distrito ng Herusalem ay tinawag na Samaria.
Ayon sa Bibliya, binihag ng mga Sinaunang Israelita ang rehiyong Samaria mula sa mga Cananeo at itinakda ito sa Tribo ni Jose. Ang hilagang bahagi ng Samaria ay naging Bundok Ephraim. Pagkatapos mamatay ni Solomon, ang mga hilagaang tribo na Tribo ng Ephraim at Tribo ni Mannaseh ay humiwalay sa mga katimugang tribo upang itatag hummiwalay bilang Kaharian ng Israel (Samaria). Sa simula ng Kaharian ng Israel (Samaria), ang kabisera nito ang Tirzah hanggang sa panahon ni Haring Omri na nagtatag ng Sinaunang lungsod ng Samaria bilang ang kabisera ng Kaharian ng Israel sa Samaria. Ang Samaria ang kabisera ng Israel hanggang bumagsak sa Imperyong Neo-Asirya. Ito ay kindone ng mga propetang Hebreo dahil sa mga garing na bahay at mga maluluhong palasayon na nagpapakita ng mga kayamanan ng mga pagano. .
Noong 726–722 BCE, sinakop ng hari ng Imperyong Neo-Asirya ang lupain ng Samaria. Pagkatapos ng tatlong taon, ang mga mamamayan ng Kaharian ng Israel (Samaria) ay binihag at ipinatapon sa Asirya. Little documentation exists for the period between the fall of Samaria and the end of the Assyrian Empire. Iminungkahi ni Tremper Longman III na ayon sa Ezra 4:2, 9–10, muling pinabalik ng mga kalauanang Hari ng Imperyong Neo-Asirya ang maraming Israelita sa Samaria.
Pagkatapos mawasak ng Kaharian ng Israel (Samaria), ang mga Samaritano ay lumitaw na isang pangkat na etnorelihiyoso na nag-angking mga inapo ng mga Sinaunang Israelita..
List of inactive volcanoes in the Philippines

This is a list of inactive volcanoes in the Philippines. Volcanoes with no record of eruptions are considered as extinct or inactive. Their physical form since their last activity has been altered by agents of weathering and erosion with the formation of deep and long gullies. Inactive does not necessarily indicate the volcano will not erupt again. Mount Pinatubo had no recorded historical eruption before its cataclysmic 1991 eruption.
The Philippine Institute of Volcanology and Seismology (PHIVOLCS) currently lists 355 volcanoes in the Philippines as inactive. The PHIVOLCS listing is the basis of this list, but with additional information, some were reclassified in the active list or the potentially active list. Volcanoes with solfataric or fumarolic activity indicating active magma supply such as Pocdol Mountains, are placed in the List of potentially active volcanoes in the Philippines. This list shows 339 inactive volcanoes in the Philippines, listed by volcanic region.
Bagadoù Stourm

Ar Bagadoù Stourm e oa strollad emzifenn Strollad Broadel Breizh, Yann Goulet er penn anezhañ.
Hervez Ronan Caouissin, ar Bagadou stourm a oa bet adanvet e-pad ur pennadig Strolladoù Stourm e 1941 evit ma vefe adkavet an tallizherennoù SS, evit ma plijfe da Célestin Lainé
Lod anezho evel Ange Péresse a guitaas anezhañ da heuliañ Célestin Lainé ha Marsel Guieysse war-du ar strollad stourm Bezen Perrot, ur strollad tud armet hag emezelet e servij an Trede Reich.
Lod all avat a yeas war-du ar Rezistañs C'hall (strollad Liberté eus Sant-Nazer).
Grandes compagnies

Grandes compagnies (bandennoù bras, bagadoù bras e brezhoneg) a veze graet eus bagadoù goprsoudarded er Grennamzer, etre an XII kantved hag ar XIV kantved, hag a veze dilabour e-pad ar mareadoù a beoc'h, hag a veve neuze war choug ar bobl. Ar c'hoprsoudarded-se a zeue neuze da vezañ « routiers » dre ma oant izili eus ur « route » (« bagad » e galleg an amzer-se).
Kentañ gwech ma voe niverus ar bagadoù-se en doare «routiers » a voe en XII hag en XIII kantved. Ar c'hoprsoudarded a oa bet anezho abaoe penn-kentañ an XII kantved. Kemeret o doa perzh e brezel diabarzh Bro-Saoz (ma oa enebet ar roue Etienne ouzh Mathilde, mamm Herri II etre 1137 ha 1153)
Ral e oa gwelet bagadoù meur hag o c'habiten bezañ leal d'un roue pe d'un noblañs bras met lod anezho, en ur vezañ paeet, a chome leal d'un tu pe d'un den.
E-pad Emgann an Tregont e oa lod eus ar varc'heien hag a oa kabitened ur bagad meur:
E-pad Emgann an Alre, d'an 29 a viz Gwengolo 1364, e oa meur a vagad meur bep tu.
Jétho

Jétho (Jethou e saozneg ha Jéthou e galleg) a zo un enezennig e Mor Breizh er c'hreisteiz da Haerme. Un enezenn brevez an hini eo ha ne c'heller ket he gweladenniñ hep aotre ar perc'henn. Abaoe 1991 eo feurmet an enez gant Sir Peter Ogden.
Bagadoù bras poc'haned zo war an enezennigoù a-vaez da Jétho.
Kevrenn Alre

Kevrenn Alre ("Bagad and Celtic Circle of Auray" in Breton language) is a group of music and dance of Breton traditional inspiration, created in 1951, by railroad employees of the marshalling yard of Auray (Morbihan, Brittany).
Eight times national champion of bagadoù and ten times national champion of Breton dance, Kevrenn Alre takes place in an avant-gardist position of a Breton cultural movement (Bagad, Celtic circle, show / concert) and of pioneer by compositions and scenic creations combining modernism, musical fusions and dances. The musicians, devoted workers with a union which makes their strength, built up to themselves a style, a sonority jazz with the addition of a writing desk clarinet stemming from the music school, and the working habits, as the week of repetition before Lorient competition.
Training is since its inception in relation to Celtic nations, in his music and in his travels. It has also proven export opportunities abroad, becoming ambassador of music and culture in Europe and in the world, with trips to countries such have Yugoslavia in 1962, the United States in 1989 and 2007 (invited by the Irish band The Chieftains on stage at Carnegie Hall) and China in 2008.
Kevrenn Alre played in the first class. The third most successful training history, Kevrenn Alre was crowned eight-time champion of Brittany: 1979, 1981, 1983, 1986, 1992, 1996, 2005 and 2006. Kevrenn Alre is vice-champion in 2007, 2008 and 2009 and finished many years in third place (2011, 2012...).
Kevrenn Alré is classified as category "Excellence" by Kendalc'h confederation. It won ten league titles in Brittany Championship: from 1986 to 1992 and again in 1996, 1997 and 1999.
This Is What We Do

This Is What We Do is the fourth studio album by English electronic group Leftfield. It was released on 2 December 2022 by Virgin Records. It is the band's first album in seven years, following the 2015 album Alternative Light Source. The album features appearances by Fontaines D.C. frontman Grian Chatten and poet Lemn Sissay.
The album was written during Neil Barnes' recovery from cancer. On 27 July 2022, Leftfield announced the release of their first album in seven years, along with the first single "Pulse". The second single "Accumulator" was released on 21 September 2022.
The album's cover art was photographed by American photographer Steve McCurry, and was "chosen to reflect the warmth and positivity of this musically eclectic and upbeat record as well as to celebrate the connections that we make with other throughout our lives."
This Is What We Do was met with "generally favorable" reviews from critics. At Metacritic, which assigns a weighted average rating out of 100 to reviews from mainstream publications, this release received an average score of 77, based on 6 reviews.
The album reached number 7 in Scotland, and number 18 in the UK.
In February 2023, Leftfield announced an album of dub remixes of the tracks from This Is What We Do entitled This Is What We Do. Version Excursion. The album was released on pink vinyl only in conjunction with Record Store Day on 22 April 2023. It was later released digitally on 9 June 2023.
Keep Doing What You're Doing

Keep Doing What You're Doing is the second studio album by Floridian emo band, You Blew It! The album was released through Topshelf Records on January 14, 2014. It was the band's first album to chart, charting on the Billboard 200, Independent Albums and Top Heatseekers. In April and May, the group supported The Early November on their tour of the UK and Europe. In September and October, the band supported Citizen on their headlining US tour. In October and November 2015, the group supported The Wonder Years on their headlining US tour.
Keep Doing What You're Doing has received positive reviews from music critics.
Liste over norsk militærpersonell omkommet i tjeneste i etterkrigstiden

Dette er en oversikt over norsk militærpersonell omkommet i tjeneste i etterkrigstiden. Oversikten omfatter personell drept i strid, såvel som i ulykker i tjeneste og under permisjon. I august 2021 publiserte også Forsvaret den offisielle oversikten over personell som har omkommet og falt i internasjonale operasjoner etter 1945. Oversikten er en del av minnelunden tilknyttet Nasjonalt veteranmonument på Akershus festning.
Upperdog

Upperdog er en norsk spillefilm som hadde premiere 26. august 2009. Den er den andre langfilmen som regisseres av Sara Johnsen, som også har skrevet manus. Filmmusikken er ved Marcus Paus.
Handlingen kretser rundt en hjemvendt norsk soldat fra Afghanistan; polske Maria, som jobber som hushjelp og oppvasker i Norge med en sønn i Polen; hennes venninne Yanne, som jobber på asiatisk restaurant og Axel, en overklassegutt som har problemer med å binde seg. Yanne og Axel er adoptert, men har havnet i forskjellige familier, Axel i en rik vestkantfamilie og Yanne i en vanligere familie, men uten at Axel vet at de er søsken.
Under Kosmorama i Trondheim fikk medvirkende i Upperdog fire tildelinger av Kanonprisen 2009: prisen for beste regi til Sara Johnsen, prisen for beste manus til Sara Johnsen; prisen for beste foto til John Andreas Andersen og prisen for beste klipp til Žaklina Stojcevska. I tillegg var filmen nominert til beste kvinnelige hovedrolle (Agnieszka Grochowska), beste mannlige hovedrolle (Hermann Sabado), beste produsent (Christian Fredrik Martin og Asle Vatn) og beste filmmusikk (Marcus Paus). Kanonprisens vinnere avgjøres etter avstemning blant medlemmene i de forskjellige fagforbundene innen film i Norge.
Filmen ble tildelt Filmkritikerprisen for beste langfilm i 2009, og under filmfestivalen i Rouen i 2010 ble filmen tildelt juryens hovedpris.
Under Filmfestivalen i Haugesund i 2010 ble filmen tildelt fem Amandapriser: Beste norske kinofilm, beste regi til Sara Johnsen, beste kvinnelige hovedrolle til Agnieszka Grochowska, beste klipp til Žaklina Stojcevska og beste foto til John Andreas Andersen. Filmen var i tillegg nominert i ytterligere tre klasser: beste mannlige hovedrolle (Hermann Sabado), beste filmnauns (Sara Johnsen) og beste lyddesign (Stephan Konken).
Filmen ble nominert som norsk kandidat til Nordisk råds filmpris i 2010.
Eivind Viken

Eivind Viken også kalt Peeten (født 1916 i Haus, død 9. oktober 1999 i Melbourne) var en norsk soldat under andre verdenskrig. Han er kjent for sin innsats som radioagent i det okkuperte Norge.
Viken deltok som frivillig på finsk side i vinterkrigen. Da det tyske angrepet på Norge kom 9. april 1940 var Viken på veg hjem. Han meldte seg til tjeneste og kjempet ved Kongsvinger og Midtskogen gård. Etter felttoget i Norge kom han seg via Sverige, Finland, Sovjetunionen og Tyrkia til Iran der han fant skipsleilighet til Storbritannia via Sør-Afrika. Han fikk tjeneste som agent for den britiske etterretningstjenesten Secret Intelligence Service. På grunn av avbrutt skolegang kunne han ikke skrive og måtte derfor få skriveopplæring i England. Viken ble gjentatte ganger satt over Nordsjøen med oppdrag å etablere radiosendere som rapporterte om tyske skipsbevegelser langs vestlandskysten. Rapporter om tysk skipstrafikk var av betydning for britisk og alliert krigsinnsats.
En av stasjonen, med kodenavnet «PI II», ble satt opp på Staveneset i april 1942, og ble drevet av Viken og Ole Snefjellå og med Chester og Petrine Saltskår som lokale hjelpere. Stasjonen ble regnet blant de mest vellykkede på dette stadium i krigen. Den var nær ved å bli avslørt av tyskerne og radioagentene og deres hjelpere måtte i mai 1942 evakueres under dramatiske omstendigheter i en ekspedisjon med Catalinaflyet «Vingtor» ført av Finn Lambrechts. Viken opererte senere stasjonene «Erica» og «Delia» ved Florø, stasjonen «Risor» i Solund og seinere på Selsøy i Austrheim og stasjonen «Barbro» ytterst i Fensfjorden.
Etter verdenskrigen utvandret Viken til Australia, der han bosatte seg ved Melbourne. Etter hans død ble urnen med asken satt ned på Mjeldheim kirkegård i Bergen. I 1995 ble det ved Unneland skole satt opp en minnestein med Vikens portrettrelieff.
Viken ble høyt dekorert for sin innsats. Han mottok St. Olavsmedaljen med ekegren, Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje. St. Olavsmedaljen med ekegren ble tildelt Viken "For personlig innsats for Norge under krigen ved å ha vist mot og dristighet under utförelse av hemmelig militær virksomhet". Av britene ble han tildelt Distinguished Service Cross og King's Medal for Courage in the Cause of Freedom, sistnevnte med følgende grunn «For his bravery and most valuable services to the Allied cause whilst engaged in special operations against enemy forces during the Second World War». For innsatsen i vinterkrigen ble han tildelt Vinterkrigens minnemedalje med spenne Kenttäarmeija.
Utmerkelsene under er vist i den rekkefølge Viken brukte og er preget av emigrasjonen fra Norge ved at de britiske dekorasjoner er rangert først.
Nordmenn drept i tjeneste under krigen i Afghanistan (2001–2021)

Dette er en oversikt over nordmenn drept i tjeneste under krigen i Afghanistan (2001–2021).
Ti norske militære ble drept i Afghanistan i perioden 2004–2011. Ni av dem var i International Security Assistance Force (ISAF) mens én var FN-observatør. Norske spesialstyrker reiste til landet for første gang i 2001, og regulære norske hærstyrker reiste til landet i 2004.
Den norske journalisten Carsten Thomassen døde etter terrorangrepet mot Kabul Serena Hotell 14. januar 2008.
Tommy Rødningsby

Tommy Rødningsby (1974–2004) var en grenader i den norske Hæren og medlem av Telemark Task Force II i ISAF. Rødningsby ble drept da hans patrulje ble beskutt av raketter på en av hovedveiene i Kabul, klokken 20.37, afghansk tid, 23. mai 2004.
Rødningsby hadde tidligere også tjenestegjort i Bosnia og Kosovo på Balkan og i Norbatt XXXVII i Libanon.
Rødningsby var med i en patrulje som ble beskutt på en av hovedveiene i Kabul klokken 20.37 afghansk tid. Patruljen på rundt 15 soldater fordelt på fire norske kjøretøyer var på vei tilbake til den norske leiren «Camp Invicta», da de ble angrepet. Rødningsby ble såret, og døde senere samme dag på et tysk feltsykehus. En annen norsk soldat ble lettere såret i angrepet, mens to soldater i samme kjøretøy slapp fysisk uskadd fra angrepet.
Bilen de norske soldatene fra Telemark Task Force kjørte, var en modifisert Mercedes feltvogn (MB-290). Den er bevæpnet med blant annet et 12,7 millimeter maskingevær på taket. Bilen er ikke pansret, og kunne ikke stå imot et rakettangrep. Taliban påtok seg ansvaret for angrepet.
Rødningsby ble tildelt Forsvarets medalje for falne i strid.
Alexanderplatz

Alexanderplatz («Alex») er en stor offentlig plass og et viktig trafikknutepunkt i bydelen Mitte i Berlin.
Plassen spilte frem til midten av 1800-tallet en viktig rolle som militær parade- og ekserserplass. Den prøyssiske kong Fredrik Vilhelm III oppkalte i 1805 plassen etter tsar Alexander I av Russland, som besøkte Berlin samme år. Under marsrevolusjonen i 1848 kom det til gatekamper på plassen. Under demonstrasjonene mot DDR-regimet i 1989, ble det avholdt store demonstrasjoner på Alexanderplatz, med demonstrasjonen 4. november 1989, som et høydepunkt.
I løpet av siste del av 1800-tallet fikk plassen en viktig rolle med oppførelsen av stasjonen med samme navn, og ble et stort kommersielt senter. Plassens gullalder var på 1920-tallet, hvor den sammen med Potsdamer Platz var hjertet i Berlins natteliv. Den domineres av det 368 meter høye fjernsynstårnet.
Plassen har gitt navn til Alfred Döblins berømte roman Berlin Alexanderplatz, fra 1929.
Epålett

En epålett (av fransk épaulette, egentlig «liten skulder»), også omtalt som skulderdistinksjon, skulderklaff og annet, er en skulderpryd i form av en plate eller klaff på uniformer, gjerne med frynser. Epåletter ble særlig brukt som pynt og rangtegn på militære uniformer på 1800-tallet og siden på parade- og gallauniformer.
Jentehirden

Jentehirden, skrevet Gjentehirden 1941–1945, var en underorganisasjon innen NS Ungdomsfylking (NSUF), ungdomsorganisasjonen til det norske fascistpartiet Nasjonal Samling (NS). Gjentehirden var hird-organisasjonen for unge kvinner og jenter mellom 14 og 18 år og kan sammenlignes med det tyske BDM (Bund Deutscher Mädel), som var del av Hitlerjugend i det nazistiske Tyskland. Over i rang sto Kvinnehirden og Nasjonal Samlings kvinneorganisasjon. Småhirden var for jenter mellom 10 og 14 år.
Gjentehirden hadde som oppgave å lære barna å danse og gjerne ta dem med på turer. I praksis kan altså gjentehirden ha vært tilsvarende speiderbevegelsen, men med et nasjonalsosialistisk fokus.
Gjentehirden hadde egen uniform. En menig hirdjente skulle ha blå uniform. Uniformsskjorten skulle være gulkvit med tilhørende blått slips. Hodeplagg var båtlue.
For å bli medlem av hirden måtte en sverge følgende ed:
Flere ble i landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig dømt for blant annet å ha vært medlem i jentehirden.
Navnet «hird» var inspirert fra norrøn tid. Hird og hirdmenn var krigsmennene til en høvding, stormann eller konge. NS Ungdomsfylking var en organisasjon for ungdommer generelt. Etter hvert ble det opprettet ulike underorganisasjoner, og fra om lag 1940 av ble det organisert jente- og guttehird.
Navnet «gjente» kom av Rettskrivinga av 1941. I hovedsak gikk rettskrivingen ut på å fjerne samnorske former i bokmål («det Kohtske knot»), men på den andre siden ta inn noen få særnorske symbolordformer som skulle vise tilbake til norrøn tid.
«Gjentelandsledere» var Kirsten Saltvold og Lillemor Bjerke. Også Grete Nullmeyer fungerte som landsleder.
NS Kvinneorganisasjon

Nasjonal Samlings Kvinneorganisasjon, forkortet NSK, var en særorganisasjon for kvinner over 18 år tilknyttet det norske nazistpartiet Nasjonal Samling (NS) før og under andre verdenskrig. NKS ble dannet i 1934, kort etter NS’ stiftelse året før. NS Kvinneorganisasjon ble nedlagt da den tyske okkupasjonsmakten overga seg og NS-styret ble avsatt ved frigjøringen i mai 1945. NSK var én av partiets tre store særorganisasjoner, sammen med ungdomsforbundet NSUF og Hirden.
Livvakt

En livvakt er en vakt med ansvar for en persons liv og sikkerhet. Livvakt er ingen yrkestittel i Norge. Livvakter kan internasjonalt være militære, sivile eller politifolk, som opptrer enkeltvis eller i en gruppe. Livvakter omgir utsatte personer og deres familier. Disse er ofte utsatt i egenskap av deres rolle i media, stilling i en bedrift/organisasjon/stat, eller i en konflikt av rettslig eller privat karakter. De som oftest observeres med livvakter i mediene, er profilerte artister, politiske ledere, statsoverhoder og kongelige.
Politiet er ansvarlig for alle offisielle livvakttjenester i Norge. Livvakttjenesten for de som regnes som myndighetspersoner i Norge er tillagt Politiets sikkerhetstjeneste (PST). Det gjelder som oftest en eller to i regjeringen, og enkelte andre nøkkelpersonell. Antall personer som får tildelt livvakt fra PST avhenger av den enkeltes sikkerhetssituasjon og ressursene tilgjengelig i PST. Unntaket er beskyttelse av Kongehuset som ligger under Den kongelige politieskorte (DKP) under Oslo politidistrikt. I likhet med PST sine polititilsatte har Den kongelige politieskorte politimyndighet og kan bevæpnes ved behov.
Politidirektoratet har godkjent noen private livvakttjenester.
I militær tradisjon blir en avdeling hvis oppgave det er å passe på presidenter eller kongelige, gjerne kalt livgarde som fellesbetegnelse, slik som for eksempel Hans Majestet Kongens Garde i Norge. Disse har i dag oftest en mer seremoniell funksjon, men ivaretar samtidig noe av sine gamle plikter. I praksis har mer spesielt tilpassede avdelinger innen politi, forsvar eller annet tatt over de aller fleste rene livvaktfunksjoner for offisielle myndighetspersoner i verden i dag, selv om livgardene består.
I Det norske forsvaret er det Militær Livvaktavdeling som har oppdraget og ansvaret for å utføre militær livvakttjeneste i krise og krig nasjonalt, samt i konfliktområder og i internasjonale operasjoner. I tillegg ivaretar avdelingen fagansvaret for livvakttjeneste i Forsvaret. Avdelingen ble opprettet i 2007. Alt operativt tjenestegjørende personell er vervede eller befal. Avdelingen er lokalisert på Sessvollmoen og er kommandomessig underlagt Forsvarets militærpolitiavdeling. Avdelingen løser jevnlig oppdrag både nasjonalt og internasjonalt.
Unghirden

Unghirden var en underorganisasjon av NS Ungdomsfylking (NSUF), ungdomsorganisasjonen til det norske fascistpartiet Nasjonal Samling (NS). Unghirden var hird-organisasjonen for unge gutter og menn mellom 14 og 18 år, dannet etter mønster fra Hitlerjugend i det nazistiske Tyskland. Guttehirden var for gutter i alderen 10–14 år., mens NS-jentene 14–18 var medlemmer av Jentehirden.
«Hird» var krigsmennene til en høvding, stormann eller konge. NS Ungdomsfylking (NSUF) var en organisasjon for ungdommer generelt. Etter hvert ble det opprettet ulike underorganisasjoner. Hirden var NS' politiske tropper inspirert av Sturmabteilung (SA) i Hitler-Tyskland og hird og hirdmenn i norrøn historie. Hirdavdelingene var organisert militært og medlemmene bar uniform, men var ubevæpnet. Øverste leder for NSUF var ungdomsfører og minister Axel Stang. NSUFs underavdelinger var som Hirden inndelt i lag, tropp, sveit, fylking og regiment.
For å bli medlem av Hirden måtte en sverge følgende ed:«Jeg sverger deg Vidkun Quisling som øverste hirdsjef og Fører for det norske folk å være tro og tapper, lover deg lydighet inntil døden, så sant hjelpe meg Gud.»
Flere ble i landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig dømt for blant annet å ha vært medlem i Unghirden.
Guttehirden

Guttehirden var underorganisasjon innen NS Ungdomsfylking (NSUF), ungdomsorganisasjonen til det norske fascistpartiet Nasjonal Samling (NS). Guttehirden var hird-organisasjonen for gutter mellom 10 og 14 år, dannet etter mønster fra Hitlerjugend i det nazistiske Tyskland der tilsvarende aldergrupper var organisert i Jungvolk. Unghirden var for unge gutter og menn mellom 14 og 18 år.
Navnet «hird» var inspirert fra norrøn tid. Hird og hirdmenn var krigsmennene til en høvding, stormann eller konge. NS Ungdomsfylking (NSUF) var en organisasjon for ungdommer generelt. Etter hvert ble det opprettet ulike underorganisasjoner, og fra om lag 1940 av ble det organisert jente- og guttehird. Hirden var organisert militært, og medlemmene bar uniform, men var ubevæpnet. Øverste leder for NSUF var ungdomsfører og minister Axel Stang. NSUFs underavdelinger var som Hirden inndelt i lag, tropp, sveit, fylking og regiment.
For å bli medlem av Hirden måtte en sverge følgende ed:«Jeg sverger deg Vidkun Quisling som øverste hirdsjef og Fører for det norske folk å være tro og tapper, lover deg lydighet inntil døden, så sant hjelpe meg Gud.»
Flere ble i landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig dømt for blant annet å ha vært medlem i guttehirden.
Valencia

Valencia (katalansk Valéncia) er Spanias tredje største by og også Spanias tredje største havn og et industrisentrum. Byen er hovedstaden i provinsen Valencia og regionshovedstaden i den autonome regionen Valencia. Valencia hadde 825 948 innbyggere per 2024. Den ligger på den spanske østkysten ved elva Turia.
Valencia ble grunnlagt 137 f.Kr. av romerne.
Det originale latinske navn på byen var Valentia (/wa'lentia/), som betyr «styrke» eller «aktivitet», etter Keiser Valens, som gav ordre til å grunnlegge en ny koloni i Hispania, som ble gjennomført av den senere Keiser Theodosius I. Under det mauriske herredømmet i Spania var den kjent som بلنسية Balansiya) på arabisk.
Ved vanlig endring av uttale er dette blitt til Valencia (/ba'lenθja/) på spansk og València (/va'ɫɛnsia/) på valensiansk. En mulig uttale på Valencisk /va'lensia/.
Valencia er opprinnelsesstedet til den spanske paellaen. Las Fallas er en årlig fest som er meget populær.
La Ciudad de las Artes y de las Ciencias (Vitenskapsparken) inneholder noen spektakulære modernistiske/futuristiske bygninger som er populære turistattraksjoner:
I Spania er Valencia kjent for sitt sene uteliv og det rike kulturtilbudet, samt de velbesøkte konkurransehelgene på den publikumsvennlige racingbanen Circuit de la Comunitat Valenciana Ricardo Tormo like utenfor byen.
Las Fallas (Falles på valenciansk) er den største fiestaen i Valencia. Den kulminerer ved at gigantiske pappmasjéfigurer føres i prosesjon gjennom byen, hvoretter samtlige utenom vinneren i paraden brennes opp natten mellom 19. og 20. mars. Festlighetene varer fra 15. til 19. mars og holdes til regionens skytshelgen Sankt Josefs ære; 19. mars er Sankt Josefsdagen. Men allerede 1. mars begynner man å varme opp stemningen med aktiviteter og arrangementer som masclétas og petardos; knallfyrverkeri og tunge smatterband.
Arkitekten Santiago Calatrava er fra Valencia og har satt sitt preg på byen. Blant hans verk i Valencia gjenfinnes en bro over den omdirigerte elven Turia som på folkemunne ofte kalles Calatravabroen. Den var et av hans første verk. Ciutat de les Arts i les Ciències (vitenskapsbyen) er et stort kompleks med flere futuristiske bygninger utformet av Calatrava. Samme kompleks rommer også plass for et av Europas største oceanografiske museum som er oppdelt i seksjoner etter den fauna som gjenfinnes i vår planets største hav. Her finner man bl.a. delfiner, pingviner, hvaler, hvalrosser og over 100.000 m² havvann. Det oceneografiske museets lokaler er dog tegnet av Félix Candela (1910–1997). Flere høyhus i samme stil som Turning Torso i Malmö prosjekteres også.
Blant de lokale spesialitetene finner man Fartons, Agua de Valencia, Horchata de Chufa og Fideua (pastavariant på paella). Kulturen er sterkt influert fra den tid da Valencia var under maurisk styre. Maurerne var innvandrede muslimer som hersket i store deler av dagens Spania fra cirka 700-tallet til 1400-tallet, da de til slutt ble utdrevet av det katolske kongeparet Ferdinand og Isabella.
Fotballklubbene Valencia og Levante er begge hjemmehørende i byen.
Phillip Island (Victoria)

Phillip Island er en øy i Victoria i Australia. Den ligger rundt 140 kilometer sørøst for Melbourne og er administrativt del av lokalstyret Bass Coast Shire. Den er oppkalt etter den første Guvernør av New South Wales Arthur Phillip. Øya er 26 km lang og 9 km bred med et samlet areal på rundt 100 kvadratkilometer.
En 640 meter lang betongbru forbinder byen Newhaven på øya med San Remo på fastlandet. Det største tettstedet på øya er Cowes. Øya har 7071 fastboende (2001). I sommerhalvåret vokser innbyggertallet til 40 000. 60% av øya benyttes til saue og dyrehold.
Hovedattraksjonen på øya har vært pingvin-parken Penguin Parade og Phillip Island Nature Park.
Phillip Island har en spesiell plass i australsk motorsport. Stedet var arrangør av det første Australian Grand Prix i 1928 og Phillip Island Grand Prix Circuit åpnet i 1956.
Royal Air Force

Royal Air Force (RAF) er Storbritannias flyvåpen. RAF ble etablert 1. april 1918 da Royal Flying Corps og Royal Naval Air Service ble slått sammen.
Royal Air Force ble opprettet som en selvstendig forsvarsgren i første verdenskrigs sluttfase i 1918, ved en sammenslåing av Royal Flying Corps og Royal Naval Air Service, det vil si hærens og marinens flyvåpen. Den ble understilt Air Ministry.
RAFs første fredsår ble kjennetegnet av knappe ressurser og kamp for å overleve som selvstendig våpengren. Stor betydning for det sistnevnde hadde RAFs effektive selvstendige operasjoner som flyvende kolonial «politistyrke» i blant annet i det nordvestre Britisk India og i Afghanistan.
Som militær formasjon er RAF trolig mest kjent for sin innsats under andre verdenskrig. På sensommeren og høsten 1940 utkjempet RAF det såkalte Slaget om Storbritannia, da RAFs tallmessig underlegne jagerflyformasjoner klarte å hindre Nazitysklands flyvåpen Luftwaffe den overlegenhet i luften som ville vært nødvendig for en tysk landstigningsoperasjon i sørlige England.
RAFs tallmessig personelt og ressursmessig største operasjon under andre verdenskrig var de nattlige bomboffensiver mot Tyskland, påbegynt i større skala i 1942. Da offensiven var på sitt mest intensive var angrep mot tyske byer med mer enn 1 000 tunge bombefly vanlige. RAFs bombeflykorps (Bomber Command) tapte over 50 000 mann flyvende personal i de tre år operasjonene pågikk.
Bombeoffensiven er et omdiskutert emne blant krigshistorikere. Den dårliige presisjon i den tidens radar och siktehjelpemiddel gjorde nattbombing temmelig upresis og forårsaket store lidelser hos den tyske sivilbefolkning. Den militære effekt, både på den tyske krigsindustri og den sivile moral, er også blitt diskutert.
I etterkrigstiden deltok RAF i en mengde mer begrensede operasjoner, for eksempel mot rebellstyrker i Malaysia (daværende Malaya) på sent 1940- og tidlig 1950-tall, Suezkrisen 1956 og Falklandskrigen 1982. Senere har RAF-styrker operert både i Gulfkrigen 1991, i det tidligere Jugoslavia på 1990-tallet, i Afghanistan 2000 og Irakkrigen 2003.
Øverste sjef for RAF, Chief of the Air Staff (CAS), er siden 2016 luftmarskalk Peter Hillier.
Grupper (groups') er den nåværende høyeste operative inndelingen i RAF. Etter nedleggelsen av 3 Group er det to aktive grupper:
Mindre inndelinger er flystasjoner, vinger og skvadroner.
Angrepsfly / jagerbombere
Multirolle kampfly
Etterretning, overvåkning, ildledning og rekognosering (ISTAR)
Tanker og transport
Små transportfly
Helikopter
Treningsfly
UAV
Observasjonsfly:
Jagerfly og jagerbombere
Bombefly
Militær organisasjon

Organisering av militære styrker.
Landstyrker er inndelt i flere våpenarter som består av flere avdelinger. Avdelingene samles i forband. Forband og avdeling er ulike begreper; en avdeling er en homogen organisasjon, f.eks. bataljon eller kompani, mens et forband er en samling av flere avdelinger, for eksempel en brigade eller divisjon.
Ifølge standarden NATO APP-6A gjelder følgende hierarki for landstyrker, med engelsk betegnelse og symbol:
Bodil Cappelen

Bodil Cappelen (født 26. april 1930 i Stavanger) er en norsk maler, tekstilkunstner og bokillustratør. Hun har også skrevet barnebøker.
Foreldre til Bodil Cappelen var Edith Heiberg fra Leikanger i Sogn og Johan Munthe Cappelen fra Oslo. Faren var jurist og er kjent for at han tok dissens som lagmann i saken mot politimester Knut Rød i rettsoppgjøret etter krigen. Bodil vokste opp med to søstre, Lotte Cappelen Thiis og Eli Heiberg.
Cappelen er utdannet i grafikk og tekstil fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo (1948-1951).
Cappelen var gift første gang med forfatter og maler Finn Strømsted. Paret hadde to barn, Aili Strømsted og Rune Cappelen Strømsted. Fra 1975 til 1994 var Cappelen samboer og gift med Olav H. Hauge, i Ulvik i Hardanger. Ekteskapet ble inngått 27. januar 1978. I årene 1977-1997 hadde Cappelen Statens garantiinntekt for kunstnere.
I 1970-årene hadde Cappelen flere separatutstillinger av billedtepper, og mellom 1968 og 1982 deltok hun også en lang rekke ganger på Sørlandsutstillingen, Vestlandsutstillingen og Høstutstillingen med billedvev.
Etter den siste separatutstillingen i Kunstnernes hus 1981 valgte Cappelen å illustrere bøker for barn. Hun har illustrert fem bøker for det samiske forlaget Davvi Girji i Karasjok, med egen tekst i to av dem. I tillegg har hun illustrert «Norske barnerim og regler» (Aschehoug 1984). I samarbeid med Olav H.Hauge ga hun ut «ABC», i utgaver i 1986, 1987, 1995 og 2008.
I 1991 hadde Cappelen sin første separatutstilling av oljemalerier, i Galleri Nota Bene i Oslo. Siden dette har hun hatt flere utstillinger av maleri og er fremdeles aktiv ved staffeliet. Siden 1998 har Cappelen bodd i Son.
Bodil Cappelen gjør Delacroix´ ord til sine egne: «Et bildes fremste oppgave er å være en fest for øyet.»
Cappelen er medlem av Norske billedkunstnere (NBK) og Landsforeningen Norske Malere (LNM). Kunstverk av Cappelen er innkjøpt til Bergen Billedgalleri, Norsk kulturråd og flere offentlige bygg.