davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
广西合浦儒艮国家级自然保护区

广西合浦儒艮国家级自然保护区位于中国广西壮族自治区北海市合浦县东南部海域。保护范围为109°34'30"E-109°44'00"E，21°18'00"N-21°30'00"N，东起合浦县山口镇英罗港，西至沙田镇，海岸线全长43公里。总面积35,000公顷，其中核心区13,200公顷，实验区11,000公顷，缓冲区10,800公顷，是目前中国唯一的儒艮国家级自然保护区。
该保护区位于北部湾东北部海域，气候属南亚热带海洋性季风气候，年平均气温22.9℃。海域水深较浅，海草床生长面积约540公顷，种类包括喜盐草 Halophila ovalis 、矮大叶藻 Zostera japonica、贝克喜盐草 Halophila beccarii 和二药藻 Halodule uninervis 等，以喜盐草为优势种。还分布有潮间浅滩，潮流深槽，潮流沙脊和海底平原，适合儒艮摄食及藏身。
保护区设有广西合浦儒艮国家级自然保护区管理站，隶属广西壮族自治区环境保护局。管理站现有工作人员13人，设站长室（3人）、儒艮办公室（6人）和生态研究室（4人）。在合浦县沙田镇设有保护区管理站沙田分站。
近年来，保护区附近地区大力发展海水养殖业，主要是各种螺类养殖，造成保护区被破坏和污染，海草大面积死亡。同时，高速航行的渔船和密布的渔网对儒艮的安全造成严重威胁。
由于经济发展和环境保护的矛盾日益突出，加之资金的缺乏，儒艮的保护工作任重道远。
濒危物种列表

瀕危物種是指一個物種，由於濫捕、盜獵、環境破壞、數量稀少、棲地狹窄等種種原因導致有滅絕危機的物種。根据IUCN的标准，濒危物种名单会依据物种具体状况而修订，因此这是一个在变化中的列表。
真菌和原生生物
鹈鹕

鹈鹕科（学名：Pelecanidae），又稱鴮鸅（音同“烏澤”）、淘河，俗稱塘鵝、布袋鵝（臺灣話：pòo-tē-gô）、布袋鳥（臺灣話：pòo-tē-tsiáu），在动物分类学上是属于鸟纲鹈形目。鹈鹕科下只有一个属鹈鹕属（Pelecanus），包括8种。鹈鹕是零散分布在除南极洲以外所有大陆的大型水鸟，最明显的特征是嘴下带有一个喉囊，可以自由伸缩，是储存食物的地方。除了美洲褐鵜鶘和秘魯鵜鶘外，一般都是蒼白色的羽毛為主。在繁殖季節之前，所有物種的喙，喉囊和面部皮膚的裸露部分會變得顏色鮮豔。
鵜鶘可以單獨覓食，但大多更愛用群体捕鱼的方式。只有美洲褐鵜鶘和秘魯鵜鶘會從空中插水捉魚。
[在维基数据编辑]
歐鯰

歐鯰（学名：Silurus glanis）又稱歐洲巨鯰或六鬚鯰，為輻鰭魚綱鯰形目鯰科的其中一種，是在歐洲生活的淡水鯰和汽水鯰，是世界上最大的淡水魚之一以及世界最大的鯰魚之一。
歐鯰的体色各不相同，有的身体全黑，而有的头部则是深黄绿色或蓝黑色。歐鯰肋部颜色稍浅，还有极少数体表带有棕红色光泽；而其腹部是白色的。全身均为蓝黑色或白色的歐鯰个体也出现过。除了底色以外，歐鯰的身上还有云片状或点状的花纹。鳍色为深棕红色或紫褐色。
歐鯰的體色主要會隨著水的清澈程度而受影響，生活在混濁水域中歐鯰體色是褐色，而生活在清澈水域中歐鯰體色則是偏向黑色，此外，季節也會影響歐鯰的體色。
歐鯰身体很长，前端圆柱形，末端较扁平，头部较大且扁平，口部宽而大，有3对触须，上颌触须放松时尤其长，可以触及胸前。脊鳍十分小，向头部方向插入身体，但无脂鳍。臀鳍基部很长，這些特徵使歐鯰十分容易就可辨識得出來。
傳說中最大的歐鯰體長達到5公尺，重達336公斤（但大部分的歐鯰體長大約在2公尺左右，體重很少會超過100公斤），生長於19世紀的俄羅斯，此紀錄比已知的任何鯰形目都要大許多，包括湄公河巨鯰（Pangasianodon gigas） 的3公尺，重350公斤、撒旦鴨嘴(絲條短平口鯰)（Brachyplatystoma filamentosum）最大可達360公分，重200公斤，以及鮡科的鯰魚，俗稱坦克鴨嘴(巨魾)（Bagarius yarrelli）的2公尺，重90.7公斤，及兩個近親琵琶湖鯰（Silurus biwaensis）的2.4公尺(240公分)，重140 公斤，以及懷頭鯰（Silurus soldatovi）的4公尺(400公分)，重40公斤。
歐鯰喜欢居住在广阔温暖、有大量植被的的湖或死水塘中，以及水流缓慢的深水江河中，有時他們也會棲息在水庫上游。它们喜欢栖息在隐蔽的地方，如河床上的孔洞和沉木等。歐鯰在开放水域或水体底部捕食。人们将歐鯰作为食用鱼饲养在鯉鱼塘中，同时也将它们视为宠物。
歐鯰居河川食物鏈的上層，幾乎什麼東西都吃，主要以环虫、螺、昆虫和甲壳类维生，有时也吃蛇、龜、魚、鼠、水鸟（如鴨），甚至田鼠。在中世紀時，就有許多攻擊人的傳聞，那時，歐鯰被形容成殺人不眨眼的吃人怪物，能一口將嬰孩吞下，在有廣泛歐鯰棲息的水域中，常有巨大的身影攻擊人類事件；目前只能確認有歐鯰吃過人、但不知道是吃活人還是吃屍體，也有歐鯰嘗試捕捉活人但未成功。
在德国门兴格拉德巴赫曾经发现有歐鯰吃過一條狗，因此该歐鯰获得了一個可怕的外號「殺手庫諾」，后于2003年确认杀手库诺死亡，当地人将其制成标本，并展示在赖特城堡（德语：Schloss Rheydt）博物馆。
在其栖息地，雌歐鯰一般于5月－7月将卵产在由雄歐鯰挖掘的浅洼地或是河岸中，产下的卵每千克体重可以达300000个，光是夏季繁殖期，一隻歐鯰的卵，加總起來共有70萬顆以上，卵由雄魚照顧直至小鲶鱼孵化出，此过程需3－10天，所需时间取决於水温。如果水位变化过大或过快，雌歐鯰会用其强健有力的尾鳍向卵上泼水，以保持卵的湿润；此外，若是有類似淡水龍蝦、鯉魚等偷蛋賊，歐鯰就會強制驅離甚至攻擊，就連人類也不例外，這也是牠們會攻擊小船及泳客的原因。
歐鯰生长极快，只需4至5年就可以发育成熟，寿命一般可达到20或30年，而目前已知的最长寿的歐鯰甚至活到80岁。
歐鯰原產於中亚的鹹海、南歐、中歐和東歐，德國的萊茵河上游、波羅的海和里海、亞洲東北部，目前甚至持續入侵到西班牙等歐洲國家，也就是後引入到中國大陸以及其他國家，其分布範圍十分廣泛。
歐鯰雖然生活於歐洲各個大小國家的水域中，而令其肉品在市場上幾乎能隨處購得，但卻不受到當地人的喜愛，因為歐鯰的肉質容易發黃，所以不好保存，加上土腥味又太重，使的市場反應十分不佳；近年來養殖業者為了滿足中國饕客的需求，而將歐鯰大量引進中國，並且迅速的在該國市場中落地生根。而且因為出口限制，大部分市場很少機會見到白子歐鯰。歐鯰的卵有毒，不可食用。
诱捕歐鯰的最佳鱼饵之一是水蛭，可谓百发百中，几乎从来不会失败。制作钓饵要小心，注意不能破坏水蛭的体节，这样其能生存较长时间，发出的声音可以吸引歐鯰，而另外一種魚餌是淡水鰻魚，跟水蛭一樣幾乎沒有失誤過，並且可保證一定吸引歐鯰。其他常用的鱼饵包括小鱼、大蚯蚓团、其他昆蟲、鯉魚、动物内脏和鱿鱼块。冬天，大量的歐鯰会聚集在河床的低洼地，这样人们可用拖网渔船大量捕获歐鯰。抓住的歐鯰很滑，而且不停挣扎，在船上不易控制，一种解决办法是用手指夹住触须，因为其触须很敏感，这样做会使它们痛得不能动弹。
有些鯰形目的魚類長的與歐鯰白子差不多，例如懷頭鯰。這種鯰魚體色、體態與歐鯰白子相似，不過歐鯰的頭皆比這種鯰魚尖，而且歐鯰白子的體色帶一點粉紅色，相比有些差異。
歐鯰在最大的淡水魚名單中，佔有一席之位，不論用什麼方法比較，歐鯰都比大部分的淡水魚大，可以媲美美國白鱘、歐洲鱘、中華鱘、大西洋鱘、巨骨舌魚、近親懷頭鯰。
歐鯰不仅為養殖與食用魚類，也是十分常見的觀賞魚。在水族館裡，最常見的種類是小型歐鯰的白化幼仔，體型一般可以達到1.85公尺（6英尺），生長一段時間後可達到2.78公尺（9英尺），但因為空間過小，所以用來觀賞的歐鯰最大通常不會超過3公尺。不过，若使用室內游泳池，最大紀錄可以達到4.75公尺，幾乎可以達到野生種5公尺的最大體型紀錄。關於食物，飼養者可以先餵食歐鯰鴨、雞，之後便可以進一步餵食鱈魚、蟑螂等食物；而另一種餵食方法，適用於大型歐鯰，飼養者可將魷魚或大型魚類的肉切成塊，但若想餵食其他食物也是可以的，如小龍蝦（螯蝦）。
在最近土耳其进行的魚類体内污染物（汞、鉛等重金屬與其他物質）含量的調查報告中指出，歐鯰與其他三種魚類（Achanthobrama marmid、Chondrostoma regium和Cyprinus carpio）汙染物含量較多，雖然其汙染物對於魚體本身是幾乎無害的，但卻可以造成體質較敏感的哺乳類、鳥類死亡，雖然此區已有限制污染物不可超過一定含量的標準，並且，這些魚類污染物含量低於該地區標準，但隨著農業與工業的發展，污染造成的問題也可能會發生。
蓝马鸡

藍馬雞（学名：Crossoptilon auritum）是雉科馬雞屬鳥類的一種。中國的特有種。它们体形较大，可达96厘米，羽毛蓝灰色，头上有一簇黑色的毛，脸是没有毛的，红色。蓝马鸡的虹膜是黄色的，眼下有一簇白毛。蓝马鸡的腿是猩红的，尾巴由24根弯曲的蓝灰色长尾羽组成。尾羽的尖端是黑色的。蓝马鸡的两性类似，雄性稍大些。
藍馬雞分佈於中國的青海東部、東北部，甘肅西北部及南部，四川西北部，寧夏的賀蘭山地是其分佈的北限。
於山嶽地帶的森林中生活。在馬雞屬中個野生個體數最多的物種。主要吃漿果類和植其他植物為生。
蓝马鸡是所有马鸡属种类中最常见的，在IUCN紅色名錄上被列为无危。
康氏马鲛

康氏马鲛（学名：Scomberomorus commerson，台湾称康氏馬加鰆）为鲭科马鲛属的食用鱼，广泛分布于印度洋-太平洋海域，栖息于近海水面附近，有洄游习性。其背部为蓝灰色、腹部为银灰色，有灰绿色的体侧线和遍布全身的黑斑。其体长而扁，尾鳍深叉，头尖，主要以小鱼为食。寿命可达22岁。目前该鱼虽有较大的种群，但受过度捕捞影响严重。
康氏马鲛的属名“Scomberomorus”源自于古希腊语词汇“σκόμβρος”，意为鲭鱼或金枪鱼；康氏马鲛由法国博物学家贝尔纳·热尔曼·德·拉塞佩德于1800年根据另一位法国博物学家菲利伯·康默森提供的笔记和插画正式描述。拉塞佩德选择用康默森的姓氏作为该鱼的种加词。在浙江宁波一带，因在康氏马鲛多在春季上市，故群众俗称其为“鰆”。该鱼的其他俗名有马鲛、梭齒、魠魚、頭魠、土托、土魠、康氏馬發、塗魠等。
康氏马鲛背侧呈蓝灰色，而腹侧则为银灰色，鳞片小而圆且易脱落。其体侧线为灰绿色，在第二片背鳍处下歪后弯曲延伸至尾柄。成鱼身体上可见数十条黑斑。该鱼身体长而侧扁，尾鳍深叉，头尖，嘴大，眼小。其上下颚均有一列牙齿，牙齿大而侧扁，呈三角形，共有12—16枚。康氏马鲛第一片背鳍有硬棘15—18条，后方紧跟具有15—20根鳍条的第二片背鳍，再后方有8—10片小鳍；其臀鳍有16—21根软条，后方有7—12片小鳍。康氏马鲛最长可长到2.45米，而捕得最重的个体重44.9千克。
康氏马鲛属暖水性中上层肉食性鱼类，广泛分布于印度洋-西太平洋海域，分布范围西至红海、东至澳大利亚和斐济、南至开普敦、北至韩国、日本。末次冰期近海栖息地范围随海平面大幅下降而缩小，但康氏马鲛因其分布范围广且能由近海向外海迁移，在洋流影响下基因交流更为频繁，使得种群发生了扩张。苏伊士运河开通后亦自红海进入东地中海，如今突尼斯、埃及、土耳其、希腊和利比亚等国水域均有康氏马鲛出没。该鱼在同生态位相似的地中海原生鱼类大西洋白姑鱼的竞争处于上风，导致后者种群自1980年代起不断下降。
康氏马鲛主要栖息于近海水面附近，栖息深度为15至200米，偶尔会进入潟湖或是河口，一般独来独往或成小群活动。该鱼有洄游习性，在秋季会迁徙至低纬度水域越冬，来年春季则会返回食物更丰沛的高纬度水域繁殖。
成年康氏马鲛为追击捕食者，主要以鱼类为食，尤其偏好鳀鱼、鲱鱼、沙丁鱼，偶尔也会捕食其他鲭科鱼类、鲹、合齿鱼、须鲷以及枪鱿。小于40厘米的幼鱼除去食鱼外，还会捕食相当数量的虾类。
阿拉伯海海域的康氏马鲛一般在每年5—10月自远洋前往沿海水域繁殖。而南海海域的康氏马鲛则在每年11一12月北游至近海，并于1一3月产卵，至5月上旬结束。成熟卵径为1.4毫米，在36至38小时间孵化成幼鱼，鱼苗在孵化后会随波逐流。其在不同海域的性成熟年龄与体长均略有不同，但整体而言其在1—2岁左右性成熟。性成熟时雌性平均体长为66.7厘米，而雄性则是80.3厘米。该鱼寿命可达22岁。
该鱼是异尖线虫以及锥吻目绦虫的中间宿主。此外，其鱼鳃内还会有单殖纲寄生虫。
康氏马鲛是商业价值极高的食用鱼种，全球年产量在7万至22万吨之间，主要以流刺网捕捞，但拖网、围网、鱼梁等渔具也可捕得该鱼。康氏马鲛肉质细腻、味道鲜美、营养丰富，兼有补气、平咳、提神等功效，可油煎、炖汤、红烧或是油炸，台湾小吃炸土魠魚即是用康氏马鲛制作。此外，闽南有用炸酥后的康氏马鲛鱼块制作的小吃土魠鱼羹，而浙江宁波也有以该鱼为原材料的菜肴雪菜马鲛鱼。然而，由于康氏马鲛属顶尖掠食者，其体内常累积毒素，如雪卡毒素以及铜、铬等重金属。
康氏马鲛的水产养殖目前仍处于试验阶段，市场需求依赖于野外捕捞。康氏马鲛尚有可观规模的种群，但大部分水域的种群均因过度捕捞而衰退，下降趋势在30%—60%不等，因此该鱼被IUCN评为“近危”。其在波斯湾的种群所面临的渔业压力尤为庞大，且缺乏相关的保育政策，故被评为“易危”。
校色

校色或学校代表色，是学校所确定的代表此校的颜色。为避免在校际比赛中因两校校色相同难以区别，多数学校通常会选择两种或以上的校色。
学校的校色通常为两种，四种及以上的则较为罕见，颜色通常有常见颜色（包括橙色、紫色、蓝色、红色、绿色等）和金属色（包括黑色、白色、银色、金色等）。
一些学校会在常见颜色和金属色中各选择一种为校色，也有一些学校两种校色均从常见颜色或金属色中选择。
有时，一些学校为与他校明显区分，也会专门确定特定的色值，用一些罕见的颜色作为校色。如浙江大学的校色主色调为“求是蓝”，北京大学的校色为“北大红”，这些颜色在日常生活中并不常见。
学校的校名标准字体、校徽、校旗等的颜色通常以校色为主。学校的网站，毕业典礼时礼堂的布置，校园的装饰，也经常使用校色作为主色调。
体育比赛中，校队制服通常使用校色作为主要颜色。使用何种校色也有讲究，美国学校的美式足球队在主场通常使用第一校色。而篮球队通常则相反，在主场穿上白色，作客才穿上校色。学校的啦啦队也经常使用校色作为制服的主要颜色。
Black-crested bulbul

The black-crested bulbul (Rubigula flaviventris) is a member of the bulbul family of passerine birds. It is found from the Indian subcontinent to southeast Asia.
The black-crested bulbul was originally described in the genus Vanga and later moved to the genus Pycnonotus. Pycnonotus was found to be polyphyletic in recent molecular phylogenetic studies and five bulbuls, including the black-crested bulbul, were moved to Rubigula.
Until 2008, the black-crested bulbul was considered as conspecific with the black-capped, ruby-throated, flame-throated and Bornean bulbuls, but these are all now treated as distinct.
Eight subspecies are accepted:
The black-crested bulbul is 18.5–19.5 cm in length. The head is black with a distinct crest and a yellow iris, while the rest of its body is greenish yellow above and yellow below, and a greenish-black tail. The bill and the feet are black. In the subspecies R. f. johnsoni, the throat is red. Both the male and female are similar in plumage; young birds are slightly duller.
This is a bird of forest and dense scrub.
It builds its nest in a bush; two to four eggs are a typical clutch. The black-crested bulbul feeds on fruit and insects.
Composition with Large Red Plane, Yellow, Black, Grey and Blue

Composition with Large Red Plane, Yellow, Black, Grey and Blue is an abstract painting from 1921 by the Dutch artist Piet Mondrian. The painting is part of the Kunstmuseum collection in The Hague.
In 1920, Mondrian expressed his belief that art should strive to express deeper truths about the world, rather than imitate life on its surface alone, and endeavor towards artistic freedom, publishing an essay entitled "Neo-Plasticism." Composition with Large Red Plane, Yellow, Black, Grey and Blue is Mondrian's first painting after the publication of this essay, visually representing these ideals by stripping away all recognizable forms of physical objects and even the outlines of individual brushstrokes.
The oil on canvas painting is square in form, measuring 59.5 by 59.5 cm. It was bought in 1921 by Jo Steijling, a Dutch acquaintance that came to visit the painter in Paris. The purchase enabled Mondrian to hire a more expensive studio in Paris, on the rue du Départ.
Blue Grey cattle

The Blue Grey is a cattle hybrid traditional in south-western Scotland and north-western England. It is blue roan in colour, and results from breeding a black Galloway cow to a white Shorthorn bull. It is reared principally as a suckler cow, and is particularly well suited to upland grazing.
In south-western Scotland and north-western England, Shorthorn bulls were used from the early nineteenth century on black Galloway cows to produce vigorous hybrid calves. If the bull was white, the calf was blue roan in colour; these were easily recognisable and were much in demand. In the later nineteenth century, selection of the Whitebred Shorthorn was begun specifically to supply white sires for production of these calves.
The Blue Grey is blue roan in colour, and is polled (without horns). Cows have high amounts of body fat compared to other hybrids in similar overall condition, and are able to produce adequate quantities of milk even on poor grazing.
The Blue Grey is used principally as a suckler cow on uplands where grazing is sparse, where cows are nevertheless able to produce adequate quantities of milk for their calves. It has been used for conservation grazing in the Yorkshire Dales, where it grazes more lightly than sheep and is able to survive the winter on the coarse grasses of the limestone hills.
Estadio Adolfo López Mateos

El Estadio Adolfo López Mateos es un parque de béisbol ubicado en la ciudad de Reynosa en el estado de Tamaulipas, México inaugurado el 6 de abril de 1963. El inmueble cuenta con un aforo de hasta 10,000 espectadores convirtiéndolo en uno de los estadios de béisbol mas grandes de Tamaulipas en haber participado en la Liga Mexicana de Beisbol.
Originalmente, este estadio fue planeado para la práctica del béisbol profesional, luego de que en 1962 se diera a conocer que Reynosa sería la nueva plaza de expansión de la Liga Mexicana de Béisbol. El estadio fue entregado a la afición de Reynosa el 14 de junio de manos del entonces presidente de la república, Adolfo López Mateos. El primer partido de béisbol se disputó el 16 de septiembre entre los "Algodoneros de Reynosa" y el "Spur Cola de Terán". El 6 de abril de 1963 se jugó el primer partido oficial de Liga Mexicana en el que los Broncos de Reynosa recibieron a los Diablos Rojos del México, ganando estos últimos 8-2.
Para 1977 los Broncos ya no jugaron en la liga, regresando para el periodo de 1980 a 1982. Posteriormente volvieron a abandonar la liga y tras su periodo más largo de ausencia en la liga, regresaron en 1995 con lo que el estadio sufrió una remodelación mayor tras tantos años en el abandono. Los Broncos permanecieron hasta 2003 y posteriormente el estadio fue adecuado para la práctica del fútbol profesional hasta que se anunció que el béisbol regresaría nuevamente para 2009.
Actualmente se realizan los trabajos de quitar todo lo que tenga que ver con el fútbol para hacer nuevamente el campo de béisbol, construcción de la barda que había sido derrumbada para jugar a fútbol y reemplazo de todas las butacas por unas nuevas de color verde, que será el nuevo color de los Broncos dejando atrás el negro y naranja. Actualmente el estadio cuenta con pasto natural, sin embargo, se está pensando en colocar pasto sintético para así tener listo el estadio antes de que de inicio la temporada a finales de marzo.
En 1969 este estadio vio coronarse a su equipo con el único título que han conquistado en su historia, ante los Sultanes de Monterrey, luego de vencerlos en los cuatro últimos juegos de la temporada; en aquel entonces no había playoffs sino que resultaba campeón el equipo que quedaba en primer lugar en el standing.
En 1981 la Serie Final regresó a Reynosa y aunque se coronaron los Diablos, resulta curiosa esta serie pues ha sido la única en toda la historia de la liga en la que ninguno de los dos equipos ganó en su casa. Los Broncos ganaron los juegos 3, 4 y 5 como visitantes en el Parque del Seguro Social de la Ciudad de México, pero perdieron los juegos 1, 2, 6 y el decisivo 7 jugando como locales en el López Mateos.
Ha recibido equipos como América, Pachuca, Monterrey, Santos, Necaxa y los Tiburones Rojos de Veracruz.
Se adecuó para que jugaran los Tigres B de la Primera División 'A' de México, equipo que jugó hasta el 2007. Para inicios del 2008 el estadio se convirtió en la casa de los Zorros de Reynosa, equipo de la Segunda División de México, que jugó ahí hasta el torneo Apertura 2008.
Сателитна телевизия

Спътникова телевизия е телевизия, която се разпространява чрез спътник. При домашна употреба, приемането на сигнала става с помощта на външна сателитна антена (сателитна чиния) и специален приемник (set-top box), ако телевизорът няма вграден приемащ сателитен модул (тунер). В много райони по света – слабо населени или недостъпни – сателитната телевизия е единствена възможност за гледане на телевизионни програми поради липсата на покритие с други видове телекомуникационни сигнали.
Телевизионният сигнал може да бъде аналогов и цифров. Цифровият сигнал постепенно измества аналоговия и дава възможност за много по-добро качество чрез стандарта HDTV.
Сателитен интернет

Сателитен интернет представя връзка, при която мрежови данни се предават чрез сателит в орбита посредством радиовълни най-често в микровълновия диапазон. Сигналът от сателитите е много слаб и изисква усилване от сателитна чиния за да използваме надеждна интернет връзка.
За разлика от наземните безжични интернет мрежи при сателитната връзка се изисква пряка видимост между сателита и приемника на Земята. Връзката не би била възможна на закрито или под Земята.
Има два вида достъп чрез сателит:
Сателитният интернет обикновено не е много по-бърз от оптичния интернет, но има предимството, че е достъпен на места без изградена кабелна и мобилна мрежа. Характерно е по-голямото време за ping – около 500 милисекунди скоростта за download достига до 24 Mbits/s (Мега Бита в Секунда) за България скоростта е до 4 Мбита/сек (= 512 КB/sec).
скоростта на ъплоуд е по-висока при двупосочния вариант и зависи от uplink връзката при еднопосочния.
Вега 1

„Вега 1“ (заедно с близнака си Вега 2) е съветска космическа сонда част от програмата Вега. Тя е проектирана от космическия център Бабакин и конструирана като 5VK от Лавочкин в Химки.
Корабът е захранен от два еднакво големи слънчеви панела, а инструментите включват сателитна чиния, камери, спектрометър, инфрачервен клопфер, магнитометър и плазмени сонди. Изстреляна е от космодрума Байконур. Вега 1 и Вега 2 са триосови стабилизиращи кораби. Корабът има двоен буферен щит за защита от прах от Халеевата комета.
Вега 2

„Вега 2“ (заедно с близнака си Вега 1) е съветска космическа сонда част от програмата Вега. Тя е проектирана от космическия център Бабакин и конструирана като 5VK от Лавочкин в Химки.
Корабът е захранен от два еднакви големи слънчеви панела и инструментите включват сателитна чиния, камери, спектрометър, инфрачервен клопфер, магнитометър и плазмени сонди. Изстреляна е от космодрума Байконур. Вега 1 и Вега 2 са триосови стабилизиращи кораби. Корабът е имал двоен буферен щит за защита от прах от Халеевата комета.
Мустанг ТВ

Мустанг ТВ е бивш телевизионен канал в България, собственост на варненския „Мустанг Холдинг“. Стартира през 1996 г. във град Варна. През 1999 г. е „качен“ на сателит и е преименуван на MSAT.
Телевизионният канал е създаден през 1996 г., като кабелна телевизия във Варна, собственост на варненския „Мустанг Холдинг“. Развива 22-часова програма с повече от 10 авторски телевизионни предавания. Собственото телевизионно студио, модерната техника и високия професионализъм на телевизионните екипи, спомагат телевизията да стане една е най-популярните телевизии в града и региона.
Едно от най-актуалните предавания на „Мустанг ТВ“ е „Звездите на бинго Мустанг“. В едноименното бинго всеки четвъртък гостува една от популярните фолкзвезди на България и тези концерти се предават директно по телевизията всяка седмица. „Звездите на бинго Мустанг“ е с изключителна гледаемост и е уникално по рода си предаване в края на 1990-те години. От 1999 г. се провежда национален поп-фолк фестивал „Златният мустанг“.
От април 1998 г., чрез южния телекомуникационен пръстен програмата на телевизията е предавана по кабел и в градовете Балчик, Бургас, Несебър, Поморие, Созопол, Слънчев бряг, Сливен, Ямбол, Стара Загора, Нова Загора, Казанлък, Тетевен, Карнобат, Пазарджик, Кърджали, Провадия, Исперих, Кубрат, Плевен, Разград, а от юни същата година започва пробно предаване за Велико Търново и София.
На 2 септември 1998 г. телевизията подписва договор за сателитно излъчване с държавната норвежка телекомуникационна компания Теленор, ползвайки сателита „ТОР 3“. През 1999 г. започва излъчването на нов спътников канал – „Мустанг Сат“, който скоро след това се преименува в MSAT.
БНТ 4

БНТ 4 (изписвано още и на английски: BNT 4) е национална обществена телевизионна програма на Българската национална телевизия, предназначена основно за българите, живеещи в чужбина.
Първото излъчване на програмата е на 2 май 1999 г. под името „ТВ България“, което не бива да се бърка с кабелния канал „България Кабел“, понякога изписван и като България ТВ. Първият програмен директор на „ТВ България“ е Агнеса Василева. В началото програмата стартира с повторения на най-доброто от фонда на БНТ, на български игрални филми и на музикални програми. Музикалният сигнал на канала „Я кажи ми облаче ле бяло“ е записан специално от Теодосий Спасов. „ТВ България“ реализира и много успешни собствени продукции – „Посланици на България“, и „Полет над нощта“. Каналът излъчва и баскетбол и волейбол. От средата на юни 2005 г. сателитния канал излъчва обновена целодневна програма, с нови предавания и нова визия. От 14 септември 2008 г. името на „ТВ България“ е променено на „БНТ Сат“. От 20 декември 2010 каналът е преименуван на „БНТ Свят“. На 10 септември 2018 г. новото ръководство на БНТ взема решение за промяна наименованието на програмата от „БНТ Свят/BNT World“ на „БНТ 4/BNT 4“.
„БНТ 4“ се излъчва от спътник за цяла Европа, а част от програмите (след 20:40 ч.) се ретранслират от останалите телевизионни канали на БНТ.
Viasat Explorer

Viasat Explorer е скандинавски телевизионен канал на Modern Times Group, който показва документални филми за дивото, екстремни спортове, приключения, пътувания и технология. Той е пуснат на 6 януари 2002 в Дания, Швеция и Норвегия. На 1 ноември 2003 започва негово излъчване в Русия, Естония, Латвия, Литва, Молдова, Беларус, Унгария, Полша, Румъния и България. През 2006 сръбски кабелни оператори и тяхната сателитна платформа, Total TV започват излъчването на този канал.
Би Ти Ви Екшън

bTV Action (произнася се Би Ти Ви Екшън) е български телевизионен канал, насочен към мъжката аудитория. Би Ти Ви Екшън заедно с каналите Би Ти Ви, Би Ти Ви Комеди, Би Ти Ви Синема, Би Ти Ви Стори и Ринг ТВ са част от „БТВ Медиа Груп“, собственост на американския медиен конгломерат CME (Central European Media Enterprises).
През 1997 г. е създадена първата частна ефирна мрежа в България – ТОП Телевизия, основана в Шумен. През следващите години изгражда мрежата си в останалата част от страната. През 2002 г. телевизията изключва част от предавателите си и е официално закрита през 2004 г. През 2005 г. фирмата-собственик е закупена и преобразувана в CTN, която започва излъчване през 2006 г. На 1 март 2006 г. започва излъчване телевизионна мрежа CTN, на честотите на дотогавашната национална ефирна телевизия ТОП. Телевизията е препродадена на следващата година и преобразувана на TV2.
На 27 ноември 2007 г. на честотата на телевизия CTN стартира TV2. През 2008 г. телевизията е закупена от американската компания „Central European Media Enterprises“ (CME) заедно с Ринг ТВ. На 4 юли 2009 г. телевизия TV2 официално сменя името си на PRO.BG по подобие на румънския канал на CME – PRO TV.
През 2010 г. CME закупува „БТВ Медиа Груп“ (собственик на каналите Би Ти Ви, Би Ти Ви Комеди, Би Ти Ви Синема) от Нюз Корпърейшън. На 22 януари 2011 г. телевизия PRO.BG е препозиционирана в структурата на „БТВ Медиа Груп“ и е преименувана на Би Ти Ви Екшън. От 7 октомври 2012 г. преминава в излъчване с формат на картината 16:9 и HD. На 18 август 2015 г. променя логото и графичната си опаковка.
Би Ти Ви Екшън е телевизионен канал, профилиран към мъжката аудитория. Телевизията излъчва актуални предавания, спорт, документални поредици и екшън филми.
Телевизията излъчва и спортни формати като Шампионска лига (заедно с Ринг ТВ, Макс Спорт 2 и Макс Спорт 3, Лига Европа (заедно с Ринг ТВ), Шампионска лига по волейбол, излъчват се още и мачове от Италианската волейболна лига Серия А-1, Купата на Испания и други. От 2012 г. започва излъчване на Шампионската лига във формат HD. През 2013 г. финалът на турнира е излъчен във формат 3D. От 2013 телевизията започва излъчване на квалификациите и състезанията от германския автомобилен шампионат ДТМ. От август 2013 започва излъчване и на Италианската Серия А заедно с Ринг ТВ. На 27 ноември 2015 г. Би Ти Ви съобщава на официалния си сайт, че е закупила правата за испанския футболен турнир Купата на Испания до 2017 г., а първите мачове се излъчват от 1 декември заедно с Ринг ТВ.
До 1 декември 2010 PRO.BG се приема ефирно от над 60% от българските домакинства и близо 90% от активното население на страната, след което телевизията изключи всичките си предаватели.
Би Ти Ви Екшън се приема чрез повечето кабелни и сателитни оператори на територията на страната. В бъдеще се очаква ефирното излъчване да бъде подновено.
Рурбанизация

Рурбанизацията е процес на разпространение на градски форми, начин и условия на живот в селска местност. Тя е съставна част на урбанизацията.
Съпровожда се с миграции на градското население към селски селища, пренасяне на стопански дейности в селата, които са характерни за градските селища, повишаване на образованието, културата и промяната в бита на селското население, а също така и в облика и благоустрояването на селските селища.
Цао Сюецин

Цао Сюецин (на китайски: 曹雪芹, [tsʰǎu ɕɥètɕʰǐn]) е китайски писател и художник.
Роден е на 12 юли 1724 година в Нанкин в изпаднал в немилост род от етническата група хан, заемал малко по-рано висши длъжности в манджурската империя Цин. Прекарва по-голямата част от живота си в селска местност западно от столицата Пекин, живеейки в бедност и прехранвайки се с продажбата на свои рисунки. Остава известен с авторството на издадения посмъртно „Сън в алени покои“ („紅樓夢“), един от Четирите класически романа на китайската литература.
Цао Сюецин умира в Пекин около 1763 година.
Усадба

Усадбата в Руската империя е обособен недвижим имот с малко селище от селски тип или (по-късно) част от селище.
Представлява комплекс от жилищни здания, главното от които е дом на богатото семейство собственик на имота, заедно с прилежащите към него стопански, паркови и други постройки, често с религиозни сгради (параклис, църква и пр.), обикновено и с усадбен парк, съставляващи общо цяло.
Такива дворянски жилищни комплекси са изграждани в Русия още от Късното средновековие. Покъсно са строени също и в градове. Някои причисляват извънградските дворци към усадбите.
На български език няма точен превод. Често се превежда (частично вярно и като цяло неточно) като:
Терминът е с руски произход, свързан с историята на Руската империя, и се използва главно за владения с жилища на руски дворяни и заможни представители на други съсловия, отнасящи се към XVII – началото на XX век.
Разграничават следните основни категории усадби с особености, влияещи на външния им облик:
С течение на времето със замогването си помешчиците започват да следват примера на болярите да изграждат богати самостоятелни домове в селска местност, докато някои от последните, както и други представители на обществения елит, започват да строят и обзавеждат усадби в големите градове: главно в Москва, също в Санкт Петербург и в центровете на губернии.
Редица усадби са построени по оригинални творби на известни архитекти, представляващи днес паметници на руската архитектура. В усадбите на колекционери нерядко се събират значителни и ценни колекции от произведения на изобразителното и декоративно-приложното изкуство.
Някои усадби, принадлежали на меценати, получават известност като важни центрове на културния живот – например Абрамцево (Московска област). Други се прославят чрез своите знаменити собственици – като Тархани (Пензенска област), дом на поета Михаил Лермонтов.
След Октомврийската революция от 1917 г. дворянските усадби са изоставени от собствениците им, огромната част от тях са ограбени и запуснати. В някои от най-известните усадби в СССР са създадени музеи – в Архангелское (Московска област), Кусково и Останкино (Москва), Ясная Поляна (Тулска област) и др.
По сведения на Националния фонд „Възраждане на руската усадба“ в Русия към края на 2007 г. се наброяват около 7 хил. усадби, явяващи се паметници на историята и архитектурата, като около 2/3 от тях се намират в разрушено състояние.
Железнишка река

Железнишка река, или река Железница (известна още като Ягуля, Селска река, Стамболова река и Ведена) е река в Западна България, област София, ляв приток на река Искър. Дължината ѝ е 11 km.
Железнишката река събира водите си от обширната циркусообразна местност Казана в източните склонове на Витоша, заградена от върховете Казана, Голям Купен и Белчева скала. Протича в източна посока, а след приемането на десния си приток – Устружки дол под село Железница променя посоката си в североизточна. В горното си течение реката е по-известна с имената – Селска и Стамболова, а в долното – Ведена. Основен приток на Железнишка река е река Егуля, водеща началото си от Плана планина, с която се слива на 2 km под селото. Оттам до вливането ѝ като ляв приток в река Искър носи името Ведена, което произхожда от стара легенда около историята на крепостта Урвич. На протежение от 1 km по долината и, в участъка от село Железница до ниската обиколна пътека на Витоша (НОП) минава маркираната пътека за хижа Физкултурник и Черни връх, която е най-прекия туристически маршрут от изходните пунктове към върха. В долинното разширение на реката над селото са изградени кътове за отдих с много маси, пейки и беседки – отлично място за излет сред природата. В долното си течение реката образува дълбока долина, която оформя орографската граница между Витоша и Плана планина.
В близост до водослива с река Егуля се намират Железнишките минерални извори, които са 12 – 13 на брой, с дебит от 3 до 9 l/s, при температура на водата от 23 до 32,5 °C.
Железнишката река се влива в Искър при Дяволския мост срещу местността Урвич. От този мост води началото си един от основните маршрути в Плана планина, минаващ през Кокалянския манастир и продължаващ към връх Манастирище и село Плана. При устието на реката, високо над левия ѝ бряг добре се откроява природния феномен „Стърничков камък“ – съвкупност от скални фигури, една от които наподобява жена, държаща в скута си дете.
Основни притоци: → ляв приток, ← десен приток
На река Ягуля е наречена улица в кварталите „Драгалевци“ и „Киноцентъра III“ в София (Карта).
Древни села в Южен Анхуей - Сиди и Хунцун

Древни села в Южен Анхуей – Сиди и Хунцун (на китайски: 皖南古村落－西递、宏村) е обект на Световното наследство на ЮНЕСКО в провинция Анхуей, източен Китай.
Той включва селата Сиди и Хунцун, които са запазени до голяма степен в традиционния си вид като образец на китайската селска архитектура и градоустройство. Двете селища са построени от успешни чиновници и търговци, върнали се в родния си край. В тях са запазени стотици жилищни и обществени сгради от епохите Мин и Цин.
Митолиева къща

Митолиевата къща (на гръцки: Κατοικία του Μητώλη) е жилищна сграда в село Крива, Гърция, обявена за паметник на културата.
Сградата е построена през 1913 г. от каменоделци албанци и е една от малкото запазени традиционни сгради в района. Представлява двуетажна сграда с полусутерен и е с керемиден покрив. Носещата конструкция е от камък. На цялата главна фасада има открит дървен чардак. Дограмата е дървена. Сградата служи за жилищни и за стопански цели, свързани с отглеждането на копринени буби.
В 1986 година сградата е обявена за паметник на културата, като забележителен пример за селска архитектура.
Народно читалище „Селска пробуда – 1896“

Народно читалище „Селска пробуда – 1896“ е читалище в село Градина, община Първомай, област Пловдив.
Читалището е създадено през 1896 г. от учители в селото. Същата година се създава първата театрална трупа, както и първата сбирка от книги, която се предоставя за четене на населението. В първите години от създаването си то се помещава в дюкяна на Манола Пеев, впоследствие – в училище, където се провеждат театралните репетиции и постановки и се организират литературни четения. В собствена сграда читалището влиза през 1964 година. В сградата на читалището е отделено помещение за библиотеката, която разполага с около 10 000 тома библиотечни документи и обслужва над 650 потребители. От 2011 г. библиотеката е част от програмата „Глобални библиотеки България“, благодарение, на която предоставя за ползване 4 компютъра, извършва активна обучителна и информационна дейност
От 1964 до 1989 година в читалището работят драматичен състав, певчески групи, танцови състави, естрадно-сатиричен състав, музикални школи. След 1990 г. функционират танцови състави за деца и възрастни, детска певческа школа, женска певческа група, естрадно – сатиричен състав. Групите са лауреати и носители на златни и сребърни медали от фолклорни събори и фестивали. След 1990 г. Читалището организира и провежда Бабинден, Ден на Християнското семейство, Трифон Зарезан с възстановка на обичаите. Благодарение на него е възродена и традицията за празнуване на Великден на площада.
През годините носи последователно имената „Селска пробуда“, „Никола Вапцаров“, „Д-р Петър Генов“. От 1990 година възвръща първото си име „Селска пробуда“, което носи и до днес.
Dalmatolacerta oxycephala

Dalmatolacerta oxycephala е вид влечуго от семейство Гущерови (Lacertidae).
Видът е разпространен в Босна и Херцеговина, Хърватия, Сърбия, Черна гора и вероятно в Албания. Естествените му местообитания са средиземноморска храстова растителност, скалисти райони и брегове, селски градини и градски райони.
Teira dugesii

Teira dugesii е вид влечуго от семейство Гущерови (Lacertidae).
Видът е ендемичен за островите Мадейра в Португалия. Въведен е и неволно на Азорските острови след внасяне от корабоплаването между двата архипелага.
Естествените местообитания на този вид са умерени гори и храсталаци, средиземноморска храстова растителност, скалисти и пясъчни местности и брегове, обработваема земя, пасища, плантации, селски градини и градски райони.
Lacerta dugesii достига на дължина до около 8 см, заедно с опашката, която е около 1,7 пъти по-голяма от дължината на тялото му. Оцветяването е променливо и има склонност да съответства на цвета на околната среда на животното, като обикновено е в някакъв нюанс на кафяво или сиво, понякога със зеленикав оттенък. Повечето животни са фино украсени с по-тъмни маркировки.
Култура Сунчитуйок

Културата Сунчитуйок (на испански: Cultura Sunchituyoc) е археологическа култура, съществувала през периода 700 – 900 г. сл. Хр. в централните равнине на територията на съвременната аржентинска провинция Сантяго дел Естеро.
Представителите и се препитават с лов, риболов, събиране на плодове и селско стопанство. Характерна е красивата шлифована керамика и урни, оцветени в червеникави и жълтеникави тонове и украсени с изображения на птици с човешки облик, кондори, папагали с остри клюнове и змии.
Култура Санагаста

Култура Санагаста (на испански: Cultura Sanagasta), известна и като култура Ангуаласто, възниква около 1000 г. сл. Хр. на територията на съвременните аржентински провинции Ла Риоха и Сан Хуан.
Представителите на културата Санагаста се занимавали със селско стопанство и събиране на плодове. Ловували гуанако и нанду с помощта на лъкове и болеадорас, развъждали домашни животни — лама и викуня. Строели зърнохранилища и кошари за домашни животни от плетена тръстика.
Керамиката Санагасто се отличава с черни геометрични фигури на розов фон, с пъстри и шарени мотиви. Характерни са кръглите урни с тесни гърла. Обработвали са метали, основно мед, от която правели нагръдници и обеци. Произвеждали тъкани от растителни влакна и от вълна на лама и викуня.
Бит

Бит означава начина на всекидневен живот, съвкупността от жизнени условия, порядки, навици, традиции и обичаи, които са присъщи на народ, класа или социална група.
Изследванията на бита са в полето на интерес на хуманитарни дисциплини като антропология, етнология, социология и фолклористика. Пример за такова изследване за България е монографията „Бит и душевност на нашия народ“ на Иван Хаджийски.
В езика думата „бит“ се среща в комбинации като „селски бит“ (живот на село) и „патриархален бит“ (живот, характерен за патриархалното общество).
Битова техника се нарича техниката, използвана за ежедневни домакински нужди.
Битовата живопис е направление в изкуството, отразяващо сцени от съвременния за художника обществен и домашен бит.
Бланкенхайн (замък)

Бланкенхайн (на немски: Schloss Blankenhain) е голям замък в Бланкенхайн, в близост до Кримитшау, Саксония, Германия.
Замъкът датира от XII век. Половината от него бива изгорена през 1661 и отново построена през 1699 (според някои източници - 1700). Замъкът приема своя сегашен бароков външен вид с мансарден покрив и кули с кубета през 1765 г.
От 1981 замъкът и заобикалящата го земя се развиват като отворен музей на земеделския и селски живот в Централна Германия между 1890 и 1990. Музеят покрива 11 хектара, включвайки в себе си 60 сгради.
Графство (Средна земя)

Графството е фантастична страна в Средна земя; свят, измислен от Джон Толкин в неговите романи „Хобитът“ и „Властелинът на пръстените“. Графството представлява област, населена основно от хобити и отдалечена от събитията, които се случват из другите части на Средната земя. Графството е разположено в северозападната част на Средната земя, в областта Ериадор и на територията на разпадналото се кралство Арнор.
За негови основатели се считат двама братя – Марко и Бланко, които с разрешението на човешкия крал във Форност (Северно усое) през 1601 година на Трета епоха.
Когато описва Графството, Дж. Р. Р. Толкин буквално изобразява идилията на простичкия селски живот, с който се запознал, когато пристигнал заедно със семейството си в Англия.
Перла

Перлата е твърд заоблен предмет, образуван от някои мекотели, най-вече - стриди. Названието идва от латинската дума pernula – морска раковина. Негови синоними са бисер и по-архаичното „маргарит“ (от гръцки „Μαργαρίτα“ – „бисер“). Перлата се образува, когато песъчинка или друга дребна частица случайно попадне или нарочно бъде поставена в тялото на мида и започне да я дразни. Ако мидата не успее да изхвърли чуждото тяло, тя започва да отделя специално вещество, наречено седеф, с което го обвива.
Перлите са известни поне от 4-то хилядолетие пр.н.е. Добиват се в страни като Индия, Шри Ланка, Таити, Иран, Япония и в Червено море. Преди 20 век перли са се добивали само от дълбините на топлите морета, а професията на ловците на бисери се е считала за изключително опасна. Същевременно още през 13 век в Хучау, Китай е разработен метод за култивиране на перли. Той става икономически ефективен и широко приложим с откриването на мидата икешо през 1924 г., с което се поставя основата на индустриален добив на скъпи сладководни перли, достигащ през 21. век до над 90% от световната търговия с перли, благодарение на създаването на плантации за култивирани сладководни бисерни миди.
Много високо ценен още в Древен Египет е бил перленият бял цвят с розов оттенък. Най-скъпите перли са с розов и синкав оттенък. Другите цветови оттенъци са златист, сребрист, зелен, черен, съществуват и такива в цветовете на дъгата. С перлите са свързани много поверия. В Древен Рим те са били считани за символ на властта и мъдростта, а за жените са били носители на щастие и сладострастни съновидения. Индийците са използвали перлите като талисмани. Астролозите препоръчват украшенията с перли на родените под знака на Близнаци.
На перлите са наречени улици в кварталите „Драгалевци“, „Воденицата“ и „Суходол“ (Карта) в София.
Ушата медуза

Ушатата медуза, наричана още обикновена медуза, лунна медуза или аурелия (Aurelia aurita), е широко разпространен вид медуза от семейство Ulmaridae.
Обитава главно крайбрежните топли води на Атлантическия (в това число Северно, Балтийско и Черно море), Индийския и Тихия океан. Обикновено се носи близо до повърхността, но при лоши метеорологични условия може да слезе по-дълбоко.
Диаметърът на медузата варира от 5 до 40 cm. Тялото е с кръгла форма, прозрачно и може да се разпознае лесно по четирите полови жлези със синкаво-розов цвят и формата на подкова. По ръба на тялото с форма на чадър има множество ресни. В центъра се намира устното отверстие. Устните й рамене са прибрани към центъра на диска, разположен около устата, и почти не висят. Движението на медузата е ограничено, поради което тя като цяло се носи по течението. Медузата плува, като периодично свива и разпуска тялото си. Следователно, тя предпочита води с постоянни течения. Най-добре се развива при температура на водата 9 – 19 °C, но може да живее в граници от 6 до 31 °C. Има висок толерантност към ниската соленост.
Храни се с ракообразни, протозои, ротифери и ларви на риби. Когато цъфти, може да окаже значително въздействие върху планктона. Това обикновено се случва през топлите месеци.
Ушатата медуза представлява храна за много морски животни, сред които риба луна, кожеста костенурка, Phacellophora camtschatica, Aequorea victoria и други.
Медузата е полупрозрачна или млечнобяла, пронизана с множество радиални канали, които започват от центъра на диска и се насочват към периферията, и лесно може да бъде различена по четирите си подковообразни гонади, които се виждат през камбанката ѝ. Опарването ѝ води да зачервяване на кожата при хората и не е опасно, освен ако опареният не е алергичен към токсините.
Медузата се размножава по полов път. В тялото, в основата на устата са разположени половите жлези. Те имат подковообразна форма. Нямат полови канали и зрелите полови продукти се освобождават, като се разпукват стените на жлезите. Оплождането на яйцето става във водата. От оплоденото яйце се развива ларва - планула, покрита с реснички. С тях тя плува. Въпреки това тя е планктонен организъм, защото трудно се съпротивява на водните течения.
Скоро след оформянето си ларвата се спуска към дъното и се прикрепва към подводен предмет. Появява се вдлъбване, което постепенно се увеличава. Така се образува двупластна ларва-полип с пипала около устата. Полипът се размножава чрез пъпкуване. След известно време спира да пъпкува и започва да се прещъпва напречно. В резултат се отделят дисковидни по форма тела, наречени ефири. Те се носят от водните течения, растат и постепенно се оформят в малки медузи.
List of satellites in geosynchronous orbit

This is a list of satellites in geosynchronous orbit (GSO). These satellites are commonly used for communication purposes, such as radio and television networks, back-haul, and direct broadcast. Traditional global navigation systems do not use geosynchronous satellites, but some SBAS navigation satellites do. A number of weather satellites are also present in geosynchronous orbits. Not included in the list below are several more classified military geosynchronous satellites, such as PAN.
A special case of geosynchronous orbit is the geostationary orbit, which is a circular geosynchronous orbit at zero inclination (that is, directly above the equator). A satellite in a geostationary orbit appears stationary, always at the same point in the sky, to ground observers. Popularly or loosely, the term "geosynchronous" may be used to mean geostationary. Specifically, geosynchronous Earth orbit (GEO) may be a synonym for geosynchronous equatorial orbit, or geostationary Earth orbit. To avoid confusion, geosynchronous satellites that are not in geostationary orbit are sometimes referred to as being in an inclined geostationary orbit (IGSO).
Some of these satellites are separated from each other by as little as 0.1° longitude. This corresponds to an inter-satellite spacing of approximately 73 km. The major consideration for spacing of geostationary satellites is the beamwidth at-orbit of uplink transmitters, which is primarily a factor of the size and stability of the uplink dish, as well as what frequencies the satellite's transponders receive; satellites with discontiguous frequency allocations can be much closer together.
As of July 2023, the website UCS Satellite Database lists 6,718 known satellites. Of these, 580 are listed in the database as being at GEO. The website provides a spreadsheet containing details of all the satellites, which can be downloaded.
Listings are from west to east (decreasing longitude in the Western Hemisphere and increasing longitude in the Eastern Hemisphere) by orbital position, starting and ending with the International Date Line. Satellites in inclined geosynchronous orbit are so indicated by a note in the "remarks" columns.
Antenna Group

Antenna Group or ANT1 Group, is a media company in Greece and currently the largest Greek media company. It was established on 2 August 1989 by Minos Kyriakou. Today, his son, Theodore Kyriakou, heads up a media empire whose operations include broadcasting, radio, publishing, digital, educational services, telecommunications, and a record label. At the cornerstone of the company is ANT1 TV, one of the largest and most successful private television networks in Greece.
ANT1 Group has also expanded its operations abroad, launching international feeds of ANT1 TV for Greek audiences abroad. It now operates stations serving North America, Europe, and Australasia, securing a high-profile North American headquarters near Times Square in Midtown Manhattan, as well as acquiring a regional feed of ANT1 Cyprus.
On 2 August 1989, Antenna TV S.A. was established, which was the main unit of the group, after starting in 1988 with Antenna 97.1 (now Easy 97.2).
At the end of that year, the group, through the aforementioned company, founded and launched the TV station of the same name, ANT1, one of Greece's first private networks and one of the highest rated for many years.
ANT1 Group expanded yet again, this time internationally launching ANT1 Satellite in 1993 and ANT1 Pacific in 1997. ANT1 Satellite was the first Greek network to broadcast to audiences in North America while ANT1 Pacific brought the 'best of' ANT1 TV to Australasia.
In subsequent years, ANT1 Group has expanded its business beyond the broadcasting world, including launching Audiotex (initially as a telecommunications company and later as a multimedia software development services company), Daphne Communications S.A. (publishing company), Heaven Music (recording label) and ANTEL (wireless transmission).
In March 2011, Dish Network renewed a multi-year contract with Antenna Group for Greek programming, includes future launch of Antenna Prime, featuring live soccer and classic Greek shows. The agreement ensures continued carriage of Greek language channels in US.
On October 1, 2021, ANT1 Group acquired Sony Pictures Television's Central and Eastern European portfolio (22 channels and two on-demand services).
In early 2022, MBC Group Middle East invested €225 million in Antenna Greece through capital increase.
Antenna Digital Ventures is the investing arm of Antenna Group focusing on setting up digital start ups in the regions the group operates. Antenna Digital Ventures has launched three start-up companies, Pricefox with Samlino Group, Stargram and Jukebooks.
Television in Turkey

The television industry in Turkey includes high-tech program production, transmission, and coverage. Turkish Radio and Television Corporation is Turkey's largest and most powerful national television station. As of 2022, there are 498 television channels in Turkey, ranking fourth in Europe in terms of the number of television channels. Turkey is the world's fastest-growing television series exporter and has currently overtaken both Mexico and Brazil as the world's second-highest television series exporter after the United States. Turkish television drama has grown since the early 2000s.
Television in Turkey was introduced in 1952 with the launch of ITU TV. The first television broadcast work carried out as a closed-circuit television broadcast in Turkey was prepared in June–July 1966. The first national television channel in Turkey was TRT 1, which was introduced in 1968. In 1972, TRT broadcast its service exclusively to Ankara four nights a week, yet viewers in border areas were enticed by TV channels from neighboring countries. Sophisticated antennas were installed in Istanbul before the start of TRT's service in the city, aimed at Bulgaria, the closest country that had functional signals. Color television was introduced in 1981. Turkey's first private television channel, Star, began broadcasting on 26 May 1989. There was only one television channel controlled by the state until the wave of liberalization in the 1990s which began privately owned broadcasting. Turkey's television market is defined by a handful of large channels, led by Kanal D, ATV and Show, with 14%, 10% and 9.6% market share, respectively.
The two most used reception platforms are terrestrial and satellite, with almost 50% of homes using satellite (and 15% of those pay for services) by the end of 2009. Three services dominate the multi-channel market: the satellite platforms Digiturk and D-Smart and the cable TV service Türksat.
Turkey’s planned digital terrestrial television on 28 August 1998 at Bilkent University. Ankara Dikmen 1,5 kW DVB-T transmitter started test broadcasting on 1 December 2003.
Turkey began digital transmissions in February 2006. The Turkish government was expected to gradually handle the switchover, with a completion date of March 2015. In 2013, the broadcasting regulator awarded a license to a firm; this was cancelled in 2014 after the AYM upheld a complaint against the process. New licenses have been proposed, but as of 2018 Turkey still has no DTT network.
However, with the construction of a new "digital" transmitter in Çamlıca Tower and Çanakkale TV Tower, digital broadcasts finally began testing in 2020. There are plans building up to 40 more transmitters around the country.
As of December 2024, it is uncertain that digital terrestrial television will officially start in Turkey. There is no DTT auction due to political reasons.
Most viewed channels for 2023 are:
Demir Baba Teke

43°44′19″N 26°45′07″E﻿ / ﻿43.73863°N 26.75196°E﻿ / 43.73863; 26.75196
Demir Baba Teke (Bulgarian: Демир баба теке; Turkish: Demir Baba Tekkesi) is a 16th-century Alevi mausoleum (türbe) near the village of Sveshtari, Isperih municipality, Razgrad Province in northeastern Bulgaria. As part of the Sboryanovo historical and archaeological reserve, Demir Baba Teke is one of the 100 Tourist Sites of Bulgaria.
The mausoleum is thought to be the resting place of Demir Baba, a 16th-century Alevi saint. The tomb itself is a heptagonal building constructed out of local sandstone. It has a lower rectangular antechamber and is covered by a hemispherical dome 11 metres (36 ft) in height. Demir Baba's grave lies in the middle of the heptagonal inner premises. Constructed out of bricks and wood, the sarcophagus is 3.74 metres (12.3 ft) in length and is positioned with the saint's head pointing southwest. The sarcophagus is usually entirely covered by gifts and is only rarely displayed to Alevi pilgrims.
The mausoleum is thought to have been constructed in the 16th century on what was probably an ancient Thracian holy site from the 4th century BC. A cult complex (tekke) gradually emerged around the türbe. This included a holy spring, a mosque that was mentioned by travellers in the 18th and 19th centuries but was then destroyed, and a wooden public kitchen (imaret) which was pulled down in 1976 due to its deteriorating condition. The tekke features that have survived until today are the mausoleum, the holy spring, a residential building and a low stone fence surrounding the complex. A small exhibition in the residential building explains the story of the Alevis and Demir Baba himself.
Demir Baba Teke was proclaimed a monument of culture of local importance in 1970 by the government of the then-People's Republic of Bulgaria. The mausoleum was renovated in 1991–1994: the decaying wooden floor was replaced with a new one and the building's interior decorative elements (including the 19th-century murals) were reconstructed.