davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
John Butler (author)

John George Butler (born 16 May 1937) is a British author, YouTuber and retired farmer living in Derbyshire. A graduate of the University of Nottingham, Butler is known for having written several books describing his experiences with meditation and spirituality gained through international travel and study, and has accumulated over 200 thousand subscribers on his YouTube channel where he discusses a wide array of subjects that primarily centre around religion and introspection.
Butler's spiritual views are told in a Christian context and revolve around the importance of meditation and self-discovery. His soft-spoken voice has drawn fans of ASMR to his channel as well. A Conscious TV interview with Butler, uploaded in 2016 and covering his life story, received over twenty million views on YouTube; Butler began his YouTube channel after he was encouraged by its positive reception. Beyond authorship and videomaking, Butler also gained attention in the 1970s when he became one of the first farmers in the United Kingdom to promote organic farming. His organic practices are the subject of the 1975 BBC documentary Three Acres at Bicker Fen.
Source
List of Wii games

The Wii is Nintendo's fifth home video game console, released during the seventh generation of video games. It is the successor to the GameCube, and was first launched in North America on November 19, 2006, followed by a launch in Japan and PAL regions in December 2006.
This list of Wii games documents all games released for the Wii video game console. The list of GameCube games lists the GameCube games compatible with the Wii’s backwards compatibility (although later Wii models removed the controller ports and memory card slots required to play GameCube games, they can be inserted back in through hardware modding) while the list of WiiWare games documents all of the smaller, digital only games released for the Wii. Any games originally released for other platforms that were re-released games under the Virtual Console banner are additionally documented at the List of Virtual Console games lists. Games that were announced or reported to be in development for the Wii, but never released, are documented at the list of cancelled Wii games list.
On November 19, 2006, the Wii launch was accompanied by 20 launch games. The last game releases for the Wii, Retro City Rampage DX+ and Shakedown: Hawaii, were released on July 9, 2020 exclusively in Europe. There are 1612 games on this list.
The following games consist of two or more individually released games that were re-released onto a single disc afterwards.
Cultural depictions of Jacqueline Kennedy Onassis

A major American icon, Jacqueline Kennedy Onassis has been portrayed, alluded to, and referred to in many media in the popular culture from the 1960s and continuing into the 21st century.
(Alphabetical by author)
Steven Rowley's The Editor is a novel about a writer for whom Jackie Onassis is the erceptive and kind editor of his first novel.
The following are books in which Onassis is referenced biographically:
(Alphabetical by series)
In 2022 on Twitter and TikTok, users began posting memes that satirizing Jackie Kennedy's physical appearance and depicting her as a feral creature who ate and enjoyed multiple obtuse objects such as sheet metal, spare change (pennies) and the White House's marble columns, among others. The memes are usually accompanied by audios of growling noises and captions in similar vein to "JACKIE WANT SHEET METAL!!!"
The show's developers created this character and named her after Jacqueline Kennedy Onassis, whose maiden name was Bouvier. It is also noted that Marge Simpson has the maiden name "Bouvier", and all Bouvier women are voiced by Julie Kavner.
Пекински национален стадион

Пекинският национален стадион, наричан още Птиче гнездо (китайски традиционен: 北京國家體育場, опростен: 北京国家体育场, пинин: Běijīng Guójiā Tǐyùchǎng), е многофункционален стадион в Пекин, Китай.
Завършен е през март 2008 г. На него се провеждат церемониите по откриване, закриване и някои състезания на олимпиадата през 2008 г.
През 2002 г. китайското правителство обявява конкурс за най-добър проект на бъдещия стадион, който е спечелен от фирма Herzog & de Meuron, Швейцария.
Предвидено е капацитетът на стадиона да бъде повече от 100 000 места по време на олимпиадата, но след нея да бъдат намалени на 80 000 бр. В началото стадионът е проектиран да бъде с покрив, но впоследствие той отпада за по-голяма сигурност.
Стадионът струва на китайското правителство близо 423 милиона долара (или 325 милиона евро). Първата копка е направена през 2003 г., но истинският строеж започва следващата година.
Национален стадион на Малдивите

Националният стадион на Малдивите (на дивехи: ޤައުމީ ފުޓްބޯޅަ ދަނޑު) в Мале е най-големият многофункционален стадион на Малдивите.
Стадионът има 11 850 седящи зрителски места.
Пекински национален закрит стадион

Пекинският национален закрит стадион е спортно съоръжение в комплекса Олимпик Грийн в Пекин, Китай.
Построен е специално за олимпиадата в Пекин през 2008 г. Има капацитет от 19 000 души.
Предвидено е по време на олимпийските игри в него да се провеждат състезания по спортна гимнастика и хандбал, а след игрите да служи като мвогофункциоанална сграда, за спортни събития и тренировки или културни мероприятия.
Национален стадион във Варшава

Националният стадион във Варшава (на полски: Stadion Narodowy w Warszawie) е футболен стадион във Варшава, Полша.
Стадионът се строи на мястото на преди това съществувалия „Стадион на десетилетието“ на източния бряг на река Висла. Поводът за неговото построяване е домакинството на Полша (заедно с Украйна) на европейското първенство по футбол през 2012 г. На Националния стадион във Варшава ще бъдат изиграни 3 срещи от груповата фаза на турнира (включително церемонията по откриването на първенството), четвъртфинал и полуфинал. Краят на строителните работи е предвиден за ноември 2011 г. Очаква се отборите на Легия Варшава и Полония Варшава да изберат да играят най-важните си мачове на стадиона.
Капацитетът на стадиона е 58 580 зрители. Стадионът има подвижен покрив, който дава възможност за покриване на целия терен.
Заедно със стадиона плановете включват построяването на закрито спортна арена за 20 000 души, плувен басейн с олимпийски размери с 4000 места, аквапарк, хотел, конферентен център.
Строителните работи започват през 2008 г. Първоначално се събарят старите трибуни на „Стадиона на десетилетието“.
Основополагащият камък и капсула на времето са положени с тържествена церемония на 7 октомври 2009. Капсулата на времето съдържа знамената на Полша, Европейския съюз и Варшава, вестници от този ден, стотинки и банкноти.
Първоначалните срокове за завършването са за средата на 2011 г. Строежът приключва, обаче чака на 29 ноември 2011. Стадионът е готов за ползване.
Следните мачове от Евро 2012 се изиграха на стадиона:
Младежки национален отбор по футбол на България

Младежкият национален отбор по футбол на България е български национален отбор по футбол, съставен от състезатели до 21 години. Той е контролиран от Българския футболен съюз. Отборът се състезава за участие на Европейско първенство по футбол за младежи, което се провежда веднъж на всеки две години.
На 13 февруари 2006 г. бе теглен жребият за квалификационните групи за Европейско първенството по футбол за младежи, което ще се проведе през 2009 година в Швеция. Българският младежки отбор, поставен в трета урна при жребия, попадна в една група с отборите на Португалия, Англия, Ирландия и Черна гора.
В първите два мача България записа две загуби като домакин – с 1:2 от Черна гора и с 0:2 от Англия.
Победителите от десетте групи, заедно с най-добрите четири втори отбора, ще играят помежду си плейофи на 11/12 и 14/15 октомври 2008. Седемте победителя от плейофите, както и домакините от Швеция, ще се състезават във финалната надпревара.
Младежкият национален отбор на България е първият носител на европейската купа през юни 1967 година. По това време турнирът се е провеждал по подобие на защита на титлата в бокса. В следващата една година националният отбор успява да защити европейската си титла в четири мача срещу претендентите ГДР, Финландия, Чехословакия и Холандия, преди да я загуби през октомври 1968 от Югославия.
Провежда се като турнир с участието на всички национални отбори за младежи.
От 1978 година УЕФА сваля границата за участие в младежките национални отбори от 23 на 21 години. Първенството променя само името си, което е запазено и до днес.
Състав на младежкия национален отбор за квалификацията с Люксембург на 6 септември 2017 г.
Юношески национален отбор на България по футбол до 19 години

Национален отбор по футбол на България (до 19 години) е младежки футболен отбор, представляващ България. Отборът е контролиран от Български футболен съюз.
Национален отбор по футбол на България – до 19 години носи изключителни успехи на България на европейски първенства във възрастовата група до 19 години и други турнири. Националния отбор печели общо три титли от Европейски първенства през:1959, 1969 и 1973. Печели балканските първенства по футбол през годините:1968, 1970, 1973. Най-голямата победа на отбора е през 2012, с победата над Андора със 7:0, а най-голямата загуба е от отбора на Португалия със същия резултат през 2013 г.
Юношески национален отбор на България по футбол до 17 години

Юношеският национален отбор на България по футбол до 17 години е български национален отбор по футбол, съставен от състезатели до 17 години. Той е контролиран от Българския футболен съюз. Отборът се състезава за участие на Европейско първенство по футбол за младежи до 17 години, което се провежда всяка година, както и за Световно първенство по футбол за младежи до 17 години, което се провежда на всеки две години.
Отборът се е класирал шест пъти на европейски първенства и нито веднъж на световно.
Раковски (стадион, София)

42.678067, 23.304169
„Раковски“ е стадион, намиращ се в квартал „Иван Вазов“ в София, собственост на Министерството на вътрешните работи на България.
Стадионът разполага с 5000 седящи места. Построен е през 1955 г. Първоначалното му име е „Торпедо“. През сезон 1956 се използва от „Завод 12“.
След като „Завод 12“ е обединен със „Славия“, стадионът става собственост на „Спартак“, като компенсация за построяването на националния стадион „Васил Левски“ върху стадион „Юнак“ на „Спартак“, и е преименуван на „Раковски“. Стадионът е закрит през 1991 г.
Пловдив (стадион)

Стадион „Пловдив“ (бивш „9-и септември“) е най-големият стадион в град Пловдив. Намира се в парк „Отдих и култура“ в близост до Олимпийския гребен канал. Популярен е във футболните среди като „Голямата къща“.
Официално стадионът е открит на 10 септември 1954 г. и тогава носи името „9 септември“. Капацитетът тогава е 30 000 седящи места. Основно е реконструиран през 1962 г., като се построява втори етаж на западната трибуна. Капацитетът нараства на 42 000 места, като се поставят и 4 стоманобетонени кули с осветление. През 1991 г. е издигната останалата част от втория етаж на стадиона. Старите лампи са демонтирани и са поставени 4 нови стоманени кули с височина 70 m, внесени от Полша. Поради липса на средства, ремонтът е прекратен малко преди пълното завършване на съоръжението.
На стадион „Пловдив“ са се играли предимно дерби мачовете между четирите пловдивски отбора, както и други срещи от републиканската футболна лига. Тук са се провели и великите мачове на „Ботев“ Пд с „Реал“ (Сарагоса), „Цървена Звезда“, „Барселона“, „Байерн“ (Мюнхен). „Локомотив“ Пд е имал своите незабравими моменти срещу „Оксер“, „Ювентус“ и „Лацио“.
През 1990 г. на стадиона се провежда световно първенство по лека атлетика за юноши и девойки. На 19 юни 2004 г. на състезание за Купа „Европа“ на този стадион Ивет Лалова пробягва 100-те метра за 10,77 сек. – нов национален рекорд и най-добър резултат в света за сезона.
На стадион „Пловдив“ се провеждат лекоатлетически прояви от републикански мащаб, както и контролни футболни срещи. От 1996 г. на стадиона не се провеждат официални футболни срещи, както и големи обществени мероприятия, поради липсата на „Акт 16“ на съоръжението. Изключение прави концертът на „Металика“ през 1999 г., на който присъстват близо 50 хил. души.
Градски стадион (Ловеч)

Градският стадион в Ловеч е комплекс от футболен терен, трибуни и сгради. Там играе своите мачове футболен клуб Ловеч.
Градският стадион е построен през 1961 – 1962 г. Наименуван е първоначално стадион „Христо Кърпачев“ Решението за строежа е на Изпълнителния комитет на Градския народен съвет (Ловеч). Определена е площадка за строежа в местността „Табашко поле“. Финансирането е със средства на общината и от самооблагане на гражданите на Ловеч. Строежа се ръководи от Строителен комитет с председател генерал-лейтенант Марко Атанасов. В строежа участват ловешките строителни предприятия, младежки строителни бригади и лагеристи от лагер за принудителен труд „Слънчев Бряг“ към поделение 1248 „ВИ“ МВР гр. София. Построени са футболен терен с тревно покритие, лекоатлетическа писта, околовръстна трибуна, административна сграда със съблекални и бани. През 70-те години е построено открито хандбално игрище и закрита многофункционална спортна зала. На стадиона се провеждат футболни, хандбални и лекоатлетически срещи на ДФС „Христо Кърпачев“, ДФС „Осъм“ и ФК „Ловеч“.
След създаването на Ловеч през 1995 г., стадиона е предоставен на фирма „Литекс Комерс“. Собственика на фирмата Гриша Ганчев, самостоятелно и изцяло влага значителни средства за разширяване и модернизиране на стадиона (1999, 2010, 2011). Преустроен е само за футболни състезания. Съоръжението има 7000 седящи места, електрическо осветление, а футболния терен е с размери 105 м. дължина и 68 м. ширина. Построени са закрити трибуни. Модернизирани са административната сграда, съблекалните и баните. Създадени са малко игрище с изкуствена настилка, нов СПА център и съвременни условия за работа на журналистите.
През 2011 г. е извършено второ разширение и модернизация, като капацитетът е увеличен на 8100 седящи места. Стадионът е изцяло покрит и вече отговаря на всички изисквания на УЕФА за провеждане на мачове от групите на Шампионска лига. Освен срещите на ФК Ловеч, тук може да се провеждат и мачове на националните отбори.
Национален отбор по футбол на Северна Македония

Националният отбор по футбол на Северна Македония е под контрола на Футболната федерация на Северна Македония и представя страната в международните футболни първенства от 1994 година насам. Отборът през 2020 се класира на Евро 2021 след като побеждава Грузия с 1:0 на плейофа за класиране. Заради спора за името на държавата в организираните от ФИФА и УЕФА турнири до 2019 г. отборът участва под името Бивша югославска република Македония. Мачовете си националният отбор по футбол на Северна Македония обикновено играе на Градския стадион в столицата Скопие.
Футболната федерация на Република Македония добива правото да участва в турнири, организирани от ФИФА и УЕФА през 1994 година, когато е приета за член на двете организации.
Но първият мач на националния отбор на новосформираната след разпадането на Социалистическа федеративна република Югославия държава се състои година по-рано. В приятелски мач, игран на 13 октомври 1993 г. в словенския град Кран, той постига победа с 4 – 1 над националния отбор на Словения. Треньор на отбора в този мач е Андон Дончевски.
Суперкупа на България

Суперкупата на България е български футболен трофей, за който се играе един мач. Той се провежда преди старта на всяко футболно първенство и противопоставя носителя на Купата на България и шампиона на страната. В случаите, когато шампионът е и носител на националната купа, то за суперкупата играят първенецът и финалистът за Купата на България.
Най-много Суперкупи на България и участия има отбора на Лудогорец – 8 Суперкупи и 11 участия.
За първи път футболна среща за Суперкупата на България се провежда през 1989 г. Тогава по предложение на Кирил Захаринов, завеждащ спортна редакция на БТА и секретар на секцията на спортните журналисти, БФС решава да се проведе мач между първенеца на страната и носителя на Купата на България. Купата е връчена на победителя от представител на телеграфната агенция. Трофеят е изработен в Италия и представлява двойно позлатена купа, висока 80 cm и тежка 15 kg. Днес тя се намира в музея на ЦСКА (София).
След политическите промени в България през ноември 1989 г. Суперкупата на България остава на заден план. През годините след това неведнъж се появяват идеи за възраждане на тази среща, но те така и не са възприети. През лятото на 2003 г. темата за Суперкупата на България отново става актуална. Професионалната футболна лига предлага тази проява да бъде възродена и да се превърне в традиция. От ръководството на БФС се съгласяват с идеята и определят ПФЛ да поеме организацията на мача за Суперкупата през 2004 г. Решено е, че седмица преди началото на сезон 2004/05 ще се проведе среща между шампиона Локомотив (Пловдив) и носителя на Купата на България Литекс (Ловеч). За домакин е избран стадион „Нафтекс“ в Бургас. Новата посребрена Суперкупа на България е произведена в Англия. Идеята е трофеят да не бъде преходен (т.е. да остава във витрината на носителя ѝ и всяка година да се прави нова купа). Оттогава в началото на всеки сезон се изработва ново отличие, като купата, връчвана в периода 2007 – 2009 година (на снимката в шаблона в началото на статията) е висока 100 cm и е изработена в Италия.
Bulgaria national under-21 football team

The Bulgaria national under-21 football team (Bulgarian: Mладежки национален отбор на България по футбол) is considered to be the feeder team for the Bulgaria national football team. This team is for Bulgarian players aged under 21 at the start of the calendar year in which a two-year UEFA European Under-21 Championship campaign begins, so some players can remain with the squad until the age of 23.
Champions Runners-Up Semi-Finals Other Top Results
Win Draw Loss
As of 15 March 2025
The following players have previously been called up to the Bulgaria under-21 squad and remain eligible.
Balkan Mountains (Turkmenistan)

Balkhan Ranges or Balkan Ranges, also Balkhans, Balkans (Turkmen: Balkan daglary, Balkan Mountains) are mountains by the eastern shores of the Caspian Sea in the Balkan Region of Turkmenistan. They consist of the Greater Balkan, or Uly Balkan and the Lesser Balkan Kiçi Balkan [ru]. They are separated by Uzboy, a dried-out distributary of the Amu Darya.
Stadion Lokomotiv (Sofia)

Stadion Lokomotiv (Bulgarian: Стадион „Локомотив“, English: 'Lokomotiv Stadium') is a multi-purpose stadium, located in Sofia, Bulgaria. The stadium holds 16,000 people, of which 11,200 are seating. The stadium was built in 1985.
It is currently used mostly for football matches and is the home ground of Lokomotiv Sofia.
Also, from 2000, the stadium is used for major rock concerts.
P!nk was scheduled to perform at the stadium during her I'm Not Dead Tour on July 1, 2007, but she cancelled the show due to illness.
Arena Burgas

Arena Burgas (Bulgarian: Арена Бургас) is a multifunctional indoor arena located in Burgas, Bulgaria. The arena opened on May 18, 2023, following over five years of delays. It has a seating capacity of 4,100 for sports events, which is expandable up to 6,100, and up to 15,000 for concerts. The arena is home to BC Chernomorets, who play in the NBL, the top flight of Bulgarian basketball.
Construction for the arena took over eight years. After breaking ground in late 2014 with a planned budget of 38 million Bulgarian lev and a completion date of January 2017, the project was met with multiple delays and funding issues, with the final official budget figure ballooning to 64 million.
In 2022, under then-Minister of Youth and Sports Radostin Vassilev, a proposal was made to grant an additional 15 million lev in funding to finish the arena, however this attempt to secure additional funding was unsuccessful. Following more than five years of delays, the multifunctional arena was officially opened on May 18, 2023, in the presence of Bulgarian President Rumen Radev, Burgas mayor Dimitar Nikolov, and other government officials, with a playoffs match between BC Chernomorets and BC Rilski Sportist of the NBL.
The long delays, alongside the string of both successful and failed budget increases, have turned the multipurpose arena into a symbol of corruption in Burgas and Bulgaria as a whole, with Hristo Ivanov, leader of the opposition coalition Democratic Bulgaria, describing it as the crown jewel of corruption under Boyko Borisov and GERB in 2021.
In 2023, the arena hosted Glory 89, a kickboxing event headlined by Petpanomrung Kiatmuu9 and David Mejia. In March, 2024, it hosted the 2024 Bulgarian Basketball Cup.
42°31′29″N 27°27′21″E﻿ / ﻿42.5247°N 27.4558°E﻿ / 42.5247; 27.4558
Football in Monaco

Football is one of the leading sports in the small Principality of Monaco, enjoying large popularity alongside motor racing, yachting, and tennis. It is governed by the Monegasque Football Federation.
Monaco is one of two sovereign European states (along with the Vatican City) that is not a UEFA member and does not have a national team competing in UEFA Euro qualifiers or FIFA World Cup qualifiers. The cause of this may be the historically close ties to France, but this is also true of Andorra, while they have their own separate team. It may be purely because Monaco have never applied to join UEFA, despite fulfilling all the required criteria. In recent years, there has reportedly been more interest in achieving this status.
The Monaco national team instead tend to play small-scale matches against non-FIFA members, usually across the border in Cap-d'Ail.
Domestic football within the principality is governed by the Monegasque Football Federation, founded in 2000.
Football in Monaco is dominated by AS Monaco, who were founded in 1919 and play in the French Ligue 1, which they have won on eight occasions, also winning five French Cups in the process. The club have traditionally been heavily backed by the monarchy, with large financial support which helps the club compete with teams from much larger cities. The club plays at the Stade Louis II, where average attendances have sometimes been as low as 5,000 demonstrating the need for financial aid to compete with teams who draw crowds several times that figure.
In 2004, they were runners-up in the UEFA Champions League to FC Porto, widely regarded as the most prestigious club tournament in world-wide football. Their success and the large financial subsidy they receive has caused occasional bad feelings; it has been proposed, often by rival clubs in the Ligue 1, that AS Monaco should not be allowed to qualify for European competition from the French League, thereby taking a place allocated for a French team, with some even suggesting they should be expelled from French football altogether.
One compromise that has been suggested is that AS Monaco continue to play in the French League system, but take part in a yearly qualifying tournament to earn the right to represent Monaco in European competition, as football teams in Canada do by the Canadian Championship. This solution would require the Principality to gain full or associate member status of UEFA first.
On 4 February 2022, AS Monaco passed the 20 million social media fan mark, which is the 16th largest in Europe.
Despite the small size of the country, Monaco still has many teams (mostly works teams, set up by employers or employees of a company), and they compete yearly in different competitions, which are:
Previously Monaco hosted the UEFA Super Cup between the winners of the UEFA Champions League and the UEFA Cup. UEFA announced that from 2013 onwards, various stadiums will be used for the Super Cup.
Bulgaria men's national volleyball team

The Bulgaria men's national volleyball team represents the country in international competitions and friendly matches. It is controlled by the Bulgarian Volleyball Federation.
The team's achievements include winning the Balkan Championships in 1980, Runners-Up (1970) and Third Place (1949, 1952, 1986, 2006) at the World Championship. At the European Championships Bulgaria has one Runners-Up (1951) and four Third Place (1955, 1981, 1983, 2009) finishes. Bulgaria has also achieved Runners-Up at the 1980 Summer Olympic Games in Moscow. The team has one third place at the World Cup (2007) and five Semi-Final appearances in the World League (1994, 2004, 2006, 2012, 2013). The team's most significant recent results include earning Third Place at the 2006 World Championship, the 2007 World Cup and 2009 European Championship as well as achieving Runners-Up at the first European Games in 2015.
Bulgaria first took part in the World League in 1994. During the debut season in the tournament, the team went all the way to the semi-finals; led by players like Lubo Ganev, Dimo Tonev, Martin Stoev, etc. In the next four editions, Bulgaria took part but did not manage to surpass its prior performance by reaching fifth in 1995, eight in 1996, sixth in 1997, and seventh in 1998. Under the guidance of Milorad Kijac, the new wave of players including Teodor Salparov, Danial Mihaylov, etc. mixed well with the more experienced Evgeni Ivanov, Plamen Konstantinov, Nikolay Ivanov, Vladimir Nikolov, Hristo Tsvetanov to result in the fifth-place rank in 2003. The next year, once again under Kijac, the team played some impressive games and succeeded to tie its best performance of reaching the Semi-Finals. The team included more players from the Under-21 team that the previous year won a medal at the World Championships, such as Matey Kaziyski and Milushev. In 2005 with a new coach, Martin Stoev, the team finished as the fifth rank, followed by another tied best-ever performance of reaching the Semi-Finals in 2006, and another fifth rank in 2007. In 2011 Bulgaria qualified for first time in the Final Round after four years, they finished as the fifth rank. The 2012 Final Round was held in the newly opened Armeets Arena in Sofia, and the host reached the Semi-Finals once again.
The following is the Bulgaria roster in the 2024 FIVB Men's Volleyball Nations League
Head coach: Italy Gianlorenzo Blengini
The table below shows the history of kit providers for the Bulgaria national volleyball team.
The main sponsor of the national team is the Bulgarian betting company efbet, while Asics, Mikasa and Lidl are secondary sponsors.
메밀국수

메밀국수 또는 메밀면(--麵)은 메밀가루로만 만들거나, 메밀가루에 밀가루나 녹말가루 등을 섞어 만든 국수이다.
메밀면을 끓인 뒤 식혀 뜨거운 장국에 말아먹는 온면 또는 차갑게 먹는 냉면, 바로 만든 면을 갖은 양념과 육수로 먹는 막국수로 해 먹는다.
일본어로 메밀면을 소바라고 한다. 간장과 가쓰오부시, 다시마 등으로 만든 찬 국물에 무와 고추냉이를 갈아넣은 소스에 끓여 식힌 메밀면을 찍어 먹는다. 일본에서는 두 가지 소바가 있는데, 바로 모키 소바와 카케 소바이다. 모키 소바는 차가운 소바란 뜻으로, 여름에 많이 팔린다. 카케 소바는 더운 소바이고, 겨울에 잘 팔린다. 모키 소바와는 달리 카케 소바는 더운 국물 때문에 맛이 없다고 하나, 만드는 방법과 재료는 비슷하다.
평양냉면

평양냉면(平壤冷麵, 문화어: 평양랭면)은 메밀국수 사리에 여러 가지 고명을 얹고 식힌 고기 국물과 동치미 국물 등의 찬 국물을 부어 만든 평양의 향토 음식이다. 과거에는 꿩고기 육수를 썼으나, 현대에는 쇠고기 등 다른 고기로 육수를 내며, 옛 방식대로 꿩고기 육수를 쓴 것은 "꿩냉면"으로 따로 구분해 부르기도 한다. 2022년 11월 30일에 유네스코 인류무형문화유산으로 지정되었다.
고려 시대 평양의 찬샘골(현 동대원구역 랭천동) 주막집에 얹혀 살던 달세라는 사위가 메밀 반죽을 국수틀에 눌러 뺀 것을 물에 삶아서 찬물에 헹군 다음 동치미 국물에 말아 먹은 음식이 그 시작이며, 이것이 곡수(穀水)라 불렸다. 달세네 "찬곡수"가 평양성 안까지 퍼져 훗날 "평양냉면"으로 알려졌다.
6·25 전쟁과 분단 이후 조선민주주의인민공화국과 대한민국에서 다른 모습으로 분화·발전했다. 평양의 옥류관, 고려호텔, 창광원 등 평양냉면집에서 내는 냉면은 쇠고기, 돼지고기, 닭고기 육수에 간장으로 간을 하고, 편육, 삶은 달걀, 알고명, 오이, 고추, 파, 김치, 배 등 다양한 꾸미(고명)를 높이 쌓아 낸다. 국수는 메밀로만 만든 메밀국수이지만, 식소다를 넣어 색이 검다. 분단 이후 서울에 자리잡은 평안도 실향민들이 운영하는 평양냉면집에서는 쇠고기육수와 사골 육수를 쓰는 경우가 많으며, 간장이 아닌 소금으로 간을 해 국물이 맑고, 고명으로는 편육, 삶은 달걀이나 알고명, 무김치, 오이, 파, 배 등을 얹어 낸다.
부타 (음식)

부타(종카어: པུ་ཏ)는 부탄의 메밀국수 요리이다. 압면 방식으로 뽑아낸 메밀국수에 파, 고추, 달걀을 기름에 볶아 만든 소스를 붓고, 향신료와 소금을 넣어 비벼 먹는다. 우유나 버터밀크를 부어 국물국수로 즐기기도 한다.
타이완 마제소바

타이완 마제소바(일본어: 台湾 まぜそば)는 일본 아이치현 나고야에서 만들어진 국수 요리이다.
일본어 "마제소바"는 "섞다"를 뜻하는 "마제루(混ぜる)와 "메밀국수"를 뜻하는 "소바(そば)"를 합친 말이지만, 타이완 마제소바는 메밀국수가 아닌 밀국수로 만든 요리이다. 나고야메시의 하나다.
메밀

메밀은 마디풀과의 한해살이풀이다.
메밀이 언제 중국에서 한국으로 전래되었는지 정확한 기록은 없으나 고려 고종 대의 『향약구급방(鄕藥救急方)』에 기재된 것이 최초의 기록이다. 그러나 백제 유적지에서 탄화한 메밀이 발굴된 것으로 미루어, 한국에서는 5세기 이전에 전파되어 재배되었을 것으로 추측된다.
꽃은 흰색, 분홍색, 빨간색이 있으며 줄기는 초록색, 분홍색, 짙은 붉은색이 있으며 열매는 검은색, 흑색, 은색, 갈색이 있다. 잎은 삼각형의 심장형이다. 원산지는 중국 북부라는 설이 있었으나 1992년에 야생 조상종 F. esculentum ssp. ancestrale이 발견되어, 중국 남부라는 설이 유력해졌다. 메밀은 중국에서 1000년 이상 재배되어 왔으며, 한국에서도 오래전부터 가꾸어 왔다. 꽃말은 '연인', '사랑의 약속'이다.
열매는 주로 식용에 이용한다. 메마른 땅에도 잘 적응하고 병충해도 적은 등의 장점이 있기 때문에 황무지에서도 쉽게 살 수 있으며, 구황 작물로서 5세기 무렵부터 재배되고 있다.
초가을에 흰 꽃이 피며, 세모진 열매는 가루를 내어 먹고, 줄기는 가축의 먹이로 쓴다. 열매는 껍질을 뺀 부분을 가루(메밀가루)로 만들어 먹으며, 껍질을 벗긴 쌀은 소주의 원료로도 쓰인다.
메밀의 열매는 세모져 있는 것이 특징이며, 완전히 여문 열매는 검은 갈색이며, 씨에는 약 70%의 녹말이 들어 있다. 메밀쌀은 그대로 밥을 지을 때 쓰이기도 하지만 가루로 하여 메밀묵·메밀국수·냉면 등의 원료로 쓰인다. 메밀은 탄수화물이 풍부하며, 단백질과 지방을 약간 포함한다. 또한 철분을 비롯해 나이아신, 티아민, 리보플라빈 등 비타민B 복합체가 많이 들어 있다.
서늘한 기후에 알맞으므로 대한민국에서는 산간 지방에서 가꾼다. 메밀은 서늘하고 습한 기후에서 잘 자란다. 또한 성장이 매우 빨라서 씨를 뿌린지 10-12주면 무르익는다. 농부들은 먼저 재배한 작물이 흉작인 경우 비상 작물로 메밀을 심는다. 6-7월 하순에 씨를 뿌리면 8-9월에 꽃이 피는데, 메밀꽃에는 특히 꿀이 많기 때문에 꿀벌의 좋은 밀원 식물이 되기도 한다.
곡물

곡물(穀物, grain)은 식물로부터 얻을 수 있고 사람의 식량이 되는 물질을 두루 일컫는 낱말이다. 곡식(穀食)이라고도 한다. 이 가운데 쌀, 밀, 옥수수는 세계 3대 곡물로 세계에서 널리 쓰이고 있다. 쌀 이외의 곡물들은 잡곡이라고 부른다.
특별히 껍질을 벗기지 않은 곡식 알을 낟알, 곡립(穀粒)이라고 한다. 곡식이 더부룩하게 열리는 부분 혹은 추수하면서 흘린 낟알을 이삭(穗, 이삭 수)이라고 한다. 낟알의 껍질을 벗기면 알곡을 얻는다.
곡물의 유형에는 쌀, 밀, 보리, 옥수수 같이 탄수화물 위주이고 벼과에 속하는 곡류(穀類, cereal)와 콩처럼 협과이고 단백질이 많은 두류, 그리고 곡류와 유사하지만 벼과에 속하지 않는 메밀, 퀴노아 따위의 아곡류(pseudocereal)가 있다.
아래의 표에는 1961년, 2005~2006년의 곡물 연간 생산량을 나타낸 것이다. 아곡류인 메밀, 퀴노아를 제외하고 모두 벼과 식물이다.
오키나와 소바

오키나와 소바(일본어: 沖縄そば, 류큐어: すば)는 오키나와 요리의 하나로, 국수 요리의 한 종류이다. 오키나와 소바는 오키나와 국수 제조사의 지역 상표이다. 오키나와에서는 간단히 소바라고 부르지만 이 일본어 용어는 보통 일본 본토의 메밀 국수를 의미한다.
다시마, 가쓰오부시, 돼지고기로 국물을 우려낸다. 가마보코, 얇게 썬 파, 소키, 베니쇼가를 곁들인다.
국수

국수 또는 면(한국 한자: 麵, 麪)은 밀가루·쌀가루·메밀가루·감자가루 등으로 만든 반죽을 말거나, 틀에 누르거나, 밀어서 얇게 한 다음 써는 등 여러 가지 방법으로 가늘고 길게 뽑아 낸 것을 삶거나 튀겨서 먹는 음식을 가리킨다. 다양한 재료로 만든 국수에 고명을 얹어 먹는다. 기원전 6000년에서 5000년경에 중앙아시아 지방에서 만들기 시작해 아시아 전역으로 퍼진 것으로 알려졌다. 국수는 다양한 나라에서 다양한 방식으로 만들지만 공통적으로 그 긴 모양 때문에 수명이 길어지길 바라는 상징물로 여겨진다.
중국과 이탈리아에서는 각자가 서로 국수의 원조라고 주장하고 있다. 2005년 10월에 중국 황하 강 유역의 라자 지방에서 4000년 정도 된 것으로 추정되는 가장 오래된 국수의 흔적이 발견되었다.
크게 두 가지가 존재하는데 하나는 국물면, 다른 하나는 비빔면이며 이 차이는 국물이 있느냐 없느냐의 차이만 있을 뿐이다.
다음은 대표적인 국수를 만드는 방법이다.
위의 짜장면, 칼국수, 냉면은 반죽에서 국수를 만들어 내자마자 바로 익혀 먹는 방법이지만, 소면이나 즉석 라면, 스파게티면 등은 국수를 만든 후 건조하거나 한 번 익힌(또는 튀긴) 다음 건조해서 오랫동안 보관하여, 유통하기 쉬운 형태로 만들어 간편하게 먹을 수 있다.
함흥냉면

함흥냉면(咸興冷麵, 문화어: 함흥감자농마국수)은 녹말국수 사리에 양념장을 얹어서 비벼 먹거나 찬 국물을 부어 만든 함흥 지역의 향토 음식이다. 메밀국수를 쓰는 평양냉면과 달리 감자녹말로 만든 국수가 발이 가늘고 질긴 것이 특징이다.
한국 전쟁과 분단 이후 조선민주주의인민공화국과 대한민국에서 발전했다.
조선민주주의인민공화국 함흥의 농마국수는 익반죽해 만든 감자녹말 국수에 파, 마늘, 고춧가루, 참기름, 깨소금, 쇠고기 국물, 간장 등을 넣어 만든 다대기를 버무린 다음 쇠고기, 돼지고기, 닭고기 등과 오이, 무김치, 실고추, 알고명(실닭알) 등을 고명(꾸미)으로 얹고 쇠고기 국물을 부어 낸다. 2020년대 현재 신흥관에서는 비빔냉면을 팔지 않으나 평양시에 비빔냉면인 명태회냉면을 파는 식당이 존재한다. 함흥 출신 실향민을 통해 대한민국에 전해진 함흥냉면은 감자녹말국수에 명태회나 가자미회 등 생선회를 곁들여 맵게 비벼먹는 비빔냉면인 회국수와 함흥식 물냉면인 농마국수 두 가지이다. 각각 함흥비빔냉면과 함흥물냉면으로 불린다. 비빔냉면 고명으로 생선회를 올리지 않기도 하며, 회를 올린 것을 따로 회냉면이라 부르기도 한다. 이후 국수가 제주도 등 남쪽에서 많이 나는 고구마녹말국수로 바뀌었으며, 회도 전통 방식대로 명태회를 쓰는 곳도 있지만 홍어회 등을 쓰기도 하게 되었다.
반짝반짝 해피★ 열려라! 코코밍

《반짝반짝 해피★ 열려라! 코코밍》(일본어: キラキラ ハッピー★ ひらけ! ここたま 키라키라 핫피★ 히라케! 코코타마) 및 《반짝반짝 해피★ 열려라! 코코타마》는 반다이에 의한 여아용 하우스 인형 장난감을 소재로 한 "코코밍 시리즈"의 두 번째 작품으로 2018년 9월 6일부터 2019년 9월 26일까지 TV 도쿄 계열에서 방송되었던 TV 애니메이션이다.
전작인에 이은 여아용 하우스 인형 완구 "코코타마 시리즈" 제2탄이다.2018년 6월 7일에 개최된 도쿄 장난감 쇼 2018에서 선행 발표된다..
반짝반짝 해피★ 열려라! 코코밍는 2018년 9월 6일부터 2019년 9월 26일까지 TV 도쿄 계열에서 방송하고 있는 TV 애니메이션이다. 한국에서는 2019년 7월 20일부터 매주 토요일 오후 1시에 디즈니 채널과 디즈니 주니어에서 2회 연속 본방송을 한다.
방영 시작 1달 전인 8월에는 특별 방송 여름을 방송했으며, 리본이 선행 출연했다.
전 프로그램이였던에 이어서 이 제작을 담당했다.
본편은 기본적으로 1회 한 가지 에피소드로 구성되지만, 이야기에 따라서는 두개의 에피소드로만 구성되기도 한다. 하루카/하루나에 의한 나레이션→OP→제공 크레딧→광고→A 파트→아이 캐치→광고→B 파트→ED→하루카/하루나의 코코밍을 찾아라!→광고→다음화 예고→제공 크레딧의 순서가 된다. 자막 방송을 실시하고 있다.
"코코타마를 찾아라!/코코밍을 찾아라!"가 있는 오프닝에서 열쇠 구멍으로 6명 제29화까지는 리본, 필로, 챠코, 루비, 마루메, 판토니오의 6명, 제30화 이후에는 리본, 필로, 챠코, 랑닌, 아메리, 닛키의 6명. 최근 구슬의안에서어느 한명이 등장하는. 전 프로그램 역시연동 데이터 방송를 지원하고 그 회의 방송 중에 누가 오프닝에 등장했는지, 카운트다운이 끝날 때까지 선택한다. 엔딩 후에 누가 등장했는지, 정답이 발표된다.
제10화 이후, 부정기로 판토니오가 간단한 요리를 소개 하는"オー!ごうかいシェフのコーナー"가 출범했지만, 이는 단기간에 종료했다.
줄 서는 식당

《줄 서는 식당》은 요리 전문 예능 프로그램이다.
SNS 속 쏟아지는 힙한 점포들! 소문난 웨이팅 맛집들 가운데 진짜를 찾아다니는 고품격 힙포탐구생활.
Premio Iberoamericano de Poesía Pablo Neruda

El Premio Iberoamericano de Poesía Pablo Neruda es un galardón anual otorgado por el Ministerio de las Culturas, las Artes y el Patrimonio de Chile, a través del Consejo Nacional del Libro y la Lectura.
Fue creado en 2004 por acuerdo entre el Consejo del Libro y la Fundación Pablo Neruda (patrocinador) como homenaje del centenario del natalicio de Pablo Neruda. Se otorga anualmente «a un autor o autora que posea una reconocida trayectoria y que su trabajo sea una entrega notable al diálogo cultural y artístico de Iberoamérica».
El premio consiste en 60 mil dólares estadounidenses, una medalla y un diploma.​
En 2012 se entregó por primera vez su símil en prosa, el Premio Iberoamericano de Narrativa Manuel Rojas, en honor al autor de Hijo de ladrón, que en aquella ocasión lo ganó el brasileño Rubem Fonseca.​
A partir de esta instancia se publicó La antología de Nicanor Parra según Niall Binns, el año 2012.
Orden al Mérito Artístico y Cultural Pablo Neruda

La Orden al Mérito Artístico y Cultural Pablo Neruda es el máximo reconocimiento que entrega el Ministerio de las Culturas de Chile a aquellas figuras que han destacado por sus aportes realizados en el ámbito del arte y la cultura.
Esta condecoración fue creada en 2004 por el Consejo Nacional de la Cultura y las Artes del Gobierno de Chile en el marco de la conmemoración del centenario del natalicio del poeta chileno Pablo Neruda.
Fue entregada por primera vez el 5 de julio de 2004 al alcalde de Barcelona, Joan Clos, y a cerca de 15 artistas iberoamericanos –entre ellos, Miguel Bosé, Joan Manuel Serrat, Víctor Manuel, Ana Belén, Jorge Drexler, Julieta Venegas, Antonio Ríos- que participaron en el Homenaje Musical Neruda en el Corazón que se realizó en el Palau Sant Jordi, Barcelona, España, como una forma de celebrar las festividades por el natalicio del poeta.
Anfiteatro Mirador Pablo Neruda

El anfiteatro Mirador Pablo Neruda es un espacio dedicado a actividades artísticas y un mirador ubicado en la cumbre del cerro Los Gemelos, en el parque Metropolitano de la ciudad de Santiago, Chile. Diseñado por los arquitectos Humberto Eliash y Carlos Martner, fue inaugurado en el año 2010,​ y cuenta con una capacidad de 1000 personas.​
Edificado en piedras y concreto, tiene en su centro un escenario rodeado de muros curvos, con dos miradores a sus costados ubicados cinco metros más arriba que la plaza central. Bajo el escenario se encuentran sus bodegas y demás instalaciones.​
En septiembre de 2022, el mirador fue el lugar escogido para el cierre de la campaña electoral de la opción «Rechazo» en el plebiscito constitucional de ese año.​
Tulio Mora Alarcón

Tulio Mora Alarcón (Purén, 30 de junio de 1929 - La Serena, 12 de febrero de 1989) fue un profesor universitario, poeta, dramaturgo, cuentista, músico y ensayista chileno.​
Fue autor de innumerables obras literarias, entre ellas: Mapuche, Nahuelbuta, El libro de paloma, Canción del roble joven, Joropo universal de Simón Bolívar y Purén en mi corazón. Además, fue autor de la letra y música del Himno de Purén,​ así como de la canción del Carnaval purenino, y el principal gestor para conseguir un liceo anexo para su pueblo natal.
Siempre tuvo presente en su obra la causa americana y la defensa de los valores de la raza.​ Realizó una serie de giras a Argentina, Uruguay y Brasil, mostrando su poesía y recibiendo elogiosas críticas. Recibió el premio Latinoamericano de Poesía en Buenos Aires (Argentina) en 1961.​
Pierre Labric

Pierre Labric ( 30 de junio de 1921 en Rouen, Francia) es un organista francés, pedagogo y compositor.
Pierre Labric estudió órgano en el Conservatorio de Rouen con Marcel Lanquetuit, y en el Conservatorio de París con Marcel Dupré y Maurice Duruflé. Más tarde, siguió estudiando órgano en privado con Jeanne Demessieux, cuyas obras completas las registró en el formato de LP. Durante la gestión de Jeanne Demessieux como organista titular de la Iglesia de la Madeleine de París, Labric fue su ayudante y sustituto. Asimismo sustituyó a Pierre Cochereau en la Catedral de Notre Dame en París. Pierre Labric grabó las sinfonías completas para órgano de Louis Vierne y Charles-Marie Widor (fueron las primeras grabaciones mundiales), los preludios y fugas de Camille Saint-Saëns y las Promenades completas de Eugène Reuchsel.
La mayoría de sus grabaciones se realizaron en Saint-Ouen en Rouen, con su famoso órgano de 1890 fabricado por Aristide Cavaillé-Coll, pese a que Labric nunca fue organista titular de esta iglesia.
Literatura de los hijos

La literatura de los hijos, también conocida como literatura de los hijos de la dictadura,​narrativa de los hijos​y literatura posmemoria chilena​​ engloba aquellas novelas chilenas "que han incursionado en una mirada infantil o adolescente sobre la historia reciente con sus respectivas represiones, desapariciones y terror".​
Para la crítica chilena Lorena Amaro, los autores de este tipo de textos vivieron su infancia "bajo la violencia y crueldad de la dictadura pinochetista y haberse mantenido, como niños que eran, ajenos a los giros políticos".​
La expresión literatura de los hijos tiene origen en el título del tercer capítulo de la novela Formas de volver a casa, publicada en 2011 por el escritor chileno Alejandro Zambra. En 2015, Zambra explicó en conversación con El País:
A pesar del nombre, no se trata de una historia de los hijos en el sentido tradicional ni tampoco de literatura infantil, sino una "memoria de los hijos construida desde la ficcionalización de la experiencia infantil" durante la dictadura militar de Augusto Pinochet.​Autoras como Alia Trabucco han planteado que aquella "generación no aborda el pasado solo desde el homenaje, sino también cuestionando, interpelando".​
La literatura de los hijos ha sido caracterizada como autobiográfica, donde la "memoria pasa de lo íntimo a lo político",​con una visión crítica sobre el proceso de transición a la democracia en Chile. También se ha señalado que este tipo de literatura se enfoca en cuentos, novela breves y formatos arriesgados (Fascímil de Alejandro Zambra) de prosa directa, influenciada por la poesía.​
Entre las influencias de esta generación se ha mencionado a Roberto Bolaño, Nicanor Parra, Alberto Fuguet y César Aira.​
Los autores de esta literatura nacieron entre los años setenta y años ochenta durante la dictadura militar de Augusto Pinochet. Entre quienes han sido englobados bajo este tipo de literatura están Lina Meruane (Cercada, Sangre en el ojo), Alejandro Zambra (Formas de volver a casa, Mis documentos), Nona Fernández (Space Invaders, Chilean Electric, Fuenzalida) Alejandra Costamagna (En voz baja, Animales domésticos), Alia Trabucco (La resta), Álvaro Bisama (Ruido) y Rafael Gumucio (Memorias prematuras).​​​
En respuesta al concepto de literatura de los hijos de la dictadura, la escritora Lina Meruane ha identificado su literatura como posmemoria, un concepto acuñado originalmente por la investigadora estadounidense Marianne Hirsch.​ Meruane plantea que son "relatos de segunda mano donde los narradores se hacen cargo como pueden de lo que vieron a medias o intuyeron".​
Christian Formoso

Christian Formoso Bavich (Punta Arenas, 1971) es un poeta y profesor chileno, Premio Pablo Neruda 2010.​
De ascendencia croata por parte materna,​ estudió la Enseñanza Básica en la Escuela Portugal D-25, y la Media en el Liceo Salesiano San José de Punta Arenas. En la Universidad de Magallanes se tituló de profesor de inglés (2005); posteriormente hizo una maestría en estudios hispánicos en la Universidad Villanova (EE. UU., 2009) y otra en la de Stony Brook (2014), donde obtuvo luego un doctorado en literatura.​
Es profesor de la carrera de Castellano y Comunicación del Departamento de Educación en su alma máter; allí dirige la Cátedra Abierta de Pensamiento Hispanoamericano, el Centro de Escritura Académica en Inglés (AWC),​ y se desempeña como Director de Relaciones Internacionales.​ Ha sido Profesor Visitante y Escritor en Residencia en la Pontificia Universidad Católica de Chile,​ y ha desarrollado diversas actividades en universidades de EE. UU.​ y España.​
El 21 de noviembre de 2016 fue elegido miembro correspondiente de la Academia Chilena de la Lengua en Punta Arenas​ y se incorporó el 14 de agosto del año siguiente en una ceremonia celebrada en el auditorio Ernesto Livacic de la Universidad de Magallanes.​
Obtuvo una beca del Fondo del Libro y la Lectura (Consejo Nacional de la Cultura y las Artes de Chile) en diciembre de 2016 para escribir, a partir de su tesis doctoral, el libro de ensayos Flores de una tierra que (no) tiene primavera. Escrituras y lecturas en el estrecho de Magallanes, la Tierra del Fuego y la Antártica ‘chilena’.​
Algunos de sus poemas han sido traducidos al inglés, francés, alemán y griego, y han aparecido asimismo en publicaciones y antologías de Chile,​ Argentina, Bolivia,​ Colombia,​ Francia,​ España,​ Grecia y Estados Unidos.​ Ha participado en numerosos encuentros y ferias literarias, nacionales e internacionales, entre las que destaca la Feria Internacional del Libro de Guadalajara, donde en 2014 formó parte de la delegación que representó a Chile.​ En 2019, participó en la 13 versión del Festival de Poesía Hispanoamericana Latinale, en Berlín, Alemania.​ Y en junio de 2020, participó en las lecturas del Buchengarten de la 21° versión del Festival de Poesía de Berlín.​ En diciembre de 2021, la revista de crítica literaria y literatura “The Hollins Critic”, publicada por Hollins University (Virginia, EE. UU.), dedicó su artículo central a la parte de su obra traducida al inglés.​
Elección presidencial de Etiopía de 2018

Se realizaron elecciones presidenciales indirectas en Etiopía el 25 de octubre de 2018, motivo de la dimisión del titular Mulatu Teshome. La diplomática Sahle-Work Zewde fue la única candidata que aspiró al cargo, siendo elegida como la primera mujer en ser Presidenta de Etiopía.​
El Presidente de Etiopía es elegido por periodos de 6 años en una sesión conjunta del parlamento bicameral: Cámara de Representantes del Pueblo y la Cámara de la Federación.
Wala'a Essam al-Boushi

Wala'a Essam al-Boushi​ (también: Walaa, Walla, Isam, Issam, al-Bushi, el-Boushi​) (Wad Medani, estado de Gezira, 1986) es una ingeniera mecánica, activista y política sudanesa. Desde el 8 de septiembre de 2019 Ministra de Juventud y Deportes de Sudán en el gabinete del primer ministro Abdalla Hamdok creado durante la transición sudanesa de 2019 a la democracia.
Nació en 1986 en Wad Medani, la capital del estado de Gezira, en el centro de Sudán. Estudió ingeniería mecánica en la Facultad de Ingeniería y Arquitectura de la Universidad de Jartúm y posteriormente logró una beca para estudiar en el London Imperial College.​
Durante la presidencia de Omar al-Bashir, quien perdió el poder en el golpe de Estado sudanés de abril de 2019 Al-Boushi fue una activista contra el gobierno en Sudán.​
En 2016 formó parte del Programa de Becas Washington Mandela para Jóvenes Líderes Africanos y apareció en una foto en con Barack Obama en Washington durante una ceremonia celebrada en honor del presidente estadounidense en la que realizó una intervención trasladando el sufrimiento de la población sudanesa.​
El 8 de septiembre de 2019, al-Boushi asumió la cartera de Ministra de Juventud y Deportes de Sudán en el Gabinete de Transición del Primer Ministro Abdalla Hamdok, durante la transición sudanesa de 2019 a la democracia. Es la ministra más joven (33 años).​ Otras mujeres líderes de Sudán durante el período de transición son la Presidenta del Tribunal Supremo, Nemat Abdullah Khair, las miembros del Consejo de Soberanía Aisha Musa el-Said y Raja Nicola .
Tras conocer su nombramiento Al-Boushi llamó a su ministerio "el ministerio de la revolución" y recordó que fueron los jóvenes quienes lideraron la revolución que logró la caída de al Bashir. En su discurso dijo "La era de la oscuridad ha terminado y entramos en una nueva era lograda con los esfuerzos y sacrificios de los jóvenes y será dirigida por los jóvenes a través de este ministerio para construir la historia futura."​
Consuelo Femenía Guardiola

María Consuelo Femenía Guardiola (Jávea, Alicante, 17 de junio de 1965) es una diplomática española. Es embajadora de España en Países Bajos (desde 2021)​
Es licenciada en Derecho por la Universidad de Valencia e ingresó en 1992 en la carrera diplomática.
Ha estado destinada en las representaciones diplomáticas españolas en Rusia, Nicaragua y Países Bajos. Ha sido representante permanente adjunta ante la Organización para la Prohibición de Armas Químicas.​ En 2006 fue nombrada subdirectora general de Asuntos Culturales y Científicos,​ y en 2008 ascendida a directora de Cooperación para América Latina y el Caribe de la Agencia Española de Cooperación Internacional para el Desarrollo.​​
Posteriormente fue embajadora en Misión Especial para el Tratado de Comercio de Armas (enero de 2010-enero de 2011);​ fue embajadora de España en la República de Letonia (2011-2014).​
De regreso a Madrid, fue asesora para el desarrollo de la red de Diplomacia Digital y Comunicación Diplomática (2014-2018) y posteriormente la primera subdirectora general de Comunicación Digital y Diplomacia Pública.
Ha sido también embajadora de España en Malta (2018-2021).​ Y es embajadora de España en Países Bajos (desde 2021).​
Nadia Hijab

Nadia Hijab, en árabe: نادية حجاب‎, romanizado: Nādya ḥijāb, (Alepo, 1950) es una analista política palestina,​autora y periodista que escribe sobre derechos humanos y Medio Oriente, y la situación de los palestinos en particular.
Hijab nació en Alepo, Siria, de padres árabes palestinos,​ Wasfi Hijab y Abla Nashif, pero creció en el vecino Líbano, donde obtuvo una licenciatura y una maestría en literatura inglesa en la Universidad Americana de Beirut.​ Durante sus años de estudio en Beirut, Hijab trabajó como periodista, pero abandonó el Líbano tras el inicio de la guerra civil libanesa. Viajó primero a Catar y luego a Londres, Inglaterra, donde se convirtió en editora jefe de la revista Middle East​y apareció frecuentemente en los medios como comentarista sobre asuntos de Oriente Medio.​
En 1989, Hijab se mudó a Estados Unidos, donde trabajó durante diez años en la ciudad de Nueva York como especialista en desarrollo para el Programa de las Naciones Unidas para el Desarrollo.
En 2010, cofundó Al-Shabaka, la red política palestina,​​ un comité de expertos que reúne a cerca de 60 pensadores y escritores palestinos de todo el mundo. Hijab también es miembro principal del Instituto de Estudios Palestinos.​