Последната линейка на София

„Последната линейка на София“ е пълнометражен документален филм, копродукция между България, Германия и Хърватия, създаден в наблюдетелен стил от българския режисьор Илиян Метев.
Премиерата на филма е по време на 51-вата Седмица на критиците на Фестивала в Кан през 2012 година, където печели встъпителната награда France 4 Visionary Award (France 4 Prix Revelation). Филмът е вторият документален филм, състезавал се в 51-годишната история на селекцията.
Филмът започва с показването на обикновен работен ден за Краси, Мила и Пламен: екип парамедици, работещи в заплашително намаляващия флот от софийски линейки. Медицинската инфраструктура в линейката се разпада, а работата им е една от най-тежките. Скоро ежедневното напрежение върху екипа се разгръща в редица абсурдни ситуации. Нетипично за материал, тематизиран в медицински контекст, пациентите са оставени тактично настрана от кадър, строго отбягвайки сензационността. Фокусът пада изключително върху лицата на екипа на линейката, проследявайки промените в тяхното душевно и мисловно състояние в постоянните им усилия да работят въпреки липсата на средства, изтощението и бюрокрацията.
Работата около „Последната линейка на София“ започва през 2008. По време на началното проучване за направата на филма, Метев се среща с д-р Йорданов, който е работил в спешното отделение през последните 23 години и е пленен от неговата скромност и трудолюбие. Д-р Йорданов и двамата му помощници са били отговорни за повечето критични случаи в столицата. Документалният филм е заснет под формата на наблюдение в рамките на двугодишен период, като снимачният екип се състои от Метев и звукорежисьора Том Кирк, разположен в задната част на линейката, стремейки се да бъде колкото се може по-дискретен и незабележим.
Филмът е съпродуциран с участието на немския телевизионен канал WDR, немско-френския канал Arte, фонда на американското дружество за равенство Impact Partners, българския национален филмов център, хърватския аудио-визуален център и немския Film und Medienstiftung NRW. Разпространители са базираните в Берлин Films Boutique.
„Последната линейка на София“ премиерства на 51-вата Международна седмица на критиците в Кан. AFP пише, че „след излъчването кинотворците и главните герои са били просълзени. Също така и голямо количество зрители“. Jay Weissberg от Variety описва филма като „строго конструиран и дълбоко човешки“, а Julien Gester от Liberation го нарича „фино и силно изследване на състоянието на криза“.
На премиерата на филма в София, българският министър на здравеопазването Десислава Атанасова признава, че „Последната линейка на София“ отразява реалността и обявява, че след издаването на филма два нови центъра за спешни случаи са открити в столицата с цел да ускорят времето за отзив; заплатите на екипите на линейките щели да се увеличат с 18%. Главният герой и лекар в спешно отделение д-р Красимир Йорданов критикува, че тези реформи са недостатъчни да адресират истинската причина за проблемите: постоянно ниските заплати, каращи медицинските професионалисти да напускат масово страната. Въпреки 25-годишния си опит в службата, неговата месечна заплата е „по-малка от седмичното заплащане на който и да е друг колега от страните в Европейския съюз“.