davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Universitatea Constantin Brâncuși din Târgu Jiu

Universitatea „Constantin Brâncuși” din Târgu-Jiu este o instituție de învățământ superior de interes public, de stat, acreditată, cu personalitate juridică și caracter nonprofit, înființată în conformitate cu prevederile legale, conform Hotărârii Guvernului României nr. 288/01.06.1992, și funcționează pe baza principiilor autonomiei universitare și libertății academice, în coordonarea Ministerului Educației Naționale – autoritate centrală de specialitate. Universitatea „Constantin Brâncuși” din Târgu-Jiu este o universitate preocupată, mai ales, să ofere tinerilor, șansa de a alege programe de studii variate, în concordanță cu cerințele pieței forței de muncă superior calificată.
Încă de la înființarea universității, oferta educațională a cunoscut o diversificare accentuată, pentru a răspunde nevoilor de instruire ale tinerilor, precum și cerințelor identificate în vederea inserției profesionale a absolvenților. Astfel, Universitatea „Constantin Brâncuși” numără astăzi 23 programe de studii pentru ciclul de studii universitare de licență și 21 programe de master universitar. Eforturile semnificative depuse pentru diversificarea ofertei educaționale au fost coroborate cu cele pentru dezvoltarea bazei materiale, a infrastructurii instituționale și a resursei umane, în vederea asigurării unor condiții competitive și calitative, raportate la exigența standardelor europene.
Misiunea Departamentului de Cercetare - Dezvoltare este de a planifica, proiecta și pune în practică strategii menite a asigura un nivel ridicat de performanță al cercetării științifice în Universitatea „Constantin Brâncuși” din Târgu-Jiu, în context național și internațional, fiind organizat în trei birouri de specialitate: Biroul Programe Naționale, Biroul Programe Internaționale, Biroul Scientometrie.
Începând cu anul 2008, Universității „Constantin Brâncuși” din Târgu-Jiu i-a fost acordată Carta Universitară Erasmus. Astfel, prin intermediul programului de mobilități Erasmus – din cadrul Programului de învățare pe tot parcursul vieții (LLP), studenții sau masteranzii au putut studia în cadrul altor universități europene, în condiții de recunoaștere reciprocă a competențelor. Din anul universitar 2014-2015, UCB Târgu-Jiu organizează mobilități în cadrul noului program Erasmus+.
Universitatea „Constantin Brâncuși” din Târgu-Jiu a încheiat acorduri bilaterale Erasmus cu importante universități din țări europene precum: Germania, Franța, Portugalia, Italia, Cehia, Polonia, Grecia, Slovenia, Spania,Turcia.
Tipuri de mobilități Erasmus organizate: mobilități studențești, mobilități de predare ale cadrelor didactice și mobilități de formare a personalului didactic, nedidactic sau didactic auxiliar.
Materiale media legate de Universitatea Constantin Brâncuși la Wikimedia Commons Pagina oficială a Universității „Constantin Brâncuși” din Târgu-Jiu
Dumitru Șerban (sculptor)

Dumitru Șerban ( n. 3 iulie 1948, în Gura Ialomiței, Județul Ialomița) sculptor român.
Studii: Institutul de Arte Plastice „Nicolae Grigorescu” București, specializarea sculptură, promoția 1977. Teză de doctorat: Sculptura de simpozion, fenomen al artei contemporane, coordonator științific prof. univ. dr. Constantin Prut, susținut în anul 2004
Miron (sculptor)

Miron (în greacă Μύρων, Mýron; n. ca. 500 a. Chr., Eleutherai; d. ca. 440 a. Chr.) a fost unul din cei mai însemnați sculptori ai Greciei Antice. Alături de Policlet a fost unul dintre fruntașii sculpturii grecești din perioada clasică timpurie, fiind un premergător al lui Fidias.
Sculptorul Miron a învățat măiestria artei de a ciopli în piatră ori modela bronzul de la Ageladas, un sculptor grec și renumit profesor în materie, împărtășindu-și tainele și altor doi titani ai vremii: Phidias și Polykleitos.
Multe din operele lui Myron au dispărut în cenușa istoriei, dar unele au fost redate de către urmașii romani, care au îndrăgit operele create de către acesta și le-au replicat în marmură ori gresii.
Printre realizările lui Myron se numără câteva statui din bronz ale zeilor sau semi-zeilor, ori ale eroilor, dar majoritatea au fost dedicate atletismului și Jocurilor Olimpice. Cea mai cunoscută operă a lui Miron este Discobolul, cunoscut și sub numele de „Aruncătorul cu discul”.
Această sculptură a fost realizată în perioada 460–450 î.en. În prezent se găsesc câteva copii romane ale acestei statui, majoritatea fiind realizate la scară naturală umană, numai una fiind realizată din marmură.
O altă operă de Miron este "Atena și Marsias" - grup statuar din care spre anii 60 ai sec. XX se păstrase doar statuia Atenei, dar actualmente este restaurat în întregime, incluzând pe satirul Marsias, oscilând între curiozitate și frică, și se află la Vatican, la Museo Storico Vaticano, care este unul dintre Muzeele Vaticane.
Creația sa constituie o eliberare din hieratismul sculpturii arhaice. Conturul formelor devine unul suplu, expresia figurii se umanizează și sporește în expresivitate, redarea mișcării respectă realitatea. Echilibrul formelor reflectă seninătatea interioară.
A fost primul sculptor grec, care a combinat măiestria mișcării cu un har pentru compoziție fără precedent.
Museum of Modern Art

Muzeul de Artă Modernă din New York (în engleză Museum of Modern Art), supranumit și MoMA, a fost fondat în anul 1929, după ce fusese inițial o instituție de învățământ artistic. Muzeul deține o sală de sculptură și săli de pictură, cu aproximativ 150.000 de picturi.
Muzeul adăpostește picturi celebre ca: Noapte înstelată de Vincent Van Gogh, Les Demoiselles d'Avignon de Pablo Picasso, Boneta de Georges Seurat ș.a.
Totodată, Muzeul de Artă Modernă din orașul New York mai deține și Biblioteca Muzeului, unde există în jur de 300.000 de cărți, cât și Arhivele Muzeului. Muzeul are un rol bine definit de instituție care educă și creează oportunități prin diferitele conferințe, simpozioane sau colocvii ce se țin aici.
Gelu Mureșan

Ion Gelu Mureșan (n. 11 ianuarie 1944, Timișoara – d. 26 aprilie 2010, București) a fost un cineast român, actor, realizator de filme de animație, regizor, scenarist și artist. A fost angajat la Televiziunea Română (TVR) în perioada 1990 - 2001 și membru al Uniunii Cineaștilor din România din 1974, membru al Asociației Jurnaliștilor din România din 1992.
Ion Gelu Mureșan s-a născut la data de 11 ianuarie 1944 în orașul Timișoara. A studiat la Universitatea de Arte Plastice din Timișoara, pe care a absolvit-o în anul 1965. Gelu Mureșan a avut prima expoziție de grafică în anul 1965 la Timișoara și a debutat în animație în anul 1968 cu trei scurtmetraje experimentale.
Între anii 1969 și 1972 a realizat la studioul Animafilm din București trei filme de animație ca scenarist, regizor și animator: Primăvara, Gardul și Bagheta.
În anul 1970 filmul de animație Gardul a participat la Festivalul Internațional al Filmului de Animație - Mamaia 1970 - unde a făcut o impresie foarte bună iar în anul 1972 același film a fost premiat la Festivalul Internațional al Filmului de la Viena.
Între anii 1970 și 1974 a colaborat cu studioul de film Sahia Film din București.
Începând cu anul 1968 și până în anul 1990 a fost colaborator al Televiziunii Române unde a realizat programe de divertisment, scurtmetraje, spoturi publicitare pentru companii naționale precum CEC, ONT sau Centrocoop. În acest timp a colaborat cu mai multe departamente din cadrul TVR: Filme, Varietăți muzicale, Emisiunea în limba maghiară și Departamentul Cultural.
Gelu Mureșan a realizat în orașul Mizil, județul Prahova, mai multe sculpturi de mari dimensiuni dintre care cea mai importantă este lucrarea Trepte spre cer.
Sculptura Trepte spre cer are o înălțime totală de 13,96 m, înălțimea tronsonului este de 0,94 m, înălțimea structurii metalice este de 13,16 m iar numărul de tronsoane este 14.
Artistul Gelu Mureșan a realizat pe lângă lucrări de artă plastică, picturi, sculpturi și o serie de gravuri cu tema Dracula semnate cu pseudonimul său de artist Gellu.
Cătălina Mateescu Bogdan

Cătălina Mateescu-Bogdan (n. 27 septembrie 1946, Pucioasa, România) este o pictoriță de origine română care își desfășoară activitatea în SUA din 1975.
A studiat sculptura sub îndrumarea Miliței Petrașcu și a plecat din România în 1975 pentru a-și continua studiile în America. S-a stabilit în New Orleans.
A făcut cursuri de restaurare a picturii cu Bălașa Cantacuzino și Irène Tolstoi. A absolvit Facultatea de Istorie a Universității din București, frecventând și cursurile de lingvistică matematică ale lui Solomon Marcus. S-a stabilit în SUA în 1975 și a studiat la Foothill College, Stanford University, California. Din 1983 profesor de tehnica fotogravurii și fotografiei la Tulane University, New Orleans.
A avut expoziții atât în SUA cât și în Europa:
Mihai Caranica

Mihai Caranica (n. 13 decembrie 1943, Deva - d. 9 septembrie 2023, București) a fost un sculptor român.
Mihai Caranica s-a născut la data de 13 decembrie 1943 în orașul Deva. Copilăria petrecută la Târgu-Jiu i-a dat posibilitatea să cunoască de timpuriu arta lui Constantin Brâncuși, care-i va influența opera. A absolvit cursurile Școlii populare de artă din București și cele ale școlii de geologie a Institutului geologic București. A fost elevul sculptoriței Gabriela Manole-Adoc. Studiile sale în geologie i-au permis să posede cunoștințe aprofundate asupra rocilor alese, să le cunoască limbajul texturilor si structurilor lor. Primele sale expozitii personale la Bucuresti și Cluj-Napoca au evidențiat sculptura sa de o deosebită sensibilitate, amintind formele curbe ale lui Brâncuși sau Arp. Mihai Caranica emigrează în Statele Unite în anul 1984. În anul 2014 revine în România unde participă activ la expozițiile organizate de UAP sau de Galeria Institutului Geologic București.
„Sculptează în marmoră colorată și lustruită forme abstracte, elegante, amintind anatomia umană. Preferința pentru o morfologie bazată pe linii curbe trimite la sculptura lui Hans Arp și Brâncuși“ (Ioana Vlasiu)()
„Formele sale sunt pietre care vorbesc parcă trezite dintr-un somn cosmic si forțate să se dezvăluie într-un vis, să se declare....sculptorul citește intimitatea minerală a pietrei și o mărturisește prin opera sa discretă și subtilă. (Mircea Zaciu)()
„În sculptura lui Mihai Caranica se întrupează o poezie a liniștii, tălmăcită în armonia contururilor înscrise în spații, în echilibrul formelor pe care el le cuprinde în curbe prelungi și incă și mai semnificativ, în culoarea pietrei care radiază o atmosferă de visare....Sculptorul a ajuns la o remarcabilă tehnică a tăierii pietrei, a netezirii suprafeței, astfel încît lucrările lui capătă o insușire care indeamnă, cîndva Brâncuși : o asemenea caldură, încît să simți nevoia să-i descoperi tactil formele. Expoziția lui Mihai Caranica relevă o artă de o certă sensibilitate, o artă a meditației poetice și a unei incontestabile științe de a inmlădi formele aspre și a le transforma în muzică“. (Dan Grigorescu)()
Expoziții personale
Expozitii de grup
Columna victoriei

Columna victoriei - sau columnă monumentală sau columnă de triumf - este un monument sub forma unei columne, ridicată în amintirea unei bătălii, a unui război sau a unei revoluții victorioase. Coloana stă de obicei pe o bază și este încununată cu un simbol al victoriei, cum ar fi o statuie. Statuia poate reprezenta zeița Victoria; în Germania, întruchiparea feminină a națiunii, Germania; în Statele Unite, fie întruchiparea feminină a națiunii Liberty sau Columbia; în Regatul Unit, întruchiparea femeii Britannia; un vultur; sau un erou de război.
Part of this page is based on the article Siegessäule in the German-language Wikipedia.
Jerry Pournelle

Jerry Eugene Pournelle (n. 7 august 1933, Shreveport, Louisiana, SUA – d. 8 septembrie 2017, Los Angeles, California, SUA) a fost un scriitor american de literatură științifico-fantastică, eseist și jurnalist care a contribuit mai mulți ani la revista de informatică Byte și din anul 1998 întreținea propriul său blog. A colaborat cu Roland Green, Steven Barnes, Larry Niven.
La mijlocul anilor 1970, Pournelle a început o colaborare fructuoasă cu Larry Niven:
Listă de filme originale Disney Channel

Disney Channel a difuzat de la lansarea sa, în 18 aprilie 1983, numeroase filme de televiziune adresate publicului tânăr. Până în octombrie 1997, aceste pelicule au fost lansate sub sigla Disney Channel Premiere Films; de atunci și până în prezent, filmele sunt lansate sub numele Disney Channel Original Movie (DCOM).
Cele mai multe dintre aceste filme au fost lansate ulterior pe VHS, DVD sau Blu-ray.
Jurassic Park (roman)

Jurassic Park este un roman științifico-fantastic din 1990 scris de Michael Crichton. A fost publicat prima dată la 20 noiembrie 1990 de către editura Alfred A. Knopf. O povestire despre ingineria genetică, prezintă prăbușirea unui parc de distracții cu dinozauri recreați genetic pentru a ilustra conceptul matematic al teoriei haosului și al implicațiilor sale reale. O continuare intitulată The Lost World (Lumea pierdută) a fost publicată în 1995. În 1997, ambele romane au fost reeditate ca o singură carte intitulată Michael Crichton's Jurassic World, fără legătură cu filmul cu același nume din 1993 regizat de Steven Spielberg.
Stan Marsh

Stan Marsh, interpretat de Trey Parker, este un personaj fictiv din serialul de desene animate South Park.
Stan pare a fi cel mai normal dintre cei patru din gașcă. Este mai gânditor și tăcut și se ține departe de conflicte, în special atât de desele certuri între Cartman și Kyle. Este îndrăgostit de colega de clasă Wendy Testaburger, și vomită de fiecare dată când vorbește cu ea. Are o soră mai mare, Shelley, care îl bate și îl terorizează. Fie el, fie Kyle, anunță de fiecare dată moartea lui Kenny cu replica, ajunsă celebră, Oh my God! They killed Kenny!, la care celălalt răspunde You bastards!.
Stan preia cel mai adesea rolul de "conștiință" a grupului, concluzionând episoadele cu replica "azi am învățat ceva ...", urmată de morala pe care creatorii serialului doresc să o transmită publicului.
Ordinul „Meritul Cultural” (România)

Ordinul „Meritul Cultural” este o decorație acordată pentru realizări deosebite în domeniul cultural. A fost înființat în 1931 prin Decretul Regal nr. 2680/1931.
Putea fi acordat și instituțiilor, precum și persoanelor care nu sunt cetățeni ai României, dar au contribuit la popularizarea culturii românești.
Legea 8 din 9 ianuarie 2003 prevede că Ordinul Meritul Cultural este o decorație ce se acordă atât cetățenilor români și străini, cât și instituțiilor și așezămintelor publice de cultură din țară și străinătate, pentru talentul și serviciile deosebite aduse culturii, artei, științei și promovării spiritului caritabil, prin opere de creație, interpretare și sociale, de impact național.
Ordinul Meritul Cultural face parte din categoria decorațiilor civile pe domenii de activitate și se prezintă sub două forme cu valoare ierarhică egală: însemnul și rozeta. Ordinul Meritul Cultural include 8 categorii, corespunzător activităților specifice și conexe domeniului cultural. Însemnul ordinului este identic pentru toate categoriile, dar panglicile sunt specifice fiecărei categorii.
Observator cultural

Observator cultural este o „revistă de informație și analiză culturală” care apare în București.
A fost lansat la data de 29 februarie 2000, și apare în format de 32 pagini, în format A3.
În prima ei serie, publicația era condusă, până în 2004, de criticul Ion Bogdan Lefter, iar în prezent este condusă de Carmen Mușat Matei. În anul 2007, revista a lansat „Premiile Observatorul Cultural”, la împlinirea a șapte ani de la înființarea revistei și la doi ani de la relansarea într-o nouă formulă editorială și grafică a publicației. Premiile sunt o recunoaștere a celor mai importante realizări ale anului precedent în domeniul literaturii, al criticii și teoriei literare, dar și o modalitate de stabilire a unor repere.
Revista are o structură flexibilă, propunându-și să ofere publicului românesc informații și comentarii despre evenimentele la zi din cultura română, fără să ignore ceea ce se întîmplă în spațiul internațional. În martie 2005, revista a fost relansată, într-o nouă formulă grafică și redacțională (Carmen Mușat redactor-șef, Ovidiu Șimonca redactor-șef adjunct). În 2006 și 2009, a primit premiul Radio România Cultural pentru cea mai bună revistă culturală. Tot în 2006 a fost nominalizată și la Premiile Cuvântul, la aceeași categorie. Aceeași nominalizare a primit-o și în 2007, la premiile Radio România Cultural.
Din ianuarie 2007, în revistă publică regulat Michel Crépu (scriitor francez, redactor șef al revistei Revue de deux mondes), Jean Harris (scriitoare și publicistă americană, traducător din română în engleză) și Richard Wagner (scriitor german, originar din România). La începutul lunii martie 2007, revista a instituit Premiile „Observator cultural” pentru literatură.
Sud-Est Cultural

Sud-Est Cultural, cunoscută mai simplu ca Sud-Est, este o revistă culturală din Republica Moldova, publicată la Chișinău din 1990. Revista apare trimestrial și abordează teme de artă, cultură și civilizație. Redactorul-șef al revistei este eseista și criticul teatral Valentina Tăzlăuanu. Printre membrii colegiului de redacție al revistei s-au aflat Mihai Cimpoi, Vlad Druc și Ion Ungureanu.
Alături de Contrafort, revista Sud-Est a avut un rol important în popularizarea mișcării de idei din Republica Moldova datorită articolelor publicate de oameni de cultură cunoscuți ca Mihai Cimpoi, Serafim Saka, Leo Butnaru și Arcadie Suceveanu, a eseurilor culturale și politice scrise de tineri intelectuali și a dezbaterilor culturale pe teme de actualitate. Comentariile publicate de Valentina Tăzlăuanu analizează critic, în opinia criticului literar român Alex Ștefănescu, „atât inerțiile culturii basarabene, cât și o anumită aroganță a «maeștrilor» de la București, înclinați să dea lecții «fraților» mai năpăstuiți de peste Prut”.
Eseurile semnate de Vitalie Ciobanu, Nicolae Negru, Constantin Cheianu, Leo Butnaru și Emilian Galaicu-Păun au analizat situația social-politică a Republicii Moldova, reprezentând adesea reflecții lucide cu privire la istoria contemporană a teritoriului cuprins între Prut și Nistru. Astfel, Vitalie Ciobanu deplângea în eseul „Anatomia unui faliment geopolitic: Republica Moldova” (nr. 1-2 (39-40)/2000) inconsecvența politică a unor intelectuali moldoveni ca Grigore Vieru și Leonida Lari care ar fi compromis imaginea Basarabiei în România prin susținerea unor partide criptocomuniste sau prin prieteniile cu indivizi dubioși. „Din cauza acestor concubinaje dezonorante, mulți ani scriitorii și intelectualii români respectabili din România au ezitat să treacă Prutul, asociind - cumva pripit și nenuanțat - Basarabia noului val patriotard, «românismului» funambulesc gen «Flacăra». Cum poți să fii concomitent anticomunist la Chișinău și comunist la București?”, se întreba autorul articolului.
Revista Sud-Est a avut în primul deceniu de existență o „atitudine demnă, lucidă și responsabilă, repudiind orice formă de demagogie și refuzându-și (poate cu prea mare cruzime) dreptul la iluzii” și respingând, în același timp, „narcisismul etnic, practicat din inerție” de moldovenii de pe malul stâng al Prutului, susținea un cronicar al revistei bucureștene România literară.
Centrul Cultural Internațional Oscar Niemeyer

Centrul Cultural Internațional Oscar Niemeyer (în spaniolă Centro Cultural Internacional Oscar Niemeyer) este un complex cultural proiectat de Oscar Niemeyer unde au loc diverse evenimente culturale și artistice, expoziții, muzică, teatru și dans, film, produse alimentare, educație printre altele... Centrul este situat în Avilés (Asturia, Spania).
Autorul și-a descris opera ca "O piață deschisă în jurul lumii, un loc pentru educație, cultură și pace."
Design

Design este un cuvânt de origine engleză care se pronunță [ pron. di-zain ] și care înseamnă proiect (plan), desen (de concepție), schiță (de concepție) produs pentru a arăta aspectul și funcțiunile unui obiect ori sistem (lucrările unei clădiri, îmbrăcăminte, ori altui obiect) înainte de a fi făcut. Folosirea termenului în domeniul desenului liber (artă) este forțată și deci nerecomandată. A design is a plan or specification for the construction of an object or system or for the implementation of an activity or process, or the result of that plan or specification in the form of a prototype, product or process Termenul de "design" a apărut in 1851, în legătură cu complicatele realități ale producției industriale. Este o concepție și o metodă de creație care urmărește să asigure fiecărui produs un înalt randament funcțional, însoțit de un aspect agreabil. În toate epocile de înflorire umană a existat o corelare între posibilitățile materiale, nivelul tehnologic, relațiile economice interne și externe, orizontul spiritual exprimat prin gustul artistic și capacitatea de creație. Mai mult chiar, tehnologul și artistul se confundau la început într-o singură persoană.
Arta, tehnica și știința nu sunt domenii incompatibile, contradictorii sau concurente, ci doar specifice și solidare. Ele se implică și se condiționează reciproc. Designerul știe că funcționalul, ergonomicul, esteticul și economicul conlucrează pentru a se ajunge la eficiență.
Unele designuri industriale au devenit cunoscute și „clasice”, putând fi considerate la fel de bine atât drept lucrări de artă, cât și drept lucrări de inginerie.
Istoria designului este o ramură modernă a istoriei artei care tratează începuturile și evoluția designului în sec. al XX-lea, în special în arhitectură, mobiliar, decorații interioare, îmbrăcăminte, arte grafice.
Începuturile designului sunt legate de mișcarea artistică , stilul și școala germană Bauhaus (la 1919) și de curentul modernist din arhitectură, dar curând au apărut și designeri independenți care au conturat stilul produselor unor mari companii.
Design vestimentar

Designul vestimentar este una din artele aplicate special dedicate designului hainelor și accesorilor.
Primul designer vestimentar, care nu a fost doar un simplu croitor de haine ci creatorul conceptului și al noțiunii de couturier a fost, fără îndoială, Charles F. Worth (1826 - 1895), un englez care a prosperat în Paris, fiind considerat Le Père (Parintele) de (al) Haute Couture.
Înainte ca acest negustor de haine (în engleză, draper) să-și fi creat propria sa maison couture (casă de modă) în Paris, designul și realizarea concretă a îmbrăcămintei era creația unui număr mare de croitorese anonime, iar așa-zisa modă era copiată după hainele purtate la casele regale.
Succesul incontestabil al lui Worth s-a bazat pe puterea de convingere a acestuia care știa să impună clienților săi ce să poarte, în loc de a asculta și executa ceea ce aceștia doreau sau ar fi dorit să poarte. Datorită succesului său de neegalat până la idea sa revoluționară, clienții săi erau în situația nu numai de a purta haine deosebite de cele obișnuite, realizate la House of Worth, dar și de a fi mândri de a purta haine având o anume marcă specifică.
De fapt, House of Worth a avut o existență incredibil de lungă în lumea din ce în ce mai aglomerată și mai competitivă a haute couture, existând mult după moartea fondatorului acesteia din 1895 și ieșind din arena designului vestimentar doar în 1952, când a fost închisă de stră-stră-nepotul lui Charles Frederick Worth.
Paul Poiret, fostul ucenic al lui Worth, pentru care a repurtat niște succese majore în moda timpului, și-a deschis propria sa casă de mode în 1904, fiind unul dintre acei remarcabili designeri vestimentari care a știut să armonizeze stilurile Art Nouveau și Aestheic Dress cu moda Paris-ului și cu cerințele clienților săi. Creațiile sale timpuri, realizate în maniera Art Deco, alături de invențiile sale în domeniul lingeriei feminine intime au fost puternic și rapid îmbrățișate de toate femeile, pentru că erau realizarea practică a ceea ce Poiret teoretizase, eliberarea trupului femeii de constrângeri.
După deschizătorii de drumuri, Worth și Poiret, apariția unor couturieri ca Jean Patou, Madeleine Vionnet, Mariano Fortuny, Jeanne Lanvin, Coco Chanel, Main Rousseau Bocher, Elsa Schiaparelli, Cristóbal Balenciaga și Christian Dior a făcut parte din dezvoltarea normală a perioadei "clasice" a designului vestimentar.
Planism geometric

Planismul geometric este un stil artistic remarcabil și deosebit care se caracterizează prin utilizarea exclusivă a formelor geometrice plane și prin accentuarea simetriei. Această formă de artă se concentrează pe construcția de lucruri imaginare și compoziții vizuale folosind forme geometrice perfecte și echilibrate.
În cadrul Planismului geometric, artistul se angajează într-un proces meticulos de organizare a formelor geometrice, explorând proporțiile și relațiile lor simetrice. Fiecare element este imbinat strategic pentru a crea un echilibru vizual perfect și o armonie estetică.
Simetria este unul dintre principiile fundamentale ale Planismului geometric. Formele geometrice sunt dispuse si imbinate într-un mod simetric, adesea în jurul unui ax central sau pe baza unor alinieri precise. Această simetrie conferă operei un sentiment de ordine și echilibru, inducând privitorului o senzație de stabilitate și armonie.
Prin utilizarea exclusivă a formelor plane, artiștii Planismului geometric construiesc compoziții vizuale care au un aspect bidimensional și reglementat. Ele aduc o estetică precisă și riguroasă, punând în valoare frumusețea și regularitatea formelor geometrice.
Planismul geometric oferă o modalitate inovatoare de a explora și de a exprima lumea în jurul nostru prin intermediul formelor și al simetriei. Prin abordarea acestui stil artistic, artiștii își canalizează creativitatea într-un mod precis și ordonat, captivând atenția și provocând contemplarea spectacolului vizual al simetriei geometrice.
Formă

O formă sau figură este forma unui obiect sau a marginii sale exterioare, a conturului sau a suprafeței exterioare, spre deosebire de alte proprietăți precum culoare, textură sau tip de material.
O formă plană, formă bidimensională sau formă 2D (figură plană, figură bidimensională sau figură 2D) este necesar să fie cuprinsă într-un plan, spre deosebire de formele spațiale.
O formă geometrică este informația geometrică care rămâne când poziția, scara, orientarea și reflexiile sunt eliminate din descrierea unui obiect geometric. Adică, rezultatul mișcării unei forme, măririi, rotirii sau reflectării ei într-o oglindă este aceeași formă ca și a originalului, nu o formă distinctă.
Multe forme geometrice bidimensionale pot fi definite printr-un set de puncte sau vârfuri și drepte care leagă punctele într-un lanț închis, precum și punctele interioare rezultate. Astfel de forme se numesc poligoane, cum sunt triunghiurile, pătratele și pentagoanele. Alte forme pot fi mărginite de curbe, cum ar fi cercul sau elipsa.
Multe forme geometrice tridimensionale pot fi definite printr-un set de vârfuri, drepte care leagă vârfurile și fețe bidimensionale mărginite de acele drepte, precum și de punctele interioare rezultate. Astfel de forme se numesc poliedre, cum sunt cuburile și piramide, cum ar fi tetraedrele. Alte forme tridimensionale pot fi delimitate de suprafețe curbe, cum ar fi sfera sau elipsoidul.
Se spune că o formă este convexă dacă toate punctele de pe un segment de dreaptă între oricare dintre două puncte ale sale fac parte, de asemenea, din formă.
Sculptură

Sculptura este o artă a volumelor în spațiu care încearcă să atingă coarda sensibilă a persoanelor umane prin expunerea spațială a diferite obiecte reale, tridimensionale. Perceperea obiectelor tridimensionale poate avea loc atât vizual cât și pe cale tactilă. Aparent, sculptura se adresează văzului, dar în realitate această formă de artă se adresează, mai ales, tactilului. Din păcate, nu poate fi atinsă întotdeauna o sculptură, așa cum ar fi firesc, dar se pot compensa cu ușurință convențiile sociale de privire de la distanță a pieselor de sculptură prin vedere, ce are remarcabila proprietate de a transmite la creier și tridimensionalitatea obiectelor, întrucât vederea umană este stereoscopică.
Despre sculptori și modul în care ei s-au exprimat sculptând, în sensul ideii „clasice” de sculptură, folosind materiale naturale precum lutul, piatra și lemnul, precum și despre sculptorii moderni și contemporani, care adaugă noi fațete noțiunii de sculptură, prin folosirea unor materiale inedite, criticii de artă plastică au scris numeroase studii de specialitate.
Muza adormită

Muza adormită sau Muză dormind este o sculptură de bronz creată de Constantin Brâncuși în 1910. Acesta a fost inițial sculptată din marmură, având-o pe baronesa Renée Irana Franchon ca model. Finisând sculptura, Brâncuși a prelucrat mai multe variante în bronz, care sunt acum în muzee din întreaga lume, inclusiv la Muzeul Metropolitan de Artă din New York City și la Muzeul Național de Artă Modernă din Paris.
Sculptura este un model al unui cap, fără corp, cu marcaje pentru anumite caracteristici, cum ar fi părul, nasul, buzele și cu ochii închiși. În lucrarea A History of Western Art (O istorie a artei occidentale), Laurie Adams spune că sculptura are „o curbiliniaritate abstractă, de calitate și un contur neted care creează o impresie de eleganță." Prin turnarea lor în metal, cu un finisaj fin, aceste sculpturi au „forme arhetipale moderne, autosuficiente".
Măiastra

Măiastra este o serie de treizeci de sculpturi de păsări în bronz și în marmură realizate de Constantin Brâncuși între anii 1910-1918.
Măiastra este printre primele sculpturi ale lui Brâncuși în care acesta a folosit forma abstractă unei păsări. Lucrarea este inspirată de pasărea legendară a folclorului românesc Pasărea măiastră, o creatură mitică cunoscută pentru penajul de aur și cântecele fermecate. De asemenea, poate că Brâncuși a fost influențat și de baletul Pasărea de Foc cu muzica lui Igor Stravinski, bazat pe versiunea rusă a unei păsări mitice similare, care a avut premiera la Teatrul Național de Operă din Paris la 25 iunie 1910.
Au fost identificate și localizate opt versiuni ale Măiestrei: trei sunt din marmură și cinci din bronz.
Unele dintre aceste sculpturi se află în muzee de top ale lumii:
Măiastra este o lucrare foarte apreciată a sculptorului atât cu privire la tema zborului, dar și pentru trimiterea pe care o face la locurile și vremurile natale.
Gratiela Brancusi

Grațiela Brâncuși (born 23 July 1989) is a Romanian actress, based in the United States. She is known for her debut role as Noemi in the Paramount+ limited-run series 1883 (2021–2022) and Tatiana in Mayor of Kingstown (2023).
Ioana Grațiela Brâncuși was born in Timișoara, Romania, on 23 July 1989. She is the great-grand-niece of Constantin Brâncuși. Brancuși was raised by her mother after her parents' divorce. Her sister is eleven years older than she is. Brancuși is Romani on her father's side. She moved to Los Angeles.
She studied Journalism at the University of Bucharest and is a member of The Actors’ Gang Theater Ensemble.
Brâncuși made her debut in theaters. However, after the COVID-19 pandemic and lockdowns, she started auditioning. In December 2021, Brâncuși was announced as Noemi, a Romani widow, in Paramount+ limited-run series 1883. A year later she signed with Elevate Entertainment for management in all areas.
In September 2022, it was announced that Brâncuși joined the Mayor of Kingstown cast for the second season. It premiered on January 15, 2023.
Brâncuși married Tim Robbins on February 1, 2017. They separated on July 1, 2020. The marriage was kept private until Robbins filed for divorce in January 2021. The divorce was finalized in 2022.
Apart from acting, she has an interest in photography and reading.
Bucharest Constantin Brâncuși Airport

Bucharest Constantin Brâncuși Airport/Bucharest South Airport (Romanian: Aeroportul Constantin Brâncuși/Aeroportul București Sud) is a proposed new facility to support the existing Otopeni Airport. In June 2018 Romania's Government adopted a strategic investment package including a proposal for construction of Bucharest Constantin Brancusi Airport/Bucharest South Airport.
The airport is named after Romanian artist Constantin Brâncuși, a famous Romanian sculptor, painter and photographer who made his career in France. The new airport is planned to be constructed on an area of up to 600 hectares (1,500 acres), equipped with at least two terminals and have a capacity of around 30 million passengers p/a, supporting Bucharest Otopeni Airport as an alternative international airport both in terms of passenger and freight operations. Airport ground access will be provided through the new Bucharest-Alexandria-Craiova highway and new Bragadiru-Unirii Square subway station projects. The investment package is to be prepared and awarded under a public-private partnership by the National Commission for Strategy and Forecasting.
In November 2019 Abu Dhabi Airports announced the signing of a MoU with South Development Group for the development of Bucharest Constantin Brâncuși Airport.
The airport is projected with at least 5 terminals, which are planned to be constructed in 3 phases.
The airport plans a second 4,000 m (13,000 ft) runway in addition to the existing 4,000 m (13,000 ft) runway.
The airport targets to become an important cargo hub in Eastern Europe. The cargo terminal will be built in collaboration with Liège Airport.
Abstract: The Art of Design

Abstract: The Art of Design is a Netflix original documentary series highlighting artists in the field of design. It was released on Netflix on February 10, 2017. The series was created by former Wired editor-in-chief Scott Dadich.
The first season profiled illustrator Christoph Niemann, Nike shoe designer Tinker Hatfield, stage designer Es Devlin, architect Bjarke Ingels, automotive designer Ralph Gilles, graphic designer Paula Scher, photographer Platon, and interior designer Ilse Crawford.
In 2019, Netflix announced that the series had been renewed for a second season, which was released on September 25, 2019.
The Modern Art

The Modern Art (sometimes spelled Mødern Art) was a psychedelic rock band formed by Gary Ramon in the 1980s. It had a loose lineup that never played gigs but release two studio albums and a number of self-produced cassettes. Ramon disbanded the group out of a desire "to make a more live-sounding group that could go out and play". Many Modern Art members subsequently joined Ramon in various incarnations of his new band, Sun Dial.
Some cassette albums on Color were distributed or re-released by Falling A Records.
Sleeping Muse

The Sleeping Muse (Romanian: Muza adormită or Muză dormind) is a bronze sculpture created by Constantin Brâncuși in 1910. It was originally carved from marble using Baroness Renée-Irana Frachon as the model. Refining the sculpture, Brâncuși cast several of the sculptures in bronze, which are now in museums around the world, including the Metropolitan Museum of Art in New York City, the Musée National d'Art Moderne in Paris, and the Art Institute of Chicago. It is a model of a head, without a body, with markings to show features such as hair, nose, lips, and closed eyes. In A History of Western Art, Laurie Adams says that the sculpture has "an abstract, curvilinear quality and a smooth contour that create an impression of elegance." By casting them in metal with a fine finish, these sculptures are "self-sufficient, archetypal modern forms".
Soehrensia spachiana

Soehrensia spachiana, commonly known as the golden torch, (white) torch cactus or golden column, is a species of cactus native to South America. Previously known as Trichocereus spachianus for many years, it is commonly cultivated as a pot or rockery plant worldwide. It has a columnar habit, with a lime-green cylindrical body with 1–2 cm long golden spines.
Soehrensia spachiana grows as a cactus with a columnar habit, reaching 2 m (7 ft) high, with a diameter of 5–6 cm (2–2+1⁄4 in). Vertical branches arise from the base of the plant. Each column has 10–15 rounded ribs. The large areoles are around 1 cm apart, and have wavy yellow hairs. The straight spines are red-yellow initially, fading to white as they age. The central spine is around 1–2 cm (1⁄2–3⁄4 in) long, and is surrounded by 8 to 10 smaller radial spines that are 0.4–1 cm (1⁄4–1⁄2 in) in length. The white flowers are 15 cm (6 in) across and 18–20 cm (7–7+3⁄4 in) long, part of which is an 8 cm long tube. In the northern hemisphere, the flowers appear in June–July and open at night.
French botanist Charles Antoine Lemaire described the species as Cereus spachianus in 1839, in honour of his countryman Édouard Spach. The type specimen was collected in Argentina, though where in the country is unclear. Alwin Berger erected the subgenus Trichocereus in 1905, incorporating this species. Vincenzo Riccobono elevated Trichocereus to genus status in 1909, and hence it was for many years known as Trichocereus spachianus. The genus encompassed a number of columnar cacti, before being subsumed into Echinopsis. However, a 2012 genetic analysis of chloroplast DNA indicates Echinopsis is made up of several divergent lineages. E. spachiana was not included in the study but is thought to be related to a Helianthocereus clade.
Soehrensia spachiana is native to western Argentina. It is a declared weed in South Africa.
Skiant-faltazi

Ar skiant-faltazi (berradur: SF) a zo un doare danevellañ, el lennegezh hag er sinema dreist-holl, diazezet war ar pezh a c'hallfe bezañ an amzer da zont ha bedoù dianav (planedennoù a-bell, bedoù kenstur, beajoù en egor, spesadoù speredek all, ha toud), diwar an anaoudegezhioù a-vremañ (er skiantoù, en teknologiezhioù, en ethnologiezh, ha kement zo). Hervez Lester Del Rey, ar skiant-faltazi zo diazezet, evit ul lodenn vras, war ar fed da skrivañ en un doare poellek diwar-benn traoù a c'halffe bezañ. E kenarroud an istor, e elfennoù faltaziek a c'hall bezañ anezhe hervez al lezennoù termenet gant ar skiant pe hervez lezennoù eus an natur zo goulakaet gant ar skiant (daoust ma c'hall lod eus elfennoù un istor bezañ poelladoù penn-da-benn). Diazezet eo hanter war ar skiant ha hanter war ar faltazi.
Gwellañ perzh ar skiant-faltazi a zo reiñ frankiz da ijin ar skrivagner, ar gwashañ a zo distagañ an dud diouzh ar gwirvoud. Ar perzhioù mat ha fall-se a vez kavet gant meur a hini ivez er c'hoarioù elektronek, en drammoù, pe er Genrouedad.
Disheñvel eo diouzh ar moliac'h a zo diazezet war elfennoù dreistnaturel ha deus ar faltazi a implij kentoc'h an hudouriezh ha sevenadurioù tost da re hon amzer dremenet.
N'eo ket aes termeniñ ar skiant-faltazi el lennegezh pa eo ret gwelout petra eo ar skiant evel e vez komprenet hiziv. Kalz a zanevelloù gant fedoù ijinet er-maez ar beziadoù abaoe an Henamzer, ar re goshañ skrivet gant Lukian Samosatad er Patrom:4vet kantved ha dastumet en "Istor gwir". Pelloc'h e kaver meur a diaraoger
Koulskoude e kav istorourien ar gennad lennegel pouezañ war ezvezañs ar skiant modern staliet war pennaennoù resis ha gwiriadus. Diouzh-se e teu brud Mary Shelley pa skrivas Frankenstein,e 1818, un danevell o tennañ da grouidigezh un den diwar ur c'horf marv gant ur mezeg implijet araezadoù skiantel gantañ. Pelloc'hig e kaver Edgar Allan Poe (1809-1849), pa embannas Abadenn dibar ur Hans Pfaall bennak, 1835 ha Charlemagne Ischir Defontenay (1819-1856), Star ou Ψ de Cassiopée, 1854. E-barzh eil hanter an Patrom:19vet kantved e reas berzh bras an Naonedad Jules Verne gant e romantoù a zispake mekanikoù den ne voe o ijin anezho en araok.
ar Saoz H.G. Wells pe Isaac Asimov ha Dan Simmons.
Klotenn

Ur glotenn zo graet gant ur son, pe ur soniad, a zo heñvel e dibenn daou c'her disheñvel, a lakaer e diwezh gwerzennoù : a-wechoù div werzenn, a-wechoù muioc'h. An testennoù gant klotennoù a vez renket er gennad lennegel a reer ar varzhoniezh anezhi. Ar c'hlotennerezh eo a vez graet eus an doare da sevel klotennoù.
Skouer: teir gwerzenn gant ur glotenn.
Mab ar c'hadour a lavare A lavare d'e dad ur beure Marc'hegerien war-lein ar bre Barzaz Breiz, gant Kervarker.
Klotennoù a gaver
Diazez ar werzaouriezh (pe ar gwerzaouiñ) eo bet ar glotenn, el lennegezh vrezhonek koulz hag e hini yezhoù ar broioù nes da Vreizh en amzerioù modern. E penn ar Grennamzer e veze dalc'het da stumm latin ha gresianek ar werzaouriezh diazezet war bepeiladur ar soniadoù hir hag ar sonioù berr. Ar varzhoniezh latin e Breizh (Marbod ha Maronad Yezekael, da skouer) a zo skouerioù an hengoun-se.
En XX kantved avat ez eus bet diorroet ur varzhoniezh ha n'eo ket diazezet war ar c'hlotennoù e dibenn pep gwerzenn. Zavier Langleiz an hini a zo bet da gentañ oc'h arnodiñ an doare nevez-se.
Ur vogalenn heñvelson d'an nebeutañ a ranker klevet e dibenn div werzenn a lakaer da glotañ. Skouer: Ma c'halon a zo frailhet dre nerzh ma enkrezioù Ma daoulagad entanet n'o deus mui a zaeloù. Diazezet eo klotenn an div werzenn-mañ, gant Prosper Proux, war ar vogalenn [u].
Peurvuiañ e vez un tammig pinvidikoc'h ar glotenn, gant ur vogalenn hag ur gensonenn: da skouer e ha d. Skouer:
Ha hep dale, siwazh, e vo ar Vretoned
Henvel eus tud Bro-C'hall pe eus an Normanted.
Ral eo gwelout klotennoù diazezet war div silabenn:
Petra a c'hoarvezo? ... O Breizh ma bro garet,
Ma c'halon a zo trist ha meurbet glac'haret !
Evel a weler e gwerzennoù Proux pe re Fañch an Uhel da-c'houde, n'eo ket trawalc'h ar c'hlotennoù d'ober barzhoniezh.
Er varzhoniezh kembraek koulz hag er varzhoniezh brezhonek e kaver ur boaz kozh da sevel ar c'hlotennoù a vez graet klotennoù diabarzh anezho. An doare kozh-se a oa bet dilezet el lennegezh vrezhonek da vare diwezh ar XVIIvet kantved abalamour d'an diaez ma oa he sevel. Abaoe deroù an XXvet kantved avat ez eus bet savet barzhonegoù nevez oc'h implijout ar glotennerezh brezhonek kozh.
Embannet e oa bet gant Al Liamm ul levrig anvet Diazez ar sevel gwerzioù, gant Frañsez Kervella (embannet da gentañ er gelaouenn Al Liamm).
Kampaspe

Kampaspe (pe Pancaste) a oa ur serc'h da Alesant Veur, a voe poltredet gant Apelles, a oa brudet en Henamzer evel ar gwellañ livour biskoazh. Kontet eo bet an istor-se gant Plinius an Henañ en e Istor Naturel : o welout kened ar poltred anezhi en he noazh e welas Alesant e plije Kampaspe d'an arzour (hag e kare anezhi) muioc'h eget ma rae-eñ e-unan. Neuze e viras Alesant ar poltred hag e kinnigas Kampaspe da Apelles. "So Alexander gave him Campaspe as a present, the most generous gift of any patron and one which would remain a model for patronage and painters on through the Renaissance" (Lane Fox, Alexander the Great).
Apelles a reas eus Kampaspe patrom e livadur eus Afrodite 'o sevel e-maez ar mor', ar Venus Anadyomene, "o tiwaskañ he blev hag an takennoù a ruilhe diwarni a rae ur ouel arc'hant treuzwelus en-dro d'he c'horf " (Peck, 1898).
N'eus roud eus Kampaspe ebet er pemp skrid pouezusañ deuet betek ennomp diwar-bouez buhez Alesant Veur. Hervez Robin Lane Fox, e vuhezskridour a-vremañ, e sav ar vojenn dezhi betek ar skrivagnerien roman Plinius (Istor Naturel), Lukian Samosata hag Aelian. Hervezo e oa ur geoderourez eus Larissa en Tessalia, ha hervez Aelian he dije desket Alesant war blijadurioù ar garantez.
Anv Kampaspe zo deuet da vezañ anv barzhel ar vestrez e saozneg.
Troet e brezhoneg:
Apelle e Campaspe eo an anv roet d'ur c'hoarigan gant Giacomo Tritto diwar libretto Simeone Antonio Sografi e 1795.
IVe milved

Kregiñ a raio ar IV milved d'ar 1añ Genver 3001 hag echuiñ a raio d'an 31 Kerzu 4000.
Er milved-se e vo 2365 fallaenn war an Heol.
Er bloaz 3344 e vo un 30 a viz C'hwevrer abalamour d'an 9 vunutenn ha 9,27 eilenn a vank bep bloaz.
Timbroù Tahiti

Unan eus inizi Polinezia c'hall, er Meurvor Habask, eo Tahiti.
D’ar 25 a viz Here 1862 e krog implij an timbroù e Tahiti, ha graet e vez gant re an « Trevadennoù gall » embannet e fin an XIX kantved.
E 1882 e rank ar postoù dreistmoullañ timbroù gant ur priz 25 c hag ar meneg « TAHITI » mui barlennoù du a-zerc’h, evit taliñ ouzh un diouer a dimbroù a briz izel. Kement-se a c’hoarvezo e 1884 gant an timbroù 5c ha 10c.
E 1892 e vez lakaet e gwerzh timbroù Tiriadoù gall Okeania ar rummad Navigation & Commerce, ha bloaz war-lerc’h e vezont dreistmoullet pe gant an anv TAHITI moullet a-skizh, pe gant « 1893 / TAHITI » a-blaen.
Timbroù Tiriadoù gall Okeania a vez graet gante ingal da c’houde, nemet e 1903, dre ziouer a dimbroù c’hoazh, ha dreistmoullet e vezont gant "TAHITI / 10 / CENTIMES" pe « … centimes » evit un nebeud re.
CMA CGM Kerguelen

Ar CMA CGM Kerguelen a zo ul lestr douger-endalc'herioù eus ar re vrasañ pa oa ar pempet brasañ pa voe savet e 2015, gant 398 metr hed ha 54 m led. 17 722 endalc'her a c'hall bezañ douget gantañ. Savet eo bet e Korea ar Su evit ar gompagnunezh c'hall CMA CGM ha badezet en Havr-Nevez d'an 12 a viz Mae 2015.
Anvet eo war-lerc'h Youenn Kergelenn, moraer hag ergerzher breton.
Ar vag a zo perc'hennet gant an embregerezh dezougen war vor CMA CGM staliet e Marselha.
Savet ez eo bet ar vag hervez al lezennoù nevez evit an dezougen war vor MARPOL 12A gant daou gouc'h d'ar vag.
Maeronez ar vag a zo Catherine Hayot, Catherine Brichant he anv gwirion, gwreg Bernard Hayot ez eo he. Badezet ez eo bet ar vag gant ar frazenn "Je nomme ce navire CMA CGM Kerguelen, que Dieu le bénisse ainsi que tous ceux qui sont et seront à bord."
Adagia

Adagia zo anv latin ul levr krennlavaroù, ma kaver krennlavaroù latin ha henc'hresianek kenkoulz all. Meur a levr zo anavezet en anv-se, met hini Erasmus (c. 1469–1536) eo an hini brudetañ.
Liester ar ger latin adagium, "krennlavar", eo adagia.
E 1500 e voe embannet Collecteana Adagiorum Erasmus e Pariz, ennañ 820 a grennlavaroù dastumet gant Erasmus e-kerzh e lennadennoù. Meur a adembannadur kresket a voe goude. Hervez Charles Speroni (1964, p. 1) e oa Collecteana Adagiorum « ar brasañ dastumad [...] adagia berniet biskoazh », pa oa 4151 c'hrennlavar en embannadur 1536 e Basel, an hini diwezhañ a-raok e varv.
E 1556 e voe embannet Adagia an Izelvroad Hadrianus Junius.
Gant Andreas Schottus (1552–1629) :
Perred

Perred a oa ur gumun eus Breizh, e Bro-Wened hag e kanton Rostrenenn e departamant Aodoù-an-Arvor. Lakaet e vez alies da vezañ e broig Kost' ar C'hoad, pe neuze "er C'hoadoù". Kendeuzet e oa bet gant div gumun-all d'ar 1añ a viz Genver 2017 d'ober ur gumun nevez : Berrepoz-ar-Blavezh.
Niver a annezidi
Berc'hed (Mor-Bihan)

Berc'hed a zo ur gumun eus Breizh, e Bro-Wened hag e kanton Gourin e departamant ar Mor-Bihan. Emañ e broig Kost' ar C'hoad, pe resisoc'h "er C'hoadoù".
Niver a annezidi
Pellann

Pellann a zo ur gumun eus Breizh, e Bro-Wened hag e kanton Rostrenenn e departamant Aodoù-an-Arvor. Emañ e broig Kost' ar C'hoad.
Soñjet eo bet e-pad pell hag an anv se e dalveze kement hag ː ar barrez pellañ eus an eskopti (Gwened). Ur stumm all da soñjal eo ː Ple-Lann " parrez ar peniti"
Niver a annezidi
Paul Sébillot

Paul Sébillot (Matignon, 1843 - Pariz, 1918) a oa ur folklorour hag un dastumer kontadennoù eus Breizh-Uhel. Studioù war ar gwir a reas e Roazhon ha goude-se e Pariz. Brudet eo abalamour m'en deus embannet danvez dastumet gantañ e maezioù Breizh-Uhel hag abalamour d'e skridoù dezhañ ivez. Met evel livour e voe anavezet da gentañ, adalek ar bloavezhioù 1860. Kemer a reas perzh e Saloñs livouriezh Pariz e 1870.
War un dro e krogas da skrivañ, hag anaoudegezh a reas, e Pariz, gant Fañch an Uhel ha gant Narcisse Quellien. Daremprediñ a rae an « Dîners celtiques », etre 1879 ha 1892, hag eno en em gave e-touez skrivagnerien, yezhourien hag istorourien eus Breizh pe eus Pariz, troet gant danvez Breizh hag ar studioù keltiek. Adal 1880 e embannas kontadennoù pobl eus Breizh-Uhel. Unan eus saverien ar Société des Traditions populaires e voe e 1882. E 1886 e teuas da vezañ sekretour ar gevredigezh ha rener he c'helaouenn. Studiañ a reas ar vevenn etre ar brezhoneg hag ar gallaoueg.
Ezel e voe eus kalz kevredigezhioù lenneien eus e amzer : Société des gens de lettres, Société de linguistique, Société d’anthropologie, Kevredigezh henoniezh Penn-ar-Bed, Société d’ethnographie et d’art national, ha c'hoazh ar Société du Folklore wallon, ar Folklore Society e Chicago, an American Folklore Society, ar Société Suisse des traditions populaires ha reoù all.
E 2008 e oa bet aozet ur c'hendiviz etrebroadel diwar e benn, e Felger, 90 vloaz goude e varv.