davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Taman Haiwan Singapura

Koordinat: 1°24′15.9″N 103°47′28.1″E﻿ / ﻿1.404417°N 103.791139°E﻿ / 1.404417; 103.791139
Taman Haiwan Singapura (juga dalam bahasa Inggeris: Singapore Zoo; Bahasa Cina: 新加坡动物园; pinyin: Xīnjiāpō Dòngwùyuán; Tamil: சிங்கப்பூர் விலங்குக் காட்சிச்சாலை), dahulunya dikenali sebagai Singapore Zoological Gardens dan juga dikenali dengan jolokan Mandai Zoo, menduduki 28 hektar (0.28 km²) tanah di jidar Upper Seletar Reservoir dalam lingkungan kawasan tadahan pusat yang berhutan tebal di Singapura. Taman haiwan (atau "zoo") ini menelan belanja pembinaan S$9 juta hasil diperuntukkan geran pemerintah Singapura dan dibuka pada 23 Jun 1973. Taman haiwan ini dikendali oleh Wildlife Reserves Singapore, yang juga menguruskan Night Safari yang berhampiran dan Taman Burung Jurong. Terdapat kira-kira 315 spesies haiwan yang disimpan dalam taman ini, 16% daripadanya diiktiraf sebagai spesies terancam. Zoo ini menarik kira-kira 1.4 juta pelancong setahun.
Kata nama

Kata nama ialah perkataan yang boleh menjadi unsur inti bagi binaan frasa nama. Selalunya perkataan demikian menamakan orang, haiwan, tempat, benda, atau konsep. Ia terbahagi kepada beberapa subgolongan berdasarkan ciri-ciri semantik perkataannya iaitu seperti kata nama khas, kata nama am, dan kata ganti nama. Sebagai contoh, berikut ialah beberapa binaan frasa nama yang menunjukkan kedudukan kata nama sebagai inti frasa nama dan perkataan-perkataan lain yang hadir sebelum dan selepasnya. Contohnya:
Penggolongan kata nama adalah berdasarkan ciri-ciri makna (atau semantik).
Kata nama khas ialah kata nama yang secara khususnya digunakan untuk menyebut nama orang, haiwan, benda, institusi, undang-undang, bangsa, bahasa, pangkat, dan seumpamanya. Biasanya, dalam tulisan, huruf pertama kata nama khas ditulis dengan huruf besar. Kata nama khas boleh dibahagikan kepada subgolongan
Perkataan Nama Khas digunakan bagi menyebut sesuatu yang tertentu, khusus atau khas. Contoh perkataan ditunjukkan seperti di bawah:
Kata nama am ialah perkataan yang merujuk benda, perkara atau konsep umum seperti dalam contoh di bawah:
Kata nama am boleh dibahagikan kepada dua iaitu konkrit dan abstrak. Kata nama am konkrit ialah nama sesuatu yang dapat dipegang, dirasa atau dilihat. Kata nama am abstrak pula ialah nama sesuatu yang hanya dibayangkan atau dikhayalkan. Kedua-dua kelas kata ini boleh terdiri daripada kata dasar dan kata terbitan.
Seterusnya kata nama am boleh dibahagikan kepada jenis-jenis yang lebih kecil berdasarkan ciri makna perkataannya, seperti berikut:
Kata nama am mestilah menggunakan huruf kecil melainkan pada awal ayat.
Kata ganti nama ialah perkataan yang menjadi pengganti kata nama khas dan kata nama am. Golongan kata ganti nama dapat dipecahkan kepada beberapa subgolongan seperti:
1. Kata ganti nama tunjuk
Dalam bahasa Melayu, terdapat hanya dua kata ganti nama tunjuk, iaitu: itu, ini
2. Kata ganti nama diri
Kata ganti nama diri terbahagi kepada dua, iaitu:
Kata ganti nama digunakan untuk mewakili diri seseorang atau sebagai penunjuk. Kata ganti nama penunjuk terbahagi kepada dua iaitu penunjuk bersifat menerangkan (contohnya ini, itu), dan penunjuk bersifat pertanyaan (contohnya siapa, apa, mana).
Dalam bahasa Melayu terdapat empat bentuk kata nama, iaitu:
contoh:
Dalam bahasa Melayu proses pengimbuhan digunakan dengan amat kerap untuk membentuk perkataan.
Sisipan kata nama tidak produktif lagi dalam bahasa Melayu dan perkataan-perkataan yang mengandungi sisipan dianggap sudah membeku.
Mamalia

Mamalia (Jawi: ‏ماماليا‎‎) ialah haiwan vertebrata berbulu atau berambut dalam kelas Mammalia; haiwan-haiwan betinanya yang menghasilkan susu daripada kelenjar mamari untuk diberi makan atau disusukan kepada anaknya. Nama kelas ini dijejak kepada perkataan bahasa Latin iaitu mamma "payudara".
Kira-kira 6,400 spesies mamalia yang masih wujud telah digambarkan dan dibahagikan kepada 29 order. Order yang paling besar ialah rodensia, kelawar dan Eulipotyphla (landak susu, tikus mondok, tikus kesturi, dan lain-lain); tiga order besar yang seterusnya ialah Primat (termasuk manusia, mawas, monyet dan lain-lain), Artiodactyla (setasea dan lain-lain), dan Carnivora (kucing, anjing, anjing laut dan lain-lain).
Ciri-ciri mamalia adalah seperti berikut :-
Contoh-contoh haiwan mamalia :-
Tenuk Baird

Tenuk Baird (nama saintifik: Tapirus bairdii) ialah spesies tenuk yang berasal dari Mexico, Amerika Tengah, dan barat laut Amerika Selatan. Tenuk Baird merupakan salah satu daripada tiga spesies tenuk Amerika Latin dan mamalia darat terbesar di kedua-dua benua Amerika Tengah dan Amerika Selatan.
Tenuk ini mendapat namanya daripada ahli alamiah Amerika Syarikat Spencer Fullerton Baird yang mengembara ke Mexico pada tahun 1843 dan memerhatikan haiwan ini.
Tapirus

Tapirus is a genus of tapir which contains the living tapir species. The Malayan tapir is usually included in Tapirus as well, although some authorities have moved it into its own genus, Acrocodia.
The Kabomani tapir was at one point recognized as another living member of the genus, but is now considered to be nested within T. terrestris.
The genus Tapirus first appeared during the Middle Miocene (around 16-10 million years ago), known fossils in both Europe (T. telleri) and North America (T. johnsoni and T. polkensis). The youngest tapir in Europe, Tapirus arvernensis became extinct at the end of the Pliocene, around 2.6 million years ago. Tapirus dispersed into South America during the Early Pleistocene as part of the Great American Interchange, around 2.6-1 million years ago.
Tapirs suffered considerable extinctions at the end of the Pleistocene, and went completely extinct north of southern Mexico.
Shanghai Zoo

Shanghai Zoological Park (simplified Chinese: 上海动物园; traditional Chinese: 上海動物園; pinyin: Shànghǎi Dòngwùyuán), or commonly Shanghai Zoo in short, is the one of the two main zoos in Shanghai. It is located near the township of Hongqiao (formerly Hung-Jao) and is administratively in Changning District. Shanghai Zoo was formerly known as " Xijiao Park" (or "Western Suburbs Park") (simplified Chinese: 西郊公园; traditional Chinese: 西郊公園; pinyin: Xījiāo Gōngyuán), which is still a common name used locally for the zoo.
The site of what is presently the Shanghai Zoo was first developed as livery stables in 1890. In 1914, the livery stables were purchased by a consortium of merchants, and in 1916 it was converted into the Hung-Jao Golf Club,[ one of Shanghai's largest golf clubs. Like many other foreign-owned clubs, its property was in 1953 resumed by the new government, after the Chinese Communist Party took over Shanghai in 1949. In 1954, the former golf course was opened to the public 1954 as "Xijiao Park". In 1959, a series of animal enclosures were built and the park was expanded. In 1980, the park was renamed "Shanghai Zoological Park". In 1992, a Ferris wheel was built and remained in operation until its decommissioning in 2024.
After half a century of development, the Shanghai Zoo has become one of the best ecological gardens in Shanghai. The zoo houses and exhibits more than 6,000 animals, among which are 600 Chinese animals that include giant pandas, golden snub-nosed monkeys, lions, South China tigers, hoopoe, black bulbuls, great hornbills and Bactrian camels. Animals from other parts of the world include chimpanzees, giraffes, zebras, kangaroos, gorillas, ring tailed lemurs, common marmosets, spider monkeys, scimitar-horned oryx, african wild dogs, olive baboons, mandrills, Canadian lynxes and maned wolves. The zoo is constantly developing and improving the animal enclosures in order to provide better environments for the animals and a pleasurable experience for visitors.
The original golf course design has been basically preserved. There are a total of 100,000 trees with nearly 600 species planted in the zoo. The green areas and lawns cover an area of 100,000 square meters. The zoo endeavours to create an ecologically friendly environment for the animals - the 'Swan Lake' with its natural reed clumps and trees providing shade for pelicans, geese, black swans, night herons and other birds, is a perfect example of this.
The Shanghai Zoo provides areas for amusement and leisure, opportunities for visitors to increase their knowledge of the various animals and combines this with scientific and technical research to help people better understand and protect animals. Since the zoo was established it has been host to over 150,000,000 visitors.
The aim of the Shanghai Zoo is to have visitors leave with a better understanding of and appreciation for the animals and their environment.
Johor Zoo

The Johor Zoo (Malay: Zoo Johor; Jawi: زو جوهر) is a 12.5 ha (31 acres)-wide zoo in Johor Bahru, Johor, Malaysia, it is the oldest zoo in Malaysia. It has more than 100 animal species in the zoo displayed in 28 exhibits such as macaws, indian peafowl, great white pelican, storks, turtles, tortoises, ostriches, emus, southern cassowaries, chimpanzees, gorillas, orangutans, Asian elephants, dromedary camels, chital deers, mousedeers, malayan tapirs, king cobra, raccoons, malayan porcupines, rhinoceros hornbill, mandrills, celebes crested macaque, marmosets, squirrel monkey, brown capuchin, macaques, hippos, saltwater crocodiles, pythons, iguanas, civets, binturong, leopard cat, asian small-clawed otters, white handed gibbons, sambar deer, gaur, flamingoes, horses, sun bear, African lion and Malayan tigers. It is located 1 km from the city centre and is the only zoo administered by a state government in Malaysia.
The zoo was opened in 1928 by His Royal Highness Almarhum Sultan Sir Ibrahim Ibni Almarhum Sultan Sir Abu Bakar and named as the Kebun Binatang, which is Malay for Animal Garden, or zoo and was the first of its kind in Southeast Asia at that time. On 1 April 1962, the zoo was handed over to Johor State Government and opened to the public that same year.
The zoo is accessible by Muafakat Bus route P-101.
Zoo Taiping

The Zoo Taiping (English: Taiping Zoo) is a zoological park located at Bukit Larut, Taiping, Perak, Malaysia. Established in 1961, is the only zoo in northern Malaysia.
It is one of the major zoological parks in Malaysia. It covers 36 acres (15 ha) and exhibits 1300 animals representing 180 species of fishes, birds, mammals, and reptiles. In 2003, the zoo established a night safari, opening again at nighttime hours.
The zoo has a collection of 1500 animals from 140 species. It also houses the largest number of stump-tailed macaques in Malaysia, which is thirteen, compared to six at Zoo Negara and five at Malacca Zoo.
Some of the animals in the zoo include:
List of generation V Pokémon

The fifth generation (Generation V) of the Pokémon franchise features 156 fictional species of creatures introduced to the core video game series in the 2010 Nintendo DS games Pokémon Black and White. Some Pokémon in this generation were introduced in animated adaptations of the franchise before Black and White.
The following list details the 156 Pokémon of Generation V in order of their National Pokédex number. The first Pokémon, Victini, is #494 and the last, Genesect, is #649. In total, this generation added the most unique Pokémon of any generation. Alternate forms that result in type changes are included for convenience. Mega evolutions and regional forms are included on the pages for the generation in which they were introduced.
Pokémon are a species of fictional creatures created for the Pokémon media franchise. Developed by Game Freak and published by Nintendo, the Japanese franchise began in 1996 with the video games Pokémon Red and Green for the Game Boy, which were later released in North America as Pokémon Red and Blue in 1998. In these games and their sequels, the player assumes the role of a Trainer whose goal is to capture and use the creatures' special abilities to combat other Pokémon. Some Pokémon can transform into stronger species through a process called evolution via various means, such as exposure to specific items. Each Pokémon have one or two elemental types, which define its advantages and disadvantages when battling other Pokémon. A major goal in each game is to complete the Pokédex, a comprehensive Pokémon encyclopedia, by capturing, evolving, and trading with other Trainers to obtain individuals from all Pokémon species.
Synapturanus danta

Synapturanus danta is a species of frog from the family Microhylidae that was described in 2022. It has an enlarged nose like that of a tapir, giving it the common name tapir frog.
Synapturanus danta was described in 2022 by Germán Chávez, a researcher at the Peruvian Institute of Herpetology. The holotype of the species is a male specimen collected in the Putumayo Province of Peru. The species name is derived from "rana danta", which is the local Spanish term for the frog, directly translating to "tapir frog".
The species is part of Microhylidae, a widespread family of over 650 species of mostly small frogs.
Synapturanus danta has a snout-vent length of 17.6 to 17.9 mm. The frog's nose is extended, resembling that of a tapir, giving it the name tapir frog. Furthermore its head is dorsally flat in lateral view, and its skin is colored brown, sometimes with yellow or orange spots. This skin color has drawn attention because of its similarity to chocolate, especially being compared to the chocolate frogs from the Harry Potter series of books and films.
The frog is found in the basin of the Putumayo River. It was discovered in 2019 during an expedition meant to find out more about the basin's native species. The first specimen found was a juvenile male, which was less than a third of an inch long. Two more examples were found when the researchers heard a beeping noise coming from underground. They were found living under the roots of Clusia trees.
It can be differentiated from other disc frogs due to its slender body shape, non-rounded fingers, and dorsally flat head in lateral view. Other disc frogs use their larger frame to dig deep into the ground, but S. danta's body shape is adapted for the looser soil in its native peatlands. Peatlands are seasonally saturated ecosystems, with periods of high-water levels resulting in a matrix of pools formed by rainwater and unsaturated land sitting above the pooled water. It also has a distinct call, with a dominant frequency between 1.73 and 1.81 kHz, and a note length from 0.05 to 0.06 seconds. This species call has the highest dominant frequency range compared to the other species within its Genus with the closest range of 1.31 to 1.57 kHz being that of S. salseri. Synapturanus danta is thought to be essential to their ecosystem due to its ability to live in wet soil. The species benefits the soil and also helps with water infiltration.
A picture of the frog posted to Twitter gained attention, with commenters noting the frog was a "smooth lil fella".
The population and distribution of S. danta is largely unknown. It has not been assessed by the IUCN, but the article in which it was described suggested that it should be given the category data deficient. The Putumayo River is the only Amazon tributary without any existing or proposed dams. The area around the type locality is minimally affected by deforestation.
Gruta da Lagoa Azul State Park

The Gruta da Lagoa Azul State Park (Portuguese: Parque Estadual Gruta da Lagoa Azul) is a state park in the state of Mato Grosso, Brazil. Its primary attraction is a limestone cave with a pool of blue water and unusual cave formations. These have suffered from vandalism, causing the cave to be closed until measures to protect it could be implemented.
The Gruta da Lagoa Azul State Park is in the municipality of Nobres, Mato Grosso. It has an area of 12,513 hectares (30,920 acres). The blue lagoon cave holds a pool of blue water formed from underground water of the Saloba River. The main entrance is filled in part by the water. The hall contains columns over 5 metres (16 ft) in size and 1 metre (3 ft 3 in) in diameter. There may be archaeological remains in the cave. The park has several other limestone caves. It is covered with deciduous forests, and is home to howler monkeys, tapirs, jaguars and macaws.
The Gruta da Lagoa Azul State Park was created by decree 1.472 of 13 December 1999 with an area of about 12,512.55 hectares (30,919.2 acres), including the former 512.55 hectares (1,266.5 acres) Gruta Lagoa Azul Reserve. On 30 May 1999 an ordinance prohibited public visits until a management plan had been prepared for the purpose of preserving the cave while allowing tourism. Law 7.369 of 20 December 2000 confirmed the decree creating the park. The Speleological Management Plan for the cave was approved on 10 February 2014. The consultative council was created on 15 December 2014.
The main threat comes from damage by tourists and local agriculture. The cave has a very fragile ecosystem, dependent on constant temperature and humidity. Increased CO2 from the visitors' breath and heat from their lights can encourage fungus and lichens to attack the speleothems. Damage includes broken speleothems, carvings and writing on the walls. Local residents are aware that the cave has been quite badly vandalised, and that it is a valuable tourist attraction. They were in favour of closing the cave until a plan could be prepared to prevent further management.
新加坡航空21/22号班机

新加坡航空21/22号班机 (分別為SQ21/SIA21，SQ22/SIA22)由纽瓦克自由国际机场飞往新加坡樟宜机场，飞行距离约15345公里，时间约为18小时30分钟。 曾於2013年11月23日撤销，並於2018年10月11日復辦。最初运营原采用空中巴士A340-500型客机，現採用空中巴士A350-900ULR型客机。由新加坡飞往纽瓦克的返程的22号班机曾為世界上飞行距离最长，現爲第二長的定期不经停航班，僅次於該航司由新加坡飛往約翰·甘迺迪國際機場的24号班机。
於2004年6月，新加坡航空以空中巴士A340-500型客机開辦新加坡航空21号班机，以破紀錄的15345公里距離成爲世界上飛行距離最長的不經停航班。該航班於紐約時間晚上23:05分起飛，並於新加坡時間早上4:05降落，航程約18小時5分鐘。由于受到高空盛行风向的影响，返程航班可缩短约15分钟的飞行时间。
由于地球的曲率，该航班并不横跨太平洋，而是以南/北方向沿着中国、蒙古国、俄罗斯、北冰洋和加拿大飞行。
新加坡航空原本在该班机上设立一个行政经济舱级别。这个级别的座位采用2-3-2布局，可获得比普通经济舱更为宽敞的乘坐感受。然而，新航在2008年以来在来往于新加坡至纽瓦克和洛杉矶的直航班机中逐渐取消了这一级别的服务，并以全商务舱级别代替。
2012年10月，新加坡航空宣佈於2013年第四季度停飛直達紐瓦克與洛杉磯（同樣使用A340-500，航班號SQ37/38）的航班。SQ21號班機的A340末班機也於2013年11月23日飛航，由編號為9V-SGE的A340-500執行，其後全球距離最長的不停站航班暫由悉尼飛往達拉斯的澳洲航空7號班機（航程13804公里，原為波音747-400ER執行,後用空中巴士A380執行），用時最長的不经停班機也暫时由約翰内斯堡飛往亞特蘭大的達美航空201號班機（用時16小時55分鐘，波音777-200LR執行）。新加坡航空由紐約前往新加坡的班機也僅剩經停法蘭克福的班次（SQ25/26，由空中巴士A380執行）。這情況直至2018年10月11日,新航復飛SQ21/22航班為止。
2020年3月25日，由於COVID-19全球疫情嚴峻，SQ21/22停飛。後於2020年10月，復辦新加坡直飛紐約航線，但與此班機不同的是：班號由SQ21/22改為SQ23/24、目的地由原本的紐華克自由國際機場（New York EWR）改為紐約甘迺迪國際機場（New York JFK），初期以253座的A350-900執飛，後改為A350-900ULR超長程客機執飛。原本SQ25/26法蘭克福往返紐約甘迺迪第五航權航段取消，僅保留新加坡往返法蘭克福航段，機型由A380改為253座的A350-900執飛，後於2021年11月的SQ25/26第五航權復辦，並改為777-300ER執飛，2022年更改回全新座艙配置之A380執飛，又稱「新紐線直飛、第五航權並行兵分二路」，意指SQ23/24（原SQ21/22）採直飛不中停模式（A350-900ULR）、SQ25/26則中停法蘭克福（A380）以區隔分別為商務客、觀光客群。
2022年3月，因應疫情趨緩，航空業復甦，新加坡航空宣佈採「新紐線直飛、第五航權並行兵分三路」模式，也就是新航SQ21/22航班復辦，分別為新加坡直飛紐瓦克（SQ21/22）、新加坡直飛甘迺迪（SQ23/24）以及新加坡經法蘭克福飛往甘迺迪（SQ25/26）三種不同模式，其中SQ21/22（SIN－EWR）、SQ23/24（SIN－JFK）採用A350-900ULR超長程客機執飛，SQ25/26（SIN-FRA-JFK）則以A380執飛。
現時新加坡航空已購置7架空中巴士A350-900ULR，註冊編號沿用A340-500的編號（9V-SGA~9V-SGG），並於2018年10月11日恢復新加坡至紐約的直航服務。為了能在19小時不中停航班中得到更舒適的體驗，新加坡航空拍板宣布7架A350-900ULR取消經濟艙配置。有別於A340-500僅設置100個全商務艙（All Business Class）配置，本次新增優選經濟艙，因此新款A350-900ULR僅配置67個商務艙及94個優選經濟艙，總載客量僅161人，商務艙座位數比原先全商務艙的A340-500少了33個座位，但總座位數多了61個座位。座位配置方面，商務艙為1-2-1配置，優選經濟艙前9排為2-4-2配置，優選經濟艙最後三排為1-4-1配置，第一客艙區域維持商務艙區域，第二客艙區域由原先商務艙、優選經濟艙、經濟艙混合區改為全商務艙區域，第三客艙區域由原先經濟艙區域改為全優選經濟艙區域，客艙座椅沿用253座位配置A350-900XWB同款座椅。該航班於投入服務後，將重新成爲世界最長的不經停航班。新航班改於紐約時間早上10:45起飛，並於新加坡時間下午17:30降落，航程約18小時45分鐘。
此外，新加坡航空旗下7架A350-900ULR於空檔時間，也套飛新加坡~舊金山（SQ33/34）、新加坡~洛杉磯（SQ37/38）直飛不中停航班，其中該機型還曾擔任新加坡~洛杉磯（SQ35/36）直飛不中停航班，後於2021年8月25日恢復第五航權並增加停靠台北，SQ35/36航班改為253座位配置A350-900XWB執飛。
釜山航空391号班机事故

釜山航空391号班机是釜山航空运营的釜山至香港的定期客运航班。2025年1月28日，航班在起飞前于金海国际机场起火，全机176人安全撤离，其中7人在事故中受轻伤。
涉事客机为空中客车A321，注册号HL7763，由AerCap 飛機租賃公司擁有。2007年10月30日首飛，同年租予韩亚航空，2017年6月1日转租釜山航空。事故发生前，该客机正准备执飞釜山至香港的391号班机。
涉事客機曾發生兩宗事故。第一宗事故發生於2009年10月28日，該客機於大阪關西國際機場降落時发生機尾觸地事故。另一宗事故發生於2025年1月3日清晨，该客机执飞BX392航班由香港飛往釜山，抵达釜山金海国际机场时无法确认起落架是否已经放下，需要在机场上空绕场让工作人员查看，在确认起落架已经放下后，该机顺利降落。
全机共有169名旅客（當中22名為非韓國國籍旅客）和6名机组人员（包括4名空中服务员及2名飞行员），另有一人为维护工程师，機上不少旅客為趁農曆新年出外度假的韓國家庭。
韩国标准时间22时26分，飞机机尾在滑行期间发生火灾，随即蔓延到尾翼及机身。部分旅客称，在一阵“噼里啪啦”的声音后，头顶上的一个隔间燃起大火。另一名乘客说，机组人员没有命令火源附近的乘客撤离，而是告诉他们在最初试图用灭火器灭火时不要离开座位。其他乘客还批评航空公司没有“适当的协议或手册”，因为航空公司官员只告诉他们回家或下榻周边酒店，而没有其他指示。
航司表示机组没有时间通报火情，但示已遵循所有适当程序，并补充说，机长在接到机组人员通报火灾情况后立即关闭了飞机的液压和燃油系统，以防止二次损坏。釜山航空还表示，机组人员阻止一名旅客打开受影响的头顶行李舱用灭火器灭火，称这会注入氧气加剧火势。
全机176人通过充气滑梯疏散，七人轻伤：當中四名机组人员因吸入烟雾感到胸闷，三名老人感到尾骨和背部疼痛，獲安排送院治療。消防员于当地时间22时34分到达现场，大火于23时31分扑灭。涉事客机因严重烧毁，无修复价值而报废。
此次火灾是2013年以来釜山航空首宗事故。
韩国代理总理崔相穆下令调查事故。國土交通部调派官员前往事发地，并组建了紧急反应队。火灾后飞行数据记录器被取出；作为飞机制造商所在地，法國航空事故調查處亦派员调查事故。当局表示2月3日起将进行调查，并规定检查后无需卸载燃料。
据报道，由于怀疑火灾是由放置在頭頂行李架中的随身行李内的电池引起的，韩国政府正在审查飞机内电池的处理程序。
2025年2月13日，韩国國土交通部宣布自3月1日起，禁止乘坐韩国籍航空公司执飞航班的旅客将移动电源或電子煙放在頭頂行李架內，同时限制旅客携带移动电源的数量和容量，以及放置要求。新规亦禁止旅客在飛機上使用座位的USB插口為移动电源或電子煙充電。
除了韓國外，台灣6家主要航空公司包括長榮航空、中華航空、立榮航空、華信航空、星宇航空與台灣虎航在內的航空公司都因飛航安全考量陸續宣布禁止乘客在飛機上使用行動電源和備用鋰電池。
泰国航空、新加坡航空和酷航从4月起禁止乘客在机上使用或充电移动电源，且容量超过160Wh的移动电源禁止携带。
马来西亚民航局要求乘客自3月4日起随身携带移动电源，不得放入头顶行李舱。
香港国泰航空仍允许乘客在机上使用移动电源为设备充电，但禁止通过座位USB端口充电。直至3月24日香港民航处发布通告，自4月7日起，搭乘香港籍航空公司执飞航班的旅客不得在航班上使用移动电源为电子设备充电，或为移动电源充电，亦不得将移动电源放置于行李架上。
但在事件发生前，中国大陆和美国均已对民航旅客携带和使用移动电源作出限制。中国民用航空局在2014年8月7日印发通知，要求旅客携带的移动电源仅可随身携带，且额定能量不超过100Wh；额定能量在101Wh-160Wh之间的须经航空公司批准且仅可携带两个；额定能量超过160Wh或未标注额定能量的禁止携带。通知还规定移动电源禁止在机上使用。而美国联邦航空管理局要求，移动电源不得放入托运行李中。100Wh以下的移动电源可以作为随身行李携带，101Wh至160Wh的移动电源在获得航空公司批准后才可以携带，但并未规定移动电源禁止在机上使用。而国际民航组织在2017年10月修订了《危险物品安全航空运输技术细则》，规定移动电源不得在航空器上为电子设备充电或为移动电源充电，但在事发前，各地民航主管部门或航空公司并未严格遵守修订后的《细则》相关规定。
新加坡航空117号班机劫机事件

新加坡航空117号班机劫机事件发生于1991年3月26日，劫机者是来自巴基斯坦的4名男性乘客，班机最终在新加坡着陆。当新加坡方面未能满足劫机者的要求后，他们恫言要开始杀害人质，不过新加坡特种部队却在那之前突击班机并将劫机者当场击毙，所有人质都安然无恙。这起劫机事件是第一宗在新加坡发生，也是第一宗涉及新航客机的劫机事件。
新加坡航空（新航）SQ117号航班于新加坡标准时间1991年3月26日晚上21:15从马来西亚雪兰莪州梳邦的苏丹阿都阿兹沙机场起飞，空中巴士A310上承载着118名乘客和11名机组人员。班机在飞往新加坡樟宜机场的途中，在半空中被4名持有爆炸物及刀子的巴基斯坦籍男子劫机。劫机者的首领要求机长Stanley Lim将班机飞往澳大利亚悉尼，但是首领在机长告知班机没有足够的燃油转飞悉尼后，允许后者在新加坡着陆添油，再启程到悉尼。首领承诺在樟宜机场释放机上乘客。班机于晚上22:24在樟宜机场安全着陆，随即被新加坡警方团团包围，来自国防部、内政部的官员连同新航代表及谈判团队在机场待命。
劫机者声称是巴基斯坦人民党党员，他们要求与巴基斯坦驻新加坡大使及巴基斯坦前总理贝娜齐尔·布托对话，也要求释放正在巴基斯坦服刑的阿西夫·阿里·扎尔达里（布托的丈夫、后任巴基斯坦总统）以及其他8名人民党党员。劫机者要求班机添油并飞往悉尼。
晚上23:20，空服员Bernard Tan被劫机者扔出机外，从4.5米的高处跌下，被送往新加坡中央医院。午夜时分，劫机者从头等舱取酒，泼洒在飞机的驾驶舱和控制面板，恫言要放火烧毁班机，他们同时也殴打机长和一名美国籍乘客。隔天（3月27日）凌晨02:30，劫机者在驾驶舱地面点燃报纸，再次恫言要烧毁班机；谈判人员同意让班机添油，班机随即在10分钟后移到停机坪外部。空服员Philip Cheong于凌晨03:30左右被扔出机外。两名空服员向警方提供关于劫机情况的线索。
清晨06:45，劫机者给予5分钟的期限，恫言如果不满足他们的要求，他们就会每10分钟杀害1名人质。新加坡武装部队特攻部队在清晨06:47接获指令对班机发动袭击，在30秒内突击班机，并将4名劫机者当场击毙，没有人质在这次行动中受伤。
这起劫机事件是第一起在新加坡发生，也是第一起涉及新航客机的劫机事件。新加坡因为对这起事件的迅速处理，得到国际媒体的好评。未几，时任马来西亚首相马哈迪·莫哈末下令加强马来西亚国内机场的保安措施；新加坡方面亦请求印度、巴基斯坦和孟加拉当局为乘客及乘客行李进行彻查。
1991年4月9日，时任新加坡总理吴作栋举办茶会招待涉及SQ117号班机拯救行动的相关人员，包括新加坡武装部队有关人员、空服员Philip Cheong和机长Stanley Lim。当年国庆日（8月9日），该班机机长Stanley Lim和首席警察谈判代表Foo Kia Juah警司荣获公共服务公共服务星章，新加坡武装部队特攻部队获颁英勇勋章，谈判团队的其他人员则获得总统表彰证书。新加坡武装部队在1997年透露，涉及SQ117号班机拯救行动的人员来自特别行动部队，部队于用于拯救人质及反恐。
緬甸國家航空

緬甸國家航空（မြန်မာအမျိုးသား လေကြောင်းလိုင်း)）是一家緬甸的航空公司，成立於1948年，經營國內定期客運和貨運航班服務。緬甸國家航空前身為緬甸聯邦航空，於1972年更名為緬甸國家航空，並於1993年組成新的緬甸國際航空，專辦國際航線。但2015年起該航空以波音737-800飛往成都 昆明 香港 新加坡 曼谷 等航點，已正式與緬甸國際航空分家。
緬甸國家航空的機隊包括以下飛機（截至2019年12月）：
截至2019年12月，緬甸國家航空有以下航點︰
袋鼠航線

袋鼠航線，特指來往歐洲及大洋洲間途經停東半球的客運航線（而同樣出發地和目的地途經停西半球的航線被稱爲南十字航線）。這些航班通常都會在東南亞暫停。
這條航線上的航班為航空公司帶來可觀的利潤，而大洋洲國家，特别是澳洲和紐西蘭兩國有大量的歐洲裔人口，而歐洲與大洋洲兩地間又有極長的距離。然而，由於這條航線上不同政府間的協議，能夠經營此一航線的航空公司為數並不多並且受到限制。
“袋鼠航線”這一名稱由澳洲航空首創，其由來不只是因為袋鼠對澳洲的獨特性，更因為歷史上這條路線的航班絕大部分都會在中途稍停，類似於袋鼠跳躍的動作。
袋鼠航線的主要中停站是新加坡樟宜國際機場，在這裡，新加坡航空與英國航空—澳洲航空聯盟之間有著相當激烈的競爭。但其他的機場也想嘗試在這條航線上取得一個較重要的地位，例如東南亞各國。由於新款的空中巴士及波音省油並超長程的客機問世，在歐洲及西澳大利亞間不暫停的直飛已不是難事，其中澳洲伯斯是主要的起降點。首條歐洲至澳洲航線不中停直飛於2018年3月25日由澳洲航空營運，來往倫敦及伯斯。至於哪一家航空公司會在不停站直飛航班的競爭中獲勝，還有待觀察。
近年來，阿聯酋航空、阿提哈德航空及卡塔爾航空均積極推廣經中東航班，而香港也開始開放空域，讓維珍航空於2004年進入這塊市場，與國泰航空进行直接競爭。紐西蘭航空曾於2006年至2013年期間提供奧克蘭經香港往倫敦的航班，是當時世界上唯一同時運營袋鼠航線和南十字航線，航線網絡可繞地球一周的航空公司（奧克蘭－香港－倫敦－洛杉磯－奧克蘭）。香港來往倫敦的航段停止運營後，新西蘭航空仍繼續運營經停洛杉磯到倫敦的南十字航線，直至到2021年才停辦。
雖然面臨亞洲籍航空公司的強力競爭，但是現今袋鼠航線從出發點到終點都維持同一架飛機並僅使用一個班號的只有英國航空及澳洲航空，皆停靠新加坡。
澳洲航空為首家營運大洋洲直飛歐洲航線的航空公司，於2018年3月24日開通澳洲伯斯至英國倫敦的不經停航線，距離達9,009英里（約14,500公里），夏季澳洲飛歐洲17小時20分鐘，歐洲飛澳洲則耗時16小時45分鐘；澳洲航空期望2022年可開通澳洲悉尼至英國倫敦的直飛航線，距離約17,000公里，估計單程耗時20小時20分鐘。
Antonov Airlines

Antonov Airlines is a Ukrainian cargo airline, a division of the Antonov aviation company. It operates international charter services in the oversized-cargo market. Its main base is Hostomel Airport near Kyiv. In the aftermath of the Battle of Hostomel Airport, Antonov relocated its remaining aircraft to Leipzig/Halle Airport.
The airline was established and started operations in 1989 through a marketing agent agreement with Air Foyle to market Antonov An-124 Ruslan cargo charters worldwide. This relationship ended in June 2006. The same month Antonov Airlines and another large player in the global specialty air cargo business, Volga-Dnepr Airlines (Russia), established a joint venture company – Rusland International — where each company has a 50% stake. The joint operation of the Ukrainian and Russian fleets allows them to share the combined An-124-100 commercial fleet of seventeen aircraft (twelve of which belong to Antonov Airlines). In 2017 Antonov Airlines opened a United Kingdom office at London Stansted Airport, with a first flight in February by an Antonov An-124 Ruslan.
At the outbreak of the 2022 Russian invasion of Ukraine, the An-225 Mriya was at its home base of Antonov Airport in Hostomel undergoing an engine swap. During the Battle of Antonov Airport the site was captured by the Russians, and the An-225 was destroyed. UkrOboronProm said that: "The restoration is estimated to take over 3 billion USD and over five years. Our task is to ensure that these costs are covered by the Russian Federation, which has caused intentional damage to Ukraine's aviation and the air cargo sector." Other Antonov Airlines aircraft were diverted to Leipzig/Halle Airport upon completion of commercial missions, from where the airline continued operations with five An-124 aircraft.
The Antonov Airlines fleet comprises the following aircraft (As of February 2025):
The following Antonov Airlines aircraft were destroyed in 2022 during the Battle of Hostomel Airport:
The airline's fleet previously included the following aircraft:
Media related to Antonov Airlines at Wikimedia Commons
Sebeșu de Jos, Sibiu

Sebeșu de Jos (în dialectul săsesc Schäis, în germană Unter-Schewesch, Unter-Schewisch, în maghiară Oltalsósebes, Alsósebes) este un sat în comuna Turnu Roșu din județul Sibiu, Transilvania, România.
În 1925, 100 de familii de sibieni din Sebeșu de Jos au plecat în Banat unde au înființat mica localiate Albina, la mică distanță de Timișoara.
Roberto Vacca

Roberto Vacca (n. 31 mai 1927, Roma) este un scriitor italian de literatură științifico-fantastică, inginer, matematician și autor de popularizare a științei.
Roberto Vacca s-a născut la Roma la 31 mai 1927. Tatăl său, Giovanni Vacca, era matematician dar preda limba chineză, iar mama sa, Virginia de Bosis, era o orientalistă celebră care la 70 de ani a început să scrie romane polițiste.
În 1960 ia licența în inginerie electronică.
Muzeul de Istorie din Sighișoara

Muzeul de Istorie din Sighișoara este un muzeu județean din Sighișoara, amplasat în Piața Muzeului nr. 1. Muzeul a fost organizat în Turnul cu Ceas, datând din secolele al XIV-lea, refăcut în sec. al XVI-lea și apoi în 1678 și 1894. Turnul face parte din complexul Porții din față ce asigură accesul în Cetate din Orașul de Jos, inițial cu două treceri carosabile, este înalt de 64 m, cu cinci nivele, cu galerie deschisă din lemn la ultimul nivel. Parterul Turnului, alcătuit din piatră de râu cu pereți groși de 2,30 m, datează din secolul al XIV-lea. Turnul a fost afectat de incendiul din 1676 și a fost refăcut parțial, ca și acoperișul, de către meșteri de formație barocă - Veit Gruber, Philipp Bonge și Valentinus Zimmermann. La 1648 se adaugă sferturile de oră la ceas de către Johan Kirschel din Königsberg, figurinele fiind refăcute în 1677, și reprezintă zilele săptămânii sub chipul zeilor antici și zeițele Păcii, Dreptății și Justiției, doi îngerași Ziua și Noaptea, doi toboșari și călăul. Aceste figurine au fost restaurate între anii 1999 - 2001. Turnul a fost până în 1556 Primăria orașului, iar la sfârșitul secolului al XIX-lea a devenit muzeul de istorie al orașului Sighișoara. Muzeul de Istorie Sighișoara deține următoarele categorii de colecții: arheologie (preistorie, daco-romană, migrații, medievală), farmacie și instrumentar medical, artă, mobilier, arta decorativă, instrumente muzicale, obiecte și unelte de breaslă, orologerie, etnografie: mobilier, unelte de uz gospodăresc, textile, ceramică, icoane pe lemn și pe sticlă; arme albe și arme de foc, numismatică.
Muzeul a fost organizat în Turnul cu Ceas, monument istoric din secolul al XIV-lea.
Bisoca, Buzău

Bisoca este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Buzău, Muntenia, România.
Prima atestare documentară a localității care apare sub numele Bisovca datează din 5 februarie 1522, când domnitorul Țării Românești Radu de la Afumați a dat în stăpânire printr-un hrisov o suprafață importantă lui Neagu:
Mai târziu, în intervalul 1 septembrie 1551-2 iunie 1552, domnitorul Mircea al V-lea Ciobanul dădea printr-un hrisov lui Tatul:
În secolele al XVI-lea–al XVII-lea, pe hotarul actual al Bisocii, existau proprietăți boierești, mănăstirești, precum și oameni liberi. Nu se cunoaște precis care a fost întinderea Bisocii în primele două secole de după atestarea ei, dar la sfârșitul secolului al XVIII-lea, în lucrarea generală a lui F.C. Bouer, acesta notează că Bisseika aparținea județului Buzău, apărând ca un cătun părăsit, iar pe harta de la 1700 a străbunicului lui Constantin Cantacuzino, în poziția actuală a satului nu era trecută nicio așezare. Localitatea apare abia în harta austiacă a lui Spicht Olwist din anii 1790-1791, cu denumirea de Biszonca, iar într-o hartă rusească din 1835, Bisoca apare sub denumirea de Biseveca, împreună cu două sate alăturate.
În 1864, satul Bisoca a devenit reședința comunei Bisoca, dată când apar menționate și 7 din cele 9 sate actuale ale comunei.
În dicționarul lui George Ioan Lahovari, se menționează școala de băieți cu un singur învățător, fondată în 1890.
Irina Sanda Cajal-Marin

Irina Sanda Cajal-Marin (n. 16 aprilie 1945, București) este un critic de artă român de origine evreiască. Este fiica academicianului Nicolae Cajal, personalitate prestigioasă a virusologiei mondiale, una dintre cele mai reprezentative figuri ale comunității evreiești din România.
În 1962 a absolvit Facultatea de Filologie a Universității din București și în 1968, Facultatea de Arte Plastice din București. A susținut doctoratul în etnografie și antropologie la Strasbourg.
A fost între 1972 și 1986, cercetător științific la Institutul de Istoria Artei al Academiei Române și la Institutul de Cercetări Etnologice și Dialectologice din București. În perioada 1986 - ­1987, a fost asistent universitar la Catedra de Etnografie și Costume de la Boston University (S.U.A.).
Din 2010 este subsecretar de stat în Guvernul României la Ministerul Culturii.
1996 - Meritul „Best of Boston”
2004 - Ordinul „Meritul Cultural”
2007 - Premiul Academiei Române
2009 - Ordinul „Meritul Cultural” în grad de Cavaler.
2011 - Premiul Fundației Culturale „Ianculovici”.
Cristian Ghenea

Cristian C. Ghenea (n. 1922, București - d. 1985) a fost un medic, muzicolog și scriitor român, membru al Societății de Istorie a Medicinei.
Din 1965 a fost căsătorit cu Meliné-Amber Poladian Ghenea (1927 – 2009), filolog, ziaristă, artistă lirică.
Fundația Aspera

Fundatia Aspera din Boston, Massachusetts, Statele Unite ale Americii a luat ființă în luna iunie a anului 2000 și este o organizație neguvernamentală, non-profit, aprobată de statul Massachusetts conform legii fiscale americane, sectiunea 501(c) (3) din 1986.
Unul dintre proiectele cele mai reprezentative ale fundației este Memoria.Ro
Stejaru, Constanța

Stejaru (în trecut Carapelit, în turcă Karapelit) este un sat în comuna Saraiu din județul Constanța, Dobrogea, România.
Satul a fost înfiintat în anul 1842 de catre tatari si si-a luat numele de la dealul Carapelit-Bair la poalele căruia este asezat. De prin anul 1850 au început să se stabilească familii de oieri veniti din Transilvania, Muntenia si din zona Călmatuiului. In anul 1930 numele satului a fost schimbat în Stejaru.
La recensământul din 2002 avea o populație de 43 locuitori.
Biserica satului a fost construită in 1934 dupa proiectul arhitectului Nicolae Panait. In 1940 mesterul Eremia Păvăluc din Tulcea a executat catapeteasma si icoanele din biserică. Biserica cu hramul Inăltarea Domnului a fost sfiintită pe 11 iunie 1943 de către Episcopul Locotenent Eugen Laiu. Pe 7 mai 1950 preotul Aurel Lazarov, împreuna cu dascalul Nicolae Banciu si sătenii Mihalache Enache, Radu Gheorghe, Corsote Gheorghe si Petre Puscasu au fost arestati pentru că au sprijinit partizanii anticomunisti. Preotul Lazarov a murit în temnitele comuniste. La 1 martie 2004 se înfintează Schitul Stejaru.
Pe raza satului au fost identificate pe malul stâng al paraului Topolog urme de asezari de tip "cenusare" din epoca bronzului târziu (Cultura Coslogeni, sec. XV-XII a. Chr.).
CT Acest articol despre o localitate din județul Constanța este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea lui.
Februarie

Februarie este a doua lună a anului în calendarul Gregorian. Este cea mai scurtă lună gregoriană, care are numai 28 sau 29 de zile. Luna are 29 de zile în anii bisecți; în ceilalți ani, luna februarie are 28 de zile.
Februarie începe (astrologic) cu soarele în constelația Vărsătorului și se sfârșește cu soarele în constelația Pești. Din punct de vedere astronomic, luna februarie începe cu soarele în constelația Capricornului și se sfârșește cu soarele în constelația Vărsătorului.
Numele lunii februarie (latină: Februarius, februum = mijloc de purificare, ofrandă, obiect folosit la ritualul purificării) - legat de ritualul curățirii ce se făcea anual la 15 februarie. Această lună era închinată zeului împărăției subpământene Februs.
Grecii numeau luna februarie Anthesterion. În România, luna februarie, popular, se numește Făurar.
Februarie începe cu aceeași zi a săptămânii ca și Martie și Noiembrie într-un an obișnuit și ca August într-un an bisect.
I.L.Caragiale spunea despre luna februarie: Carnavalul este în putere. Câți nu vor rămâne becheri se vor căsători. Balurile mascate vor hotărî pe mulți căsătoriți să pornească jalbă de despărțenie.
La 1 februarie se sărbătorește Trif cel Nebun (Trifonul), patronul omizilor, al tuturor insectelor periculoase pentru recolte (lăcuste în special). Ziua lui Trif trebuie ținută ca să nu se înmulțească omizile care distrug livezile. Livezile și grădinile se stropesc cu agheasmă, femeile dau de pomană câte o strachină de mălai sperând că acestea vor mânca mălaiul și vor salva culturile.
La 10 februarie se sărbătorește Sfântul Haralambie, care ținea ciuma legată cu un lanț iar când oamenii își pierdeau credința sau se înmulțeau prea mult, îi dădea drumul pe pământ. Dacă în ziua aceea era vreme urâtă sau ploua, se credea că va ploua încă alte 40 de zile.
Tapiseria de la Bayeux

Tapiseria de la Bayeux (franceză: Tapisserie de Bayeux [tapisʁi də bajø]) este o pânză brodată de aproape 70 de metri lungime care descrie evenimentele care au dus la cucerirea normandă a Angliei de către William, Duce al Normandiei (mai târziu rege al Angliei) și luptele sale cu Harold al II-lea al Angliei, culminând cu Bătălia de la Hastings.
Tapiseria este înscrisă, din anul 2007, în Registrul Memoria Lumii de UNESCO.
În conformitate cu Sylvette Lemagnen, conservator de tapiserie, tapiseria de la Bayeux este una dintre marile realizări ale Normandiei. Supraviețuirea, aproape imposibilă, de-a lungul a nouă secole, este miraculoasă. Lungimea sa excepțională, armonia și prospețimea culorilor, manopera sa deosebită, se combină pentru a face acest obiect extraordinar.
Tapiseria este formată din cincizeci de scene, cu titluri latine (legende), brodate cu fire de lână colorate pe pânză. Este probabil că ea a fost comandată de către episcopul Odo, fratele vitreg al lui William. În 1729 tapiseria a fost redescoperită de către oamenii de știință, într-un moment în care era expusă anual în Catedrala din Bayeux.
Tapiseria este acum expusă la Musée de la Tapisserie de Bayeux în Bayeux, Normandia, Franța.
Cometa Halley, care și-a făcut apariția, pe cerul Angliei, în 1066, este înfățișată pe cel de-al 32-lea tablou al Tapiseriei de la Bayeux, privită fiind de regele Harold al II-lea, înainte de Bătălia de la Hastings.
Pe tapiserie se poate citi textul în latină: ISTI MIRANT[ur] STELLA[m], care semnifică: „Aceștia («oamenii») privesc cu surprindere steaua”.
Viorela Mihăescu

Viorela Mihăescu (n. 1948,Iași) este artist visual cu o gamă largă de interese, printre care tapiserie, grafică, artă digitală, artă religioasă și artă monumentală. Din 1975 este Membră a Uniunii Artiștilor Plastici din România (secția de Arte Decorative). Este căsătorită cu artistul Vintilă Mihăescu, împreună cu care a organizat numeroase expoziții în țară și în străinătate.
Austria; Galeria „Maitani", Orvieto, Italia; Accademia di Romania, Roma, Italia; „Biblioteca Româna", Paris; "Palazzo Dragomani” Castiglion Fiorentino; Galeria municipala Lucca, Italia; Galeria “Jaques François” Tourettes sur Loup, Franta;
International de Arta Digitala, Slovenia;
din Slobozia, Muzeul de Arta Vizuala din Galati;
Madrid, Spania; Palatul Parlamentului Bucuresti; Galeria Caminul Artei, etaj București; Sala Palatului, în cadrul Festivalului “George Enescu”, București; Sediul CEC din Sibiu; Primaria din Medias;
Național al Agriculturii Slobozia, Muzeul de Arta Craiova, Muzeul Judetean Râmnicu Vâlcea, Galeria Frezia, Dej.
Muzeul de Artă Oradea;
Această lume a naturii transpusă geometric o regăsim și în grafica pe computer a Viorelei Mihaescu: o vegetație mirifică, figurată în planuri multiplicate, cu accente cromatice saturate, dar și cu transparențe diafane. În contrast cu aceste compoziții, peisajele în acuarelă din orașele meridionale ale Italiei sunt realizate într-o gamă de brunuri și ocruri, sugerând patina impregnată de melancolie a timpului care s-a scurs.
Lucrările Viorelei Mihăescu includ în special acuarele, grafică și grafică pe computer (Computer Art), miniaturi textile și tapiserii pe care le realizează împreună cu soțul ei, Vintilă.
Muzeul „Vasile Pârvan” din Bârlad

Muzeul „Vasile Pârvan” este un muzeu județean din Bârlad, amplasat în Str. Vasile Pârvan nr. 1, care poartă numele istoricului și arheologului Vasile Pârvan. Clădirea muzeului este declarată monument istoric, având codul VS-II-m-A-06745.
Înființat în 10 aprilie 1914, a primit denumirea de Muzeul „Vasile Pârvan” în 1957. A debutat cu secția de arheologie-istorie-numismatică și pinacotecă. În anul 1956 a fost înființată secția de științele naturii, iar în 1965 secția denumită „Oameni de seamă ai Bârladului”. Muzeul a fost creat la inițiativa profesorului Stroe S. Belloescu și a câtorva intelectuali bârlădeni. Pe parcursul existenței muzeului, colecțiile sale s-au îmbogățit grație donațiilor provenite din partea unor mari personalități. În 1993 s-a deschis Muzeul Colecțiilor, în cadrul căruia sunt expuse șase colecții donate pe parcursul celor 84 de ani de preot stavrofor Gheorghe Ursăcescu, prof. Ion Chiricuță, dr. Marcel Vainfeld, col. ing. Ion Negoescu, actrița Clody Bertola, prof. George Ivașcu.
Muzeul deține mai multe sedii, cel principal fiind Palatul central, monument de secol al XIX-lea, fost sediu al Prefecturii județului Tutova. Alte sedii sunt Casa Sturdza, monument datând din 1818, fostă casă particulară, și Casa Miclescu, din secolul al XIX-lea, fostă casă particulară.
În muzeu sunt conservate și expuse piese de arheologie (depozit de bronzuri, artă statuară neolitică, bijuterii din secolele III - IV), numismatică (tezaure romane și medievale), istorie (documente, cărți, arme și accesorii din secolele VII - VIII, piese privind personalități bârlădene), artă (pictură, sculptură, mobilier și tapiserii, ceramică, porțelan, sticlă, bijuterii din secolele XVII - XVIII). Deține bunuri culturale clasate în patrimoniului cultural național (cca. 1600 în 2012). Din 2006 s-a deschis un Observator astronomic, în 2009 un planetariu și din 2011 un cinematograf 3D.
Muzeul Național de Istorie a Moldovei

Muzeul Național de Istorie a Moldovei se află în Chișinău, Republica Moldova. La intrare în muzeu este situată Lupoaica cu Romulus și Remus.
Muzeul este situat în clădirea istorică a Gimnaziului nr. 1 de băieți înființat în perioada țaristă, ulterior, aici s-a aflat Liceul de băieți „B.P. Hasdeu”, între anii 1945-1963 aici a fost plasat detașamentul de grăniceri „Nistru”, iar în 1963-1977, Universitatea Tehnică.
Cutremurul din 1977 a provocat daune semnificative edificiului. Din 1980 până în 1987 a fost reconstruit.
A fost creat la 1 decembrie 1983 (ca Muzeul de Stat de Istorie al RSSM), prin ordinul Ministerului Culturii Nr. 561 „Cu privire la reprofilarea muzeelor” (în baza hotărârii comune a CC al PCM și Consiliului de Miniștri al RSSM din 29 noiembrie 1983 „Cu privire la utilizarea monumentului istoric – clădirea fostului gimnaziu de băieți din Chișinău, unde a învățat S. Lazo”).
La 22 octombrie 1991, prin ordinul Ministerului Culturii Nr. 231 „Cu privire la perfecționarea activității muzeelor republicane”, Muzeul de Stat de Istorie al RSSM își schimbă titulatura în Muzeul Național de Istorie a Moldovei.
La creșterea patrimoniului au contribuit deopotrivă, în anii 1989-1995 și 2006-2007, transferurile masive de patrimoniu dintr-un șir de muzee desființate, precum Muzeul Republican al Prieteniei Popoarelor, Muzeul de Istorie a PCM, Muzeul Republican al Istoriei Comsomolului, Muzeul Republican „G. Kotovski” și „S. Lazo”, Muzeul Republican de Istorie a Religiei, Muzeul Memorial al Voluntarilor Bulgari și Muzeul de Arheologie al AȘM.
La 15 martie 2013, în baza Hotărârii Guvernului Republicii Moldova Nr. 184 din 13 martie 2013, Muzeul Național de Arheologie și Istorie a Moldovei își schimbă titulatura în „Muzeul Național de Istorie a Moldovei”.
Pe teritoriul Republicii Moldova funcționează cinci filiale ale muzeului: Expoziție de tehnică militară, Casa-muzeu „Șciusev” (Chișinău), Casa memorială „Constantin Stamati” (Ocnița), Conacul familiei Lazo (Piatra) și Casa-muzeu „Carol al XII-lea” (Varnița).
În prezent (2021) muzeul deține 348.619 piese de patrimoniu.
Biserica de lemn din Șardu

Biserica de lemn din Șardu, comuna Sânpaul, județul Cluj, datează din anul 1752 . Are hramul „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil”. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: cod LMI CJ-II-m-B-07776.
Biserica de lemn din Șard, comuna Sânpaul, este amplasată pe un deal, în centrul satului, în apropierea bisericii noi.
Decorul sculptat. Edificiul a primit un frumos ancadrament la ușa de intrare, decorat cu patru șiruri de funii, precum și o serie de butoni în relief pe suprafața ușii.
Patrimoniul. Biserica nu deține obiecte vechi, însă în interior s-a amenajat un mic muzeu, cu obiecte adunate din sat, deoarece monumentul nu mai este în folosință.
Starea de conservare. Edificiul este acoperit cu tablă, atât la nivelul acoperișului cât și la turn. Interiorul este văruit. Deși nu prezintă probleme mari legate de starea de conservare, aspectul tradițional al clădirii este mult deteriorat în urma transformărilor aduse în timp.
Muzeul Viei și Vinului din Hârlău

Muzeul Viei și Vinului este un muzeu din Hârlău a cărui activitate este coordonată de Muzeul Etnografic al Moldovei din Iași. Muzeul prezintă istoriei vinului din podgoriile faimoase din zonă și este singurul muzeu viticol din Moldova.
Muzeul este situat pe Str. Logofăt Tăutu nr. 7, ocupând Casa Tăutu, clădire inclusă pe Lista monumentelor istorice din județul Iași din anul 2004, la numărul 1407, având codul IS-II-m-B-04176.
Muzeul din Hârlău este un muzeu al istoriei vinului din podgoriile faimoase din zonă (Vaslui, Rădăuți, Huși, Odobești, Panciu, Botoșani, Hârlău), singurul muzeu viticol din Moldova.
Activitatea muzeului este coordonată de colectivul Muzeului Etnografic al Moldovei din Iași. Din iulie 2006, colecțiile sunt prezentate într-o nou aranjament expozițional.
Muzeul cuprinde zece săli, structurate pe două nivele. Clădirea muzeului (restaurată în 1990) este monument istoric (datează de la sfârșitul secolului al XVII-lea). A aparținut unuia din descendenții logofătului Ioan Tăutu. Între 1875 - 1983 a funcționat ca poștă.
Primele trei săli prezintă legătura dintre vin și momentele importante ale vieții precum botezul, nunta și înmormântarea: o cameră dedicata nașterii pruncilor, o cameră unde este reprezentat ritualul nunții, o cameră dedicată ritualului înmormântării etc. Sunt ilustrate tradițiile și obiceiurile moldovenilor, credințe și superstiții legate de vița de vie.
În sala a patra este reconstituită atmosfera hanului, cu masă cu picioarele tip capră, o poliță cu măsuri pentru băutură, piese de harnașament, piese de port, traiste și desagi ale călătorilor etc.
Sala 5 găzduiește un interior tradițional din subzona Hârlău. Mobilierul, țesăturile (majoritatea din satele vecine Hârlăului) și ceramica întregesc în mod fericit interiorul specific acestei zone.
La subsol se găsește o parte din inventarul unei crame (o mare parte din piese au fost achiziționate dintr-o cramă din județul Vaslui): butoaie, ulcioare, teascuri, zdrobitori, lin, fierbătoare, un răboj pe care țăranul însemna de fiecare dată când scoatea câte o găleată de vin din butoi etc.
O sală este destinată obiectelor care aduc în atenția vizitatorului credințe și superstiții ce înconjurau vița de vie și vinul. Holul de la demisol adăpostește instalații tehnice utilizate la tescuirea strugurilor.
Nu puteau lipsi și obiecte necesare unor meșteșuguri conexe viticulturii, cum ar fi dogăritul sau olăritul (ceramică smălțuită și nesmălțuită, neagră sau roșie). Vizitatorii pot vedea și reconstituirea unui butnării și a unui atelier de olar dar și obiecte de ceramică neagră de la Poiana Deleni - Iași ce a păstrat multă vreme tradiția preistorică a ceramicii negre din Latene-ul dacic.
Acest muzeu, unic ca tematică în Moldova, organizează constant diverse activități și manifestări.
Biserica de lemn din Dumbrava de Jos

Biserica de lemn din satul Dumbrava de Jos, comuna Ribița, județul Hunedoara, a fost construită în secolul XIX (1840). Are hramul „Adormirea Maicii Domnului”. Biserica figurează pe lista nouă a monumentelor istorice, HD-II-m-B-03311.
Biserica a fost construită din lemn la mijlocul secolului al XIX-lea, datare sugerată de însemnarea prezentă pe filele unui Antologhion (București, 1766), româno-chirilic („La anul 1864 au lucrat Cuc Ioan din Lupșa la bolta bisericii din Juncu fiind paroh Ioan Faur”) și de inscripția aghiazmatarului de piatră din altar („S-a sfințit de preot Ioan Faur”); zestrea de icoane mobile, executate la Lupșa (jud.Alba), în 1858, întărește această cronologie. Edificiul, de dimensiuni ample, înfățișează un dreptunghi, cu absida pentagonală, decroșată, supraînălțat în partea apuseană, printr-un turn-clopotniță robust, cu foișor în console, înfundat cu obloane și fleșă neobarocă, învelită în tablă; ultima reînnoire a acesteia s-a făcut în 1999. La acoperișul propriu-zis s-a folosit țigla. În dreptul celor două intrări, de nord și de vest, se află câte un pridvor deschis, cu gărduleț și portițe. Biserica a fost tencuită în interior, ascunzând eventualele fragmente picturale. În 1926, biserica a fost supusă unei ample reparații, consemnată pe aceeași carte menționată anterior: „S-a reparat cerimea bisericii fiind paroh Niculae David”. Conscripțiile din 1733, 1750, 1761-1762, 1805 și 1829-1831, precum și harta iosefină a Transilvaniei (1769-1773) atestă o înaintașă a lăcașului de cult actual, incendiată în timpul Revoluției de la 1848-1849, de la care au fost preluate o parte din bârnele vechilor pereți și icoana „Maica Domnului Hodighitria”, executată de zugravul Constantin din Rișca.
În casa parohială din apropierea bisericii, a fost amenajat un mic muzeu, înființat de preotul Lăcătuș Mureșan, care adăpostește icoane vechi, foarte valoroase, provenite din satele Dumbrava de Jos și Dumbrava de Sus, obiecte bisericești și carte veche bisericească.