davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Den brukne obelisk

Den brukne obelisk (Broken obelisk) er en av de eldste eksisterende assyriske obelisker. Bare øvre del er bevart.
Obelisken ble funnet i 1853 under Hormuzd Rassams utgravninger av Ninive. I nærheten ble det like etter funnet en gudstatue med en innskrift av Aššur-bel-kala. Obelisken befinner seg nå i British Museum (inventarnummer 118898).
Den svarte obelisk

Den svarte obelisken er en steinpillar funnet av arkeologer ved ruinhaugen Nimrud våren 1846. Den ble oppstilt av Shalmaneser III. Den svarte obelisken har en lang innskrift og 20 billedfelter.
Obelisken er 197,85 cm høy og 45,08 cm bred. Den er nå i British Museum hvor den står ved siden av den hvite obelisk. Blant de så langt oppdagede assyriske obelisker er den svarte obelisk den som er i best hold. Den har historisk betydning ikke minst ved at den har den første kjente fremstilling av en israelitt. Obelisken ble reist som offentlig minnesmerke i år 825 f.Kr., da det herjet borgerkrig. Den ble oppdaget i 1846 av arkeologen Sir Henry Layard.
Obelisken har 20 relieffbilder, fem på hver side. De forestiller fem konger som har underkastet seg, som bringer assyrerkongen tributt og kaster seg ned foran ham. Fra øverst til nederst:
Hver scene går over fire felt rundt obelisken, og har en kommentar i kileskrift.
Det annet register ovenfra har det eldste kjente bilde av en israelitt: Kong Jehu av Israel, som kaster seg ned for assyrernes konge. Kommentaren forteller hvordan Jehu tar med eller sender sin tributt. Omkring år 841 f.Kr. oppløste Jehu Israels forbund både med de nærliggende fønikiske bystater og med riket Juda, og ble assyrisk vasall. Kommentaren i overkant av bildet er skrevet på akkadisk og kan oversettes slik:
I øvre rand likesom under relieffet er en lang kileskrifttekst; det er Salmanassar IIIs annaler. Her leses opp kongens og hans feltherres årlige felttog frem til hans 31. regjeringsår. Noen enkeltheter gjør det nærliggende å anta at arbeidet med obelisken var gitt til den øverstkommanderende Dajan-Aššur.
Guri Berg

Guri Berg (født 26. januar 1963) er en norsk kunstner og skulptør. Guri Berg er født i Trondheim, men oppvokst i Honningsvåg, Finnmark.
Guri Berg er kanskje mest kjent for sine skulptur i stein, med portretter av verdens urbefolkning.
Hun har flere ganger kombinert kunst med teknologi. Blant annet har hun brukt matematiske funksjoner som grunnlag for en rekke store oljemalerier. Hun har laget skisser til skulpturer, bearbeidet ved hjelp av en datamaskin.
Hun har bodd nesten 10 år i San Francisco i nærheten av Silicon Valley hvor hun fikk flere offisielle oppdrag, hvorav en 110-tonns skulptur i betong. Hun har hatt arbeidsopphold i Serbia, og i et steinbrudd i Estremoz, Portugal.
Guri Berg har 13 års studier innenfor skulptur, maleri, og interiørdesign. De siste fem årene ved Statens kunstakademi i Oslo I løpet av årene har hun fått flere utmerkelser for sitt arbeid.
Andy Goldsworthy

Andy Goldsworthy (født 26. juli 1956 i Cheshire, England) er en engelsk kunstner som er bosatt i Skottland. I 2000 ble han slått til ridder av den britiske imperieordenen (Order of the British Empire).
Goldsworthy jobber med skulpturer, fotografi og steds-spesifikk kunst. Han arbeider også innen feltet stedskunst, og skaper skulpturer som plasseres i naturen eller i et bymiljø. Han benytter naturen for å få ideer til nye kunstverk. Han har også gitt ut en rekke kunstbøker.
Goldsworthy har utgitt følgende bøker:
Philadelphia

Philadelphia er en amerikansk by i delstaten Pennsylvania og dekker hele fylket Philadelphia County. Byen ligger i det nordøstlige USA ved sammenløpet av elvene Schuylkill og Delaware. Byen er det økonomiske og kulturelle senteret i Delawaredalen. Den er den femte mest folkerike byen i USA, og dens kjerne er det sjette største storbyområdet i landet. Befolkningen utgjorde 1 526 006 i 2010 og er beregnet til å utgjøre 1 560 297 i 2014.
Byen ble grunnlagt i 1682 av kvekeren William Penn for å være hovedstaden i Pennsylvania-kolonien. I løpet av den amerikanske revolusjon spilte Philadelphia en avgjørende rolle som møtested for USAs landsfedre som undertegnet den amerikanske uavhengighetserklæringen i 1776 og USAs grunnlov (konstitusjonen) i 1787. Philadelphia var den ene av nasjonens hovedsteder under den amerikanske uavhengighetskrigen, og byen fungerte som midlertidig hovedstad da Washington, D.C. var under bygging. I løpet av 1800-tallet ble Philadelphia et betydelig industrisenter og nav for jernbanen og vokste grunnet tilstrømning fra europeiske innvandrere. Det ble et mål for afroamerikanere under flukten fra Sørstatene og ble mer enn 2 millioner innbyggere ved 1950. Som følge av tallrike protester og opptøyer fra borgerrettsforkjempere og andre, fikk byen noen tiår med høy kriminalitet og gikk nær konkurs på 1980-tallet. Revitaliseringen begynte på 1990-tallet med gentrifiseringen som snudde mange nabolag og snudde dets flere tiår lange trend med minskning i folketallet.
Byen er senteret for økonomisk aktivitet i Pennsylvania og er hjemmet for Philadelphia-børsen (NASDAQ OMX PHLX), den eldste børsen i USA, grunnlagt i 1790. Byen er også kjent for sin kunst og kultur. Byen har flere utendørsstatuer og veggmalerier enn noen annen amerikansk by. Philadelphias Fairmount Park er det største urbane offentlige parkanlegget i verden. Kjøkkenet i Philadelphia er preget av byens store etniske og mangfoldige tilstrømning av innvandrere. Regionens historie, kultur og attraksjoner har skaffet inntekter på 10 milliarder dollar fra over 39 millioner innenlandske turister i 2013.
Navnet på byen betyr «nestekjærlighetens by» på gresk og er navnet på en av de syv menighetene som omtales i Johannes' åpenbaring i Det nye testamente.
Byen er hjem til University of Pennsylvania, et av de åtte Ivy League-universitetene.
Haymarketopptøyene

Haymarketopptøyene skjedde i Chicago den 4. mai 1886, da streikende arbeidere demonstrerte for 8 timers arbeidsdag på Haymarket-torget. To hundre politimenn gikk til angrep på dem for å oppløse demonstrasjonen, da noen med ett kastet en bombe fra en sidegate. I kaoset som fulgte begynte politiet og noen av arbeiderne å skyte på hverandre. Da røyken lettet, hadde syv politimenn og tre ganger så mange arbeidere blitt dødelig såret.
Åtte anarkister og streikeledere ble arrestert, tiltalt og dømt for å ha medvirket til at en bombe ble kastet mot politiet. Fire av de dømte ble hengt. En femte begikk selvmord i fengselet. En av de dømte og henrettede var August Spies.
Da saken ble tatt opp noen år senere, ble det klart at det hadde skjedd justismord – bokstavelig talt – for det var ikke klare bevis for at de hadde gjort lovbruddet de ble dømt og hengt for. Tre overlevende dømte, ble sluppet fri fra fengselet i 1893. De som allerede var hengt ble martyrer for arbeiderbevegelsen.
Til minne om Haymarket-anarkistene ble Første mai valgt som internasjonal demonstrasjonsdag for arbeiderbevegelsen. I populærkulturen inspirerte denne hendelsen til den stereotype oppfatningen av «bombekastende anarkist», og hendelsen er fortsatt kontroversiell i USA og bidro til å skape avstand mellom de sosiale klassene.
Stedet for hendelsene ble 25. mars 1992 et minnesmerke for Chicago og minnesmerket i Forest Park, ca. 16 kilometer mot vest, ble oppført i National Register of Historic Places og anerkjent som et nasjonalt minnesmerke 18. februar 1997.
I 2004 ble i tillegg en stilisert bronseskulptur, «Haymarket Memorial», av kunstneren Mary Brøgger, satt opp der hendelsen faktisk fant sted. Denne skulle være begynnelsen på en «Labor Park» (arbeiderpark). Men i 2016 begynte oppføringen av en boligblokk på stedet, og skulpturen ble flyttet til Union Park, nærmere 2 kilometer mot vest. Utbyggeren sa da at skulpturen skulle stå i en mindre «pocket park» (lommepark) på stedet innen 1. mai 2017, men per juni 2022 har dette ikke skjedd.
Neue Synagoge

Neue Synagoge (den nye synagogen) var en stor synagoge i Oranienburger Straße i bydelen Mitte i Berlin. Den ble bygget mellom 1859 og 1866 som hovedsynagoge for jødene i Berlin, og innviet i 1866 under nærvær av den prøyssiske statsministeren og senere rikskansler Otto von Bismarck. Den var da den største synagogen i Berlin og en av de største i Europa med 3000 sitteplasser. Kuppelen var 2 etasjer høyere enn omkringliggende bygg. En del av bygningen er restaurert og er på grunn av sin praktfulle orientalsk-mauriske stil, med inspirasjoner fra Alhambra, et viktig arkitektonisk verk fra midten av 1800-tallet i Berlin. Royal Pavilion i Brighton (utformet av John Nash) var en annen inspirasjon. Bygningen var en sensasjon da den sto ferdig. Synagogen var sentral i det jødiske området i Berlin. Bygningen brukes ikke lenger som synagoge.
Utkastet til bygningen ble utarbeidet av Eduard Knoblauch, men Friedrich August Stüler overtok utførelsen av bygningen på grunn av Knoblauchs sykdom, og utførte de indre rommene.
Fasaden mot Oranierburg Straße er rikt arrangert med formstener og terrakotta, aksentuert ved farvede glasurstener. Ved inngangsportalen trekker den seg lett tilbake. Blikkfang er kuppelen, flankert av to små pavillionlignende kuppeltårn på sidefløyene. Bak fasaden var vestibylen og hovedsalen med plass til 3000 mennesker. Bygningen er også et viktig minnesmerke fra den tidlige jernbygningsperioden, det nye byggstoffet jern er tydelig synlig i form av jernsøyler, og brukes også i kuppelkonstruksjonen og i den tapte gulvstrukturen i hovedsalen.
Under rikskrystallnatten i 1938 ble synagogen stukket i brann, men brannen ble slukket etter at de lokale politimenn Wilhelm Krützfeldt og Otto Bellgardt med trukket våpen jaget folkemengden unna. Bygningen var fredet og unnslapp på dette tidspunktet videre ødeleggelser. Etter 1940 ble bygningen imidlertid beslaglagt av Wehrmacht og brukt som lagerhall for uniformer. I et luftangrep natt til 23. november 1943 ble synagogen sterkt skadet av bomber og brant ut. I 1958 ble hovedhallen revet.
Myndighetene i DDR begynte restaureringen som ble fullført av Forbundsrepublikken. Kuppelbygningen som ble gjenreist i 1990-årene og omdannet til Centrum Judaicum, brukes ikke lenger som synagoge, men som museum og lærested.
Den blå stein

«Den blå stein» er en steinskulptur i Bergen av Asbjørn Andresen, plassert så å si midt på det som i dag heter Kong Olav Vs plass (tidligere midtre del av Ole Bulls plass), området mellom Torgallmenningen og Torggaten. Skulpturen var en gave til byen fra Kavlifondet.
Verket består av en ni meter lang, rektangulær betongblokk kledd i blå steinheller (brasiliansk sodalitt monzodioritt, med handelsnavnet «Azul Bahia»), som hviler på en tversliggende blokk som sørger for den karakteristiske helningen i nordøstlig retning. Den blå steinen er plassert på et større fundament sammen med en mindre, grå kvadratisk stenskulptur som fremstår som et deksel til en åpning i enden av fundamentet.
Under arbeidet med utsmykningen av området mellom Torggaten og Torgallmenningen var det debatter i lokale medier om denne steinen kunne regnes som en utsmykking eller ikke. Noen mente den blå steinen skjemte ut plassen; andre syntes hellingen var håpløs. Det tok imidlertid ikke lang tid før steinen var blitt en viktig møteplass for bergensere i alle aldre, selv om det kanskje er det ungdommelige publikum som bruker steinen mest aktivt. «Den blå steinen» har blitt et begrep som «alle» i Bergen kjenner til, og et typisk sted hvor en avtaler å treffes i Bergen sentrum.
I 2007 havnet den blå steinen igjen i fokus for sterke følelser da en bedrift dekket stenen med rosa plast som en del av et markedsføringsstunt. Steinen er også brukt til å legge ned blomster på ved minnemarkeringer, særlig synlig dagene etter terrorangrepene 22. juli 2011, da steinen og området rundt ble dekket av blomster.
Skulpturen ble gitt i gave fra «O. Kavli og Knut Kavlis Allmennyttige Fond» til Bergen kommune i forbindelse med Kavlis 100-årsjubileum. Den ble skjenket 27. mars 1993.
Haddington

Haddington (skotsk: Haidintoun; skotsk-gælisk: Baile Adainn) er en by og en kongelig burgh i regionen East Lothian i Skottland. Det er det viktigste administrative, kulturelle og geografiske senteret for East Lothian. Det ligger omtrent 27 kilometer øst for Edinburgh. Stedsnavnet Haddington er angelsaksisk, og stammer fra 500- eller 600-tallet e.Kr. da området ble innlemmet i kongeriket Bernicia. Byen, som resten av Lothian-regionen, ble avstått av kong Edgar av England og ble en del av Skottland på 900-tallet. Haddington fikk status som burgh, en av de første som fikk det, under David I av Skottland (1124–1153), og ga den handelsrettigheter som oppmuntret dens vekst til en markedsby. Byen var et midtpunkt for jordbruksrevolusjonen i Skottland
I dag er Haddington en liten by med en befolkning på omtrentlig 10360 innbyggere (2020). Men i løpet av høymiddelalderen var det den fjerde største byen i Skottland (etter Aberdeen, Roxburgh og Edinburgh). Midt i byen ligger Haddington Town House, ferdigstilt i 1745 basert på en plan av arkitekten William Adam. Da den først ble bygget, inneholdt den markeder i første etasje, og en forsamlingshall i første etasje som det ble gjort forbedringer på i 1788, og et spir ble lagt til i 1831. I nærheten ligger Corn Exchange (1854) og fylkets tinghus (1833). Andre viktige bygninger i nærheten inkluderer: Jane Welsh Carlyle House; Mitchell's Close; og Mariakirken hvor historikeren og forfatteren Thomas Carlyles kone er gravlagt. En bygning på High Street var fødestedet til forfatteren og regjeringsreformatoren Samuel Smiles og er markert av en minneplakett. John Knox, grunnlegger av Den skotske presbyterianske kirke, ble sannsynligvis født i Haddington i 1513 eller 1514 og Knox Academy, den lokale videregående skolen, er oppkalt etter ham.
Haddington ligger cirka 27 kilometer fra den skotske hovedstad Edinburgh. Byen har ikke togforbindelse, men kan nås med buss 44 fra Edinburgh.
Tandbergs Radiofabrikk A/S opprettet avdelingen Tandberg Electronics med ca. 150 ansatte i Haddington våren 1975 for produksjon av fargefjernsyn. Denne ble overtatt av Mitsubishi i 1979 etter at Tandbergs Radiofabrikk gikk konkurs i desember 1978. Fabrikkbygningene ligger i det som nå heter Gateside Commerce Park ca. 2,5 kilometer vest for byens sentrum.
Alle Tandbergs fabrikker hadde en skulptur i parken, og skulpturen som tilhørte Haddington-avdelingen står nå i Haddington sentrum, utenfor The George Hotel. Skulpturen het «Konkurransen» og var utformet av Dyre Vaa. Skulpturen forestiller to stangende bukker. Senere viste det seg at Haddingtons kommunevåpen inkluderte en geit.
Da selskapet Mitsubishi trakk seg ut av produksjon av farge-TV i opphørte i 1998 gikk 850 arbeidsplasser tapt.
Human condition

The human condition can be defined as the characteristics and key events of human life, including birth, learning, emotion, aspiration, reason, morality, conflict, and death. This is a very broad topic that has been and continues to be pondered and analyzed from many perspectives, including those of art, biology, literature, philosophy, psychology, and religion.
As a literary term, "human condition" is typically used in the context of ambiguous subjects, such as the meaning of life or moral concerns.
Each major religion has definitive beliefs regarding the human condition. For example, Buddhism teaches that existence is a perpetual cycle of suffering, death, and rebirth from which humans can be liberated via the Noble Eightfold Path. Meanwhile, many Christians believe that humans are born in a sinful condition and are doomed in the afterlife unless they receive salvation through Jesus Christ.
Philosophers have provided many perspectives. An influential ancient view was that of the Republic in which Plato explored the question "what is justice?" and postulated that it is not primarily a matter among individuals but of society as a whole, prompting him to devise a utopia. Two thousand years later René Descartes declared "I think, therefore I am" because he believed the human mind, particularly its faculty of reason, to be the primary determiner of truth; for this he is often credited as the father of modern philosophy. One such modern school, existentialism, attempts to reconcile an individual's sense of disorientation and confusion in a universe believed to be absurd.
Many works of literature provide a perspective on the human condition. One famous example is Shakespeare's monologue "All the world's a stage" which pensively summarizes seven phases of human life.
Psychology has many theories, including Maslow's hierarchy of needs and the notions of identity crisis and terror management. It also has various methods, e.g. the logotherapy developed by Holocaust survivor Viktor Frankl to discover and affirm a sense of meaning. Another method, cognitive behavioral therapy, has become a widespread treatment for clinical depression.
Charles Darwin established the biological theory of evolution, which posits that the human species is related to all others, living and extinct, and that natural selection is the primary survival factor. This led to subsequent beliefs, such as social Darwinism, which eventually lost its connection to natural selection, and theistic evolution of a creator deity acting through laws of nature, including evolution.
Well of Life (sculpture)

The Well of Life (sometimes also At the Well of Life or the Fountain of Life; Croatian: Zdenac života) is a sculpture by the Croatian sculptor and architect Ivan Meštrović installed in front of the Croatian National Theatre on Republic of Croatia Square in Zagreb, Croatia. It depicts people in various phases of life that crouch and twist their bodies around a well which symbolizes life, youth, and the source of eternal beauty.
The sculpture is circular with relief of ten naked figures, a child, love couple and the old man, life-size, that crouch and twist their bodies around a well which contains water. Strong facial expressions of the figures show the joy of life which alternated rhythmically makes the life cycle. The figures are watching their reflections in the water, while their bodies appear to have been frozen in motion. The figures are arranged so that they show to viewer the purpose of the well, i.e., desire for life and joy, which can be seen best in young characters who are hugging and kissing as opposed to the old man who is at the end of his life and looks with grief into the well, a symbol of life. The sculpture depicts man's natural cycle, from birth to death.
The sculpture is smooth and rounded with no sharp edges or regular geometric forms. It is made of bronze, whose dark color is in great contrast to the whiteness of the rock on which it is placed. The transitions between light and shadow are mild. The sculpture is both convex and concave.
Auguste Rodin's influence on Meštrović can be seen in this sculpture. As art historian professor Ljiljana Čerina says, "With its shimmering surface treatment of the body, Meštrović brings Rodin's impressionism into the Vienna Secession which proves that he is rodinist among secessionists, while later in Paris he proves that he is secessionist among rodinists."
Sculpture was made in 1905, and was exhibited in 1909 in the author's gallery in Ilica street no. 12. In year 1912, sculpture was bought by Izidor Kršnjavi and installed on the Republic of Croatia Square. It was placed in the cavity surrounded by walls so that naked bodies on it would not cause astonishment and critical comments of, at the time, conservative people of Zagreb. In correspondence with Ante Trumbić, Meštrović clearly expressed his wish that Well of Life should be placed in Split.
45°48′36″N 15°58′12″E﻿ / ﻿45.81009°N 15.96989°E﻿ / 45.81009; 15.96989
Rena, Norway

Rena is the administrative centre of Åmot Municipality in Innlandet county, Norway. The village is located at the confluence of the rivers Glomma (Norway's longest river) and Rena (a tributary to Glomma). It is located about 7 kilometres (4.3 mi) north of the village of Åsta and about 60 kilometres (37 mi) south of the village of Koppang. The 2-square-kilometre (490-acre) village has a population (2021) of 2,216 and a population density of 1,107 inhabitants per square kilometre (2,870/sq mi).
The Rena Campus of the Inland Norway University of Applied Sciences is located in Rena. It has a modern school building plus student dormitories at this site. There are also two Chinese restaurants, a public cinema, and several hotels in the village. Åmot Church is also located in the village as well. Rena is the starting point of both the Birkebeinerrennet ski race and the Birkebeinerrittet Mountain bike race.
The village lies within the Østerdalen valley which is a mountainous and forested area. The surrounding area has several lakes, forests and rivers. Just northeast of Rena is the Rena Military Camp, Norway's largest military camp. This area is used by the military for special forces training.
Rena has a subarctic climate (Dfc) although it has some of the warmest summer days in Norway. Winters are very cold and snowy.
Broken Obelisk

Broken Obelisk is a sculpture designed by Barnett Newman between 1963 and 1967. Fabricated from three tons of Cor-Ten steel, which acquires a rust-colored patina, it is the largest and best known of his six sculptures.
The first two multiples of the sculpture were fabricated by Lippincott, Inc. in North Haven, Connecticut in 1966–67. The sculpture first appeared on display in front of the Seagram Building in New York City and outside the Corcoran Gallery of Art in Washington, DC where it was part of an exhibit titled "Scale and Content" (1967), which also consisted of Tony Smith's Smoke and Ronald Bladen's The X. Broken Obelisk generated some controversy in Washington, as it appeared to be a reference to a broken upside-down Washington Monument at a time of civil unrest. When Corcoran director James Harithas resigned in 1969, Barnett Newman had the sculpture removed.
A third multiple, which included some internal, structural improvements, was completed in 1969 by Lippincott, Inc., which became part of the permanent collection of the Museum of Modern Art in New York City. For a short period of time in 1969–70, the first three multiples of this sculpture sat side by side at the Lippincott, Inc. foundry in North Haven. One was secured by John de Menil with a matching grant from the National Foundation for the Arts and Humanities and was installed on the grounds of the Rothko Chapel in Houston in 1970, surrounded by a reflecting pool. As a condition set by de Menil, the sculpture in Houston is dedicated to Martin Luther King Jr. Virginia Wright secured another multiple, which was installed in Red Square on the campus of the University of Washington in Seattle in 1971.
With the permission of the Barnett Newman Foundation, a fourth multiple was commissioned in 2003 and completed in 2005–06 by Lippincott, Merrifield, and Roberts. This last of the four multiples was installed in front of the Neue Nationalgalerie in Berlin in 2007–08 and later acquired by Storm King Art Center. In the summer of 2014, all four multiples were on display in the United States at the following locations: Rothko Chapel, Houston; Red Square, University of Washington, Seattle; Museum of Modern Art, New York City; and Storm King Art Center, New Windsor, New York.
Art critic Robert Hughes, writing on Broken Obelisk in 1971, said:
Four versions of the sculpture exist. Three originals were fabricated in the 1960s during the artist's life; two in 1967, and a third for MoMA in 1969. A fourth "Exhibition Copy" was completed in 2005.
Obelisk of Theodosius

The Obelisk of Theodosius (Greek: Οβελίσκος του Θεοδόσιου Α΄, Turkish: Dikilitaş) is the Ancient Egyptian obelisk of Pharaoh Thutmose III (1479–1425 BC), first erected during the 18th dynasty of Egypt. It was re-erected in the Hippodrome of Constantinople (known today as At Meydanı or Sultanahmet Meydanı, in the modern city of Istanbul, Turkey) by the Roman emperor Theodosius I in the 4th century AD.
The obelisk was first erected during the 18th dynasty by Pharaoh Thutmose III (1479–1425 BC) to the south of the seventh pylon of the great temple of Karnak. The Roman emperor Constantius II (337–361 AD) had it and another obelisk transported along the river Nile to Alexandria to commemorate his ventennalia or 20 years on the throne in 357. The other obelisk was erected on the spina of the Circus Maximus in Rome in the autumn of that year, and is now known as the Lateran Obelisk. The obelisk that would become the obelisk of Theodosius remained in Alexandria until 390; when Theodosius I (379–395 AD) had it transported to Constantinople and put up on the spina of the Hippodrome there.
The Obelisk of Theodosius is of red granite from Aswan and was originally 30m tall, like the Lateran Obelisk. The lower part was damaged in antiquity, probably during its transport or re-erection, and so the obelisk is today only 18.54m (or 19.6m) high, or 25.6m if the base is included. Between the four corners of the obelisk and the pedestal are four bronze cubes, used in its transportation and re-erection.
Each of its four faces has a single central column of inscription, celebrating Thutmose III's victory over the Mitanni which took place on the banks of the Euphrates in about 1450 BC.
The marble pedestal had bas-reliefs dating to the time of the obelisk's re-erection in Constantinople. On one face Theodosius I is shown offering the crown of victory to the winner in the chariot races, framed between arches and Corinthian columns, with happy spectators, musicians and dancers assisting in the ceremony. In the bottom right of this scene is the water organ of Ctesibius and on the left another instrument.
There are obvious traces of major damage to the pedestal and energetic restoration of it. Missing pieces have been replaced, at the pedestal's bottom corners, by cubes of porphyry resting on the bronze cubes already mentioned – the bronze and porphyry cubes are of identical form and dimensions. There is also a vertical gash up one of the obelisk's faces, which looks like a canal from above. These repairs to the base may be linked to the cracking of the obelisk itself after its suffering a serious accident (perhaps an earthquake) at an unknown date in antiquity.
The pedestal's east face bears an inscription in five Latin hexameters. This is slightly broken at the bottom but it was transcribed in full by travelers in the 16th century. It reads:
Translation:
On the west face the same idea is repeated in two elegiac couplets rendered in Byzantine Greek, though this time it reports that the re-erection took 32 days (TPIAKONTA ΔYO, last line) not 30:
Translation:
White Obelisk

The White Obelisk is a large stone monolith found at the ancient Assyrian settlement of Nineveh, northern Iraq. Excavated by the British archaeologist Hormuzd Rassam in 1853, it is one of only two intact obelisks to survive from the Assyrian empire, the other being the Black Obelisk of Shalmaneser III. Both are now preserved in the British Museum. The White Obelisk dates to the beginning of the Neo-Assyrian Empire and has been variously ascribed to the reigns of Ashurnasirpal I (c. 1040 BC), Tiglath-Pileser II (c. 950 BC) or Ashurnasirpal II (c. 870 BC).
The obelisk was discovered at Nineveh by the Iraqi archaeologist Hormuzd Rassam in July 1853. According to the excavator's report, it was found about 60 metres to the northeast of Sennacherib's palace at a depth of about 5 metres below the surface of the mound. It was then shipped to London via Bombay on HMS Akbar in March 1854, arriving in the British capital in February 1855, where it was immediately deposited in the national collection.
The White Obelisk is a very large four-sided pillar made from white limestone with engraved decoration in relief on all sides of the obelisk, with an inscription at the top. The carvings show campaigns and recreational activities (including a hunt) of an Assyrian king that has been identified as either Ashurnasirpal I, Tiglath-Pileser II or Ashurnasirpal II. According to Julian Reade, the style of dress suggests that this impressive stela was set up under the reign of Ashurnasirpal I, since many courtiers wear a Fez-like hat, which is only known from sculptural work made in the thirteenth century BC. If this is the case, the White Obelisk is one of the earliest representations of Assyrian art in existence.
The preserved part of the inscription at the top of the obelisk describes the Assyrian king as a great conqueror, taking booty, prisoners and herds of animals to the city of Assur. On each of the four sides of the obelisk are eight rows of panels with relief representations. Engraved on them are various scenes including military expeditions of the king, the monarch receiving tribute, great banquets of courtiers and the hunting of wild animals. One set of religious scenes is accompanied by an inscription, which explains that the scene depicts the king pouring a libation in front of the goddess Ishtar, who was the principal deity of Nineveh.
Monolith Productions

Monolith Productions, Inc. was an American video game developer based in Kirkland, Washington. The company has been a subsidiary of Warner Bros. Games since August 2004. It formerly published third-party games in the 1990s. In February 2025, it was reported that Warner Bros. Games had decided to close the studio.
Monolith Productions was founded on October 25, 1994 by Bryan Bouwman, Toby Gladwell, Brian Goble, Jace Hall, Garrett Price, Paul Renault, and Brian Waite. Co-founder Brian Goble had this to say regarding the company name.
Several of the founders, include Hall, were employees of software company Edmark at the time, and the group had gotten together frequently to play games like Doom. Several felt they could try their own hand at making video games. To promote their initial ideas, they took advantage of the Redbook audio format for compact discs that allowed both audio and digital files to be stored on the same media. Hall left Edmark to start promotion of the company, and ended up with Microsoft, which was preparing for the release of Windows 95. Microsoft brought on Monolith to develop gaming CDs to demonstrate the capabilities of Windows 95 and DirectX, with the remaining founders quitting Edmark and working out of offices at Microsoft's campus in Redmond, Washington.
Hall used the gaming CDs to continue to build out a list of contacts for future expansion. This led to a significant investment from Japanese print publisher Takarajimasha, allowing Monolith to establish their own set of offices and bring on more staff to do full-time production by 1996. Initial work was done towards Claw, a game based on a shelved project by Garrett. During development, Monolith acquired Q Studios, a development team led by a friend Nick Newhard. At the time, Q Studios was finishing work on Blood and Monolith switched to focus on shipping it instead. Blood was one of the last games to use the 2.5D Build engine, but meanwhile Monolith also had a team building an in-house 3D engine. Blood was a hit with the Monolith team and replaced Doom as their office deathmatch game.
The company is best known for the Blood, No One Lives Forever and F.E.A.R series. Monolith developed the LithTech game engine which was used for most of their games starting with Shogo: Mobile Armor Division in September 1998. Between 1997 and 1999, Monolith also published games–some developed by the studio, some by third parties.
In 2004, Monolith Productions was acquired by Warner Bros. Interactive Entertainment (now Warner Bros. Games).
In 2014, the company released the title Middle-earth: Shadow of Mordor with a sequel entitled Middle-earth: Shadow of War being released in 2017.
In 2021, the company announced that they were developing a video game starring Wonder Woman.
In 2025, Warner Bros. Games closed the studio alongside Player First Games and WB Games San Diego, cancelling Wonder Woman and refocusing development efforts on core intellectual properties.
ෂීබාහි රැජින

ෂීබාහි රැජින යනු බයිබලීය චරිතයකි. ඇය සොලමන් රජු මුණගැසීමට පැමිණි පුවත විවිධ යුදෙව්, අරාබි සහ ඉතියෝපියානු ප්‍රභේදනයනට පක්ව පෙරදිග වඩාත් ප්‍රකට පුරාවෘත්තයක් බවට පත්ව ඇත.
සැකිල්ල:Characters and Names in Quran සැකිල්ල:Honoured women in Islam සැකිල්ල:Solomon
සාරු මාරු

සාරු මාරු යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ පුරාතන විහාර සංකීර්ණයකින් සහ බෞද්ධ ලෙන් සමූහයකින් යුත් පුරාවිද්‍යා අඩවියකි. මෙය පිහිටියේ ඉන්දියාවේ මධ්‍ය ප්‍රදේශ් හි සෙහොරේ දිස්ත්‍රික්කයේ බුධානි ටෙහ්සිල් හි පංගෝරාරියා ගම්මානය අසල ය. මෙම ස්ථානය සාංචියට 120 km පමණ දකුණින් පිහිටියේ ය.
මෙම ස්ථානයෙහි ස්තූප ගණනාවක් මෙන්ම භික්ෂූන්ගේ වාසයට භාවිතා කළ ස්වාභාවික ලෙන් ගණනාවක් ද දක්නට ලැබේ. ලෙන්වල ස්වස්තිකය, ත්‍රිරත්න, කලස යනාදී බෞද්ධ සංකේත දක්නට ලැබේ. ප්‍රධාන ලෙනෙහි අශෝක රජුගේ අභිලේඛන ද්විත්වයක් වේ: ඉන් එකක් අශෝකගේ ආඥාවක් වන සුළු ශිලා ආඥා අංක 1හිම ප්‍රභේදනයකි. අනෙක් අභිලේඛනයෙන් කියැවෙන්නේ පියදසි (අශෝක රජුගේ විරුද නාමයකි) මහාරාහකුමාර (කුමරුගේ) චාරිකාවක් පිළිබඳවයි.
එම අභිලේඛනයට අනුව අශෝක නෙම බෞද්ධ විහාර සංකීර්ණය බැහැදැක ඇත්තේ කුමාර සමයේ මධ්‍ය ප්‍රදේශයේ පාලකයාව සිටි කාලයේ ය. එකල ඔහුගේ නිවහන වූයේ වීදිශාවයි. බෞද්ධ සම්ප්‍රදායයෙහි අශෝකගේ භාර්යාව වීදිශාදේවී ලෙස හඳුන්වනු ලබයි.
කොලම්

මුල දී ගිංපොලA (දිං) අතු වලින් නිර්මාණය කළ කෝලම් මුහුණු ආලෝක කීර්ති නැමති කුමාරයෙකුගේ
පැමිණීමෙන් පසු වෙල් කදුරු ලීයෙන් නිර්මාණය කළ බව සමහරකුගේ අදහසයි. මෙය ඇදහීමට නොහැකිවා පමණක් නොව හාස්‍ය ද දනවන කතාවකි. ලංකා ඉතිහාසයේ රාජාවලියේ ආලෝක කීර්ති නමින් රජ වූ කෙනෙකු හමු නොවේ. එනිසා මේ කථාව මනෝරාජිකය. අනෙක නම් මේ අදහස නිසා අපේ මූලික වෙස් මුහුණු නිර්මාපකයන්ට සිදුවන නිගාවකි. පැරණි කෝලම්කරුවන්ට ගිංපොල් (දිං) අතු වෙනුවට වෙස්මුහුණු කැපීම ස`දහා වෙල් කදුරු ලීය යෝග්‍ය බව තේරුම් ගියේ ලීයේ සැහැල්ලූ බවත්, ඒවා කල්තබා ගැනීමට හැකි බවත්, කැටයම් කිරීමට පහසු බවත් තේරුම් ගැනීමට ඔවුන් සතුව තිබූ නිර්මාණශීලී විඥානය නිසාය.
කලාගුරු ටුක්කා වඩු ගුණදාස ගුරුන්නාන්සේගේ අත්පිටපතෙහි දැක්වෙන පරිදි කෝලම් නැටුමෙහි පාත්‍ර වර්ගයා අනුපිළිවෙලින් මෙසේය.
ශිව දෙවියනට හා මහා බ්‍රහ්මට නමස්කාර කිරීම, අගස්ති ඍෂිවරයන්ට, කතරගම දෙවියන්ට නමස්කාර කිරීම, ඒ දෙවිදේවතාවුන්ගේ ආශිර්වාදය පැතීම යනා දී ලක‍ෂණ ඇතුළත් සංස්කෘත ශ්ලෝකයක් ද, තෙරුවන් නමදින කෙටි කවි කීපයක්ද ආරම්භයේ ඇත. ඊළගට කෝලම් උපත දක්වා චරිත සභාවට පිවිසේ.
01. සභාපති පැමිණීම (සභාවට නමස්කාර කීරීම, සභාව පිළිගැනීම, සහ කෝලම් නැටුම් ගුරුවරුන් ගැන විස්තර කිරීම)
02. පොලිස් භටයන් පැමිණිීම
03. විදාන ආරච්චි සහ ලියනප්පු
04. හේවායන් පැමිණීම
05. අණඛෙරකාරයන් පැමිණීම
06. නොංචි අක්කා පැමිණීම
07. ජසයා පැමිණීම
08. ලෙන්චිනා පැමිණීම
09. මුදලි පැමිණීම (සංවාද සමග)
10. රජකට්ටුව පැමිණීම
11. ස`දකිදුරු කතාව
12. නාගරාක‍ෂ
13. ගුරු`ඵ රාක‍ෂ කෝලම
14. පූර්ණකගේ පැමිණීම
Outline of festivals

The following outline is provided as an overview of and topical guide to festivals:
Festival – celebration that focuses upon a theme, and may run for hours to weeks. The theme of a festival might be an area of interest such as art, or an aspect of the community in which the festival is being held, such as the community's history or culture. Festivals are often periodical, for example, held annually.
The activities or events of a festival may be primarily of the spectator or participatory variety, or a mixture of these. A festival may include spectator or participatory variations of one or more of the following types of events or activities, among others.
History of festivals
Following are festivals that are events (similar to a fair). They are typically hosted, and are held at a specific location.
Kotte Raja Maha Vihara

Kotte Raja Maha Vihara ( Sinhala: කෝට්ටේ රජ මහා විහාරය) is a historic Buddhist temple situated in Sri Jayawardenepura Kotte, Western province, Sri Lanka. It is located near to the historic building Pita Kotte Gal Ambalama at the Pita Kotte junction on Kotte road. The temple has been formally recognised by the Government as an archaeological site in Sri Lanka. The designation was declared on 17 May 2013 under the government Gazette number 1811.
The history of Kotte Raja Maha Vihara dates back to the Kingdom of Kotte. During the reign of King Parakumbha VI (1415–1467) the construction of the temple was begun and completed in all aspects with the royal patronage. King built the temple closer to his royal palace, to doing the necessary duties to the Sangha community.
During the Dutch presence in the country Kotte temple was completely destroyed by them. The temple was re-established in 1818 after the destroyed temple was found out by Ven. Pilane Buddha Rakkitha thero. However most of the constructions and artifacts of the original temple had been destroyed and taken away by the foreigners leaving only a few ruins at the place. It is said that only some ruins of the present Stupa, parts of Katharagama Devalaya, and some stone pillars were remained in the Vihara premises.
The Kotte Raja Maha Vihara is mentioned in Aththaragama Bandara Rajaguru's book Vihara Asna (Nam Potha), a Kandyan period compiled book about the important Buddhist centers in Sri Lanka. According to that book Kotte temple is described as Oth Pilima geya and Jayawardenepura Kotte Shanmuga Devalaya which are believed to be the image house with reclining Buddha at Kotte Vihara done by King Parakumbha VI and the Devalaya in front of it. Beside that the temple has also been described in the poetic literature (Sandesha Kavya) of the era.
The image house of Kotte Raja Maha Vihara consists of two chambers and the walls of inner chamber are adorned with Kandyan Era Frescoes. The outer chamber is seem to be constructed recently with modern frescoes. The inner chamber has two entrances, framed with sculpted Makara Thorana (Dragon arches). A portrait of the Queen Victoria has been painted over the right side entrance door in a framed portrait, accompanied by two lions.
In every year a Perahera (a procession) is conducted in the Kotte Vihara, in memory of and to honour the Sacred Relic of the tooth of the Buddha as the kingdom of Kotte once abode the Sacred Tooth Relic. The Perahera was first started in 1415 by King Parakumbha VI under the counsel of Weedagama Maithree Thero. After the collapsed of Kotte Kingdom the Perahera function was stopped and again started in 1901 by Ven. Embulgama Wimalatissa Thero.
Unauthorised arrival

An unauthorised arrival is a person who has arrived in a country of which they are not a citizen and does not have a valid visa or does not satisfy other required conditions for entry to that country.
A person may be described as an unauthorised arrival when they have crossed a national border with the intention of applying for refugee status, in which case they may be described as an asylum seeker. If a person enters a country without authorisation intending to live and work in that country, they may be described as an illegal immigrant.
Under the United Nations Convention Relating to the Status of Refugees, a person has the right to cross national borders if they are seeking asylum from political repression or various other forms of persecution.
The Universal Declaration of Human Rights declares:
Edible flower

Edible flowers are flowers that can be consumed safely. Flowers may be eaten as vegetables as a main part of a meal, or may be used as herbs. Flowers are part of many regional cuisines, including Asian, European, and Middle Eastern cuisines.
A number of foods are types of flowers or are derived from parts of flowers. The costly spice saffron consists of the stigmas and styles collected from the inside of a type of crocus flower. Broccoli, artichokes, and capers are all technically flower buds, albeit immature forms. Other parts of the plants than the flowers mentioned in this list may be poisonous.
Flowers reported as edible include:
Some flowers are safe to eat only in small amounts. Apple flowers (Malus spp.) contain cyanide precursors, and Johnny jump-ups (Viola tricolor) contain saponins. Borage (Borago officinalis) and daylily (Hemerocallis spp.) flowers are diuretics, and sweet woodruff (Galium odoratum) can have blood-thinning effects. The flowers of linden trees (Tilia spp.) are reportedly "safe in small amounts", but heavy consumption can cause heart damage. Marigolds (Tagetes spp.) can be harmful in large amounts, and only certain species have an appealing flavor.
Toxic flowers are easily mistaken for edible varieties, and unrelated safe and unsafe species may share a common name. Various non-toxic plants can cause severe allergies in some people. Flowers cultivated as ornamental plants for garden use are not intended for use as food.
Edible flowers are added to foods to provide flavor, aroma, and decoration. They can be eaten as part of a main dish or be incorporated into salads or cakes. Flowers can be added to beverages as flavorings, or be used to make beverages such as tisanes and wines. They are added to spreads such as butter or fruit preserves, and to vinegar, marinades, and dressings.
Flowers are also consumed for sustenance. Many flowers that are technically edible can be far from palatable. An example of a species with flowers that are of high nutritional value is the dandelion, whose flowers are shown to contain high levels of polyphenols and antioxidants and possess anti-inflammatory and anti-angiogenic properties.
For the best flavor, flowers should be fresh and harvested early in the day. Wilted and faded flowers and the unopened buds of most species can be unpleasant and often bitter. The taste and color of nectar widely vary between different species of flower; consequently, honey may vary in color and taste depending on the species of flower. Many flowers can be eaten whole, but some have bitter parts, such as the stamens and stems.
Moringa drouhardii

Moringa drouhardii, the bottle tree, is an endemic species of southwest Madagascar. It occurs in the Madagascar spiny thickets ecoregion, especially at the limestone cliffs to the east of Lake Tsimanampetsotsa, on the Mahafaly Plateau. The species is often planted in local villages and around traditional tombs. Neither the seeds (rich in edible oil and flocculating proteins) nor the leaves (that can be eaten as green vegetables) are traditionally used in the Atsimo-Andrefana Region (southwestern Madagascar) despite their significant benefits.
ታቦት

ታቦት ማለት አደረ ከሚለው የግእዝ ቃል የወጣ ነው። ታቦት ማደርነቱ ለፀላት ኪዳኑ ማደርና የእግዚአብሔርም መግለጫ ነው። ስለዚህ ያሉትን መፀሀፍ ቅዱሳዊ ጥቅሶች እንያ እግዚብሔር ሙሴን ወደ እኔ ወደተራራው ውጣ በዚያም ሁን እነርሱን ታስተምር ዘንድ እኔ የፃፍኩትን ህግና ትእዛዝ የዲንጋይም ፀላት እሰጥሀለሁ አለው።
ታቦት በራሱ ቃጭል በጥርሱ

ታቦት በራሱ ቃጭል በጥርሱ የአማርኛ ምሳሌ ነው። ታቦት በራሱ ቃጭል በጥርሱ የአማርኛ ምሳሌ ነው።
ዓፄ በእደ ማርያም

==
==
አጼ በእደ ማርያም በ፲፬፻፵ ዓ.ም ደብረ ብርሃን ከአባታቸው አጼ ዘርአ ያዕቆብና እናታቸው ጺዮን ምገሴ ተወልደው ከነሐሴ ፳፮፣ ፲፬፻፷ ዓ/ም - ኅዳር ፲፣ ፲፬፻፸ ዓ/ም የነገሡ የስሎሞናዊው ሥርወ መንግሥት አባል ናቸው። ዓፄ በእደ ማርያም፤ በተወለዱ በ ሠላሳ ዓመታቸው፤ በነገሡ በአሥር ዓመታቸው ባልታወቀ ህመም ሞቱ።
ንጉሠ ነገሥት በእደ ማርያም ከላንቶ ይባል የነበረውን አገር አትሮንስ ማርያም ብለው ሰይመው፣ ቤተ ክርስቲያንም አሠርተው የማርያምን ታቦት አስገቡ። በዚህም ቤተ ክርስቲያን ውስጥ ኒኮሎ ብራንካሌዮን በተባለ የቬኒስ ሰዓሊ የድንግል ማርያምና የሕጻኑ ልጇ ኢየሱስ ክርስቶስ ምስል አስለው ነበር።
Sanctum sanctorum

The Latin phrase sanctum sanctorum is a translation of the Hebrew term קֹדֶשׁ הַקֳּדָשִׁים (Qṓḏeš HaQŏḏāšîm), literally meaning Holy of Holies, in Latin texts, this generally refers to the holiest place of the Ancient Israelites, inside the Tabernacle and later inside the Temple in Jerusalem. However, the term also has some derivative use in application to imitations of the Tabernacle in church architecture.
The plural form sancta sanctorum is also used, arguably as a synecdoche, referring to the holy relics in the sanctuary. The Vulgate translation of the Bible uses sancta sanctorum for the Holy of Holies. Hence, the derivative usage denotes the Sancta Sanctorum chapel in the complex of the Archbasilica of Saint John Lateran, Rome.
In Hinduism, the innermost part of a temple, where the deity's Murti is kept, forms the Garbhagriha, also known as a sanctum sanctorum.
The Latin word sanctum is the neuter form of the adjective "holy," and sanctorum is its genitive plural. Thus, the term sanctum sanctorum literally means "the holy [place/thing] of the holy [places/things]," replicating in Latin the Hebrew construction for the superlative, with the intended meaning "the holiest [place/thing]."
The Latin word sanctum may be used in English, following Latin, for "a holy place" or a sanctuary, as in the novel Jane Eyre (1848), which refers to "the sanctum of the schoolroom."
Romance languages tend to use sancta sanctorum, treating it as masculine and singular. E.g., the Spanish dictionary of the Real Academia Española admits sanctasanctórum (without the space and with an accent) as a derivative Spanish noun denoting both the Holy of Holies in the Temple in Jerusalem, any secluded and mysterious place and something that a person holds in the highest esteem.
The term is still often used by Indian writers for the garbhagriha or inner shrine chamber in Hindu temple architecture, after being introduced by British writers in the 19th century.
Some regional branches of the Catholic Church, e.g., Germans, are wont to refer to the Blessed Sacrament when adored in the tabernacle or exposition or procession (e.g., on Corpus Christi) as the Holy of Holies. By custom, it is adorned with genuflection; with a double genuflection, that is a short moment of kneeling on both knees, if in exposition; in the procession, this ritual may be nonrigoristically alleviated, but at least a simple genuflection is appropriate when It is elevated by the priest for blessing or immediately after transubstantiation. Personnel in uniform — which in Germany includes student corporations — give the military salute when passing by or in the moment of elevation.
The garbhagriha in Hindu temple architecture (a shrine inside a temple complex where the main deity is installed in a separate building inside the complex) has also been compared to a "sanctum sanctorum" in texts on Hindu temple architecture. However, Sanskrit means "enclosed house" or "the deep interior of the house." However, some Indian English authors seem to have translated the Sanskrit term literally as "womb house."
Matriz de micrófonos

Una matriz de micrófonos es un grupo de micrófonos que operan de forma conjunta. A cada micrófono, el sonido le llegará en instantes diferentes, de forma que, se puede calcular de dónde viene la fuente de sonido si se tiene en cuenta este desfase entre las señales que captan los micrófonos. Pero no solo se puede calcular si el sonido viene de un lado o de otro, también se puede determinar aproximadamente su procedencia.​
Tienen muchas aplicaciones:
Típicamente, un array está compuesto de micrófonos omnidirecionales, micrófonos direccionales, o una mezcla de ambos, distribuidos por el perímetro de una superficie (arrays unidimensionales), por la propia superficie (arrays bidimensionales) o por un volumen (arrays tridimensionales), unidos a un ordenador que registra e interpreta los resultados a una forma coherente. Los arrays también pueden formarse utilizando un conjunto de micrófonos colocados muy juntos entre sí, con un espaciado entre ellos muy pequeño. Dado un espaciado fijo entre los sensores individuales del array, procesados digitales (DSP- Digital Signal Processing) simultáneos de las señales recibidas por cada micrófono individual pueden crear uno o varios micrófonos "virtuales". Diferentes algoritmos permiten la creacicón de micrófonos virtuales con patrones polares de radiación virtuales extremadamente complejos, e incluso el direccionamiento de lóbulos individuales de los patrones virtuales de radiación, o rechazar fuentes de sonido particulares. El uso de estos algoritmos puede variar los niveles de precisión del array en el cálculo de la localización y el nivel de la fuente acústica, y por ese motivo hay que prestar especial atención al decidir el comportamiento de los lóbulos individuales de los micrófonos virtuales.
En caso de que el array esté compuesto de micrófonos omnidireccionales, este puede recibir sonidos de todas las direcciones, de forma que las señales eléctricas a la salida de los micrófonos contienen información acerca de sonidos provenientes de todas las direcciones. El procesado conjunto de estos sonidos permite seleccionar sonidos provenientes de una cierta dirección espacial. De esta forma, los arrays de micrófonos selecionan el sonido proveniente de una dirección específica mediante el procesado de señales multicanal.
Una matriz de 1020 micrófonos, la más grande del mundo hasta el 21 de agosto de 2014, fue construida por investigadores del Laboratorio de Inteligencia Artificial y Ciencias de la Computación del MIT.​
Actualmente, la matriz de micrófonos más grande del mundo la construyó Sorama, una compañía de ingeniería acústica con base en Holanda, en agosto de 2014. Su dispositivo contiene 4096 micrófonos.​​
Un dispositivo que tiene una matriz de micrófonos es la Kinect.
El sistema de micrófonos soundfield​ es un ejemplo bien establecido del uso de matrices de micrófonos para la grabación de sonidos profesional.