davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
In Our Prime

In Our Prime (Korean: 이상한 나라의 수학자; Hanja: 異常한 나라의 數學者; RR: Isanghan Naraeui Suhakja; lit. Mathematician in Wonderland) is a 2022 South Korean drama film directed by Park Dong-hoon, starring Choi Min-sik, Kim Dong-hwi, Park Byung-eun, Park Hae-joon and Jo Yun-seo. It revolves around two people: a genius mathematician with a hidden past and a student who is failing math. The film was released theatrically on March 9, 2022.
A genius mathematician, Lee Hak-sung, defects from North Korea in pursuit of academic freedom. To conceal his identity and past, he takes on the role of a security guard at an elite private high school, where only the top 1% of gifted students are admitted.
With his cold and stern demeanor, Hak-sung becomes the most avoided figure on campus. However, his life takes an unexpected turn when he meets Han Ji-woo, a struggling high school student who has given up on math. After discovering Hak-sung's true identity, Ji-woo persistently begs him to become his tutor.
As Hak-sung teaches Ji-woo not just how to find the right answers, but how to navigate the process of problem-solving, both of them experience an unexpected transformation in their lives.
As of 31 January 2023, the film has a gross of US$4,081,864, and 534,287 admissions.
Daejeon Metro

Daejeon Metro (Korean: 대전도시철도; Hanja: 大田都市鐵道; RR: Daejeon dosicheoldo) is the rapid transit system of Daejeon, South Korea, operated by the Daejeon Metropolitan Express Transit Corporation (DjeT, or Daejeon Metro). The single-line subway network first opened in 2006 with 12 stations. The line was expanded in 2007 and it now consists of one line, 22 operating stations, and 22.74 kilometres (14.13 mi) of route.
After the city's administrative district was expanded in 1995, plans were announced in February 1996 for a five-line metro service totaling 102.3 kilometres (63.6 mi). Construction of Line 1 began in October 1996 and was scheduled to be completed by 2003, but completion was delayed by right-of-way acquisition and constrained finances in the wake of the 1997 Asian financial crisis.
Line 1 was initially designed to be 22.6 kilometres (14.0 mi) long, connecting the old and new town centers. It opened in two phases and a third is planned:
The track leads from Banseok Station in Yuseong-gu to Panam Station in Dong-gu.
Line 2 has gone through a number of changes and proposals over the years, including making it a maglev modeled after the maglev in the National Science Museum. In 2015, a basic plan was established and the following year they announced the route, which included two demonstration routes that would later be connected, one in an urban area and one in a business area. It is still in the planning stage and is expected to open in 2027. Line 2 will be serviced as a tram.
Hannam University

Hannam University (Korean: 한남대학교) is a private Christian university in Daejeon, South Korea. It was founded in 1956 as Daejeon University by American missionaries from the Presbyterian Church (USA). The American missionary and Korean independence activist William Alderman Linton was named the university's first president in 1959. It was renamed Soongjeon University in 1971 and received its current name in 1982.
36°21′16″N 127°25′16″E﻿ / ﻿36.3545°N 127.4212°E﻿ / 36.3545; 127.4212
Sungsimdang

Sungsimdang (Korean: 성심당; Hanja: 聖心堂; lit. sacred heart hall) is a Western-style bakery in Daejeon, South Korea. It is most well known for soboro-ppang and chive bread. The small chain is said to be one of the best in the nation and is a representative brand of the city. Annual sales were KRW 53.2 billion in 2018.
Founded in 1956 as Sungsimdang, the bakery was incorporated in 2001 as Rosso Ltd. under Lim Gilsun. After incorporation, the brand opened additional bakery locations and also restaurants solely within Daejeon. In 2012, the brand received patent 10-1104547 for their soboro-ppang recipe. Sungsimdang baked bread for Pope Francis during his visit to the peninsula in 2014. The following year, Gilsun was granted the Order of St. Gregory the Great as he had been donating bread to orphanages and nursing homes for decades.
Seongsimdang continued to grow, with annual sales reaching 40 billion won in 2015. In 2021, it topped the list of non-branded bakeries in the country, recording 63 billion won in sales. It also recorded 80 billion won in sales in 2022, and surpassed 100 billion won with 124.3 billion won in 2023.
It is a famous bakery that ranks first in sales among non-franchised bakeries nationwide. It is one of the most famous places in Daejeon and the most recognizable among the three major bakeries in the country. In addition to running the highest profile among famous bakeries, it is a bakery that has been introduced in the Michelin Guide and is evaluated as one of the best practices and representatives of local self-employment.
In December 1950, founder Lim Gil-soon and his family left Heungnam Pier on the Meredith Victory and settled on Geoje Island. Lim boarded the Tongilho in 1956 to move his residence to Seoul, but his train broke down at Daejeon Station and stayed in Daejeon. Lim and his family had nowhere to go, so they visited the Daeheung-dong Cathedral near Daejeon Station and informed the priest of the situation. The priest gave two bags of flour out of regret, and Lim started a steamed bun business with a "Sungsimdang" sign in front of Daejeon Station. [1]
Bread purchased at the Sacred Heart Hall on the first floor is free to eat at the terrace kitchen on the second floor.
It is a store located in Daejeon Station, and its advantage is that you can buy it before taking the train or come out to buy it during transfer time.
It is open from 8 a.m. to 10 p.m. separately from the department store. It sells signature menus exclusively for Lotte Department Store in Daejeon.
It is the most recently opened fourth branch, and the expansion was done in November 2023.
There are brands such as Cake Butique, Old Taste, Café, Restaurant (Terras Kitchen, Flying Pan, Udonya, Piatto), Cultural Center, and Ovenstory.
Daejeon Hanbat Sports Complex

Daejeon Hanbat Sports Complex (Korean: 대전한밭종합운동장) is a sports complex, comprising a multi-purpose stadium (including athletic facilities and a soccer pitch), a ballpark, Basketball courts, tennis courts and various other sports facilities in Daejeon, South Korea.
The Daejeon stadium (main stadium) has a capacity of 20,618 and opened in 1964. It was used by Daejeon Citizens before Daejeon World Cup Stadium opened and the team relocated in 2001. It hosted several football preliminaries during the 1988 Summer Olympics in Seoul.
Daejeon Hanbat Baseball Stadium was opened in 1965, and undergone a significant renovation and expansion in 2012. It now has a capacity of 13,500, and serves as home for Hanwha Eagles of Korea Professional Baseball League.
Chungmu Gymnasium is an indoor sports facility that can be used as basketball, or volleyball stadium. It currently serves as home for Samsung Fire Bluefangs and Daejeon KGC of V-League.
Hanbat is the original Korean name of the City of Daejeon. Han means Big and Bat means Field, hence the name of the city where the stadium rests today is a transliteration of the hanja Dae (big) and Jeon (field).
36°18′58″N 127°25′54″E﻿ / ﻿36.316145°N 127.431632°E﻿ / 36.316145; 127.431632
Augustinus Kim Jong-soo

Augustinus Kim Jong-soo (Korean: 김종수; born February 8, 1956) is a South Korean prelate of the Catholic Church and the current Bishop of the Diocese of Daejeon.
Kim was born in Daeheung-dong, Daejeon, South Korea and ordained a priest on February 13, 1989. On February 10, 2009, Pope Benedict XVI appointed him Auxiliary Bishop of Daejeon and Titular Bishop of Sufasar. On March 3, 2009, he was consecrated by Joseph Kyeong Kap-ryong, retired Bishop of Daejeon, with Lazarus You Heung-sik, and Cardinal Nicolas Cheong Jin-suk, Archbishop of Seoul, as co-consecrators.
Pope Francis appointed him Bishop of Daejeon on February 26, 2022.
Daejeon Museum of Art

The Daejeon Museum of Art (Korean: 대전시립미술관; or Daejeon Metropolitan Museum of Arts) is located at 396 Mannyeon-dong, Seo-gu, across the river from the Expo Science Park, in Daejeon, South Korea. It opened on April 15, 1998.
It has featured modern art from both domestic and foreign artists. Shows have included "The Horizen [sic] of Daejeon Art" (local art, featuring Cho Pyung-hwi and An Chi-in) and The Exhibition of Park Seung-moo. The facility has a floor space of just over 8,400 m². It also includes an outdoor sculpture park.
The Daejeon Museum of Art is a public art museum that explores trends in Korean contemporary art in general and seeks to spread the arts and culture in civil society through exhibition and educational policies. In 2008, Daejeon City Museum of Art Creation Center was opened. Daejeon Museum of Art serves as a major public art museum contributing to the spread of art culture.
The museum's facilities includes an exhibition room, bookstore, auditorium, seminar room, resource room, training room, fountain park, and lawn park, and has a collection of 1,100 items.
36°22′00″N 127°23′09″E﻿ / ﻿36.3668°N 127.3858°E﻿ / 36.3668; 127.3858
Yuseong District

Yuseong District (Korean: 유성구; RR: Yuseong-gu) is a gu ("district") of Daejeon, South Korea, known for high tech industries, Daejeon Expo '93, Daedeok Science Town and the Yuseong Special Tourism District. Daejeon Islamic Center is also located in Kung-dong, Yuseong District. The Science Town is the core of the International Science and Business Belt.
Yuseong first started its spa business in 1913, and by the 1970s, major developments were made, adding 12 more hotels to the area, leading this area to be designated first as the Special Spa District in 1981 and finally as the Yuseong Special Tourism District by August 31, 1994.
Since the time of the Baekje Kingdom, travellers have visited Yuseong's natural springs and spas. This ultimately resulted in the creation of the Yuseong Special Tourism District. The majority of the hotels in Daejeon are situated in this area, and it is one of the commercial centers of Daejeon. Some important sight seeing places are the Daejeon National Cemetery, Geological Museum, Currency Museum of Korea, Natural History Museum, Daejeon Prehistory Museum, Asia Museum, Yeojin Gallery, and Daejeon Museum of Art. Science-oriented attractions include National Science Museum, Daejeon Space Observatory, Daedeok Science Town, and Daejeon Institute of Education & Science.
Parks include Expo Science Park and Kumdori Land. Cultural centers include Mokwon University Daedeok Science Culture Center, Jeongsimhwa International Culture Center, Expo Art Hall, Suwungyo Cheondan, Ahnsansanseong (Fortress), Jimjam Confucian School, and Ssunghyeon Ancient Lecture Hall.
Daejeon Shinsegae Art & Science, a large complex shopping center, opened in 2021. It is located in Doryong-dong.
Plans have been made to renovate and develop the areas to attract more tourists. The major project that is currently proposed and evaluated is the Yuseong Leisure Town. Water theme parks, spa resorts, public golf course, and various other attractions will be constructed.
Daedeok Science Park in Yuseong District is Korea's top research area, hosting multiple public and private research groups and organizations. Government funded research groups include the following.
36°21′43″N 127°21′22″E﻿ / ﻿36.362°N 127.356°E﻿ / 36.362; 127.356
Choi Kyu-hah

Choi Kyu-hah (Korean: 최규하, pronounced [tɕʰø ɡjuha, - kjuha]; July 16, 1919 – October 22, 2006) was a South Korean politician who served as the fourth president of South Korea from 1979 to 1980. An independent politician, he served as the prime minister under President Park Chung Hee from 1975 to 1979.
Choi was born in Wonju-myeon, Wonju, Kōgen-dō, Korea, Empire of Japan (now in Gangwon Province, South Korea). Choi was born into a yangban (upper class) family; his grandfather had been a scholar at the Sungkyunkwan. During this period, Choi used the Japanese name Umehara Keiichi (梅原圭一).
After graduating from Kyunggi High School and the Tokyo Higher Normal School (today the University of Tsukuba) with diplomas in English language and literature, Choi briefly worked as a teacher at the Taikyū Public Junior High School, before moving to Manchukuo for studies at the Taidō Academy [ja]. Choi graduated in 1943; two years later he became a professor at the Keijō Normal School.
Choi served as Ambassador to Malaysia from 1964 to 1967, foreign minister from 1967 to 1971; and as prime minister from 1975 to 1979.
After the assassination of Park Chung Hee in 1979, Choi became acting president; the prime minister stood next in line for the presidency under Article 48 of the Yushin Constitution. Due to the unrest resulting from Park's authoritarian rule, Choi promised democratic elections, as under Park elections had been widely seen as rigged. Choi also promised a new constitution to replace the highly authoritarian Yushin Constitution. Choi was the sole candidate in an election on 6 December for the balance of Park's term, becoming the country's fourth president.
In December 1979, Major General Chun Doo-hwan and close allies within the military staged a coup d'état against Choi's government. They quickly removed the army chief of staff and virtually controlled the government by early 1980.
In April 1980, due to increasing pressure from Chun and other politicians, Choi appointed Chun head of the Korean Central Intelligence Agency. In May, Chun declared martial law and dropped all pretense of civilian government, becoming the de facto ruler of the country and reducing Choi to a figurehead. By then, student protests were escalating in Seoul and Gwangju. The protests in Gwangju resulted in the Gwangju uprising in which about 987 civilians were killed within a five-day period by Chun's military.
Persuaded by Kim Chung-yul, Choi was forced to resign, stating he wished to "leave behind a precedent of peaceful transfer of power." Prime Minister Park Chung-hoon became acting president, until Chun's election as President on September 1, 1980.
After his resignation, Choi lived quietly out of the public eye and died on October 22, 2006. His funeral was held on October 26, 2006, and was attended by President Roh Moo-hyun, first lady Kwon Yang-sook, Prime Minister Han Myeong-sook, former presidents Chun Doo-hwan, Kim Young-sam and Kim Dae-jung. Choi was buried in Daejeon National Cemetery.
The 2023 South Korean movie 12.12: The Day portrays President Choi under the pseudonym "Choi Han-gyu".
Bomunsan

Bomunsan (Korean: 보문산; Hanja: 寶文山), is an urban mountain park in the south of Daejeon Metropolitan City in Korea, with a peak elevation of 457.6 m (1,501 ft). Known as one of the Eight Great Views Daejeon, Bomunsan was established as a park in 1965, and contains multiple culture, sports, and heritage sites, some dating back as far as the Bronze Age.
The vicinity of the mountain is home to multiple amusement, sports, and health facilities including an outdoor concert hall, a Youth Square, and O-World amusement park and zoo, and the Bomunsan Forest Healing Center. Cultural heritage sites include the figure of a seated Buddha figure carved into the mountainside (c. late Goryeo dynasty), and the reconstructed ruins of an ancient fortress, as well as multiple Buddhist temples both within and bordering the park.
There are 10 official trails, most of them easily accessible directly from the city by foot and public transportation, with trail heads in 11 neighborhoods in the city's central (Jung-gu) district, though most signage is in Korean only. Hiking is popular year-round with diverse natural landscapes and approximately 10 mineral springs. At various times of year, locals enjoy walking through landscapes of cherry blossoms, azaleas, hydrangea, and the fall foliage of various maple trees. Municipal government of Daejeon uses the mountain and its infrastructure to organize numerous local events.
36°17′47″N 127°25′19″E﻿ / ﻿36.29626°N 127.42193°E﻿ / 36.29626; 127.42193
Min Hyun-sik

Min Hyun-sik (born 21 October 1946) is a South Korean architect.
Min was born in 1946, in Gyeongnam, Korea. After having worked and studied under architect Kim Swoo Geun of Space Group and architect Yoon Seung Joong of Wondoshi Architects Group (of which he had been a partner since 1980), he studied at the Architectural Association School of Architecture in London, UK, in 1989/1990. In 1992, he started his own practice H. Min Architect and Associates. In 1997, he was one of the core members to establish a school of visual arts at the Korea National University of Arts, at which he holds a professorship to this day.
His active communication with the public first became recognized with "Housing with Deep Space", exhibited in the 1992 show "Echoes of an Era". Since then he has continually presented new projects, each one of them containing creative issues, for example, "Phenomenological Aesthetics", "Madang; Specific indeterminate space", "Architectural Landscape", "Structuring Emptiness; ethics over aesthetics".
Extending his architectural interests into urbanism, he participated in several urban planning and design projects, for example, "Paju Landscape Script" for Paju Book City, and the schematic design of "Gwangju, the Capital City of Asian Culture". His works and ideas have always been the center of debate and controversy, and have marked important turning points in Korean architecture and urbanism.
Most of all, his works have centered on "Structuring Emptiness", which stems from Korean traditional architecture. Min's propositions in architecture are continually concerned with "Structuring Emptiness" which is a design of potentials: as infrastructures of daily lives deeply related to the properties and intimacies of the site it sit on. This idea aims to reach beyond the level of objectification in architecture. Abstracting the geological features of the site, he creates a specific architectural landscape. Alternative to symbolic architecture, this idea presents a way to search for different dimensions of architecture and reach beyond the level of objectification. His works are not only searching for the identity of Korean contemporary architecture but also developing and expanding those ideas to generate a theory of the future.
Presented by works, publications, articles, teaching, and international exhibitions, including Venice Biennale 1996/2000/2002, "Structuring Emptiness" invited by University of Pennsylvania in 2003, and "Paju Book City" at Aedes West in Berlin, 2005, his creative ideas shows us the possibility of acquiring universality in the realm of architecture.
Feel the Rhythm of Korea

Feel the Rhythm of Korea is a marketing campaign run by the Korea Tourism Organization, a government agency of South Korea. Each of its videos showcases one or more locations in the country. Many of the videos feature modern adaptations of traditional Korean folk music, while media personalities, singers, and dancers perform in iconic or scenic locations.
Its first season of videos ran between 2020 and 2021. Its second season began in September 2021 and ran until 2022. A mini-series featuring songs selected by K-pop group BTS was released in October to November 2022.
The campaign has been met with acclaim for its mix of traditional and modern elements of Korean culture, and has accumulated hundreds of millions of views total across various platforms. The first video alone accumulated over 200 million views within a few months of its release.
The full songs composed exclusively for the advertising campaign have also been released. In September 2021, the album Feel the Rhythm of Korea Part 1 and the two-track single Feel the Rhythm of Korea Part 2 were released.
A mini-series was released in October and November 2022 that featured songs chosen to represent each location by Suga and Jimin of the K-pop group BTS.
Many of its videos have garnered dozens of millions of views each. The July 2020 first video in the series, covering the capital city Seoul and featuring pansori–hip hop fusion music by Leenalchi and dance by the Ambiguous Dance Company (Korean: 앰비규어스댄스컴퍼니), received over 200 million views across several platforms by October 2020. The video led to a boom in popularity for both Leenalchi and the Ambiguous Dance Company, with the latter going on to collaborate with British band Coldplay in their music video for the song "Higher Power".
An October 2022 video covering the city of Busan that featured K-pop group BTS received four million views on its first day, and surpassed 100 million views by December of that year. The video was also played on billboard ads in the United States, Britain, Singapore, Thailand, Japan, and Qatar.
Videos in the campaign have been praised by international and domestic observers. Lebawit Lily Girma of Skift called it a "clever, energy-packed message for travelers as to what makes the destination stand out from a cultural and outdoor standpoint, whether it’s Seoul’s vibrant fashion-clad streets and residents of all ages, or Korea’s surfing towns and islets contrasting against its rural daily life scenes".
In March 2021, the head of the KTO and organizer of the campaign Oh Chung-seop (오충섭) received a presidential award in recognition of the success of the campaign. By the time of the award, the videos had received over 600 million views on YouTube and Facebook.
Yun Seok-cheol

Yun Seok-cheol (Korean: 윤석철; born April 10, 1985) is a South Korean jazz pianist, composer and record producer. Coming to prominence in the Korean jazz scene as part of the Yun Seok Cheol Trio, he is also a member of the band Temperature of Saying Hi, as well as a producer under the name The Blank Shop. He has appeared in various radio and television programs in South Korea including You Hee-yeol's Sketchbook, Sunny's FM Date, and The EBS space.
Yun Seok-cheol was born in Seoul, South Korea. He attended Daejin High School and majored in jazz at JEI University. He began playing in local jazz clubs at the age of 20, hosting a jam night at Club Evans in Hongdae, Seoul for more than seven years. He won first place at the Ulsan Jazz Festival in 2005 and won third place at the Jarasum International Jazz Festival competition in 2008.
Along with bassist Kim Sang-yee and drummer Kim Yong-jin, he is a member of the Yun Seok Cheol Trio, which was formed with the desire to "create a jazz group that felt like a rock or indie band". They released their first album, Growth, in 2009 and released their second album Love is a Song in 2013. In 2018, they released the D Flat in April, an EP containing new tracks as well remakes of old songs.
Yun is active in the K-pop scene as a producer and session musician, working with singers such as Zion.T, Beenzino, Jang Hye-jin, Sam Kim, Kwon Jin-ah and Baek Yerin. His best known composition is arguably "Just" by Crush and Zion.T, which debuted atop the Gaon Digital Chart in 2015 with an eventual chart run of 35 weeks. His production work fuses elements of jazz, hip-hop and electronic music.
He joined You Hee-yeol's music label Antenna in March 2019. On September 17, 2020, he released Tailor, his first album under the producer alias The Blank Shop. It featured guest appearances from Sunwoojunga, 10cm, Ha Heon-jin, Wonpil, Yerin Baek, Cadejo, Lee Jin-ah, and Hello Ga-Young.
Yun was previously a lecturer in the Practical Music Department at Dongduk Women's University and the Jazz Music Department at JEI University. He currently lectures at Kukje University of Arts.
In 2024, Yun joined V of BTS and Park Hyo-shin for an alternate version of the song, "Winter Ahead".
On February 6, 2025, Yun Seok-cheol Trio (namely Yoon Seok-cheol, Jeong Sang-i, and Kim Young-jin) has been nominated for the "22nd Korean Popular Music Awards' under the category 'Best Jazz - Instrumental Album' category. Yun together with the Yun Seok-cheol Trio, will be having a club tour starting called '2025 Yoon Seok-cheol Trio Club Tour' in four regions od South Korea starting with Daegu on February 15, Jeonju on the 16th, Wonju on the 21st and daejeon on the 23rd.
Companhia União dos Refinadores - Açúcar e Café

A Companhia União dos Refinadores – Açúcar e Café foi uma empresa de refino de açúcar e café e detinha as marcas Açúcar União, Café União, Café Pilão e Café Caboclo. Desde 2012, as marcas pertencem ao grupo Camil.
Fundada em outubro de 1910, pelos irmãos e imigrantes italianos, Giuseppe e Nicola Puglisi Carbone que convenceram os pequenos refinadores de São Paulo a se unirem. Tempos depois, a União incorporou o segmento café e mudou sua razão social para Companhia União dos Refinadores – Açúcar e Café.
Em 1928 foi vendida para usineiros pernambucanos. Sete anos depois foi adquirida pelo seu então presidente, José Ferraz Camargo. No final da década de 30 incorporou Açucareira Santista S/A e, em 1962, adquiriu o controle total da Refinaria Piedade. Nesta época, já estava consolidada na liderança do mercado interno de açúcar com a sua marca principal, o Açúcar União.
Foi vendida novamente para a Copersucar em 1973. Em 1978, a Companhia União adquire a Hills Bros Coffe, Inc, nos Estados Unidos.
Em 2000, a americana Sara Lee Corporation adquiriu as marcas de café da Copersucar. Hoje as marcas pertencem a holandesa Jacobs Douwe Egberts.
Em 2005, numa época de grande consolidação do setor, a Copersucar decidiu deixar o mercado de varejo e vendeu a União (e outras marcas) ao Grupo NovAmérica. Finalmente, em 2009, a Cosan adquiriu a Nova América.
Coffea canephora

Coffea canephora (Café Robusta; sin. Coffea robusta) é uma espécie de café originária da África Ocidental. É cultivado principalmente na África e no Brasil onde é chamado às vezes de Conillon que é corruptela da palavra Kouiliou. É também cultivado no Sudeste asiático onde os colonizadores franceses o introduziram no final do séc. XIX. Nos últimos anos o Vietname, que produz apenas robusta, ultrapassou o Brasil, a Índia e a Indonésia como o maior exportador do mundo. Aproximadamente um terço do café produzido no mundo é robusta.
O Coffea canephora é de plantio fácil, quando comparado com outra das principais espécies de café, o Coffea arabica, e, por conseguinte, é mais barato de se produzir. Como os grãos de arabica são considerados superiores, o robusta fica normalmente limitado a tipos de café de escalão inferior como complemento. É no entanto incluído nos cafés instantâneo e expresso de forma a tornar o café cremoso. O robusta contém duas vezes mais cafeína do que o arabica.
O coffea canephora é autóctone da África central e ocidental. Não foi reconhecido como uma espécie de cafeeiro até o séc. XVIII, cerca de cem anos depois do reconhecimento da coffea arabica. A planta tem um sistema de raízes pouco profundo e cresce como uma árvore ou um arbusto robusto até cerca de 10 metros. Floresce irregularmente, demorando os bagos 10 a 11 meses a amadurecer, produzindo grãos ovais. A planta robusta rende maior colheita do que a arabica e é menos susceptível a pestes e doenças.
Uma vez torrado, o café robusta tende a apresentar um distinto paladar terroso/queimado, normalmente mais amargo do que o café arabica. Este gosto pode ser desejável num café para dar "corpo" e "final", notável na cultura de café italiana.
Em 2020, o Espírito Santo era o maior produtor de café conillon do Brasil, com participação de 66,3% do total (564,5 mil toneladas, ou 9,4 milhões de sacas de 60 kg).
No ano de 2022, o volume físico dos cafés no Brasil foi estimado em 50,38 milhões de sacas de 60 kg. Desse total, 32,41 milhões de sacas são da espécie Coffea arábica, a qual representa em torno de 64 % da safra brasileira. A área estimada para o cultivo do café dessa espécie corresponde a 1,81 milhão de hectares, número que equivale aproximadamente a 81% da área total destinada à cafeicultura nacional. E que, desta área, em torno de 1,45 milhão de hectares são de áreas em produção, e o restante, 364,6 mil hectares, de áreas em formação.
Marrom

Marrom ou castanho é uma cor que corresponde à percepção visual de radiações com comprimento de onda entre os 620 e 585 nanómetros. Entre objetos comuns de cor castanha estão as castanhas maduras, os grãos de café torrado, o chocolate, o pelo de diversos mamíferos e os olhos da maioria das pessoas. Além de ser utilizado para designar a madeira do castanheiro.
No modelo de cores CMYK usado na impressão ou pintura, o marrom é feito combinando vermelho, preto e amarelo, ou vermelho, amarelo, e azul.
A maioria da população mundial tem olhos escuros, variando de tons castanhos até pretos. Olhos castanhos claros estão presentes em muitas pessoas, mas numa menor extensão. A maior parte dos habitantes da África, Ásia, e das Américas têm olhos castanhos. Olhos castanhos também são encontrados na Europa, Oceania e América do Norte, apesar de que nos povos europeus, eles não sejam tão predominantes. Olhos castanhos sempre foram considerados dominantes entre os genes, mas estudos recentes mostram que nem sempre é verdade.
Café turco

Café turco é um tipo de café tradicional da Turquia e de diversos territórios que outrora integraram o Império Otomano, tais como a Grécia, o Oriente Médio, parte do Norte de África e os Balcãs.
É preparado a partir de café moído com consistência de farinha. A bebida resultante fica muito concentrada, servindo-se tradicionalmente em chávenas pequenas, sem pega, com ou sem açúcar.
A "cultura e tradição do café à turca" foi inscrita pela UNESCO na lista do patrimônio cultural imaterial da Humanidade em 2013.
Na Turquia, esta bebida era conhecida apenas como "café" (kahve, em língua turca) até à introdução do café instantâneo nos anos 1980. As gerações mais jovens referem-se hoje à bebida como "café turco" (Türk kahvesi).
Cada um dos outros países onde o café se prepara desta forma atribui a si próprio este método de preparação. Desta forma, existem também, entre outras, as designações café grego (ελληνικός καφές, em língua grega), café arménio (Հայկական սուրճ, em língua arménia), café bósnio (bosanska kahva, em língua servo-croata) e café árabe ( قهوة عربية , em língua árabe).
As ferramentas necessárias para preparar o café turco consistem numa pequena cafeteira estreita para ferver, chamada cezve ou džezva, tradicionalmente de cobre com uma pega de madeira, e uma colher. Os ingredientes são café moído finamente, água fria e, caso se deseje, açúcar. Durante a moagem do café, pode também ser adicionado cardamomo.
É servido em chávenas (designadas como fincan ou fildžan) tão pequenas como as do café expresso italiano. Como não é adicionado açúcar após a preparação, não é necessário o uso de colheres. Algumas chávenas modernas têm pegas, ao contrário das tradicionais. Com estas últimas, o café era bebido pegando nelas com a ponta dos dedos ou, mais frequentemente, colocando-as num recipiente de metal com uma pega, chamado zarf, em turco.
Antes de consumir o café acabado de preparar, é aconselhável aguardar cerca de um minuto, para que os grãos se depositem no fundo. Uma vez servido, não se deve mexer o café, para evitar que os grãos se espalhem. Deve-se parar de beber quando se sentem grãos na boca, deixando a borra resultante no fundo da chávena.
A borra que fica no fundo da chávena, após se beber o café, pode ser usada para ler a sina. A chávena é virada ao contrário, com o topo virado para o pires, para que a borra se espalhe e arrefeça. Depois de arrefecer, os padrões que tiverem aparecido podem ser lidos. Este processo é conhecido como kahve falı, em turco, e καφεμαντεία, em grego. Em português, pode ser designado como cafeomancia.
Igreja de Santo Antônio de Guaratinguetá

A Igreja de Santo Antônio de Guaratinguetá, Matriz de Guaratinguetá, é a antiga sé arquiepiscopal da Arquidiocese de Aparecida, título transferido, por decreto do Papa Francisco, à Basílica de Nossa Senhora Aparecida. É igreja matriz da paróquia de Santo Antônio de Guaratinguetá, criada em 25 de fevereiro de 1651.
Trata-se do monumento mais antigo de Guaratinguetá. Teve início em uma capela erguida em “pau a pique coberta de palha (sapê)”, nos idos de 1630, local em que se desenvolveu em torno a cidade. Sofreu inúmeras reformas a partir do edifício original em taipa de pilão de 1701 e foi ampliada entre 1773-1780, com o aspecto que se mostra no desenho do arquiteto austríaco Thomas Ender, de 1817, quando ostentava apenas uma das torres completa.
Nesta antiga catedral foi batizado e celebrou sua primeira missa em 1762 Santo Antônio de Sant'Ana Galvão (conhecido popularmente como Frei Galvão), nascido na cidade.
Após a reforma ocorrida entre 1822 e 1847, chega a sua configuração atual. O último alteamento da torre se deu em 1913 quando se abrem os nichos para os evangelistas São Marcos, São João, São Lucas e São Mateus na parte externa.
Tornou-se a sé episcopal de Aparecida em 1996, por decreto do cardeal-arcebispo Dom Aloísio Lorscheider. Deixou de ser a catedral por decreto do Papa Francisco, de 22 de outubro de 2016.
Com o estilo arquitetônico predominante barroco, o perfil externo é recortado por coruchéus em forma piramidal. A divisão do corpo da igreja das torres acentua a verticalidade através de colunas duplas. O triângulo frontão é rígido e comprimido no espaço das torres e está assentado sobre a cimalha que corre toda a frente e a lateral da igreja.
Na sua torre direita, construída em 1817, há um relógio colocado em 1899 e sinos de 1856. A torre esquerda foi concluída em 1892.
No interior da igreja há três naves separadas por arcos de volta inteira, altares na nave principal e nas laterais, altares no transepto demarcado por um arco pouco menor que o arco cruzeiro. A capela-mor de corpo menor tem tribunas com janelas de peitoril entalado e na nave, arcos de volta completa, com acabamento sacado em forma elíptica.
Em seu interior há altares barrocos e neo-clássicos, com elementos rococó, afrescos e entalhes de madeira, com destaque para o para-vento da entrada. Entre suas imagens destacam-se as de São Miguel, de Nossa Senhora das Dores, de Nossa Senhora do Carmo, Nossa Senhora do Rosário e a seiscentista imagem em terracota de Santo Antônio, padroeiro de Guaratinguetá.
Ainda há inscrições em placas funerárias, como de Monsenhor João Fillipo (1928) e Dom Antônio de Almeida Morais Júnior, arcebispo de Niterói (1984), antigos vigários.
Seu tombamento se deu pela Lei Municipal n.º 177, de 26 de junho de 1952, que a declara “obra de valor histórico como monumento da fundação de Guaratinguetá”.
Maragogipe Coffee

Scientific name: Coffea arabica L var. maragogipe A. Fern. Ex A. Frohner
Maragogipe is a variety of Arabica coffee, also known as "elephant coffee beans". It is believed that this coffee is a spontaneous mutation of Typica coffee that happened in Maragogipe, Bahia in Brazil. This is a very large size coffee bean in comparison to other Arabica coffee beans.
Maragogipe coffee's flavor varies depending on the soil where it grows. Poor soils produce a coffee with diminished flavors. That is why it is often referred to as a coffee with "not much flavor", but the flavor can be enhanced by allowing these coffee beans to dry with its natural sugars.
Maragogipe is a rarity in the coffee world and it is appreciated by coffee aficionados.
Национален отбор по футбол на Естония

Националният отбор по футбол на Естония се ръководи от Естонската футболна асоциация. Първата официална среща е през 1920 г.
Естонският национален футболен участва веднъж на Летни олмпийски игри, това става през 1924. Изиграват едва една среща в предварителния кръг срещу САЩ и губят с 0:1.
Конгрес

Конгресите са официални срещи на представители на различни държави, съставни държави, организации, синдикати, политически партии или други групи. Терминът произхожда от късния среден английски, за да обозначи среща (среща на противници) по време на битка, от латинското congressus .
Следните конгреси са официални срещи на представители на различни нации:
В средата на 1770-те, за да се подчертае статута на всеки един система като самоуправляващ се субект, терминът е избран в британските колонии, които се превръщат в Съединените американски щати. Оттогава терминът е приет от много нации за обозначаване на техните законодателни органи .
Много политически партии имат партиен конгрес на всеки няколко години, за да вземат решения за партията и да избират ръководните си органи, докато други го наричат партиен конгрес. Конгресът е включен в името на няколко политически партии, особено тези в бившите британски колонии:
Католически конгреси Евхаристийни конгреси 1947 г. Мариански конгрес
Конгресът е алтернативно име за голяма национална или международна академична конференция . Например, Световният конгрес по здравеопазване на мъжете Архив на оригинала от 2022-01-08 в Wayback Machine. е годишна среща по медицински въпроси на мъжете.
Организациите в някои от атлетични спортове, като боулинг, исторически са били наричани „конгреси“. Предшествениците на Конгреса по боулинг на Съединените щати (сформиран през 1995 г.) са Американският боулинг конгрес (основан през 1895 г.) и Международният женски конгрес по боулинг (основан през 1927 г.).
Конгресът по шах е шахматен турнир в един град, където голям брой състезатели се събират, за да играят състезателен шах за ограничен период от време; обикновено от един ден до една седмица.
Никола Щерев (футболист)

Никола Щерев – Старика е български футболист – нападател, легенда в историята на Ботев Пловдив.
Присъединява се към клуба през 1917 година, като преди това играе в отбора на „Бай Ганьо“ от Съдийския квартал. В дългогодишната си спортна кариера Щерев участва в над 100 официални срещи за „жълто-черните“ от Колежа за градско и областно първенство на Пловдив и държавно първенство на България. Шампион и носител на купата на страната за 1929 година. Автор е на победния гол на финалната среща с Левски София (1:0). Взима участие в 10 международни приятелски срещи и над 200 контролни срещи с отбори от цялата страна. Неколкократно е включван в разширения състав на „А“ националния отбор, в чийто редове изиграва една официална среща. През 1924 година е в разширения състав на олимпийския футболен отбор на България, който взима участие в олимпийския турнир в Париж (1924). Освен играч и капитан на отбора на Ботев Пловдив, той е и дългогодишен негов основен треньор. През цялата си спортна кариера е и член на ръководството на клуба, на Тракийската спортна федерация и Пловдивската спортна област. Завършва треньорска школа в Австрия и обучава млади футболисти в Пловдив. Един от родоначалниците на детско-юношеската школа в България. „Заслужил майстор на спорта“ от 1962 г. е футболен съдия.
Среща край Малта

Срещата край Малта е среща на най-високо равнище между ръководителите на Съединените щати и Съветския съюз Джордж Х. У. Буш и Михаил Горбачов, проведена на 2 – 3 декември 1989 година край пристанището на Марсашлок в Малта. Срещата се провежда във времето на срива на комунистическите режими в Източна Европа и макар да не завършва с подписването на конкретни документи, според много наблюдатели отбелязва края на Студената война.
Въпреки скептицизма на много експерти в американското правителство към провеждане на среща с Горбачов, френският президент Франсоа Митеран и британската министър-председателка Маргарет Тачър заедно с други европейски лидери и водещи членове на Конгреса убеждават президента Буш в необходимостта от такава среща.
Съветска делегация:
Американска делегация:
Сава Киров

Сава Тодоров Киров е български дипломат и политик. През 1943 г. в продължение на един месец е външен министър на България в правителството на Добри Божилов.
Сава Киров е роден на 22 февруари (10 февруари стар стил) 1893 година в Хасково. През 1909 г. е сред основателите на един от първите футболни клубове в София. От 1913 до 1921 г. е председател на новосъздадения клуб ФК`13. Още като студент работи като преводач от турски и френски в Министерството на външните работи и изповеданията. През 1915 г. завършва право в Софийския университет „Св. Климент Охридски“.
От 1920 г. работи в Министерството на външните работи и изповеданията. От 1921 г. е на служба в посолството във Варшава, а след това – в Париж, където остава до 1935 г. След това е посланик във Варшава (1935 – 1936), Букурещ (1936 – 1940) и Анкара (1940 – 1943). През септември 1943 г. е назначен за министър на външните работи и изповеданията, но месец по-късно е освободен. През февруари 1944 г. става посланик във Франция и остава на този пост до 8 декември 1944 г.
След престой в Швейцария, от 1947 година се установява в Париж, където е активен сред българските политически емигранти. На 12 септември 1949 година е сред основателите на емигрантската организация Съюз на свободните българи, оглавена от Йордан Пеев.
Сава Киров умира през 1972 година.
Иван Димитров (дипломат)

Иван Истилиянов Димитров е български дипломат. Посланик в Дания от 2005 до 2009.
Завършва немската езикова гимназия в София (1965), Софийския университет „Св. Климент Охридски“ (1975) и Дипломатическата академия в Москва (1979).
На дипломатическа служба в МВнР от 1976. Владее немски, английски, руски език.
Хетско царство

Хетското царство е могъща древна държава в Мала Азия създадена от хетите, просъществувала между 1800 – 1180 г. пр.н.е. Нейна столица е древният град Хатуша (близо до дн. Боязкьой, Турция).
В края на III – II хилядолетие пр.н.е. при хетите започва да се разпада племенния строй, за ускоряването на този процес допринасяли семитските търговски колонисти (асирийци и амореи). Още през III хилядолетие пр.н.е. в източните и централни части на Мала Азия се създават няколко политически образувания от типа град-държава (Пурусханда, Амкува, Кусара, Хатти, Каниш, Вахшушана, Самуха, и др), начело на които били царе (рабауми) и царици (рабатуми). През първата половина на 18 век пр.н.е. царят на град Кусара – Анита, основава обширна държава, наречена по-късно Хетско царство.
Древният период от историята на Хетското царство се свързва с град Кусара, който бил столица в новообразувалата се държава. Цар Анита прилага значителни промени в политическата обстановка, които водят и до погром за много центрове. След него на власт идва цар Лабарна I от династията Лапарнаса, тази династия била с други традиции и възгледи от предишната. Те извършват културно-обществени промени, като заменил староасирийския акадски диалект и писменост с родния си език и друг вариант на писменост.
Старо хетското царство достигна върха на своето могъщество в началото на XVI в. пр. н. е. при Муршили I, който тръгнал на поход в Месопотамия и в 1595 г. пр. н. е. превзел Вавилон. Следва относителен упадък през XV в. пр. н. е.
В епохата XIV–XIII в. пр. н. е. настъпва нов период на могъщество със засилена централна власт. Тя се основава на добре организирана войска, в която основна роля започват да играят маневрени отряди от впрегнати в коне бойни колесници (въведени от митанийците). През първата половина на XIV в. пр. н. е. Шупилулиума I, един от най-забележителните хетски владетели, успял да наложи политическата си хегемония над почти цяла Мала Азия. Като се възползвал от временното отслабване на Египет при фараон Ехнатон започнал да настъпва на юг в района на Източното Средиземноморие. Конфликтът на хетите с Египет достига своя връх в края на XIV и началото на XIII в. пр. н. е., когато хетските царе Муршили II, Муватали и Хатушили III водят последователно тежки войни с войнствените фараони от XIX династия Сети I и Рамзес II. През 1280 г. пр. н. е. е сключен мирен договор, по силата на който Сирия и Северна Финикия стават зона на хетско влияние, а Палестина и Южна Финикия остават в обсега на Египет.
В края на XIII в. пр. н.е. в Мала Азия нахлули войнствени племена, наричани в египетските документи морски народи. Те разгромяват хетските армии и крепости, превземат столицата Хатуша и Хетското царство престава да съществува.
Нали ти рекох

Нали ти рекох (на македонска литературна норма: Нели ти реков) е игрален филм от Социалистическа Република Македония, през 1977 година направен като телевизионен сериал, а през 1984 година като самостоятелен филм. Режисьор е Стефо Цървенковски, а сценарист - Русомир Богдановски. Главните роли се изпълняват от Коле Ангеловски, Петре Арсовски, Марин Бабич, Димитър Гешоски, Мето Йовановски, Георги Колозов, Ристо Шишков (Александър Турунджев) и други.
Действието на филма се развива в началото на XX век в Македония. Историята се върти около легендарния лерински войвода Александър Турунджев, водил редица борби в областта по време и след Илинденското въстание от 1903 година. През пролетта на 1904 година четата му е предадена от Митре Гинков от Айтос, който във филма е представен като върховист (а върховистите във филма са представени като по-опасни и жестоки врагове на "македонското народоосвободително движение" от Османската империя) и агент на българския царски двор. Александър Турунджев е заловен и обесен в центъра на Битоля през 1905 година.
Калиман I Асен

Колома̀н I Асѐн (също и Калиман I Асен), наричан „Детето цар“ от византийските историци, е малолетен цар на България от 1241 до 1246 г.
Той е син на Иван Асен II от брака му с унгарската принцеса Анна-Мария. Държавата е управлявана от регентство от името на малолетния цар.
За произхода на името на царя има няколко хипотези. Според една от тях името Коломан се обяснява с унгарското влияние в българския царски двор през този период. През ХI-ХIII век в Унгария и Австрия е изключително почитан Свети Коломан (на латински: Colomannus). В писмото на папа Инокентий IV от 21 март 1245 г. до българския цар Коломан I Асен същият е именуван като Colomanno in Bulgaria. Съществува и гледна точка, че е кръстен на дядо си Калоян. (кало на гръцки значи „хубав“. Петър и Йоан, носят съответни прякори - Калопетър и Калоян, т.е „Хубавият Петър“ и „Хубавият Йоан“. Напълно възможно е името да е „Каломан“, т.е. „хубавият мъж“)
След смъртта на Иван Асен II положението в страната става тревожно, вследствие на засилващия се натиск от страна на татарите, които по това време опустошават Средна Европа. През есента на 1242 или 1243 г., навярно на връщане от маджарските земи, татарските орди на хан Бату опустошават Северна България и принуждават търновското регентство да плаща ежегоден данък на образувалата се в Южна Русия татарска държава, известна под названието „Златната орда“. Освен външните проблеми България е раздирана и от вътрешни междуособици.
Недоволна болярска групировка, начело с третата жена на Иван Асен II – Ирина, отравят Коломан I Асен през 1246 г. и на престола се възкачва нейният син Михаил II Асен, който е също малолетен.
На Коломан е наречена улица в квартал „Славия“ в София (Карта).