davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
হট স্পট (ক্রিকেট)

হটস্পট হচ্ছে ইনফ্রারেড ইমেজিং প্রক্রিয়া। এই প্রক্রিয়া এখন পর্যন্ত ক্রিকেট ছাড়া অন্য কোথাও খুব একটা দেখা যায় নি। সাধারণত ক্রিকেট খেলায় ব্যাটসম্যানের গায়ে অর্থাৎ প্যাডে, গ্লাভসে কিংবা ব্যাটে বল’র টাচ বা এডজ বের করতে এই পদ্ধতি ব্যবহার করা হয়। এই পদ্ধতির দ্বারা একজন ব্যাটার আউট হওয়া না হওয়ার ব্যাপারে জানা যায়।
মাঠে’র দুই আম্পায়ার যখন কোনও আউট’র জন্য থার্ড আম্পায়ার’র কাছে যান তখন তিনি হট স্পট দিয়ে এডজ কিংবা স্পর্শ পরীক্ষা করে দেখেন। ইনফ্রারেড (Infrared) ইমেজিং এর কারণে ব্যাটসম্যানের চারপাশ এবং ব্যাটসম্যানকে কালো দেখায়। অনেকটা ম্যানুয়াল ক্যামেরার নেগেটিভ এর মত। সেক্ষেত্রে স্পর্শ এর জায়গাটা তুলনামূলকভাবে সাদা দেখায়। এ প্রক্রিয়ার জন্য দুটি ক্যামেরার প্রয়োজন হয়। দুটি ক্যামেরাকে থাকতে হবে সম্পূর্ণ বিপরীত দিকে। এবং এই ক্যামেরাগুলুকে থাকতে হবে মাঠ থেকে কিছুটা উপরে পুরা খেলাটাকে ভিডিও করা অবস্থায়। বল অন্য কোনও কিছু’র অংশের সাথে সংঘর্ষ করলে সেই জায়গাটা সাদা করে দেওয়াই হটস্পট এর কাজ।
ফ্রান্সের গবেষক নিকোলাস বিওন (Nicholas Bion) সর্বপ্রথম হট স্পট সিস্টেম আবিষ্কার করেন। ২০০৬ সালে অস্ট্রেলিয়ায় সর্বপ্রথম (অস্ট্রেলিয়া বনাম ইংল্যান্ড) খেলার সময় এই হটস্পট সিস্টেম প্রথম চালু করা হয়। কিন্তু আরও আগে দ্য গাব্বা’তে ২৩ নভেম্বের ২০০৬ হটস্পট তার পথ চলা শুরু করে। স্কাই স্পোর্টস ও স্নিকোমিটার নামক অস্ট্রেলিয়ান কোম্পানী এই হট স্পট সিস্টেমে’র উদ্দোগতা। তবে ঐ অ্যাশেজ কিন্তু নাইন নেটওয়ার্ক কোম্পানি এই প্রযুক্তি নিয়ে আসে।
আবদুস সোবহান

আবদুস সোবহান (জন্ম: অজানা ) বাংলাদেশের স্বাধীনতা যুদ্ধের একজন বীর মুক্তিযোদ্ধা। স্বাধীনতা যুদ্ধে তার সাহসিকতার জন্য বাংলাদেশ সরকার তাকে বীর প্রতীক খেতাব প্রদান করে।
আবদুস সোবহানের বাড়ি ব্রাহ্মণবাড়িয়া জেলার বাঞ্ছারামপুর উপজেলার চরলোহনিয়া গ্রামে। তার বাবার নাম কালু মিয়া এবং মায়ের নাম ফজরন নেছা। তার স্ত্রীর নাম আনোয়ারা বেগম। এ দম্পতির তিন ছেলে, এক মেয়ে।
১৯৭১ সালে আবদুস সোবহান প্রথম ইস্ট বেঙ্গল রেজিমেন্টে কর্মরত ছিলেন। তাদের অবস্থান ছিল যশোর সেনানিবাসে। মুক্তিযুদ্ধ শুরু হলে আক্রান্ত হন তারা। তখন সেনানিবাস থেকে বেরিয়ে তারা চৌগাছায় সমবেত হয়ে মুক্তিযুদ্ধে যোগ দেন। তিনি ধলই বিওপি ছাড়াও আরও কয়েকটি স্থানে যুদ্ধ করেছেন। মুক্তিযুদ্ধে বীরত্ব ও সাহসিকতা প্রদর্শনের জন্য আবদুস সোবহান বীর প্রতীক খেতাব পেয়েছেন।
১৯৭১ সালের ৩০-৩১ অক্টোবর মধ্যরাতে মৌলভীবাজার জেলার শ্রীমঙ্গল উপজেলার কমলগঞ্জ সীমান্তের ধলই বিওপিতে। সেখানে ছিল পাকিস্তানি সেনাবাহিনীর দুর্ভেদ্য একটি ঘাঁটি। ধলই বিওপির চারপাশে ছোট ছোট পাহাড়ি টিলা ও চা বাগান। মাঝেমধ্যে ঘন বাঁশবন। বিওপি-সংলগ্ন চারদিক কাঁটাতারে ঘেরা। ভূমিতে মাইন বিছানো। শত্রুর অবস্থান বিভিন্ন স্থানে গোপন বাংকারে। এই বাংকারগুলো এতই মজবুত ছিল যে সেগুলো মিডিয়াম কামানের গোলায় ক্ষতিগ্রস্ত হবে না। ২৮ অক্টোবর মুক্তিযোদ্ধাদের একটি বড় দল সেখানে আক্রমণ করেছিল। সে আক্রমণ ব্যর্থতায় পর্যবসিত হয়। সেদিন তাদের বেশ কয়েকজন সহযোদ্ধা শহীদ ও আহত হন। তবে এবার অন্ধকারে শত্রু পাকিস্তানিদের অবস্থান লক্ষ্য করে আবদুস সোবহান ও তার আরও কয়েকজন সহযোদ্ধা নিক্ষেপ করলেন বেশ কটি হ্যান্ড গ্রেনেড। অন্য সহযোদ্ধারা একযোগে গুলি। হ্যান্ড গ্রেনেডের বিস্ফোরণ ও গুলির শব্দে হকচকিত শত্রু। তারপর শত্রুর দিক থেকেও বৃষ্টির মতো পাল্টা গুলি। পাকিস্তানিদের আক্রমণে আবদুস সোবহান ও অন্য মুক্তিযোদ্ধারা বেশ বেকায়দায়ই পড়লেন। স্থানীয় সোর্সের ভুলের কারণে তারা ঢুকে পড়েছেন একেবারে পাকিস্তানিদের নাকের ডগায়। পাল্টা গুলিতে তারা অনেকে হতাহত হলেন। ব্রাশফায়ারের একঝাঁক গুলি এসে লাগল আবদুস সোবহানের পেট, ঊরু ও হাতের আঙুলে। হাতের একটি আঙুল ও বাঁ পায়ের ঊরুর মাংসপেশি উড়ে গেল। গুরুতর আহত হলেন আবদুস সোবহান। সহযোদ্ধা আরও অনেকে আহত হলেন। রক্তে ভেসে যেতে থাকল জায়গাটা। দেখলেন, গুলিবিদ্ধ তিন সহযোদ্ধা ছটফট করতে করতে মারা গেলেন। তখনো তিনি জ্ঞান হারাননি। ভাবলেন, তার জীবন বুঝি এখানেই শেষ। তিনি যেখানে ছিলেন, সেখানে ছিল হাঁটুপানি। তিনি ক্রমে দুর্বল হয়ে পড়ছেন, এমন সময় এক সহযোদ্ধা তার কাছে এলেন। ওই সহযোদ্ধা তাকে টেনে দূরে নিয়ে গেলেন। সেখান থেকে উদ্ধার পার্টি তাকে নিয়ে রওনা হলো সীমান্তের দিকে। এই সময় তিনি জ্ঞান হারিয়ে ফেললেন। ধলই বিওপিতে কয়েক দিন যুদ্ধ চলে এবং শেষ পর্যন্ত ৩ নভেম্বর ধলই এলাকা মুক্ত হয়।
তৌহিদউল্লাহ

তৌহিদউল্লাহ (জন্ম: অজানা ) বাংলাদেশের স্বাধীনতা যুদ্ধের একজন বীর মুক্তিযোদ্ধা। স্বাধীনতা যুদ্ধে তার সাহসিকতার জন্য বাংলাদেশ সরকার তাকে বীর বিক্রম খেতাব প্রদান করে।
তৌহিদউল্লাহর বাড়ি কুমিল্লার চৌদ্দগ্রাম উপজেলার জগন্নাথ ইউনিয়নের কাঠকড়া গ্রামে। তার বাবার নাম আবদুল মান্নান ভূঁইয়া এবং মায়ের নাম আয়েশা খাতুন। তার স্ত্রীর নাম কূলসূমবেগম দ ম্পতির দুই মেয়ে ফাতেমা, জুুুলেখা।
১৯৭১ সালে ৬ ইস্ট বেঙ্গল রেজিমেন্টে কর্মরত ছিলেন তৌহিদউল্লাহ। তখন এই রেজিমেন্টের অবস্থান ছিল পাকিস্তানের পেশোয়ারে। তিনি ছুটিতে ছিলেন।
১৯৭১ সালের ৭ বা ৮ নভেম্বর। ফেনী জেলার বিলোনিয়া এলাকার অনেক স্থানে ছিল পাকিস্তানিদের মজবুত প্রতিরক্ষা। ৩১ অক্টোবর থেকে ওই এলাকায় বৃষ্টি হচ্ছিল। কয়েক দিন মুষলধারে বৃষ্টি হয়। এর মধ্যে যুদ্ধও চলছিল। সেদিনও টিপটিপ বৃষ্টির মধ্যেই সন্ধ্যার পর চিথলিয়ার কাছে মুহুরী নদীর পশ্চিমে ধানীকুণ্ডের দক্ষিণে তৌদিউল্লাহসহ ২০ জনের একটি দল রেকি করতে যান। তার হাতে ছিল এলএমজি। তাঁদের উদ্দেশ্য ছিল শত্রুর অবস্থান ও শক্তি সম্পর্কে তথ্য সংগ্রহ করা। দুর্ভাগ্যবশত তারা শত্রুর অ্যামবুশে পড়ে যান। পরে তাঁদের কোম্পানি কমান্ডার লেফটেন্যান্ট ইনাম-উজ-জামান খবর পেয়ে মুক্তিযোদ্ধাদের বড় একটি দল সেখানে পাঠান। তারা পাকিস্তানিদের পাল্টা আক্রমণ করে। মুক্তিযোদ্ধাদের পাল্টা আক্রমণে পাকিস্তানিরা পিছু হটতে বাধ্য হয়। অন্ধকারে হঠাৎ একসঙ্গে অনেক অস্ত্রের গর্জন শুরু হয়। ঝাঁকে ঝাঁকে গুলি। আচমকা আক্রমণে মুক্তিযোদ্ধারা সবাই অপ্রস্তুত। তৌহিদউল্লাহ একেবারে শত্রুর নাগালের মধ্যে। পজিশন নেওয়ার আগেই কয়েকটি গুলি এসে বিদ্ধ হলো তার পায়ে। নিমেষে তার শরীর যন্ত্রণায় কুঁকড়ে গেল। চোখের সামনে সহযোদ্ধা আজিজ গুলিবিদ্ধ হয়ে শহীদ হলেন। আহত হলেন আরও কয়েক সহযোদ্ধা। রক্তে ভেসে গেল জায়গাটা। রুদ্ধশ্বাস এক অবস্থা। ভাবনা-প্রস্তুতির সময় নেই। সহযোদ্ধা কেউ কেউ পাল্টা আক্রমণের চেষ্টা করলেন। তৌহিদউল্লাহও প্রাণপণে চেষ্টা করলেন; কিন্তু পারলেন না। বিশৃঙ্খল হয়ে পড়েছে তাঁদের গোটা দল। এমন অবস্থায় পশ্চাদপসরণ ছাড়া তাঁদের সামনে আর কোনো বিকল্প থাকল না। তৌহিদউল্লাহ মুক্তিবাহিনীর একজন সাহসী যোদ্ধা ছিলেন। তিনি ২ নম্বর সেক্টরের রাজনগর সাবসেক্টর এলাকার অন্তর্গত ফুলগাজী, মুন্সিরহাট, বন্ধুরহাটসহ আরও কয়েক স্থানে যুদ্ধ করেন। ২১ জুন পর্যন্ত বিলোনিয়া মুক্ত ছিল। সে সময় তিনি ফেনীর দক্ষিণে একটি ডিফেন্সে ছিলেন। ২১ জুন তিনটি হেলিকপ্টার এসে তাঁদের অবস্থানের ৫০০ গজ দূরে নামে। তারা তখন ভেবেছিলেন, হেলিকপ্টারগুলো মুক্তিবাহিনীর। আসলে সেগুলো ছিল শত্রুর হেলিকপ্টার। যখন হেলিকপ্টার থেকে পাকিস্তানি সেনা নামতে থাকে, তখন তাঁদের ভুল ভাঙে। তৌহিদউল্লাহ তার এলএমজি দিয়ে হেলিকপ্টার লক্ষ্য করে ব্রাশফায়ার করেন। কিন্তু তার আগেই হেলিকপ্টার অনেক ওপরে উঠে যায়। সেদিন সেখানে দুই পক্ষে ব্যাপক গোলাগুলি হয়।
সুবোধ সরকার

সুবোধ সরকার (১৯৫৮-) পশ্চিমবঙ্গের একজন আধুনিক কবি। প্রথম কবিতার বই প্রকাশিত হয় সত্তরের দশকে। এপর্যন্ত্য কুড়িটি কবিতার বই লিখেছেন, জিতেছেন দুটি পুরস্কার, কবিতার জন্য দেশবিদেশ সফর করেছেন। সমালোচকরা বলেন তার কবিতায় আছে গভীর অন্তর্দৃষ্টি ও মানবিকতা, যা কখনো শ্লেষাত্মক, কখনো সরাসরি ও সংবেদনশীল। তিনি বর্তমানে ভাষানগর পত্রিকার সম্পাদক।
জন্ম কৃষ্ণনগরে ১৯৫৮ সালে। পেশায় ইংরেজির অধ্যাপক। স্ত্রী কবি মল্লিকা সেনগুপ্ত (প্রয়াতা)।
২০টির বেশি গ্রন্থ, যার মধ্যে ২০টিই কাব্যগ্রন্থ | তার মধ্যে কবিতা
মিউজ ইন্ডিয়া সাহিত্য পত্রিকা
মেলাহাইড ক্রিকেট ক্লাব মাঠ

মেলাহাইড ক্রিকেট ক্লাব মাঠ বা দ্যা ভিলেজ আয়ারল্যান্ডের মেলাহাইডে মেলাহাইড দুর্গের কাছে অবস্থিত। এই মাঠের মালিকানা রয়েছে মেলাহাইড ক্রিকেট ক্লাবের কাছে। ২০১৩ সালে এই মাঠটিকে সংস্কার করে ১১,৫০০ ধারনক্ষমতায় উন্নীত করা হয়, যা বর্তমানে আয়ারল্যান্ডের সবচেয়ে বড় ক্রিকেট মাঠ। ২০১৭ সালের নভেম্বরে এই মাঠটিতে টেস্ট ম্যাচ আয়োজনের সিদ্বান্ত নেয়া হয় এবং ২০১৮ সালের মে'তে পাকিস্তানের বিপক্ষে নিজেদের প্রথম টেস্ট ম্যাচ এই মাঠে খেলে আয়ারল্যান্ড।
মেলাহাইড দুর্গ প্রাঙ্গণে মেলাহাইড ক্রিকেট ক্লাব মাঠ স্থাপিত হয় ১৮৬১ সালে। এর ১৩০ বছর পর ১৯৯১ সালে এই মাঠে প্রথম শ্রেনীর ক্রিকেট ম্যাচ অনুষ্ঠিত হয়, ম্যাচটিতে আয়ারল্যান্ড মোকাবেলা করে স্কটল্যান্ডের বিরুদ্ধে।
২০১৩ সালের সেপ্টেম্বরে আন্তর্জাতিক ক্রিকেট কাউন্সিল (আইসিসি) মাঠটিকে আন্তর্জাতিক ক্রিকেটের উপযুক্ত বলে স্বীকৃতি দেয়। এই মাঠে প্রথম আন্তর্জাতিক ম্যাচে ইয়ন মরগানের ১২৪ রানের ইনিংসের সাহায্যে আয়ারল্যান্ডকে
৬ উইকেটে হারায় ইংল্যান্ড। ম্যাচটির মাধ্যমে মেলাহাইড ক্রিকেট ক্লাব মাঠটি আয়ারল্যান্ডের ৩য় আন্তর্জাতিক ক্রিকেট মাঠ হিসেবে স্বীকৃতি লাভ করে, অন্য দুইটি মাঠ হচ্ছে ডাবলিনের ক্যাসেল এভিনিউ এবং স্টরমন্টের সিভিল সার্ভিস ক্রিকেট মাঠ। ২০১৫ সালে আইসিসি টি২০ বিশ্বকাপের বাছাইপর্বের খেলা আয়োজন করে এই মাঠ।
বাংলা ক্রিকেট অ্যাকাডেমি মাঠ

বাংলা ক্রিকেট অ্যাকাডেমি মাঠ হল ভারতের পশ্চিমবঙ্গ রাজ্যের কল্যাণীতে অবস্থিত একটি ক্রিকেট মাঠ। ২০১১-১২ সালে এই মাঠে প্রথম ম্যাচটি নথিভুক্ত হয়। ২০১৫-১৬ রঞ্জি ট্রফি ট্যুর্নামেন্টের বাংলা ও ওডিশার মধ্যে একটি প্রথম শ্রেণীর ম্যাচের জন্য এই মাঠটি ব্যবহৃত হয়। এর আগে ২০১৪-১৫ বিজয় হাজারে ট্রফি ট্যুর্নামেন্টে চারটি ক-তালিকাভুক্ত ক্রিকেট ম্যাচ এই মাঠেই আয়োজিত হয়েছিল।
Wan Chai Sports Ground

Wan Chai Sports Ground (Chinese: 灣仔運動場) is a stadium in Wan Chai North, Hong Kong Island, Hong Kong, with a seating capacity of 2,401. It is a government-run sports ground primarily used by local schools for sports days and other athletic activities. Situated by the Victoria Harbour, it is at a convenient location next to Hong Kong's Central business district, Wan Chai, and the shopping district of Causeway Bay.
The sports ground has an eight-lane, 400 m, all-weather synthetic track with a natural turf infield catering for all track and field events. The measurements and markings of the track are of IAAF standards. The running track and jumping track use Conipur M full polyurethane synthetic material and are 13 mm and 20 mm thick respectively. Landing mattresses of 71 cm and 81 cm thick are provided for high jump and pole vault. Also, floodlighting of 450 lux is available.
Wan Chai Sports Ground opened in 1979 on reclaimed land. It was originally managed by the Urban Council, and formed the Wan Chai Reclamation Recreation Centre Stage I (stage II being the adjacent swimming pool and indoor games hall). In 1996, the sports ground was used to help accommodate a queue of nearly 60,000 people seeking British Dependent Territories citizenship at Immigration Tower prior to the cut-off date of 30 March 1996 ahead of the handover.
Part of the north end of the grandstand was demolished as part of the Sha Tin to Central Link project. The railway tunnels will run under the sports ground.
The Wan Chai Sports Ground and the nearby Wan Chai Cargo Handling Basin were designated as protest zones for the Sixth Ministerial Conference of the World Trade Organization. The conference, abbreviated as MC6, was held in Hong Kong from 13 to 18 December 2005.
Officials expressed concerns that the protesters might destroy the sports ground, which could force a large number of schools to abandon their plans for sporting activities. However, the protest organiser, the Hong Kong People's Alliance on WTO, was unhappy with a previous proposed location for demonstrations, Southorn Playground, which is blocked by highrises from the venue of the conference, the Hong Kong Convention and Exhibition Centre.
In the end, the number of protesters was smaller than expected and were sufficiently accommodated at the cargo handling basin. Hence, the sports ground was not used as a protest site.
Hong Kong Convention and Exhibition Centre Phase III will be developed on land now occupied by the Wan Chai pier bus terminus and Wan Chai Sports Ground. Although the existing sports facilities will be demolished, the Trade Development Council (TDC) plans to build new sports facilities on top of the HKCEC Phase III structure to serve the public interest.
22°16′53″N 114°10′41″E﻿ / ﻿22.281288°N 114.178022°E﻿ / 22.281288; 114.178022
Fielders Sports Ground

Fielders Sports Ground is a cricket ground in Hornchurch, England. It was formerly part of the grounds of Langtons House and was known as Langton Park when it was a first-class cricket ground.
The ground is located on land that was part of the grounds of Langtons House, built in the 18th century. The park, known as Langton Park, was the home of Hornchurch Cricket Club and was a first-class cricket venue from 1787 to 1793. At that time, the Hornchurch club was representative of Essex as a county.
The earliest recorded first-class match at Langton Park was in May 1785 when Essex played Middlesex and the last was Essex v MCC in May 1793. The ground faded from the records as the Napoleonic Wars progressed and Essex ceased to have a first-class county team.
By 1889, the Hornchurch club had moved from Langtons to nearby Grey Towers. It is still used by the club as a secondary location to Harrow Lodge Park.
51°33′56″N 0°13′02″E﻿ / ﻿51.5656°N 0.2172°E﻿ / 51.5656; 0.2172
Cosco (India) Limited

Cosco (India) Ltd. is an Indian sports equipment manufacturer based in Delhi.
Cosco makes equipment for multiple sports, among them basketball, football, volleyball, handball, cricket, tennis, rackets, table tennis, and roller skating as well as fitness equipment.
The company was founded on 25 January 1980 under the Companies Act 1956. Cosco was a sister company of Enkay India Rubber Company, Pvt. Ltd., which also produces sports equipment.
Cosco was a private company until 15 March 1994 after which it went public. After its incorporation, it took over the partnership Firm Coronation Sportingball Co., founded in 1976, a producer of sports balls. The company's shares are traded on India's BSE SENSEX.
The company is part of the World Federation of the Sporting Goods Industry, the Sports Goods Export Promotion Council and the Sports Goods Foundation of India.
Most tournaments in India use Cosco products. Cosco was the official sports partner for 2015's 35th National Games in Kerala for football, table tennis and handball.
Vice President's Enclave

Vice-President Enclave (IAST: Uprashtrapati Bhawan) is the official residence and workplace of the Vice President of India, located on 108, Church Road, New Delhi - 110 001.
From May 1962 until February 2024, the bungalow located on No. 6, Maulana Azad Road in New Delhi served as official residence of Vice President of India. The area of the residence was 6.48 acres (2.62 ha). It was a standalone building with limited facilities. It shared a common boundary wall with the Vigyan Bhavan Annexe on the west and was bounded by Maulana Azad Road in the south, Man Singh Road in the east and the green area abutting Rajpath.
As a part of the Central Vista Redevelopment Project, a new residence and secretariat for the Vice President was built at 108, Church Road, New Delhi. Vice President Jagdeep Dhankhar and his family moved into the new Vice-President Enclave on 14 February, 2024 on the occasion of Vasant Panchami.
The new complex is the first of the residential premises under the Central Vista redevelopment plan to be completed. The Enclave spans a 15-acre plot with a built-up area of 215,278 square feet and a total plinth area of approximately 20,000 square meters. It comprises multiple structures, including the Residence, featuring one basement, a ground floor, and an upper floor; a Secretariat building with a ground and an upper floor; a CPWD block with similar specifications; and barracks, also consisting of a ground and an upper floor. Additional facilities include a Guest House, a Sports Facility with a single ground floor, Staff Quarters with a ground and upper floor, and various Ancillary Buildings with ground floors of varying heights.
Ground substance

Ground substance is an amorphous gel-like substance in the extracellular space of animals that contains all components of the extracellular matrix (ECM) except for fibrous materials such as collagen and elastin. Ground substance is active in the development, movement, and proliferation of tissues, as well as their metabolism. Additionally, cells use it for support, water storage, binding, and a medium for intercellular exchange (especially between blood cells and other types of cells). Ground substance provides lubrication for collagen fibers.
The components of the ground substance vary depending on the tissue. Ground substance is primarily composed of water and large organic molecules, such as glycosaminoglycans (GAGs), proteoglycans, and glycoproteins. GAGs are polysaccharides that trap water, giving the ground substance a gel-like texture. Important GAGs found in ground substance include hyaluronic acid, heparan sulfate, dermatan sulfate, and chondroitin sulfate. With the exception of hyaluronic acid, GAGs are bound to proteins called proteoglycans. Glycoproteins are proteins that attach components of the ground substance to one another and to the surfaces of cells. Components of the ground substance are secreted by fibroblasts. Usually it is not visible on slides, because it is lost during staining in the preparation process.
Link proteins such as vinculin, spectrin and actomyosin stabilize the proteoglycans and organize elastic fibers in the ECM. Changes in the density of ground substance can allow collagen fibers to form aberrant cross-links. Loose connective tissue is characterized by few fibers and cells, and a relatively large amount of ground substance. Dense connective tissue has a smaller amount of ground substance compared to the fibrous material.
The meaning of the term has evolved over time.
Лада

Лада, по мнение на неколцина изследователи (А. С. Фаминцин, Б. А. Рибаков и неговите последователи), е предполагаемо полско божество в славянската митология; богиня на хармонията, радостта, младостта, красотата, брака и любовта. Голяма част от съвременните учени смятат, че Лада е плод на „кабинетна митология“, научна фикция. Вместването ѝ в пантеона на славянските богове е пример за мистификация или грешка. Вероятно даването на гласност на това твърдение е продукт на романтични и неоезически опити за съживяване на старата славянска митология, въз основа нов прочит на фолклора на славянските народи, след смели изводи, лишени от самокритика.
За верен спътник на Лада се смята богът на насладата Ослад, така както бракът и любовта винаги вървят редом с пирове и наслаждения (срв. в древногръцката митология Химер и Потос – спътници на Афродита).
Към най-старите писмени източници, споменаващи Лада, се отнасят полските църковни забрани за езически обреди, отнасящи се към първата четвърт на XV век, публикувани от Станислав Урбанчик. Лада се споменава през епохата на Ренесанса, когато славянските историци, вероятно под влиянието на техните френски, италиански, английски колеги започват да проявяват засилен интерес към древните митологии. Някои от тях, най-вече чешки и полски историци, правят опити да построят отново забравения пантеон на славянските богове. Въпреки че някои от тях се опитват да изследват критически езическата история на славяните, повечето от резултатите са напълно псевдонаучни. Например някои историци като Козма Пражки и Ян Длугош изказват твърдения, че славяните са почитали Юпитер, Марс и други римски божества. Тази тенденция, описана с английската дума fakelore, продължава до ХХ век. През 1981 г. съветският учен Борис Рибаков изучава следната песен, записана през XVIII век от хърватски монах:
При което, в усърдието си да докаже твърденията си, умишлено или по погрешка, превежда хърватското Bože (на хърватски: Бог в звателен падеж) като божество, с което променя смисъла на песента. В днешни дни все още се прокрадва твърдението, че славяните са се кланяли на такава богиня на любовта.
ФК Лада Толиати

ФК Лада е руски футболен отбор от град Толиати. Играе мачовете си на стадион „Торпедо“.
Тимът е основан през 1970 на базата на Металург Куйбишев и Химик Толиати. Играе под името „Торпедо“. Тимът играе във Втора лига на СССР и е сателитен тим на Криля Советов (Самара). От 1988 се нарича „Лада“. След разпадането на съветския съюз Лада играе в 1 дивизия и през 1993 печели промоция. На следващия сезон Лада изпада, завършвайки на последно място във висшата дивизия. През 1996 Лада отново играе във Висшата дивизия и изпада. В отбора по това време личат имена като Максим Бузникин, Максим Деменко, Алексей Бахарев и Дмитрий Годунок. В първия полусезон на 1997 отборът печели само 1 мач и е на последно място. При новия треньор Владимир Дергач Лада записва 15 поредни победи и остава в лигата. В 1998 Лада вече носи името Лада Толиати-ВАЗ. На отборът са отнети 6 точки и изпада. Треньор става президентът на отбора Александър Гармашов. През 1999 тимът се класира отново в 1 дивизия и връща старото си име – Лада. През 2003 тимът достига 1/2 финал за купата на Русия, но завършва последен в 1 дивизия. През 2005 отборът завършва втори във 2 дивизия и играе в първа поради отказът на някои отбори. В края на 2007 Лада не получава лиценз и отново е във втора дивизия. В началото на 2010 отборът е разформирован и остава само детско-юношеската школа.
На 9 юни 2012 Лада е възроден и получава професионален лиценз. Първия си мач след възраждането играят срещу съгражданите си от Академия (Толиати) на 1/256 финал за купата на Русия.
Лад

Лад е система от група музикални тонове, поставени в определено съотношение, в резултат на което някои са придобили вид на устойчиви, а други на неустойчиви. Устойчиви тонове са тези, които имат завършен вид. Те притеглят към себе си неустойчивите. Основен, най-устойчив тон е тоника на лада и определя неговата тоналност. Следват тоновете отстоящи на интервалите квинта и терца от тониката. Тези три устойчиви тонове на лада (тоника, терца и квинта) образуват мажорно или минорно тризвучие. Лад, чиито тонове образуват мажорно тризвучие, се нарича мажорен лад, а такъв, чиито тонове образуват минорно тризвучие, се нарича минорен лад. В европейската музика са разпространени два главно 7-степенни лада: Натурален мажор (Йонийски лад) и Натурален минор (Еолийски лад). В различните национални традиции са известни и други системи лад, както и 5-степенен лад (пентатоника).
Лад – система от група тонове (степени), поставени в определено съотношение, в резултат на което някои от тоновете са придобили значение на устойчиви, а други на неустойчиви.
Тоника – тоналният център на лада, обединяващ тежненията на всички негови степени.
Ладът може да прозвучи цялостно по следните начини:
Гама (звукоред на лада) – тонове, подредени постепенно по височина във възходяща и низходяща посока от тоника до тоника.
Тоналност – положението на лада по височина.
До-мажор се нарича основна мажорна тоналност. Мажорните тоналности се подреждат по следните два начина:
Енхармонични тоналности – тоналности, които са записани по различен начин, а звучат еднакво.
Паралелни тоналности – Мажорни и минорни тоналност с еднаква арматура.
Тониките на всеки две паралелни тоналности отстоят една от друга на интервал малка терца, като при това тониката на мажорната тоналност лежи над тониката на минорната.
Едноименни тоналности – Мажорни и минорни тоналности с еднаква тоника.
В Древна Гърция са се оформили общо 6 основни лада. Три от тях са с мажорен характер – йонийски, лидийски и миксолидийски. Останалите три лада, с минорен характер – дорийски, фригийски и еолийски.
Йозеф Лада

Йозеф Лада (на чешки: Josef Lada) (17 декември 1887 – 14 декември 1957) е чешки график, живописец и писател.
Считан е за представител на национално-демократичното направление в чешкото изкуство. Той е илюстратор на няколко списания, както и на собствената си книга „Моята азбука“. Известен е като художник на оригиналните илюстрации в популярното чешко сатирично произведение „Приключенията на добрия войник Швейк през Световната война“ от Ярослав Хашек.
Роден е на 17 декември 1887 в малкото чешко градче Хрусице (днес в Средночешки край). Първоначално учи декорация на помещения и театрални декори. От 1905 до 1907 г. посещава вечерни курсове в Художествено-промишлената школа в Прага.
В този период започва да публикува свои рисунки във вестници и списания и да прави илюстрации за книги. През 1906 г. се запознава с Ярослав Хашек и резултатът от приятелството им е илюстроването на „Швейк“. Междувременно илюстрова и много детски книжки, на които той самият е автор или съставител („Езопови басни“). Сред най-известните литературни произведения на Лада е детската книжка „Приказка за хитрата Кума Лиса“.
За художествения стил на Лада е характерна графичната лаконичност и изразителност, постигнати с помощта на точните и прости линии. Художникът става световноизвестен с илюстрациите си към „Приключенията на добрия войник Швейк през Световната война“ (1924) от Ярослав Хашек.
На изложбата „Експо 58“ посмъртно е отреден приз за работата на Йозеф Лада. Удостоен е с почетното звание „Народен художник на Чехословашката република“ през 1947 г. В негова чест е наименуван астероид „17625 Йозефлада“ (17625 Joseflada).
Днес в лятната вила на семейство Лада в Хрусице се помещава Мемориален музей „Йозеф Лада“. В него е изложена богата експозиция, илюстрираща живота и творчеството на художника. За известния жител на Хрусице днес свидетелстват бронзов бюст, паметна плоча и училището, което е посещавал като дете.
Лада Галина

Ла̀да Га̀лина е литературен псевдоним на българската писателка Ганка Славова Габровска-Каранфилова. Съпруга на писателя Ефрем Каранфилов.
Родена е на 8 февруари 1934 г. в Бургас. Учи в родния си град и в Димитровград. През 1958 г. завършва специалност Славянска филология на Софийския държавен университет.
Започва да печата през 1950 г. във в. „Народна младеж“ и „Литературен фронт“.
Работи в „Димитровградска правда“ по време на строителството на Химкомбината. в Комитета за приятелство и културни връзки с чужбина. Редактор е във вестник „Септемврийче“, списание „Пламък“ и вестник „Литературен фронт“. Драматург в Държавния сатиричен театър. Работи и в литературната редакция на Българското национално радио. Издава над 40 книги и е сценарист на два игрални филма.
Пиесата ѝ „Топлите камъни“ е играна в Театъра на въоръжените сили.
През 1987 г. взима участие в Международната писателска програма на Университета на Айова.
През последните години от живота си живее в САЩ. За Съединените щати заминава през 1996 г. Работи в книжарница от веригата „Барнс енд Нобъл“ в Бирмингам. През 2002 г. Лада Галина е поканена от Боян Кулов, Теодора Гълъбова и Юлия Димитрова да стане съосновател на българско училище във Вашингтон – Българския учебен и културен център „Св. Климент Охридски“. Преподава в училището повече от десет години.
През 2002 г. се акредитира като български журналист в Белия дом, кореспондент на вестник „Дневник“.
През 2012 г. е удостоена с годишната награда на Центъра на българската общност във Вашингтон за значим принос за запазване на българския език и култура сред българската общност.
Умира след усложнения от инсулт на 81-годишна възраст през 2015 г. в болница във Вашингтон.
Музей на ретро автомобили (Капатово)

Музеят на ретро автомобили и мотоциклети е музей в село Капатово, община Петрич, област Благоевград, където са експонирани автомобили и мотоциклети, произведени в периода от 1912 година до 80-те години на ХХ век. Създаден е през 2022 г.
Експозицията на музея, която е на площ от 700 m, включва 30 ретро автомобила и 14 ретро мотоциклета, като сред тях има изключителни за Източна Европа експонати. Автомобилите са разделени в четири сектора – постсъветски, западноевропейски, мерцедеси и американски.
Най-старият автомобил в колекцията е „Форд“ от 1912 година, създаден една година преди въвеждането на поточната линия от Хенри Форд. Автомобилът е с автентичен подпис на внучката на създателя на марката – Лиза Форд.
Сред най-ценните експонати е „Мерцедес Бенц“, модификация Pullman Landaulet, който по времето на социализма е ползван от Управлението за безопасност и охрана (днес Национална служба за охрана). От въпросния модел са произведени едва 59 автомобила в периода между 1963 г. и 1981 г., като до наши дни са запазени единици.
Ланча Фламиниа

Ланча Фламиниа е италиански автомобил от висок клас, произвеждан от 1957 до 1970.
Автомобилът излиза по време на сериозна криза в компанията Ланча. Семейство Ланча, в частност Джани Ланча, поради редица скъпи проекти няма финансова възможност за производство и управление на компанията и през тази година продава по-голямата част на италианския бизнесмен Карло Пезенти. Двамата имат виждане за бъдещето на марката, но се появяват редица проблеми в управлението. Фламиниа е базиран на Ланча Аурелия. Първият прототип е представен през 1956 г. на автомобилното изложение в Торино. Ръководител на проекта Ланча Фламиниа е професор Фесиа. Кодовото име на автомобила е Типо 813.
Фламиниа използва V-образния шестцилиндров двигател на компанията. Обемът му е 2500 cm³ на 60 градуса. Максималната мощност е 128к.с. Фламиниа достига максимална скорост от 186 км/ч или 5600 оборота за минута.
Заедно със Пининфарина този модел е произвеждан за президентите на Република Италия (Джовани Грончи е притежавал 4 подобни автомобила), за няколко папи и други видни политически личности. Автомобилът е бил използван за първи път при визитата на кралица Елизабет в Италия.
Моделът се произвежда във фабриката на марката Борго сан Паоло в Торино. Произведени са 12 633 екземпляра.
Ферари Чалъндж

Ферари Чалъндж (на английски: Ferrari Challenge) e едномарков пистов шампионат с автомобили Ферари, официално подкрепян и създаден през 1993 г. по инициатива на италианската компания. Има три различни серии – в Европа, Италия и САЩ. По време на всеки състезателен уикенд се провеждат по две състезания. В края на всеки сезон най-добрите пилоти от всяка серия участват в т.нар. Световни финали, които включват и шоу на пилотите на Скудерия Ферари от Формула 1. Европейските и италианските серии са разделени на два класа – Трофео Пирели за професионални пилоти и Копа Шел за аматьори. От 2007 г. в европейските серии в клас Копа Шел участва и българинът Пламен Кралев.
Пилотите се състезават с еднакви автомобили. От 2006 г. това е моделът Ферари F430. В първия сезон през 1993 г. автомобилите са Ферари 348. Година по-късно са заменени от Ферари F355. През 2000 г. наред с F355 стартира и Ферари 360. Моделът 360 преустановява участието си през 2007 г.
От 2001 г. шампионатът се провежда в пет серии: Западна Европа, Южна Европа, Централна Европа, Япония и САЩ. Година по-късно форматът е сменен и сериите са намалени до настоящите три.
Състезателният уикенд започва с деветдесетминутен свободен тест в петък. Следва официална тренировка, която трае един час. В събота се провеждат двете квалификации за място, а в края на деня и първото от двете състезания. В неделя се провежда и второто състезание.
В рамките на уикенда се състоят и други състезания, като Ферари Хисторик Чалъндж – състезание с ретро автомобили Ферари и Мазерати, F1 Клиенти – състезание за аматьори и полупрофесионалисти с болиди Ферари от Формула 1 и демонстративни състезания за клиенти с модели Ферари FXX.
Рено 14

„Рено 14“ (Renault 14) е модел средни автомобили (малки семейни, сегмент C), произвеждан от френската компания „Рено“ от 1976 до 1983 година.
През 1976 година Рено 14 прави своя дебют, нареждайки се в класа на „Фолксваген Голф“. Автомобилът е с компактни размери, сравнително просторно купе за класа си, голям багажник, добро ниво на оборудване и привлекателен дизайн. И въпреки това „Рено 14“ така и не успява да стане хит с продажбите. Причината за това е погрешната реклама, която съсипва реномето на модела – в рекламните материали колата е сравнена с круша, което отблъсква френската публика. Фейслифтът през 1979 година също не помага и моделът е спрян през 1983 година, като е заменен от „Рено 11“. Въпреки това от модела са продадени около 1 милион автомобила за цялото производство от 1976 до 1983 година.
„Рено 14“ се предлага като хечбек с пет врати. Задното пространство е напълно достатъчно за да превозва трима пътника и се доближава до това, срещано у много от новите автомобили от този клас. Багажникът е с достатъчен полезен обем.
Дизайнът на автомобила е много интересен. Предната част като цяло е по-тясна от задницата. Причината за това е, че целта на „Рено“ е максимално пространство на задната седалка и това е постигнато. На задната седалка без проблем се побират и по-високи възрастни. Впечатление правят линиите на прозорците и на праговете на вратите. Според мнозина днес „Рено 14“ изглежда по-свежо дори от един от своите наследници – „Рено 9“, чиято версия преди фейслифта според съвременните стандарти изглежда скучновата.
От „Пежо“ заимстват определени елементи от дизайна на „Рено 14“ за създаването на своя успешен модел „Пежо 306“. И двата модела имат по-широка и обемна задна част и по-скосена и тясна предница.
Возията на „Рено 14“ е една от най-положителните черти. Тя е изключително мека за автомобил от този клас и от тези години. Неравностите по пътя почти не се усещат. Този факт обаче води до по-бързото износване на всички елементи по окчаването. За разлика от тях шарнирите са здрави и надеждни. Проблем създават полуосите на екземплярите произведени през периода 1976 – 1979 година.
Рядкостта на „Рено 14“ го прави ретро автомобил, желан от хората, които искат да бъдат забелязани. Автомобилът е желано превозно средство за всички, които харесват ретро возила с френски произход.
Спица

Спицата е радиално разположен механичен елемент в колело, което свързва главината му с кръглата конструкция на колелото (наплат, капла, метална профилна шина за монтиране на гума, водно колело и др.). В английски език тази механична част се обозначава с термина spoke, а във френски език с – rayon.
За използване на спици в колелата има материални свидетелства от 2-рото хилядолетие пр.н.е. Такова колело се съхранява в Националния музей на Иран в Техеран. В древните египетски, гръцки и римски колесници колелата също са правени със спици. В Европа масивните колела за каруци са използвани малко и то в отделни изолирани области.
Те се вграждат в конструкцията на първите дървени колела. Изработват се отделно и се вграждат в по-голямата конструкция – колелото. Използван е здрав и жилав дървен материал (напр. акация). От древността така се произвеждат колите за животински впряг. До края на Първата световна война са използвани дървени спици във военните транспортни средства и артилерията. В първите автомобили, велосипеди и мотоциклети също са използвани такива колела. На този принцип са построени и други нестандартни колела – водни двигателни колела, кормилни колела (волан) и др.
С радиални спици, работещи на натиск, са и тези направени в отливка с цялата конструкция на колелото и представляват неразглобяема част от този механизъм. Такива са колелата използвани в железницата за вагоните и локомотивите, за маховиците към парни двигатели и такива с вътрешно горене или заводски трансмисии за обезпечаване равномерност на хода. Такава конструкция се използва и при производството на алуминиеви джанти за съвременните автомобили.
Изработени са от стоманена тел. Единият край се закачва за главината, а другият посредством нипел се монтира и регулира към металната капла. Използвани са масово в моторните транспортни средства – автомобили, самолети, велосипеди и мотоциклети до около 20-те години на ХХ век. Използват се и днес във велосипедите, мотоциклетите и в автомобилите, произвеждани в ретро стил или с определен спортен дизайн. Големите съоръжения като увеселителните виенски колела също са изградени на този принцип.
Руссо-Балт

Руссо-Балт е вече несъществуваща марка руски автомобили. Името на компанията идва от Русско-Балтийский вагонный завод (РБВЗ).
Компанията Руссо-Балт е била съсредоточена в производството на вагони. Основните производствени мощности на компанията са в Рига и Санкт-Петербург. Първия автомобил на компанията е произведен през 1909 г. През следващите няколко години са произведени моделите „К-12“, „С-24“ и „Е-15“. Автомобилите Руссо-Балт участват в едни от най-престижните рали състезания в началото на XX век. През 2000 година е направен неуспешен опит марката да бъде възродена. Концептуалният модел излиза много скъп за производство и не е достатъчно търсен.
Ё-мобил

Ё-моби́л е руски хибриден автомобил, задвижван от електричество, което идва от генератор с газов (бензинов, дизелов) роторен двигател и кондензатор.
Данните са актуални към 14 декември 2010 г..
В базовото оборудване на всички модели влизат:
(Като мярка за намаляване на стойността на автомобила горивната система може да бъде опростена до моногоривен вариант. Всички опции, понижаващи стойността, са означени със „звездичка *“)
Пази се от автомобила

Пази се от автомобила (на руски: Берегись автомобиля) е руски съветски игрален филм, лирична детективска комедия, режисирана от Елдар Рязанов в студио „Мосфилм“ през 1966 г.
Скромният и стеснителен застрахователен агент, в миналото шофьор, а сега и актьор в любителски театър, Юрий Диточкин (Инокентий Смоктуновски), се оказва непримирим борец за справедливост. Имайки задължението да обслужва домовете на доста богати хора и виждайки, че клиентите му живеят явно над възможностите си, Деточкин се опитва да възстанови справедливостта, както я разбира: води досие на подкупници, спекуланти и злоупотреби, краде колите им, препродава тях и прехвърля приходите на домове за сираци.
За органите на реда в лицето на актьора от същия театър, следователя Максим Пиберезовиков (Олег Ефремов), в чийто кабинет вместо традиционния портрет на Дзержински виси портрет на Станиславски, този Робин Худ изглежда като опасен, хитър, изобретателен и неуловим престъпник...
Режисьор: Арнолд Ийдс, Полина Шевкуненко Оператор - Юрий Епишин, Владимир Фридкин, Александър Вихански звуков инженер — Валентин Шчедрин
Контурна бутилка на Кока-Кола

Контурната бутилка на Компанията „Кока-Кола“ е контейнер за съхраняване на газирани безалкохолни напитки с марката „Кока-Кола“. Уникалната бутилка е запазена марка на компанията.
Историята на контурната бутилка започва през 1915 година, когато ръководството на компанията отчита необходимостта от отличителна бутилка, която да спре нарастващият брой имитатори.
Дружеството дава проекта на няколко от големите производители на стъкло, които да разработят бутилка, изискванията за която са:
Предизвикателството е прието от стъклопроизводителите от „Root Glass Company“. Основателя и управител на компанията Дж. Рот възлага проекта на Александър Самюелсън – управител на завода, Рой Хърт – секретар, Т. Клайд Едуардс – инспектор, Ърл Дийн – шеф на отдела за отливки и Уилиам Рот – син на собственика.
В началото Т. Клайд Едуардс започва да проучва дизайн, който да отговаря на съществените изисквания. С тази идея в главата, Едуардс проучва какво има за „Кока“ и „Кола“ в библиотеката. Там той открива рисунка с разрез на какаово зърно, което показва на Ърл Дийн (статията за какаото е на няколко страници, след статията за растението Кока, в Енциклопедия Британика, изданието което е разглеждал през 1913). Едуардс и Дийн, съобщават на Самюелсън със скица на какаовото зърно и тяхната идея за дизайн на бутилката. След тези изследвания, Ърл Дийн развива дизайна на бутилката, който включва изпъкнала средна част с паралелни вертикални канали и заострени краища.
Ограничен брой бутилки, от този първи проект били произведени. В бутилираща техника, използвана по това време, обаче, не могат да работят с бутилка, която има голяма издатина на дъното. В „Root Glass Company“, се трудят цяло лято, за да доизпипат дизайна на бутилката, така че да е използваема от бутилиращите компании.
На специално проведена среща през 1915 година, състояла се в Атланта, Джорджия, САЩ, жури на Кока-Кола, оценява всички участници в конкурса за бутилка на компанията за: оригиналност, недостъпност на проектиране, удобство за работа, производствени разходи, както и потенциалното одобрение на потребителите за външен вид. Бутилката, произведена от „Root Glass Company“, е най-добре приета от журито.
Бутилката е патентована от Александър Самюелсън на 16 ноември 1915 година, като това е една от първите стъклени контейнери патентовани дотогава, единствено заради неговата форма. Патента е на компанията производител до 1937 година, когато след изтичането на патентния срок, Кока-Кола Къмпани го придобива.
През 1960 година „контурната бутилка“ е регистрирана като търговска марка, а не като патент. Кока-Кола прави това, като има предвид, че накрая всички патенти ще си изчерпят, но не и търговската марка, и собствеността е гарантирана безкрайно.
Така „контурната бутилка“, наречена още „теснополата бутилка“ (наричана заради приликата с популярната модна рокля от 1910-1914) става най-разпознаваемият контейнер в историята.
Кола (напитка)

Кола е общо наименование на различни безалкохолни газирани напитки.
Откривател на първата напитка с марката Кола е Джон Пембъртън.. През 1889 г. той разработва рецепта за сироп и го продава смесен с газирана вода под името Кока-Кола.
Наред с Кока-Кола са създадени многобройни търговски марки. Най-известната от тях е Пепси-Кола, създадена в САЩ. Наред с това и в целия свят има различни марки, като например в Германия, където се произвежда от 1931 г. Афри-Кола. В ГДР са създадени и произвеждат Клуб-Кола и Вита Кола. В Швейцария се произвежда Виви Кола.
България е първата страна от бившите социалистически страни, която започва лицензно производство на Кока-Кола още през 1966 г. Също така се произвежда и чисто българската напитка Кооп-Кола.
Между двете фирми, които са най-големите производители на напитките с име Кола: Кока Кола и Пепси, съществува непрекъсната конкуренция и борба за надмощие, което е довело до понятието Войни на колите. Агресивната реклама на фирмите в тяхната история е един от поводите през 1964 г. да бъде създаден чехословашкия филм Лимонаденият Джо. Този приятен музикален филм-пародия на уестърните в същото време се базира на безалкохолна напитка, така наречената „Колалокова лимонада“, благодарение на която главният герой побеждава враговете си.
Бяла кола (английски White Coke) е безцветна кола, която е изработена специално за маршал Жуков по негова молба в края на 1940 г., за да не прилича на типичната американска кока и да има същите вкусови качества. Изработена от по молба на Дуайт Айзенхауер от фирмата и изпратена в Съветския съюз за маршала.
Кока-Кола Хеленик Ботлинг Къмпани

„Кока-Кола Хеленик Ботлинг Къмпани“ (на английски: Coca-Cola Hellenic Bottling Company, съкр. CCHBC) е дългогодишна бутилираща компания за безалкохолни напитки и търговска марка на компанията „Кока-Кола“, както и вторият по продажби бутилировач извън САЩ.
Акциите на компанията са листнати на London Stock Exchange (LSE: CCH), с втори листинг на Athens Exchange (ATHEX: EEE Архив на оригинала от 2016-02-04 в Wayback Machine.).
Компанията бутилира в 28 страни, предимно в Централна и Източна Европа (включително България), Швейцария, Австрия, Северна Ирландия, Нигерия, Гърция и др., като продуктите произведени от ССНВС достигат до над 540 милиона клиенти.
ССНВС е 30% собственост на Coca-Cola Company, акции на компанията се търгуват на Лондонската и Атинската стокови борси.
Hellenic Bottling Company S.A. е създадена в Гърция през 1969, със седалище в Атина. Компанията Coca-Cola Company дава правата за бутилиране в Гърция същата година.
През юли 1998 година Coca-Cola Amatil Limited (базирана в Австралия бутилираща компания за Кока-кола) напуска европейския пазар, което води до създаването на Coca-Cola Beverages Ltd.
През август 2000 година Hellenic Bottling Company S.A. придобива Coca-Cola Beverages Ltd и създават Coca-Cola Hellenic Bottling Company S.A.
През октомври 2012 година компанията обявява преместването на седалището си в Швейцария и смяната на основната борса на която се листват – към лондонската борса. Това е голям удар за атинската борса понеже Coca-Cola Hellenic е била най-голямата компания като стойност листната на борсата. Причините обявени са по-добрия достъп до финансиране и излизане от обхванатата от сериозни кризи Гърция.
От 29 април 2013 г. Coca-Cola HBC AG („CCHBC AG“), новата швейцарска холдингова компания, е приета в премиум-листинг сегмента на лондонската борса.
От 11 септември 2013 г. Coca-Cola HBC AG обявява включването си в индексите FTSE 100 и FTSE All. А през 2014 е призната световно за лидер в индустрията на бутилиращите компании.
На 24 юли 2014 г. „Coca-Cola HBC AG“ обявява делистването на своите American Depositary Receipts („ADRs“) от Нюйоркската борса („NYSE“), а също и дерегистрацията и прекратяването на задължението да съставя отчети за американската борса и станадарти (U.S. Securities Exchange Act of 1934).
Coca-Cola HBC развива дейност в 28 страни на 3 континента: Гърция, Кипър, Република Ирландия, Северна Ирландия, Австрия, Швейцария, Италия, Полша, Естония, Литва, Латвия, Чехия, Словения, Словакия, Унгария, Хърватия, Русия, Босна и Херцеговина, Украйна, Беларус, Румъния, Черна гора, Армения, Молдова, Македония, България, Сърбия, Нигерия и Египет.
Chełmianka Chełm

Chełmianka Chełm is a Polish football club from Chełm, Lublin Voivodeship. They currently compete in group IV of the III liga, the fourth tier of the Polish football league system. The club has traditional colors of Chełm Land white and green.
The club was founded in 1955 through the merger of several smaller football clubs operating in Chełm. Until 1992, the club officially carried the prefix Robotniczy Klub Sportowy, the Workers Sports Club, a prefix with which the fans still identify with. Since 1959, the club benefited from the PKWM Stadium (currently called the Municipal Stadium). In the summer of 1961, the merging of local clubs into one side continued and Chełmianka merged with local amateur club Kolejarz Chełm.
In 1974, the club was officially taken in by the newly formed Chełm Footwear Market (Chełmskie Zakłady Obuwia in Polish, ChZO for short). Despite the increase in funding for Chełmianka players, they never managed to play higher than the third division, suffering two relatively insignificant further mergers with lower league sides LZS Gryf Chełm and RKS Rejowiec.
In 1992, the club was on the edge of bankruptcy but the ChZO continued to fund the club. The team was withdrawn from competition and merged with the Polish Border Guard club Gwardia Chełm, with the new club called Granica meaning "Border", which started competing in the fourth division. Games were moved to Gwardia's old stadium, the Lublin Street Stadium, however the venue fell into disrepair. Soon, the club MKS Granica was handed over the city of Chełm by their owners, the Polish Border Guards, in 1999. In the spring of 1998, football competitions returned to the city stadium. After the 1998–99 season, the club was relegated from the fourth division.
In light of the financial difficulties, it was decided to create the "Chełm Sports Club" (Chełmski Klub Sportowy) to replace MKS Granica. Under this new name, the club performed in the fifth tier until 2001. Upon promotion to the fourth league, the club returned to its historical name "Chełmianka".
The start of organised support in Chełm reaches as early as the mid 70's, when locals started supporting the local team as the club started to rise up the leagues. The club has currently two groups, Young Fighters Clan’06 and Spiryt Brigade and the ultras stand usually consists of 80–150 fans with that number rising to around 250 for more important matches.
The fans have good relations with fans of Motor Lublin and Górnik Łęczna, with the friendship with Motor dating as far back as 1981. They have rivalries with the following local rivals: Avia Świdnik, Unia Hrubieszów, Hetman Zamość, Wisła Puławy, Łada Biłgoraj and Orlęta Łuków.