davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Gheorghe Chipail

Gheorghe Chipail (n. 15 februarie 1905, satul Cucuteni, comuna Durnești, județul Botoșani – d. 2 august 1997, Iași) a fost un medic chirurg, șef al Clinicii a III-a Chirurgicală de la Spitalul „Sf. Spiridon” din Iași și profesor la Facultatea de Medicină din Iași.
Gheorghe Chipail s-a născut în 1905, tatăl său fiind preotul satului. A fost elev la Liceul Internat din Iași. După bacalaureat a urmat cursurile Facultății de Medicină din Iasi, pe care a absolvit-o în 1930. În 1936 devine medic secundar de chirurgie, desăvârșindu-și pregătirea de chirurg la Spitalul Colțea din București alături de profesorii Nicolae Hortolomei și Traian Nasta. În 1943 este numit profesor de chirurgie la Facultatea de Medicină din Iași. După revenirea din refugiu, de la Alba Iulia, a Spitalului „Sfântul Spiridon” Gheorghe Chipail a reușit să deschidă, în toamna anului 1944, actuala Clinică a III-a Chirurgicală, clinică pe care a condus-o până în 1974, când s-a pensionat. În practica medicală a abordat, pe lângă chirurgia abdominală, numeroase alte domenii: neurochirurgia, chirurgia ORL, urologia, ortopedia, chirurgia toracică, curajos însă păstrând întotdeauna „măsura lucrurilor”. În 1950, Gheorghe Chipail a realizat prima operație pe cord din România iar în 1954 prima comisurotomie pe cord închis la Iași, la scurt timp după ce profesorul Nicolae Hortolomei operase prima stenoză mitrală în România.
Gheorghe Chipail a avut o soră, Maria, căsătorită cu profesorul Oscar Franche, care a fost medic, șefa Clinicii de Boli Contagioase din Iași timp de peste 30 de ani. A fost căsătorit cu Asia Chipail, profesor de pediatrie, fiica profesorului Leon Ballif.
Pe 6 decembrie 2013, în parcul comunei Durnești, județul Botoșani, a fost dezvelit bustul chirurgului Gheorghe Chipail realizat de sculptorul Marcel Mănăstireanu.
Dan Stoica (scriitor)

Dan Stoica (n. 8 decembrie 1952, București, România) este un om de cultură austriac de origine română, scriitor, traducător, regizor de teatru, fotograf și critic de film, stabilit la Viena, Austria din 1990.
Dan Stoica s-a născut la București, la 8 decembrie 1952. A absolvit I.A.T.C - secția regie de film și televiziune - în 1975; Marketing-Management - WIFI - Wien - 1995
În 2003 apare în Editura Molden din Viena cartea de informare generală „România”, al cărui text este redactat de Dan Stoica împreună cu Ștefan Stoica, în limba germană.
Toate lucrările au fost editate în Editura Institutul European din Iași
Transportul public din Brașov

În municipiul Brașov există o rețea vastă de transport public, călătorii putând opta pentru autobuz, troleibuz sau taxi. Liniile de autobuz și troleibuz sunt administrate de RATBV S.A. (RAT Brașov), iar taxiurile aparțin unor companii particulare. Călătorii din localități din apropierea Brașovului, precum Cristian, Râșnov, Ghimbav, Codlea, Hălchiu, Satu Nou, Feldioara, Colonia Reconstrucția, Rotbav, Sânpetru, Bod, Hărman, Podu Oltului, Prejmer, Lunca Câlnicului, Vama Buzăului, Acriș, Tărlungeni, Zizin, Purcăreni, Cărpiniș, Budila, Timișu de Jos, Timișu de Sus sau Predeal au la dispoziție linii metropolitane.
Odată cu inaugurarea noulul Aeroport Internațional Brașov-Ghimbav s-a deschis Linia expres A1 pe care autobuzele circulă pe traseul: Gara Brașov – Centrul Civic – Livada Poștei – Bartolomeu - Aeroport și are opriri în următoarele stații:
Programul de circulație este corelat cu programul de funcționare al aeroportului și cursele aeriene, astfel încât prima cursă la aeroport să ajungă la ora 6:50, iar ultima la ora 19:00. Tariful unui bilet pe acest traseu este același ca pe celelalte rute, respectiv 4 lei pentru 60 de minute.
Pe perioada anului școlar RAT Brașov oferă gratuit transportul elevilor către școală, existând 12 rute care acoperă mare parte din oraș, „cursele fiind numai dimineață, când încep orele de curs”.
- Livada Poștei: 1, 2, 2B, 4, 6, 14, 16, 17, 20, 24, 28, 31, 34, 34B, 36, 41, 50
- Gara Brașov: 4, 17B, 25, 29, 32, 35, 40, 51
- Stadionul Municipal: 5, 5M, 9, 16, 23, 23B, 110, 130, 210, 220, 310, 320,
- Stadionul Tineretului: 3, 22
- Benzinăria Petrom (Timișu' de Jos): 17B
- Fundăturii + IAR Ghimbav: 18, 28
- Valea Cetății: 3, 7, 10, 31, 32, 33
- Triaj: 1, 10, 15, 19, 21, 23B, 34B
- Saturn: 6, 8, 17B, 21, 22, 23, 25
- Bariera Bartolomeu: 18, 41
- Bartolomeu Nord: 28B, 29
- Roman: 3, 5, 7, 25, 52
- Pietrele lui Solomon: 50
- Poiana Brașov: 20
- Independenței: 15, 36
- Avantgarden: 24, 25
- Rulmentul: 2, 7, 8, 9, 420
- Noua: 17, 21, 35
- Fabrica de Var: 14
- Tocile: 50, 51, 52
- Stupini: 40, 41
- Timiș Triaj: 54 - 34B
- Craiter: 37
- ICPC: 24
RAT Brașov are un sistem cu 2 feluri de bilete.
Zonele metropolitane sunt împărțite în 5 zone tarifare, în funcție de distanță. Prețurile pentru aceste călătorii variază astfel:
Tramvai PCC

PCC (Presidents’ Conference Committee) este un tip de tramvai care a fost inițial construit în Statele Unite, în anii 1930. Designul s-a dovedit a fi unul de succes în țara de origine, iar după Al Doilea Război Mondial licența de fabricare a fost exportată în foarte multe alte locuri din lume. PCC a devenit unul din simbolurile mărcilor de tramvai, iar vehiculele PCC sunt încă în serviciu în numeroase țări.
Inițialele „PCC” provin de la un comitet de proiectare înființat în 1929 sub numele de „Presidents' Conference Committee” și redenumit „Electric Railway Presidents' Conference Committee” (ERPCC) în 1931. Acest comitet era alcătuit din reprezentanții a 25 de companii de transport feroviar electrificat. Trei rețele interurbane și un operator de transport rapid, Chicago Rapid Transit Company, erau și ei reprezentați în comitet. În plus, pe lista membrilor se mai aflau fabricanți de tramvaie și furnizori de piese de schimb. Scopul ERPCC era să proiecteze un tramvai elegant, confortabil, silențios, care să poată accelera și frâna rapid și care să fie manevrat de un operator așezat pe un scaun, prin intermediul unor pedale fixate de podea. Comitetul a pregătit un plan de cercetare detaliat, a analizat numeroase variante de tramvai propuse, a construit și testat componente, a făcut - pe baza rezultatelor obținute - modificările și reviziile necesare și, în final, a produs un set de specificații pentru un proiect standardizat de tramvai care să poată fi construit din componente produse în serie mare, în antiteză cu proiectele personalizate de vehicule necesitând componente variate, în funcție de dorințele și solicitările diverșilor clienți. Proiectul, elaborat într-o perioadă de cinci ani și cu costuri însumate de 750.000 de dolari, a fost unul de calitate, tramvaiele PCC dovedind acest lucru în lunga lor perioadă de exploatare în Statele Unite și la nivel internațional.
Metrou ușor

Un metrou ușor sau sistem de capacitate medie, în transportul feroviar, este un tip de transport rapid urban, intermediar între sistemele urbane feroviare (metrou) și calea ferată tradițională. Este introdus în zone care necesită un tranzit rapid, dar în care construirea sistemelor menționate nu ar fi profitabilă. Uneori, metroul ușor servește ca legătură între două sau mai multe ramuri ale sistemului de metrou, sau între sistemul de metrou și un centru de transport situat în afara orașului, spre exemplu un port maritim sau un aeroport.
Uneori, un sistem de „metrou ușor” este de fapt o linie de tramvai cu unele segmente ale traseului separate de restul rețelei și de infrastructura rutieră. Astfel de metrouri ușoare circulă spre exemplu în București (metroul ușor din București) și orașul polonez Poznań (metroul ușor din Poznań).
Spre deosebire de metroul normal sau metroul tare, metroul ușor circulă de obicei la nivelul solului.
Mașina timpului

Mașina timpului este o mașină imaginară cu care se poate călători în timp, spre viitor sau în trecut. Aceste mașini imaginare sunt preferate de spectatori, care zboară în timp și spațiu, permițând călătorii fictive în trecut sau viitor. Ideea aceasta preocupă însă în mod serios oamenii de știință, care au preluat ideea propagată de Albert Einstein, cu privire la dilatarea sau contractarea timpului, care este considerat un vector ca și spațiul.. Cunoștințele tehnice actuale nu pot realiza o astfel de mașină, care rămâne mai departe un vis al omenirii.
În 1948 Kurt Gödel a găsit o soluție pentru ecuațiile lui Einstein de câmp gravitațional care descriu rotația Universului. Călătorind prin spațiul unui astfel de univers un astronaut poate ajunge în trecut. Într-un astfel de univers, lumina (și, în consecință, prin relația de cauzalitate, și obiectele) vor fi implicate în mișcare de rotație, care va permite obiectelor materiale să parcurgă o traiectorie închisă nu numai în spațiu, dar și în timp. Nu există nici o dovadă științifică că universul nostru se află într-o stare de rotație. Cu toate acestea, rezultatul obținut de Gödel a arătat că teoria relativității nu exclude o mișcare înapoi în timp. Într-adevăr, Einstein însuși, a fost nedumerit de acest fapt.
Un univers rotativ este o idee care amintește de astrologia antică, care a imaginat observatori grupați pe pământ și sfera celestă rotindu-se în jurul lor. Dar, în concepția lui Gödel, galaxiile nu sunt singurele lucruri aflate în mișcarea de rotație. Orice altceva aparținând Universului participă la această mișcare. Galaxiile se rotesc, și odată cu ele, spațiul și timpul. La fel cum un univers aflat în expansiune generează spațiu și timp, un univers de rotație întoarce spațiul și timpul în jurul lui în spirală. Este aceeași idee despre cum funcționează universul, dar cu un efect diferit. Într-un univers aflat în rotație, de exemplu, călătoria în timp devine posibilă. Prin deplasarea într-un cerc destul de mare în jurul unei axe, la o viteza apropiată de viteza luminii, un observator ar putea prinde coada lui temporală, revenind la punctul său de plecare la un moment dat mult mai devreme decât plecarea sa. Căile necesare sunt cunoscute sub numele de curbe de timp închis (bucle temporale).
Denumirea a fost inventată de H. G. Wells în romanul său Mașina timpului (titlu original The Time Machine), pe baza căruia au fost realizate și filmele:
Un tramvai numit dorință (piesă de teatru)

Un tramvai numit dorință (în engleză, în original, A Streetcar Named Desire) este o piesă scrisă de autorul american Tennessee Williams. Intriga piesei gravitează în jurul conflictului ideologic și cultural dintre Blanche DuBois, o veche sudistă, afișând o prețiozitate dusă până la ridicol și Stanley Kowalski, un reprezentant al clasei muncitoare în ascensiune a orășenilor imigranți.
Un tramvai ... a apărut la scurt timp după primul succes cu adevărat mare a lui Williams, Menajeria de sticlă (The Glass Menagerie, în engleză) din 1945. Deși Williams a continuat să scrie piese până în anii 1980, nici una din piesele sale ulterioare nu s-a mai bucurat de atâta succes, atât în rândul criticilor, cât și al spectatorilor. Ca o recunoaștere de mare reputație a meritelor sale ca dramaturg, Tennessee Williams a primit Premiul Pulitzer pentru dramă în anul 1948.
În anul 1951, un film cu un tilu omonim, realizat după piesă, avându-l la pupitrul regizoral pe același Elia Kazan, care a regizat și piesa de pe Broadway, a câștigat mai multe premii, incluzând și premiul pentru cea mai bună actriță (Best Actress) conferit lui Vivien Leigh pentru rolul lui Blanche.
În anul 1995, piesa a fost rescrisă ca operă, având același titlu pe muzica lui Andre Previn și a fost apoi prezentată la Opera din San Francisco.
Running board

A running board or footboard is a narrow step fitted under the side doors of a tram (cable car, trolley, or streetcar in North America), car, or truck. It aids entry, especially into high vehicles, and is typical of vintage trams and cars, which had much higher ground clearances than today's vehicles. It is also used as a fashion statement on vehicles that would not otherwise require it. The origin of the name running board is obscure; the first running boards predate automobiles and were installed on carriages as early as the 17th century.
The term also applied to the walkways on top of railway/railroad boxcars. Originally, they were used by brakemen to travel from car to car to apply hand-operated brakes. With the adoption of the air brake this practice was abandoned. However the running board was still used as an observation point to pass hand signals to the train driver (train engineer in North America) when cars were being shunted (switched in North America). The increased use of radio communication made this unnecessary. Today, most countries forbid anyone to be atop a moving freight car.
In the early 20th century, all automobiles were equipped with running boards. The necessity of using them was caused by the fact that first cars were designed with a narrow, high body bolted to the chassis. Most roads were unpaved and tall narrow wheels and tires were needed to get through the ruts, mud, and snow. A running board served as a step to a vehicle's cabin, and sometimes could be wide enough to serve as a place to sit or even lie down for an adult.
During the 1920s and 1930s, car design was evolving rapidly to become more sleek and aerodynamic, which largely eliminated the need for running boards. The first automobile designed without running boards was the 1929 Ruxton, and the first by a high production manufacturer was the 1936 Cord. The Cord changed the attitude towards running boards for many years ahead.
Common materials for running boards include aluminum, fiberglass, stainless steel and ABS plastic.
List of town tramway systems in Romania

This is a list of urban tramway systems in Romania. It includes all tram systems, past and present. Cities with currently operating systems, and those systems themselves, are indicated in bold and blue background colored rows. The use of the diamond (♦) symbol indicates where there were (or are) two or more independent tram systems operating concurrently within a single metropolitan area. Those tram systems that operated on other than standard gauge track (where known) are indicated in the 'Notes' column.
Ultra Low Floor

The Ultra Low Floor tram (ULF) is a low-floor tram operating in Vienna, Austria, and Oradea, Romania, built by a consortium composed of Siemens and ELIN in Vienna. It has the lowest floor-height of any such vehicle.
In contrast to other low-floor trams, the floor in the interior of ULF is at sidewalk height (about 20 cm or 7.9 inches above the road surface), which makes access to trams easy for passengers in wheelchairs or with baby carriages. This configuration required a new undercarriage. The axles had to be replaced by a complex electronic steering of the traction motors. Auxiliary devices are installed largely under the car's roof.
The ULF technology went into testing in the early 1990s. Since 1998, ULFs have been in use on Vienna's tram network. As of mid-2008, 302 cars were in operation (150 cars since mid-2006, and another 152 as of 2007).
Siemens ULF trams were introduced in Oradea, Romania, on 24 April 2008, and are the only ULF trams outside Austria.
Trams in Copenhagen

The Copenhagen tram system was a tramway network in service from 22 October 1863 - 22 April 1972 in and around Copenhagen, Denmark. The first lines were horse-drawn trams which were replaced in the 1880s by steam-powered tramways. In the 1890s electrical trams were introduced. The trams were operated by a number of private companies until 1911 when the city took over the operation of most of the system, followed by a full take-over some years later.
The system was closed on April 22, 1972, at a time when streetcar systems across Europe and North America were being closed because they were not seen as a modern transportation solution and they were largely replaced by buses and private cars. Copenhagen also had an expanding commuter rail service, the S-train, which had expanded greatly over the preceding decades.
Teddy Østerlin Koch has since argued that the removal of the trams was a mistake, as modernised trams were more economical than reported in the city's evaluations of the time, and that an updated tram system would have been cheaper, more timely, better for the environment, and more effective at transporting large volumes of passengers than the solutions eventually implemented: building a Copenhagen metro (opened 30 years after closure of tram system) and expanding the bus network.
A few Historical Tram units were preserved and can be viewed at various danish museums.
After a 40-year absence, plans are now underway to build a new light rail line in Copenhagen between Lundtofte and Ishøj, scheduled for completion by 2025.
Perth Electric Tramway Society

The Perth Electric Tramway Society is a tram preservation society in Perth, Western Australia. It operates a heritage tramway in Whiteman Park.
Following the closure of the Perth trolleybus system in August 1969, the Western Australian Electric Transport Association was formed. In November 1981, the association split into two societies; the Perth Electric Tramway Society (PETS) and the Bus Preservation Society of Western Australia.
Having previously stabled its collection in Casteldare, in 1982 the Metropolitan Regional Planning Authority granted the PETS permission to build a museum within Whiteman Park. It was officially opened on 21 September 1986. Initially operating a fleet of W-class Melbourne trams, the society has gradually restored Western Australian trams to service.
As at August 2022, PETS owned 29 trams and three trolleybuses. The trams came from Perth (11), Melbourne (8), Fremantle (4), Adelaide (2), Kalgoorlie (2), Ballarat (1) and Brisbane (1). The trolleybuses all come from Perth. Because the society's tramway is standard gauge, West Australian trams have had to be regauged from their original narrow gauge when restored for operation.
The PETS tramway operates regular services within Whiteman Park along a 2.5 km route between Village Junction and Mussell Pool. Trams connect to the Bennett Brook Railway at both ends of the line.
While trams used to also operate to the Dumpellier Drive entrance to Whiteman Park, this section of the tramway has been disused for a number of years.
As part of the development of Whiteman Park railway station on the Ellenbrook railway line, the tramway was extended by 1.4 kilometres to the new station. The extension opened on 8 December 2024.
Media related to Perth Electric Tramway Society at Wikimedia Commons
Melbourne Tramcar Preservation Association

The Melbourne Tramcar Preservation Association is a tram preservation society in Haddon, Victoria, Australia.
The Melbourne Tramcar Preservation Association was established 1974 as the Haddon Tramway Workshops. Its first purchase was a former Ballarat tram. It subsequently purchased a number of trams from the Melbourne & Metropolitan Tramways Board (M&MTB) and one former Victorian Railways tram.
A 35 by 14 metres shed was completed in 1979. For a time it also owned an ex M&MTB AEC Regal III and two Leyland OPS1s buses. The Melbourne Tramcar Preservation Association was incorporated in May 1984. A 650-metre demonstration track was opened in November 2000.
The museum, which opened to visitors on a regular basis in the late 1990s, allows visitors to see the collection of historic trams as well as have a behind the scenes look at the restoration process. It includes a 650m full-scale track on which operate W class trams that were part of Melbourne's public transportation system. The space is occasionally used for artists who want to encompass tramcars in their work. The museum's first purchase was a former Ballarat tram. It subsequently purchased a number of trams from the Melbourne & Metropolitan Tramways Board (M&MTB) and one former Victorian Railways tram. Six of the museum's eight cars are fully functional, including a restored "rescue car".
Buster (soundtrack)

Buster: The Original Motion Picture Soundtrack is the soundtrack for the 1988 British film Buster. The album was released on September 19, 1988. It is essentially a collection of oldies, tucked in between two Phil Collins songs that were recorded for the film, in which he starred. "Two Hearts" was specially written for the film, having earned a Grammy Award for Best Song Written Specifically for a Motion Picture or Television in 1989, a Golden Globe Award for Best Original Song (tying with "Let the River Run" from Working Girl by Carly Simon) as well as an Academy Award nomination for Best Original Song, and "A Groovy Kind of Love" with a Grammy Award nomination for Best Pop Vocal Performance, Male was a remake of a song taken to #2 in the UK Singles Chart in 1965 by The Mindbenders. Both were released as singles, and topped the Billboard Hot 100 chart, with "A Groovy Kind of Love" also reaching #1 in the UK. Other new songs include Collins' "Big Noise" and Four Tops' "Loco in Acapulco", co-written by Collins. At the Brit Awards in 1989 it won for Soundtrack/Cast Recording, while Collins received the award British Male Artist for his contribution to the soundtrack album.
"Two Hearts" and "A Groovy Kind of Love" were not released on a solo Phil Collins album until 1998's ...Hits - even though both were from the same era as Collins' fourth studio album ...But Seriously - however, live versions appeared on his Serious Hits... Live! album in 1990.
Side A
Side B
Note
Note
Сацума

Сацумата (Citrus unshiu) е дребен цитрусов плод с тънка кора, мека сърцевина и жълто-оранжев цвят. Естествената родина на този плод е Далечният изток – Китай, но в Европа той добива известност благодарание на Япония. В Япония е известен като „уншу микан“ (на японски: 温州蜜柑), в Китай като „Уънджоу миган“ (на китайски: 温州蜜柑). Японското име е резултат от японското произношение на китайските йероглифи, като и двете означават „меден цитрус от Уънджоу“. Известен е и като „безсемкова мандарина“ (на китайски: 无核桔), а на български често се среща под името сацума (множествено число – сацуми) .
Плодът е сладък, с размери на мандарина (Citrus reticulata) и обикновено не съдържа семки, но значително по-малък от портокал. Една от отличителните особености на сацумите е тънката, кожеста кора, лесно отделяща се от самия плод. Месестата част на плода е изключително деликатна и изисква специално внимание при обработка. Тънката и лесно отделяща се кора е причина за трудното инспектиране на транспортирани плодове, тъй като повредите не могат да се преценят от пръв поглед.
Китайското и японското наименование на плода са свързани с града Уънджоу, провинция Джъдзян, познат с продукцията на сацуми. Плодът обаче е отглеждан и в Япония от древни времена, като повечето от плодовете в съвременните плантации в Китай са култивирани в Япония и са обратно пренесени в Китай в сравнително по-скоро време.
Сацумите на вид и по вкусови качества се доближават до други цитрусови плодове като мандарини и клементини.
Китайски язовец

Китайският язовец (Melogale moschata) е вид бозайник от семейство Порови (Mustelidae).
Разпространен е в Южен Китай и съседните области на Югоизточна Азия и Индия. Достига на дължина 33 до 43 сантиметра. Храни се главно с червеи, земноводни и насекоми, но също и с плодове.
Китайски мехурник

Китайският мехурник (Koelreuteria paniculata), още „дърво чушка“ е листопадно, силно разклонено дърво, високо 4 - 5 метра, с неправилна рехава корона. Листата са разположени последователно, просто или сложно перести; листчетата 9 - 15, яйцевидни, неправилно назъбени, до дълбоко нарязани, дълги до 8 см. Цветовете са светложълти, събрани във връхно разположени разклонени редки метлици, дълги до 40 - 50 см. Китайският мехурник цъфти през юни – юли; силно медоносен, отделя голямо количество нектар и прашец. Плодът е яйцевидна, дълга 3 - 5 см тригнездна кожеста кутийка подобна на мехур. Плодът отначало е зелен, след това жълто – зелен и накрая вече кафяв, като остава на дървото през цялата есен. Семената твърди, черни и сферични. Топлолюбиво растение, предпочита умерено влажни дълбоки почви, но понася и по-сухите. Намира се в паркове в цялата страна. Расте и в бедни почви и замърсена среда, поради което е подходящо за градско озеленяване.
Хинап

Хинапът (Zizyphus jujuba), известен в България и като финап, янап, барабошка, дзиндзифка или китайска фурма, е ниско дърво или храст от семейство Зърникови. Обикновеният хинап е дърво с височина до 8 m или с храстовиден хабитус. Листата са обикновени, удължено овални, с дължина от 2 до 5 cm и широчина от 1,5 до 2,5 cm. Освен централната жилка, от основата на петурата излизат две дъговидни странични жилки. Периферията на листото е слабо назъбена, а прилистниците са видоизменени в бодли. Цветовете са двуполови, дребни, жълто-зелени и се появяват на групи в основата на листата. Плодът е с костилка с дължина до 3 cm. Той е сферичен или удължен с червено-кафяв цвят и има приятен вкус. Естественият ареал на обикновения хинап е Източна Азия. Вследствие на продължителното му отглеждане в Средиземноморието и Черноморието, на много места се е натурализирал. На някои места в България са създадени изкуствени плантации от обикновен хинап, главно заради вкусните плодове. Достига 4 – 10 m височина. Живее около 100 години. Открити са екземпляри на възраст до 300 години. Започва да плододава на третата година. Стволът, клоните и короната имат специфично изкривяване, което прави хинапа подходящ за декорация на паркове и градини.
Издържа на голяма горещина през лятото. Обича рохкави и варовикови почви с добър дренаж.
Плодовете съдържат много ценни за човешкия организъм хранителни вещества: захари, белтъчини, киселини, мазнини. Особено богати са на кобалт, йод, желязо. Извънредно високо е съдържанието на витамин C. Освен за храна, плодовете се използват като лечебно средство при заболявания на дихателната и храносмилателната система.
Плодовете му имат свойството да понижават артериалното налягане, да регулират холестерола. Извлеци от костилките му имат седативно действие. Уникален ефект имат листата му – потискат сладкия вкус (след едно сдъвкано листо захарта има вкус на пясък за няколко часа). Изследвано е много от китайски, японски и средноазиатски учени, но механизмът на хипотензивното му действие не е ясен.
Хинапът се характеризира с изключително твърдата си дървесина и коленчатите леторасли с изпъкнали възли.
Ако желаете да посадите това растение във вашия двор, есента или пролетта са подходящото време за това. Дръвчетата се засаждат на разстояние 4x4 до 6x6 m. Короните се формират и изграждат почти естествено. Не са отбелязани случаи в България на повреди от болести или неприятели.
Бук

Бук (Fagus) е род листопадни широколистни дървета, разпространени в Северното полукълбо. Родът наброява около 10 вида. На български името се среща и в женски род – бука.
Характерни особености на всички тях са сивата гладка кора и едрите, вретеновидни кафяви пъпки със заострен връх. Листата им са прости, с къса дръжка, разположени последователно по клонките. Те са разнообразни по форма – яйцевидни (т.е., най-широки в долната част), елипсовидни (най-широки в средата) до обратно-яйцевидни (най-широки в горната част). Имат по няколко двойки (от 5 до 12 – 14) успоредни странични жилки. Цветовете са еднополови. Мъжките са събрани в сферично съцветие, а женските по няколко на обща дръжка. Опрашването е от вятъра. Плодовете са разположени по 1 – 2, рядко повече, в плодна „купула“ (лат. „cupula“). След узряване на плодовете, купулата се разпуква на четири дяла и плодовете опадват. Те са тип „орех“, с кафява вдървеняла обвивка, тристенни и тъй като са много специфични, имат собствено название „букови жълъди“. Вътрешната част „ядката“ е богата на скорбяла и мазнини и с приятен вкус. Съдържат алкалоиди (фагин и др.), поради което, ако се консумират сурови в по-голямо количество, могат да предизвикат опиянение. Плодовете служат за храна на много видове горски животни.
В България се срещат два вида: обикновен бук (Fagus sylvatica) и източен бук (F. orientalis). Източният бук се среща само в Странджа планина, Източна Стара планина и отчасти в Източните Родопи, а обикновеният – в останалите части на страната. Поради ценната си дървесина, видовете имат важно стопанско значение, а поради факта, че заемат обширни територии, имат средообразуваща роля.
В Северна Америка се среща едролистният бук (Fagus grandifolia), a Източна Азия е по-богата на видове – там растат F. crenata, F. japonica, F. engleriana, F. lucida и др. Аналог на род Бук от Южното полукълбо е родът Nothofagus.
Букът живее 400 и повече години.
Император на Китай

Император на Китай е владетелят на Китайската империя (221 г. пр.н.е.–1912 г.). На китайски титлата се изговаря „Тиен-дзи“ („Син на Небето“), което следва да покаже неговата божественост и богодадена власт.
От династията Шан китайските владетели обикновено използват титлата Уанг (китайски 王 Уанг). Разделянето на Китай на много воюващи държави довежда до факта, че всеки от владетелите започна да се нарича Уанг, а титлата загуби значението си.
Обединителят на Китай, първият император от династията Цин, Ши Хуанди, създава нова титла за себе си, за да изолира статута на императора (китайски симпл. 皇帝, пининин Хуангди). Тази титла на китайски хуанди продължава да се използва от китайските владетели до падането на династията Цин през 1912 г.
Всеки китайски монарх в съвременната китайска история е известен с няколко имена, което внася известно объркване в тяхната идентификация. Понякога един и същ император е известен с две или три имена, или същите имена са били използвани от владетелите на различни династии.
Трябва да се има предвид, че това се основава на китайската историческа традиция, която в някои случаи противоречи на други исторически традиции и обективни данни . В резултат на това суверенните държави на някои други народи - монголи, манджури и други (империи, кръстени на династиите Юан, Цин и др.) Са прикрепени към хроно -династичната история на Китай, а самите тези народи се считат за " национални малцинства "на Китай.
Титлата заменя отделните царски титли на разпокъсан Китай след обединението, проведено от Цин Шъхуан. Той е титулуван в Китай като „Първият император“.
Открито първенство по снукър на Китай

Откритото първенство по снукър на Китай (на английски: China Open) е професионално състезание по снукър. То е сред 8-те турнира, които са част от световната ранкинг система.
Събитието е възстановено през сезон 2004/2005, като предишното му провеждане е от сезон 2001/2002, поради нарасналата популярност на снукъра в Китай. Преди началото на същинското състезание през 2005 г. се провежда и предварителен кръг, който е предназначен за отсяването на 16-те най-добри играчи на Китай. Целта на това е да се покажат възможностите на китайските играчи в снукъра, след като в Азия не се е провеждало състезание по снукър от три години.
До 2019 г. състезанието се провежда в Пекин в края на месец март и началото на април. През 2020, 2021 и 2022 г. не се провежда заради пандемията от COVID-19.
Състезанието е последното от сезона преди Световното първенство по снукър.
Откритото първенство на Китай е ранкинг турнир и между сезон 1995/1996 и 2001/2002, когато състезанието се нарича Международно първенство в Китай, Азия Класик и Тайланд Класик. Изключение прави турнира през сезон 1997/1998, когато състезанието е лишено от статут на ранкинг турнир.
Политика на единен Китай

Политиката на единен Китай (на китайски: 一个中国政策; на пинин: yīgèzhōngguózhèngcè) е възгледът, че съществува само една държава, която би следвало да носи името „Китай“, въпреки съществуването на 2 правителства, претендиращи за това, в полза на държавите, от които се явяват част – това на Китайската народна република (владееща целия Континентален Китай и образувана от Китайската комунистическа партия след Втората световна война) и това на Република Китай (наричана и Тайван, поради това, че владее остров Формоза/Тайван и няколко други острова в близост до него, където се оттеглят лидерите на Гоминдан, изместени от комунистите, в резултат на Китайската гражданска война; тя носи официално името на старата Република Китай и претендира, че по същество е същата държава) и че само едната от тях владее териториите си законно и тези на другата също й принадлежат. Поначало политиката на единен Китай изисква трети страни да поддържат дипломатически отношения само с 1 от двете китайски правителства, но много от тях не се придържат стриктно към това.
Против политиката на единен Китай се обявяват привържениците на Тайванското движение за независимост. Де факто Тайван се явява независима държава, но остава непризната за такава от Китайската народна република (която също е независима, но не е призната за такава от Тайван), а също и от почти всички страни по света - те смятат Китайската народна република за легитимната китайска държава, като България е втората държава в света, признала това. Принципът за единен Китай се признава и от двете китайски държави в рамките на Консенсуса от 1992. Те са съгласни, че има само 1 суверенна държава, обхващаща Континентален Китай и владените от Тайван места, но всяка от тях претендира, че това е тя, което прави отношенията им обтегнати.
Kinder Happy Hippo

Kinder Happy Hippo is a biscuit/candy made by the Italian chocolate and confectionery company Ferrero.
The candy consists of a wafer biscuit shaped like a hippopotamus. Inside the crisp hollow biscuit are two flavours of icing: milk-flavored and hazelnut cream in the original flavour, and milk cream and chocolate cream in the cocoa flavour, similar to a Kinder Bueno. It is available in milk, dark, and white chocolate variants.
A milk-flavoured and strawberry icing in the strawberry flavour was introduced in summer for a limited time, but was quickly discontinued.
"Happy Hippo" were made famous by a series of popular animated commercials featuring a dog and a hippo getting into various situations that generally end in the two sharing a Happy Hippo biscuit. The original light blue Happy Hippo character was created by the French designer André Roche for Ferrero chocolates in 1987 and became famous worldwide due to its repeated appearances as a toy in easter eggs. The Happy Hippo toys came in various costumes and character designs, including an authorized parody character (named "Hipperium") from the George Lucas Star Wars trilogy.
Kinder Happy Hippos can be purchased in parts of the United States (primarily in the Northeast), Canada, Mexico, Slovakia, Hong Kong, Japan, Italy, Israel, the United Kingdom, Germany, Austria, Ireland, Portugal, Spain, Switzerland, Bulgaria, Greece, Slovenia, Croatia, the Czech Republic, the Republic of Poland, Puerto Rico, Hungary, the United Arab Emirates, Bahrain, Romania, Cyprus, South Africa, Morocco, Qatar, Tunisia, Thailand, Algeria, Chile, Malta, New Zealand, Denmark, Norway, Argentina, Brazil, France and Latvia.
In Australia and South Korea, Kinder Happy Hippos started appearing in petrol stations and supermarket chains, developing a slightly cult-like following amongst some adults, before the biscuits were discontinued in 2010. They returned to supermarkets in 2021.
Ezero culture

The Ezero culture, 3300—2700 BC, was a Bronze Age archaeological culture occupying most of present-day Bulgaria. It takes its name from the Tell-settlement of Ezero.
Ezero follows the copper age cultures of the area (Karanovo VI culture, Gumelniţa culture, Kodzadjemen culture, and Varna culture), after a settlement hiatus in Northern Bulgaria. It bears some relationship to the earlier Cernavodă III culture to the north. Some settlements were fortified.
The Ezero culture is interpreted as part of a larger Balkan-Danubian early Bronze Age complex, a horizon reaching from Troy Id-IIc into Central Europe, encompassing the Baden of the Carpathian Basin and the Coţofeni culture of Romania. According to Hermann Parzinger, there are also typological connections to Poliochne IIa-b and Sitagroi IV.
Agriculture is in evidence, along with domestic livestock. There is evidence of grape cultivation. Metallurgy was practiced.
Within the context of the Kurgan hypothesis, it would represent a fusion of native "Old European culture" and intrusive "Kurgan culture" elements. It could also represent an Anatolian-influenced culture, either coming from Anatolia (in Renfrew's hypothesis), or heading to Asia Minor.
Genetic studies have shown that the Ezero culture had a male haplogroup R1b. Among the female haplogroups were J2a1, T, U5a1, T2d2, W.
Genetically the Ezero culture was of local Neolithic origin mainly, also had a contribution from WSH, but this contribution was of varying degrees in the Ezero samples.
Eastern culture

Eastern culture, also known as Eastern civilization and historically as Oriental culture, is an umbrella term for the diverse cultural heritages of social norms, ethical values, traditional customs, belief systems, political systems, artifacts and technologies of the Eastern world.
While there is no singular and catch-all "Eastern culture", there are subgroups within it, such as countries within East Asia, Southeast Asia, or South Asia, as well as syncretism within these regions. These include the spread of Eastern religions such as Buddhism or Hinduism, the usage of Chinese characters or Brahmic scripts, language families, the fusion of cuisines, and traditions, among others.
The East, as a geographical area, is unclear and undefined. More often, the ideology of a state's inhabitants is what will be used to categorize it as an Eastern society. There is some disagreement about what nations should or should not be included in the category and at what times. Many parts of the Eastern Roman (Byzantine) Empire are considered to be distinct from the West and therefore labelled as eastern by most scholars. The Byzantine Empire was primarily influenced by Eastern practices due to its proximity and cultural similarity to Iran and Arabia, thus lacking features seen as "Western". Both Eastern and Western European authors have often perceived Byzantium as a body of religious, political, and philosophical ideas contrary to those of the West.
It is difficult to determine which individuals fit into which category, and the East–West contrast is sometimes criticized as relativistic and arbitrary. Globalism has spread Western ideas so widely that almost all modern cultures are, to some extent, influenced by aspects of Eastern culture. Stereotypical views of "the East" have been labeled Orientalism, paralleling Occidentalism—the term for the 19th-century stereotyped views of "the West".
As Europeans discovered the wider world, old concepts adapted. The area that had formerly been considered the Orient ("the East") became the Near East as the interests of the European powers interfered with Meiji Japan and Qing China for the first time in the 19th century. Thus, the Sino-Japanese War in 1894–1895 occurred in the Far East while the troubles surrounding the decline of the Ottoman Empire simultaneously occurred in the Near East. The term Middle East in the mid-19th century included the territory east of the Ottoman Empire, but West of China—Greater India and Greater Persia—is now used synonymously with "Near East" in most languages.
While there is no singular Eastern culture of the Eastern world, there are subgroups within it, such as countries within East Asia, Southeast Asia, or South Asia, as well as syncretism within these regions. These include the spread of Eastern religions such as Buddhism or Hinduism, the usage of Chinese characters or Brahmic scripts, language families, the fusion of cuisines, and traditions, among others. Eastern culture has developed many themes and traditions. Some important ones are listed below:
Ziziphus spina-christi

Ziziphus spina-christi, known as the Christ's thorn jujube, is an evergreen tree or plant native to the Levant, East Africa, and Mesopotamia. Fruit and leaves from the tree were used in preparing ancient Egyptian foods, in cultural practices, and in skincare routines - especially with qasil powder derived from the Ziziphus spina-christi tree leaves.
In the Levant, it grows in valleys up to an elevation of 500 m, and is drought tolerant and heat-resistant. The ripe fruits are edible. The seed, contained within a small, oblong woody pit, is opened and eaten by local fauna, including the rock hyrax.
In the Levant and wider Middle East, it is called sidr (associated with the lote tree of the Quran), and is common in the Jordan Valley and around Jerusalem, as well as in the Hajar Mountains of the United Arab Emirates. By some traditions, it was the tree from which Jesus' crown of thorns was made. Matthew George Easton argues that Z. spina-christi is too brittle to be bent into a crown, and suggests another local plant, Ziziphus lotus.
The oldest known Z. spina-christi is located in Ir Ovot, in the south of Israel. It is estimated to be between 1500 and 2000 years old. It is believed locally to be the very tree from which Jesus' crown of thorns was made. It is the national tree of Qatar and the symbol of the central Arava.
Historically, it was utilized in ancient Egyptian medicine for its anti-inflammatory properties, specifically in treating pain, swelling, and heat. Modern pharmacological studies have validated these uses, identifying active compounds such as epigallocatechin and gallocatechin that inhibit inflammatory pathways like NF-κB.
Little leaf of brinjal

Little leaf of brinjal is one of the most serious diseases of brinjal in the areas of its cultivation. "Brinjal" is a common name in some areas for the plant species Solanum melongena, the eggplant. The disease is known to cause heavy economic losses in India. As the name indicates, symptoms of the disease include shortening of the petioles and production of leaves which are much smaller in size than are normal for the species. Petioles are so short that leaves appear to be glued to the stem. They become soft, glabrous, somewhat yellow. Affected plants do not bear any flowers or fruits if infection is in early stages of plant growth. In cases of late season infections, fruits may remain small, become hard and unfit for consumption or marketing. The disease is caused by a plant pathogenic mollicute, Phytoplasma (earlier known as mycoplasmalike organism or MLO) and is transmitted by the insect vector, Hishimonus phycitis which belongs to the group of leafhoppers.
Management of the insect vector by means of insecticides and cultivation of resistant varieties are the principal means of management of the disease.
Other techniques include
Meanings of minor-planet names: 1–1000

As minor planet discoveries are confirmed, they are given a permanent number by the IAU's Minor Planet Center (MPC), and the discoverers can then submit names for them, following the IAU's naming conventions. The list below concerns those minor planets in the specified number-range that have received names, and explains the meanings of those names.
Official naming citations of newly named small Solar System bodies are approved and published in a bulletin by IAU's Working Group for Small Bodies Nomenclature (WGSBN). Before May 2021, citations were published in MPC's Minor Planet Circulars for many decades. Recent citations can also be found on the JPL Small-Body Database (SBDB). Until his death in 2016, German astronomer Lutz D. Schmadel compiled these citations into the Dictionary of Minor Planet Names (DMP) and regularly updated the collection.
Based on Paul Herget's The Names of the Minor Planets, Schmadel also researched the unclear origin of numerous asteroids, most of which had been named prior to World War II. This article incorporates text from this source, which is in the public domain: SBDB New namings may only be added to this list below after official publication as the preannouncement of names is condemned. The WGSBN publishes a comprehensive guideline for the naming rules of non-cometary small Solar System bodies.
Pilihan umum Bupati Sukaharja 2015

Pilihan umum Bupati Sukaharja 2015 ya iku pilihan lelurahing wewengkon tumrap Kabupatèn Sukaharja sing diayahi tanggal 9 Dhésèmber 2015. Ing pilihan iki, lelurahing wewengkon sing kapilih bakal leladi minangka Bupati Sukaharja ing sajeroning mangsa 2016-2021. Calon-caloné kaya ta Wardoyo Wijaya lan Purwadi usunganing Partai Demokrasi Indonesia Perjuangan sarta Nurdin lan Anis Mudhakir usunganing Parté Amanat Nasional.
Ana ngisor iki rékapitulasining pilihan iki sing dibabar Komisi Pemilihan Umum.
Pilihan umum Wali Kutha Ternaté 2015

Pilihan umum Wali Kutha Ternaté 2015 ya iku pilihan lelurahing wewengkon tumrap Kutha Ternaté sing diayahi tanggal 9 Dhésèmber 2015. Ing pilihan iki, lelurahing wewengkon sing kapilih bakal leladi minangka Wali Kutha Ternaté ing sajeroning mangsa 2016-2021. Calon-caloné kaya ta Burhan Abdurahman lan Abdullah Tahir usunganing Parté Kebangkitan Bangsa sarta Sidik Dero Siokona lan Djasman Abubakar usunganing Partai Demokrasi Indonesia Perjuangan.
Ana ngisor iki rékapitulasining pilihan iki sing dibabar Komisi Pemilihan Umum.
Pilihan umum Bupati Halmahéra Wétan 2015

Pilihan umum Bupati Halmahéra Wétan 2015 ya iku pilihan lelurahing wewengkon tumrap Kabupatèn Halmahéra Wétan sing diayahi tanggal 9 Dhésèmber 2015. Ing pilihan iki, lelurahing wewengkon sing kapilih bakal leladi minangka Bupati Halmahéra Wétan ing sajeroning mangsa 2016-2021. Calon-caloné kaya ta Rudy Erawan lan Muh Din usunganing Partai Demokrasi Indonesia Perjuangan sarta Anjas Taher lan Nurdin Abas minangka calon ijèn (indhepèndhen).
Ana ngisor iki rékapitulasining pilihan iki sing dibabar Komisi Pemilihan Umum.
Pasisir Slili

Pasisir Slili yaiku destinasi wisata ana ing Gunung Kidul. Karo wilangan lahan kurang lewih 100 m².
Pasisir Sili iki ana jeneng liyane yaiku Watu Lawang lan uga cinta Slili. Digawé jeneng Pasisir Watu Lawang amarga ana pulau cilik sing sering dijenengi bukit karang nganti didasar cekungan, ukurané kPasisirurang lewih 500 meter saka Pasisir Sundak. Jeneng Slili love dijenengi amarga ana prasasti pasisir ing pantai iki, sing nganggo bentuk hati sing digawé saka bunga plastik sing ngambang cinta.
Lokasi Pasisir Sili iki yèn saka pusat kutha Jogja yaiku kurang lewih 64,6 kilometer lan nalika njaluk mobil saka pusat kutha Jogja menyang Pasisir kudu ngasilake wektu kurang lewih 1 jam 42 menit, ndlokaké ing Daérah Istimewa Yogyakarta, Jalan Pasisir Krakal, Kecamatan Tepus, Kabupaten Gunung Kidul.
Tiket masuk kanggo mlebu wisata iki duwé biaya 10.000. Nanging kanggo biaya parkir, digawe 20.000 kanggo sepeda motor lan mobil. Sarta kanggo bis 15.000.
Aktivitas sing ana ing Pasisir iki, panjat bukit sing ana antarane Pasisir Sili lan Strand Krakal. Bukit Kobengan ing pasisir wetan uga bisa dipanjat lan kabeh pemandangan liyane uga bisa dinikmati ing mripat bukit.
Fasilitas ing pasisir iki wis ana, kamar mandi lan WC, musholla, Gazebo, warung mangan lan minuman, penyewaan alat snorkeling, pondokan, area parkir gedhé.
Masjid Agung Palembang

Masjid Agung Sultan Mahmud Badaruddin II utawa biyasa karan Masjid Agung Palembang iku sawijining masjid gedhé dhéwé ing Kutha Palembang, Sumatra Kidul. Masjid Agung Sultan mahmud kena pengaruhi minangka 3 arsitèktur yaiku Indonésia, China lan Éropa. Wujud arsitèktur Éropa katata uga bisa dideleng ing Kori lumebu gedhong anyar kang kang misurwur gedhé lan ndhueur. pintu masuk di gedung baru masjid yang besar dan tinggi. Sedangkan arsitèktur China dilihat dari masjid utama yang atapnya seperti klenteng.
Dhini Aminarti

Dhini Aminarti (lair ing Jakarta, 29 Mèi 1983; umur 41 taun) ya iku aktris lan presenter Indonesia.
Jeneng Dhini Aminarti misuwur kanthi perané dadi Wulan ing sinétron kang irah-irahané Wulan. Bocah wadon kang dhuwure 173 cm (5 ft 8 in) iki kerep meranaké paraga protagonis kang tumindaké apik. Nanging dhèwèké uga nduwéni kepenginan kanggo main dadi paraga antagonis utawa dadi wong édan. Sinetron kang tau dibintangi Dhini Aminarti ya iku Siapa Takut Jatuh Cinta, Cewek Macan, Bule Masuk Kampung 3, Si Cecep, Roda-Roda Cinta, Si Cantik dan Si Buruk Rupa, Maha Kasih 2, Kembang Surga, Wulan, Maha Cinta, lan Serial TV Jomblo. Dhini Aminarti uga main ing Layar Lebar produksi Trans TV kang irah-irahane Dunia Lain (2006). Saliyané main ing sinétron, Dhini Aminarti uga dadi modhél Sari Ayu lan Konika filem.
Nalika tanggal 12 Dhésèmber 2009, Dhini Aminarti nikah karo Dimas Seto.
Setatsiyun Terisi

Setatsiyun Terisi (TIS) marupakan setatsiyun sepur kelas II sing terletak ing Karangasem, Terisi, Indramayu. Setatsiyun sing terletak ing kadhuwuran +12 m iki klebu ning Daerah Operasi III Cirebon.
Dengan beroperasinya jalur ganda segmen Haurgeulis–Telagasari per 8 Januari 1997, jalur 1 baru stasiun dibangun tepat di depan pintu masuk asli stasiun sehingga stasiun ini dapat dipandang sebagai stasiun pulau. Saat ini stasiun ini memiliki empat jalur kereta api dengan jalur 2 dan 3 merupakan sepur lurus; bangunan stasiun diapit jalur 1 dan 2.
Setelah kurang lebih 6 tahun hanya melayani persusulan antarkereta api, stasiun ini kembali melayani penumpang sejak tanggal 1 Agustus 2019.