davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
David L. Williams (film director)

David L. Williams is a British film director, writer, and producer living in London. An active film campaigner in Rwanda (Genocide) and Liberia (Deforestation), his commercial work with the UK production house Shooting Pictures has led to collaborations with comedians including Dom Joly, Russell Brand, and Alistair McGowan. His debut cinema feature, the Arctic comedy Beyond the Pole, was his first attempt to fuse comedy with his campaigning work and was supported by Friends of the Earth. In November 2010 Williams collaborated with members of The Fast Show team to campaign for the Sustainable Livestock Bill, legislation designed to protect the Amazonian rainforest and support more local, planet friendly farming.
Williams began his career as an actor, working regularly with theatre director Matthew Lloyd at the Almeida Theatre, Leicester Haymarket and Glasgow Citizens Theatre, where he met his partner, Helen Baxendale. Television and film roles included the BBC's Harry, and a lead for two series in Russell T Davies' BAFTA winning, The Ward.
Moving behind the camera Williams founded Shooting Pictures in 2000 with Baxendale, and has since led more than a 100 shoots across 5 continents. His television comedy, Flyfishing, starring Frances Barber and Kate Ashfield, sold to over 30 countries.
In 2009 Williams directed, produced and co-wrote the Arctic comedy, Beyond the Pole, for Shooting Pictures. Premiering in the Best of British strand at the Glasgow International Film Festival, Beyond the Pole went on to win 9 awards on the festival circuit in America and Europe, before its UK cinema release. Starring Stephen Mangan, Rhys Thomas, Mark Benton and Alexander Skarsgard, the film was shot on floating sea ice off the coast of Greenland.
Williams has been with his girlfriend Helen Baxendale since the early to mid-1990s. The couple have three children, including actress Nell Williams.
International Gorilla Conservation Programme

The International Gorilla Conservation Programme (IGCP; French: Programme international de conservation des gorilles) was formed in 1991 to ensure that the critically endangered mountain gorillas are conserved in their habitat in the mountain forests of the Virunga Massif in Rwanda, Uganda and the Democratic Republic of the Congo.
The programme grew out of the work of Dian Fossey, who began to study Rwandan mountain gorillas in the 1960s. African Wildlife Foundation (AWF) President Robinson McIlvaine later said that "There would be no mountain gorillas in the Virungas today ... were it not for Dian Fossey's tireless efforts over many years". McIlvaine initiated formation of the Mountain Gorilla Project in 1979, the predecessor to the IGCP, while he was president of the AWF. Rosalind and Conrad Aveling were the first people to manage the Mountain Gorilla Project in Virunga National Park and Rosalind wrote the original proposal for IGCP. The International Gorilla Conservation Programme was formally established in 1991 by the AWF, Fauna & Flora International and the World Wide Fund for Nature.
During the ongoing and linked conflicts of the Rwandan Civil War (1990-1993) followed by the Rwandan genocide of 1994 and the Second Congo War (1998-2003) the best that could be done was to attempt to support park workers, many of whom lost their lives.
The International Gorilla Conservation Programme works with the Rwanda Development Board, the Uganda Wildlife Authority and the Institut Congolais pour la Conservation de la Nature. The IGCP tries to gain support for conservation among the local communities, and to ensure that the protected area authorities collaborate with these local communities. Among other activities, the IGCP works with Virunga Artisans, which markets handmade products of artisans who live near the Volcanoes, Mgahinga and Bwindi National Parks. A census of mountain gorillas in the Virunga Massif in March and April 2010 showed that there had been a 26.3% increase in the population over the past seven years, an encouraging sign that conservation efforts were succeeding.
Jeannette Bayisenge

Jeannette Bayisenge is a Rwandan socialist politician and the current Minister of Public Service and Labour in Rwanda. She was appointed to the role by President Paul Kagame on 22 August 2023. She has also served as Minister of Gender and Family Promotion in Rwanda (MIGEPROF) since 2020, and as Associate Professor of gender studies at the University of Rwanda.
Bayisenge holds a Ph.D. in Social Work with a focus on Gender from the University of Gothenburg, Sweden, a master's degree in Development Cooperation with a Specialization in Women and Development from EWHA Woman's University in Seoul, South Korea, and a bachelor's degree in Social Work from the National University of Rwanda.
Jeannette Bayisenge's political career began in 2020 when she assumed the role of the Minister of Gender and Family Promotion in Rwanda. She has actively participated in promoting gender equality and family welfare in Rwanda, and social progress, particularly in Kigali city. Her efforts as Minister have focused on advancing women's rights and empowerment, addressing gender-based violence, and implementing policies that enhance family well-being.
Prior to her appointment, Bayisenge served as Director of the Centre of Gender Studies and Associate Professor of Gender Studies at the University of Rwanda's College of Arts and Social Sciences (UR-CASS), where she had worked since 2004. She has also served as the President of the National Women's Council since June 2018. Bayisenge also served on several boards and councils including the Chairperson of the Council of the City of Kigali and Gasabo District, Vice Chairperson of Board of Directors in Local Administrative Entities Development Agency (LODA), as well as Board Member in Rwanda National ID Agency (NIDA).
In 2023, Bayisenge participated in the Women Delver conference, which was held in Rwanda for the first time that year. She was the chair of the WD2023 Host Country committee in Kigali Conventional Centre, and said that gender equality will only exist when all the people have equal access to the power dignity, justice, rights, health, and opportunities that will enable them to network and develop skills in sharing knowledge. She has also said that this will be harmonized by getting access on funding opportunities as well as participating in conversations that contribute to the global agenda on gender equality.
Jeannette Bayisenge was born and raised in Rwanda. She has 3 children, all sons. Her passion for gender equality and social justice has been evident throughout her career, both in academia and politics. Her dedication to creating a more inclusive and equitable society has earned her recognition from her peers and constituents alike.
Cows (band)

Cows were a noise rock band from Minneapolis, Minnesota who formed in 1986 and disbanded in 1998. The band’s music mixed punk rock with surreal humour and copious amounts of noise played through distorted amplifiers and trumpet bleats, codifying them as a noise rock band. Throughout their career Cows released nine studio albums, all but one on the Minneapolis-based label Amphetamine Reptile Records. A star in honor of the Cows is on the outside mural of First Avenue.
Cows formed in 1986 with Kevin Rutmanis on bass, Thor Eisentrager on guitar, then front man Norm Rogers on vocals, and on drums Kevin's younger brother Sandris Rutmanis. Norm Rogers left the band in January 1987 to dedicate his time to drumming for the Jayhawks, later returning to play drums for Cows in 1990. Shannon Selberg become Cows’ front man in February 1987, providing both vocal and bugle duties. Sandris left the band in January 1998 and Cows disbanded thereafter.
After disbanding, Shannon Selberg went on to front The Heroine Sheiks.
Cows were notorious for their raucous live performances. Actions the band have performed onstage include kicking people in the front row, spitting on the stage, throwing the microphone stand into the crowd, throwing food at the crowd, and drawing on themselves, among others. Lead singer Shannon Selberg's trademark is that he has a tattoo illustrating the game Hangman on his body that reads "F_CK" and another tattoo of an anchor with the word "DAD" on top of it. One reviewer wrote about the band's shows, "I have no doubt that the Cows know how to play their instruments. What I don't understand is why they refuse to tune them."
Cows have been honored with a star on the outside mural of the Minneapolis nightclub First Avenue, recognizing performers that have played sold-out shows or have otherwise demonstrated a major contribution to the culture at the iconic venue. Receiving a star "might be the most prestigious public honor an artist can receive in Minneapolis," according to journalist Steve Marsh.
Schenkele

A Schenkele, or Schenkela (in Alsace), Schänkeli, Schenkeli, Schenggeli, Schänggeli (in Switzerland) is a small cylindrical sweet fritter eaten around Christmas and Fasnacht in Alsace and German-speaking Switzerland.
They are also known as pieds de chèvre ("goat's feet") in the Canton of Jura (due to the small incision made at one end of the dough making them resemble cloven hoofs. Other names include cuisses de dames ("women's thighs") in France.
A reference to Schenkele can be found as early as 1787 by Kaspar von Stieler as "im Elsass schenkele zur bezeichnung kleiner, länglicher brödchen" ("in Alsace schenkele to mean small, elongated bread rolls").
Schenkele are made from a dough of flour, sugar, butter, eggs, ground almonds or walnuts additionally flavored using candied orange or lemon peel and Kirsch. The dough is formed into finger-sized cylinders, deep-fried and dusted with sugar. They are shelf-stable and their flavor intensifies with storage.
Lugaw

Lugaw, also spelled lugao, is a Filipino glutinous rice dish or porridge. Lugaw may refer to various dishes, both savory and sweet. In Visayan regions, savory lugaw are collectively referred to as pospas. Lugaw is widely regarded as a comfort food in the Philippines.
According to the National Commission for Culture and the Arts, lugaw is one of the earliest historically-documented dishes in the Philippines. The Vocabulario de la lengua tagala (1613) by Fr. Pedro de San Buenaventura, defines "logao" (Hispanized as "aroz guisado") as "rice mixed with [coconut] milk or water or of both (porridge)."
Lugaw is traditionally made by boiling glutinous rice (Ilocano: diket ;Tagalog: malagkit; Visayan: pilit). Regular white rice may also be used if boiled with excess water. The basic version is sparsely spiced, usually only using salt, garlic, and ginger; or alternatively, sugar. Heartier versions are cooked in chicken, fish, pork or beef broth. It is regarded as a comforting and easy-to-digest food, typically prepared for breakfast and during cold and rainy weather. It is also commonly served to people who are sick or bedridden, and to very young children and the elderly.
Lugaw is usually eaten hot or warm, since the gruel congeals if left to cool. It can be reheated by adding a little bit of water. Dessert versions can be eaten cold or even partly frozen.
Lugaw can be paired or augmented with numerous other dishes and ingredients.
Most savory versions of lugaw are derived from or influenced by Chinese-style congee, introduced by Chinese-Filipino migrants. It has diverged over the centuries to use Filipino ingredients and suit the local tastes. Filipino savory lugaw are typically thicker than other Asian congees because they use glutinous rice. They are traditionally served with calamansi, soy sauce (toyo), or fish sauce (patis) as condiments Savory lugaw are usually paired with meat or seafood dishes. The most common being tokwa't baboy (cubed tofu and pork).
Sweet versions of lugaw are more characteristically Filipino. They include:
The lugaw has been widely associated with the political camp of Philippine Vice President Leni Robredo, originating from her 2016 election campaign during which Robredo's supporters sold the rice porridge as part of a fundraising effort. Robredo's detractors and internet trolls have pejoratively used the tags "Leni Lugaw" or the "Lugaw Queen" after photos of her serving lugaw circulated online. In response, Robredo has since adopted the tag during political events and campaigns, including serving lugaw to attendees of her 2022 Philippine presidential election bid announcement.
Other Philippine rice cooking techniques:
Ramekin

A ramekin (/ˈræmɪkɪn/, /ˈræmkɪn/; also spelled ramequin) is a small dish used for culinary purposes.
The term is derived from the French ramequin, a cheese- or meat-based dish baked in a small mould. The French term is in turn derived from early modern Dutch rammeken, which translated to 'toast' or 'roasted minced meat', itself apparently from ram 'battering ram' + -kin 'diminutive', but it is unclear why.
With a common capacity range of approximately 50–250 mL (1+1⁄2–8+1⁄2 US fl oz), ramekins are versatile dishes often used to bake and serve individual portions of both savory and sweet recipes. They are ideal for preparing classic dishes like crème brûlée, soufflé, molten chocolate cake, and other custard or egg-based recipes. Ramekins are also used for serving sides, condiments, or garnishes alongside entrées and can hold small portions of foods such as French onion soup, moin moin, and crumbles. Their size and heat-resistant design make them suitable for a wide range of culinary uses, from desserts to baked side dishes.
Traditionally a circular bowl with sides perpendicular to the bottom and with exterior fluting, ramekins can also be found in novelty shapes like flowers, hearts, and stars.
Ramekins are usually designed to resist high temperatures, as they are frequently used in ovens or, in the case of crème brûlée, exposed to the flame of a cooking torch.
Тото (певец)

Йонислав Венциславов Йотов, по-известен с артистичния си псевдоним Тото, е български певец, продуцент, актьор, водещ на подкаст и съосновател на група „Скандау“ с Лъчезар Евтимов.
Участва в предаванията на Нова телевизия „ВИП Брадър“, „Като две капки вода“ , „Забраненото шоу на Рачков“ и „Маскираният певец“.
Роден е във Враца на 29 юни 1991 г. и има по-малък брат. Играе футбол в юношеските отбори на Ботев (Враца), Локомотив (Мездра), Славия (София) и Левски (София).
През 2017 г. печели телевизионното риалити предаване „ВИП Брадър“.
През 2020 г. участва в телевизионното музикално предаване „Като две капки вода“.
През 2021 г. участва във вечерното телевизионното предаване „Забраненото шоу на Рачков“.
На 7 май 2021 г. се излъчва епизод на българския криминален сериал „Отдел издирване“ с негово участие.
През 2008 г. става част от група „New Voice“, с която записва няколко песни и която става популярна във Враца. Видеоклипът към песента „Два стотака“ се ротатира по телевизия „S Мюзик“; песента става местен хит. През 2009 г. „New Voice“ осъществяват концерт в читалище „Развитие“, като на сцената излиза и Криско. Същата година групата отива на форума „Голямото междучасие“.
През 2010 г. заедно с Лъчезар Евтимов (друг бивш футболист на „Левски“ (София)) започва музикална кариера и основават групата „Скандау“.
През 2020 г. участва в телевизионното музикално предаване „Като две капки вода“ и в предаването „Маскираният певец“ като гост-участник в ролята на Лъва и Камъка. През есента на 2021 г. отново участва в „Маскираният певец“, но като редовен участник в ролята на Камъка.
Тото е водещ на подкаста „При Тото“, излъчващ се в YouTube. Подкастът му бързо се превръща в един от най-гледаните подкасти в страната като кани много известни личности и някои от епизодите са заснети с публика на живо.
По време на един от подкастите неговият гост Тити Папазов споделя, че през 90-те години е остригал косата на своя 16-годишна приятелка като наказание за изневяра. Случаят предизвиква много негативни реакции в обществото както към Тити, така и към Тото заради неговото засмиване на разказаната история. Това кара Тото да свали клиповете си от YouTube, а множество спонсори прекратяват договорите си с него.
Тото има връзка с танцьорката Кристин Петринска, като двамата имат син, роден през 2019 г. и дъщеря, родена през 2022 г.
Джордан (певец)

Джордан е български попфолк певец.
Джордан е роден като Йордан Асенов-Атанасов Методиев на 15 март 1987 година в София в циганско семейство.
През 2011 година участва в концертите от лятното турне на „Фен ТВ“, телевизионния канал на издателя му „Ара Мюзик“, във Велико Търново и Стара Загора.
През 2013 г. певецът прекратява взаимоотношенията си с досегашните си продуценти от „Ара Мюзик“. След това Джордан не пуска нова песен близо година. През октомври 2014 г. пуска дует с Андреа – „Искам нещо от теб“.
На 16 юли 2015 г. Джордан пуска видеоклип, към лятното си парче „Всичко с теб“, в което участие взема плеймейтката Моника Валериева. На 5 ноември певецът подписва договор с фирма „Пайнер“.
На връх имения си ден – 6 януари 2016 г. певецът представя песента „На колене“. Във видеото участие вземат: плеймейтката Моника Валериева и моделът Звезделина Иванова. На 20 май излиза дуетната песен на Джордан и Теди Александрова – „За най-красивата принцеса“. В края на месец май излиза видеото, към парчето „Муцуна“. В разгара на лятото излиза песента „Златото ми“, в която се включва Деси Слава. През зимата певецът финализира годината с песента „Спирам те“, в която участва Теди Александрова.
На 11 май 2017 г. певецът представя първата си песен за годината „Не те боли“.
Награди „Оскар“ (9-а церемония)

Деветата церемония по връчване на филмовите награди „Оскар“ се провежда на 4 март 1937 година в хотел Билтмор, Лос Анджелис, Калифорния. На нея се връчват призове за най-добри постижения във филмовото изкуство за 1936 година. Водещ на церемонията е актьорът, певец и продуцент Джорджи Джесъл.
Това е първата церемония в която се въвеждат категориите за поддържащи мъжка и женска роли. Големите победители на вечерта са филмите Anthony Adverse с четири статуетки, Великият Зигфелд и Историята на Луи Пастьор с по три статуетки. Филмът Моят иконом Годфри е първият донесъл номинации едновременно във всичките четири актьорски категории, въпреки че не спечелва нито една от тях.
Долната таблица показва номинациите за наградите по категории. Победителите са изписани на първо място с удебелен шрифт.
Долуизброените филми получават повече от 2 номинации в различните категории за настоящата церемония:
Награди „Оскар“ (24-та церемония)

Двадесет и четвъртата церемония по връчване на филмовите награди „Оскар“ се провежда на 20 март 1952 година в театъра на импресариото Александър Пантаджес – „РКО Пантаджес“ в Лос Анджелис, Калифорния. На нея се връчват призове за най-добри постижения във филмовото изкуство за предходната 1951 година. Водещ на събитието е актьорът, певец, танцьор и комедиант Дани Кей.
Големите заглавия на вечерта са Един американец в Париж на Винсънт Минели с 6 награди, Място под слънцето на Джордж Стивънс също с 6 награди и класиката Трамвай „Желание“ на Елия Казан, който получава 4 статуетки.
Един американец в Париж е вторият цветен филм в историята удостоен с „Оскар“ за най-добър филм след Отнесени от вихъра, който получава приза на 12-ата церемония.
Все още извън официалните категории с номинации, продължава присъждането на награда за най-добър чуждоезичен филм. През тази година призът е връчен за произведението на големия японски режисьор Акира Куросава – Рашомон.
Долуизброените филми получават повече от 2 номинации в различните категории за настоящата церемония:
Долната таблица показва номинациите за наградите в основните категории. Победителите са изписани на първо място с удебелен шрифт.
Награди „Оскар“ (23-та церемония)

Двадесет и третата церемония по връчване на филмовите награди „Оскар“ се провежда на 29 март 1951 година в театъра на импресариото Александър Пантаджес „РКО Пантаджес“ в Лос Анджелис, Калифорния. На нея се връчват призове за най-добри постижения във филмовото изкуство за предходната 1950 година. Това е второто домакинство на церемонията по връчването на Оскарите в този театър. Водещ на събитието е известният актьор, певец и танцьор Фред Астер.
Големия победител на вечерта е филмът „Всичко за Ева“ на Джоузеф Манкевич, печелейки 6 статуетки. Със своите 14 номинации, произведението подобрява досегашния рекорд на „Отнесени от вихъра“ (1939), който е бил номиниран в 13 категории. Другият основен претендент на церемонията е „Булевардът на залеза“ на Били Уайлдър, с 11 номинации от които печели 3 награди.
Друг забележителен факт е, че за втора поредна година Джоузеф Манкевич печели двата персонални Оскара – за най-добър режисьор и най-добър сценарий, след триумфа си в тези категории предходната година с филма „Писмо до три съпруги“.
Долуизброените филми получават повече от 2 номинации в различните категории за настоящата церемония:
Долната таблица показва номинациите за наградите в основните категории. Победителите са изписани на първо място с удебелен шрифт.
Награди „Оскар“ (20-а церемония)

Двадесетата церемония по връчване на филмовите награди „Оскар“ се провежда на 20 март 1948 година в Шрайн Аудиториум, Лос Анджелис, Калифорния. На нея се връчват призове за най-добри постижения във филмовото изкуство за предходната 1947 година. Това е втората церемония, която се провежда в тази зала след дебюта предната година. Водещи на събитието са актрисата Агнес Мурхед и певеца-актьор, продуцент и шеф на студио Дик Пауъл.
На тази церемония няма изразен явен победител с много награди, статуетките са разпределени всред множество филми. Сред открояващите се претенденти с повече номинации са „Джентълменско споразумение“ на Елия Казан, „Големите надежди“ на Дейвид Лийн, „Кръстосан огън“ на Едуард Дмитрик и „Чудо на 34-та улица“ на Джордж Сийтън.
Тазгодишната изненада е Лорета Йънг, която печели приза за най.добра главна женска роля вместо сочената за фаворит Розалинд Ръсел.
Чернокожият актьор Джеймс Баскет е удостоен с почетна награда за изпълнението си във филма „Южняшка песен“, което представлява първата в историята награда от американската академия за изпълнител от афроамерикански произход. Въпреки това, остават противоречиви становища, защо той всъщност не е номиниран в категориите за най-добри роли.
Церемонията е забележителна и с връчването на почетна награда за чуждоезичен филм. Призът печели италианското заглавие „Ваксаджийство“ на режисьора Виторио Де Сика. Тази награда ще стане предшественик на учредената през следващите години категория за „Оскар“ за чуждоезични филми.
Долната таблица показва номинациите за наградите в основните категории. Победителите са изписани на първо място с удебелен шрифт.
Долуизброените филми получават повече от 2 номинации в различните категории за настоящата церемония:
Марк Форстър (певец)

Марк Форстър е немски певец и автор на песни.
Марк Форстър е роден на 11 януари 1983 г. в Кайзерслаутерн като Марк Цвертня. Има смесен немски и полски произход. Майка му е полякиня, а баща му е германец. Израства във Винвайлер, близо до Кайзерслаутерн. По-късно се премества в Берлин, където развива кариера като певец, автор на песни, пианист и композитор.
Първият сингъл на Форстър, „Auf dem Weg“, излиза през май 2012. Дебютният му албум излиза през юни 2012 г.
Марк Форстър говори полски освен немски. Запазената му марка е бейзболната шапка, без която той не се появява публично. В интервютата той оправдава това с продължаващата загуба на коса. Той е отличен поддръжник на 1-ви ФК Кайзерслаутерн.
През декември 2020 г. Форстър сключва брак с певицата Лена Майер-Ландрут на тайна церемония. През февруари 2021 г. се ражда първото им дете, момче.
Агнес Моника

Агнес Моника Mульото (на индонезийски: Agnes Monica Muljoto), със сценично име Agnez Mo и по-рано Agnes Monica, е певица от Индонезия.
Започва кариерата си в развлекателната индустрия като дете-певец на възраст от 6 години.
Издала е 3 албума на децата, които са успели да предоставят името си на масив от популярната певица през 90-те години на XX век. Тя е също водеща в няколко детски телевизионни предавания.
Участва в сапунената опера „Ранни бракове“ (2001), като става на най-скъпо платения тийнейджър-артист по онова време.
През 2003 г. издава първия си албум The Story Goes, който отново я изстрелва в музикалната индустрия в Индонезия. Неговият успех в страната насърчава Агнес да си постави за цел да развие кариера на международната арена. За втория си албум, „Whaddup A '..!“, издаден през 2005 година, си сътрудни с певицата от САЩ Кийт Мартин. Агнес също участва в снимките на 2 азиатски драматични сериала.
Агнес 2 години по ред печели награда за изпълнението си на Фестивала за песен на Азия в Сеул, Южна Корея, през 2008 и 2009 г. За третия си албум, Agnezious (2009), Агнес се включва като продуцент и автор. През 2010 г. е арбитърка на шоуто за таланти „Индонезийски идол“. Тя е и сред домакините на шоуто на червения килим pegelaran American Music Awards 2010 в Лос Анджелис, САЩ.
Агнес е певицата с най-голям брой награди в Индонезия. Спечелила е десетки отличия, включително първите 10 награди Anugerah Musik Индонезия, 7 награди Panasonic, 4 индонезийски награди на MTV.
В допълнение Агнес желае да се включи в борбата с наркотиците като посланик на Азия, както и посланик на MTV EXIT в борбата с трафика на хора.
Годишни музикални награди на телевизия „Планета“

Годишни музикални награди на телевизия „Планета“ е събитие за награждаване на постиженията на артисти в сферата на музиката. Организатор на събитието е екип на телевизия „Планета“ и компанията собственик на телевизията – „Пайнер мюзик“. Наградите на „Планета“ са значимо събитие за попфолк музиката в България.
Наградите се раздават ежегодно от 2003 година, а церемонията по връчването на наградите обичайно се състои в началото на годината за предходното дванадесетомесечие. Събитието отличава предимно изпълнители продуцирани от или обвързани с музикална компания „Пайнер мюзик“ в музикалните жанрове „попфолк“ и „фолк“, въпреки че през годините нееднократно са били награждавани изпълнители от други продуцентски компании и/или изпълнявали в други жанрове. През 2017 г. за първи път не се провежда церемония.
През годините формата на събитието търпи промени. Наградите на „Планета“ винаги биват озвучавани от музикални изпълнения на живо на хитовете, звучали от ефира на телевизията през изминалата година, както и любими песни на публиката, но категориите на наградите са многократно изменяни.
Почетни награди:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни нагрдади
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Конкурентни награди:
Почетни награди:
Награди на спонсорите:
Крум (певец)

Крум Любомиров Сираков, по-известен само като Крум, е български попфолк певец.
Учи в музикално училище „Любомир Пипков“. Завършва висше образование със специалности „Поп и джаз пеене“ и „Флейта“.
2006 – Дебют на годината (Годишни музикални награди на Телевизия ММ)
2009 – Най-прогресиращ поп изпълнител (Годишни музикални награди на Фен ТВ)
2009 – Видеоклип на годината (Годишни музикални награди на Фен ТВ)
2009 – Награда на публиката (Охридски трубадури, Охрид фест, Македония)
2010 – Дебютен албум на годината за „Не друг, а аз“ (Годишни награди на сп. Нов фолк)
2010 – Дуетна кавърверсия на годината за „Нищо не знаеш“ (Годишни музикални награди на сп. Нов фолк)
2010 – Награда на публиката (Охридски трубадури, Охрид фест, Македония)
2010 – Награда на публиката (Folk Hit Godine, Хърватия)
2010 – „Любовен дует на годината“ за „Нищо не знаеш“ – („Любовни музикални награди“ на Радио Романтика)
2010 – Най-добра песен от България за „Нищо не знаеш“ (Балкански музикални награди)
2010 – „Дует на годината“ (Годишни музикални награди на Фен ТВ)
2010 – „Най-прогресиращ поп-фолк изпълнител“ (Годишни музикални награди на Фен ТВ)
Концерти зад граница: Северна Македония, Сърбия, Хърватия, Албания
Стефан Илчев (певец)

Стефан Илчев е български поп певец.
Роден е на 12 април 1982 г. в Бургас в семейството на баща – моряк, и майка – зъботехник. Завършва СОУ „Димчо Дебелянов“ в родния си град – в паралелка с профил „Музика“, а след това и Националната музикална академия в София със специалност оперно пеене в класа на проф. Благовеста Карнобатлова и гл. ас. Маргарита Баснарова (2001 – 2005). Дипломира се със спектакъл в годината на Моцарт (2005). Играе главна роля в операта „Вълшебната флейта“ под режисурата на доц. д-р Румен Нейков. Поверена му е ролята на принц Тамино.
През 2006 г. участва в конкурса „Бургас и морето“ с песента „Това море и този бряг“ на композитора М. Македонски. Песента печели Голямата награда на публиката. През същата година на фестивала „SUNFLOWER“ (гр. Зренянин, Сърбия) печели награда за най-добър мъжки вокал и се класира на 3-то място на зрителския вот. Следват конкурси в Босна и Херцеговина. Там печели награда за цялостно представяне и специална награда на журито.
През 2007 г. участва на конкурса „Suncaneskale“ в Черна гора с песента „Близо до мен“, музика и текст на М. Македонски и аранжимент на Емил Бояджиев, микс от етно, R&B и поп. През същата година в конкурса „Бургас и морето“ се състезава с баладата „Бялата лодка“ в дует с Нора Караиванова и печели 3-то място. Музиката е на М. Македонски, текстът – на Явор Кирин. Следва участие отново в Босна и Херцеговина на Босненския радиофестивал. Отново печели специална награда на журито за „Близо до мен“.
През 2019 г. Илчев печели седми сезон на „Като две капки вода“ по NOVA.
През 2020 г. участва и в музикалното предаване "Маскираният певец" в ролята на Светлината.
Песните “Любовта” и “Далеч от страха” стават номер едно сингли в класацията на БГ радио през 2020 година.
Георги Дюлгеров (певец)

Георги Дюлгеров е български певец.
Георги Дюлгеров завършва средното си образование в училище с усилено изучаване на пиано и пеене в Бургас през 1999 година. По същото време е приет в Националната музикална академия – София със специалност „Поп и джаз пеене“ в класа на Алис Боварян.
Музикалното си развитие започва на 13-годишна възраст, когато се появява на малкия екран в най-гледаното тогава детско предаване „Като лъвовете“, където изпълнява песен от репертоара на Георги Христов. През 1993 – 1995 г. участва в детска вокална група „Черно и бяло“ към Общински детски комплекс – Бургас, с ръководител Веселин Пренеров. През 1996 г. завършва специализиран курс по вокална техника.
След 2 години усилена музикална подготовка участва на конкурса „Хит минус едно“, където е забелязан от композитора Красимир Гюлмезов, който е автор и на първите две песни на младия певец, озаглавени „Раздяла“ и „Море от обич“. Няколко месеца по-късно, в същата 1998 г. е избран за беквокал на Тони Димитрова, а през 2001 година – за беквокал на примата на българската естрада Лили Иванова. Следват участия из страната, както и множество награди от национални и международни конкурси.
Стартира шумно своята кариера, след като продуцентите на момчешката група Backstreet Boys изцяло му преотстъпват правата си на песента Everyone и му позволяват да заснеме и видеоклип към нея с българското заглавие „Студът ти отива“. Песента достига до 2-ро място в музикалната класация „Българският Топ 100“.
Талантливият изпълнител се изявява и като композитор за първи път през 2004 година, когато се появява песента „Не чувствам“ по негова музика. За първи път той представя песента си на фестивала „Бургас и морето“, където получава специална награда за нов даровит композитор за 2005 година. Друга негова авторска песен е „Защо се сбогувам“, с която печели награда за аранжимент през 2006 година.
В края на 2018 година Георги Дюлгеров излиза на една сцена с големия глас на българската поп музика – Георги Христов. Георги Христов е негов специален гост на предновогодишения концерт в залата на Бургаската опера, на който гостуват и Ралица Ангелова, Стефан Илчев, Фортисимо и дуета Димитър и Христо.
През 2019 година Георги Дюлгеров представя първия си самостоятелен албум с концерт на живо на сцената на Летен театър Бургас, на който представя 11 нови песни, създадени от авторите Красимир Гюлмезов, Руслан Карагьозов, Георги Дюлгеров, Иван Ненков, Лили Димова, Светослав Лобошки, Стамен Янев. „Любов по 100“ е пилотното парче на албума „Любов по 100“, който е издаден и на винил. Целият концерт е заснет от екип на ТВ 1 и излъчен в национална медия.
През март месез 2020 година Георги Дюлгеров записва дует с Галя Ичеренска. Песента е кавър на известен индонезийски тандем – Ivan Lahardika, автор на музиката, изпълнена от Judika и Siti Nurhazliza – Kisah Ku Inginkan. Песента получава официално разрешение от представителите на Universal music Indonesia за България – Виржиния Рекърдс – за публично разпространение и изпълнение от двамата изпълнители. Песента е преаранжирана от Красимир Гюлмезов и е по текст на Лили Димова.
Маскираният певец

„Маскираният певец“ е българска версия на шоуто The Masked Singer, чийто първи сезон стартира на 14 септември 2019 г. и завършва на 7 декември. Победител в него е Гарванът, изигран от Михаела Маринова. Вторият сезон започва на 12 септември 2020 г. и завършва на 5 декември. Победител в него е Баба Яга, изигран от Борислав Захариев. Третият сезон започва на 11 септември 2021 г. и завършва на 4 декември. Победител е Госпожицата, изиграна от Виктория Георгиева.
От 4 юни до 27 август 2023 г. се излъчват повторения на първия сезон всяка неделя от 20:00 до 22:30. На 22 юни 2024 г. стартира повторното излъчване на първите епизоди от втори сезон всяка събота от 20:00 до 23:00, което продължава до 20 юли.
В първи сезон водещи са Димитър Рачков и Васил-Василев-Зуека, а детективският панел е съставен от Гала, Мария Илиева, Ники Кънчев и Герасим Георгиев-Геро. Гост-детектив в седми епизод е Юлиан Вергов, а в единадесети епизод братя Аргирови (когато отсъства Илиева). В новогодишният епизод гост панелист е Любо Киров.
Във втори сезон – Александра Раева, Владимир Пенев и Азис помагат на зрителите в отгатването на маскираните, а Герасим Георгиев-Геро и Васил Василев-Зуека водят формата. Гост-детективи във втори сезон са Михаела Маринова (когато отсъства Раева), Виктор Калев, Николай Сотиров, Юлиан Вергов (в седми епизод, когато отсъства Пенев), Мартина Вачкова, Любомир Нейков, Стефания Колева, Яна Маринова, Тончо Токмакчиев, Димитър Маринов, Криско (в началото на епизода е в костюма на Бебето) и Джуди Халваджиян.
В трети сезон водещи са Герасим Георгиев-Геро и Красимир Радков, а панелисти са Александра Раева, Азис, Мартина Вачкова и Владимир Пенев. Гост-детектив в пети епизод е Гала (когато Азис отсъства).
Известни българи изпълняват песни които сами подбират в продължение на три месеца. Специално създадени за шоуто костюми на животни и митични същества скриват самоличността на участниците при всяка тяхна изява на сцената. Нито екипът на шоуто, нито дори приятелите и семействата на участниците знаят тяхната самоличност.
Всяка седмица участниците са разделени на групи и влизат в музикална битка помежду си. Преди всяко тяхно изпълнение се разкриват определени жокери, които да помогнат на зрителите да ги разкрият. Допълнително в помощ на зрителите са и детективите на шоуто, които дават своите предположения след всяко изпълнение.
Зрителите гласуват за изпълненията на участниците. Този, който събере най-малък вот, отпада и сваля своята маска. Победителят е този, който свали своята маска последен.
Денис Теофиков

Денис Атешхан Теофиков е български попфолк певец. Наричан е „Българския Джъстин Бийбър“ заради приликата му с канадския певец.
Роден е на 20 юли 2000 г. в София.
През 2018 година подписва договор с водещия издател на попфолк музика „Пайнер“. Записва два дуета с Малката, една от певиците на „Пайнер“ – „Полудяваш“ (2019) и „И това ще отмине“ (2020).
Умира на 21 години на 24 октомври 2021 г. след падане от седмия етаж на сграда, като по случая е образувано досъдебно производство. На погребението на 29 октомври на Централните софийски гробища, присъстват много близки и колеги на изпълнителя от попфолк гилдията.
2015

2015 (MMXV) е обикновена година, започваща в четвъртък според григорианския календар. Тя е 2015-ата година от новата ера, петнадесетата от третото хилядолетие и шестата от 2010-те.
ООН обявява 2015 за Международна година на светлината и Международна година на почвите.
Съответства на:
Хайделбергски човек

Хайделбергският човек (Homo heidelbergensis) е изчезнал вид от род Човек (Homo). Известен е от фосилни находки в Европа, датирани отпреди 600 000 – 250 000 години.
Първите известни останки от хайделбергски човек са открити на 21 октомври 1907 при германския град Мауер, близо до Хайделберг. Откритата от работници челюст е предадена на професор Ото Шьотензак от Хайделбергския университет, който пръв описва новия вид и дава името му. По-късно фосили от вида са открити в Араго (Франция), Петралона (Гърция) и други. Най-добре запазените находки са на възраст между 400 000 и 500 000 години.
Хайделбергският човек обитава Европа преди неандерталеца (Homo neanderthalensis) и е възможно да е негов пряк предшественик. Самият той вероятно произлиза директно от вида Homo antecessor, живял преди около 750 000 години. Изглежда двата вида произлизат от разпространения в Африка вид Homo ergaster, който има сходни морфологични характеристики.
Хайделбергският човек се отличава от предшествениците си с по-голям размер на мозъчната кухина. Типичният обем на черепа му е 1100 – 1400 cm, сходен със средните стойности за съвременния човек (1350 cm). Средният ръст е 1,8 m и тялото му е по-мускулесто от това на Homo sapiens.
Хайделбергският човек използва характерните за ранния палеолит примитивни каменни сечива. Белези от рязане по костите на елени, слонове, носорози и коне показват, че месото им е било рязано.
Сравнително нови находки подсказват, че хайделбергският човек може би е първият от рода Homo, който погребва мъртвите си, но това е само хипотеза. Според някои изследователи той дори използва примитивен език. Не са открити форми на изкуство или по-сложни сечива, свързани с хайделбергския човек.
Букиттимахски маймуно-човек

Букиттимахски маймуно-човек или съкратено БТМ е името на сингапурски криптид, обитаващ региона Букит Тимах в Сингапур.
Това са, според поверието, неголеми (1,5 m – 1,7 m) хоминидни същества. Те имат сив цвят на козината и се движат на два крака. Според скептиците това са макаци, но за вярващите в легендите и мистериите на Сингапур са древни същества, обитавали острова преди пристигането на сегашното население.
Най-известният и най-добре описан случай е този от 1805 г. А. Малайски е очевидеца, който забелязва БТМ високо 1,5 m да се движи през областта Букит Тимах. На другия ден разказва за местния вестник, какво е видял:
Сив човек от Бен Макдуй

Сивият човек от Бен Макдуй, още известен като Феар Лиат, е криптид в шотландския фолклор.
Представлява същество, подобно на Йети и според местните обитава планината Бен Макдуй.
През 1923 г. катерачът Джон Норман Коли разказва страшна история за това, което му се било случило, докато вървял нагоре към върха в планината:
Други катерачи също разказват, че изпитвали чувство на страх и паника, докато изкачвали Бен Макдуй.
Според Списък на криптозоолозитете това същество може да бъде причислено към криптидите и е вероятно да е вид примат.
Други смятат, че Сивият човек не е реално същество, а някакъв вид енергия, която човек усеща като присъствие горе в планината. Любителите на паранормалното смятат, че става дума за дух, който броди в Бен Макдуй.
Човек на Луната

„Човек на Луната“ (на английски: Man on the Moon) е американски филм от 1999 година на режисьора Милош Форман.
Филмът обхваща целия живот на Анди Кауфман от детството, когато той изпълнява измислени представления пред играчките си и завършва със смъртта му от рак на белия дроб. Кауфман не изглежда като обикновен комик, направил е това, което никой не е успял и е най-известният от всички артисти от подобен жанр. Превърнал е целия си живот в безкрайно шоу, никой не може да разбере къде е истината и къде фикцията. Но той остава сам до самия край, една година след погребението на Тони Клифтън ще се появи в шоуто и ще изпълни песента „Ще оцелея“. Камерата ще покаже присъствието на Боб Змуда в залата, подсказвайки, че смъртта на Кауфман е фалшива и той все още е жив – това е просто още едно събитие на Анди. Филмът завършва с образа на Кауфман сред легендарните комедии.
Пеене

Пеенето е действие, при което се създават музикални звуци чрез човешкия глас, като се различава от обикновения говор по тоналност и ритъм. Човек, който пее, се нарича певец или вокалист.
Певците изпълняват музикални произведения, наричани песни, които могат да се пеят със или без акомпанимент на музикални инструменти.
Пеенето често се прави в група с други музиканти, като ансамбъл с инструменталисти или хор от певци (или друга певческа група) с различни гласови обхвати.
Може да се пее за удоволствие, успокоение, ритуално, образователно, безплатно или платено.
Професионалните певци обикновено градят кариерата си около определен стил, например класически или рок. Те обикновено използват помощ от учители по пеене.
Йодлер пеене

Йодлер пеенето е форма на пеене, която включва многократни и бързи промени във височината между гръдния регистър с ниска височина (или „гръден глас“) и регистъра на главата с висок тон или фалцет. Английската дума yodel произлиза от немската (и първоначално австро-баварска) дума jodeln, което означава „да се произнесе сричката jo“ (произнася се „йо“), откъдето и името на специфичната техника на пеене – йодлер. Тази вокална техника се използва в много култури по света.
Алпийското йодлер пеене (типично за тиролските песни) е дългогодишна селска традиция в Европа и става популярно през 1830-те като развлечение в театрите и концертните зали. В Европа йодлер пеенето все още е основна характеристика на народната музика (Volksmusik) от Швейцария, Австрия и Южна Германия и може да се чуе в много съвременни народни песни, които също се показват в редовни телевизионни предавания.
Йодлер възгласи като „айларипи“ и „ехоо“ произлизат като контактно обаждане.
А капела

А капела (на италиански: a cappella – като в параклис) е музикален термин, означаващ многогласово хорово пеене без инструментален съпровод, макар най-често в днешно време с този термин да се означава всяко вокално изпълнение без съпровод на музикални инструменти.
Разпространено е в народното творчество и църковното пеене, произведенията на ранните ренесансови автори и композиторите от нидерландската школа. Основното в този вид пеене е хармонията.
До 16 век църковната музика е само вокална, а изпълненията на сикстинския хор в Рим по време на Ренесанса е пример за църковно пеене. С течение на времето западните изповедания въвеждат органа и оркестъра като част от богослужението. Терминът a capella остава, за да обозначи изпълнение с подобен маниер на това в Сикстинска капела. Оттам „а капела“ е всеки вид пеене, което изпълнява музикалното произведение без използването на музикални инструменти. С течение на времето изпълненията a capella са се превърнали в синоним на най-високо певческо и хорово майсторство.
Фалцет

Фалцет (на италиански: falsetto от falso – лъжлив; момчешки сопран) е най-високият регистър на мъжкия глас, както и особен маниер на пеене, който използва този регистър (тихо пеене, с непълен глас).
В съвременното изпълнение на класическа музика се употребява, наред с контратенора, при изпълнение на музикални партии, написани за кастрати. Обикновено звучи по-остро и безцветно от контратенора, сопрана и мъжкия алт, но въпреки това някои майстори успяват да му придадат интересна звучност.
Като маниер на пеене фалцетът често се използва в съвременната попмузика, например от Иън Гилън, Майкъл Джаксън, Илия Ангелов и други.
Bulgarian Association of Music Producers

The Bulgarian Association of Music Producers (or BAMP; Bulgarian: Българска асоциация на музикалните продуценти) tracks the success of music compositions on Bulgarian airplay, and it is a non-profit organization that controls music production companies in that country. Founded in 1996, it defends the rights of producers and distributors of popular music. According to their official website, the main focus of their association is: "to assist the competent authorities in organizing and coordinating activities related to the fight against music piracy." In 1999, it gained recognition as a national group of the International Federation of the Phonographic Industry (IFPI), which advocates record companies worldwide. They track charted music both from Bulgarian artists and international acts using Nielson SoundScan.
BAMP is the body certifying music recordings in Bulgaria. As of 2025, gold status is awarded for sales of 1,000 units, while platinum is awarded for 2,000. These number includes physical sales and digital downloads, but do not include streaming.
Brenda Zambrano

Brenda Zambrano is a Mexican model, social media influencer, showgirl and media personality.
Brenda has five siblings on her mother's side and two on her father's side since they separated.
She participated in a reality show Mitad y Mitad where she was looking for a partner but she had no significance. What she managed to transcend is her Instagram account where she was traveling, and she showed her statuesque and beautiful figure. That is why she was called to participate in a new reality show, Acapulco Shore.
Thus began her career in the world of reality shows, Brenda was part of the main cast of Acapulco Shore during the second season and then returned for the fifth and sixth seasons. The success of this show led her and her castmates to become internet personalities, influencers with many followers.
She also participates in other reality shows such as Super Shore, and La Venganza de los Ex where Zambrano went to take revenge on her ex-boyfriends, Ernesto Leal and Johnatan Gutierrez.
After leaving Acapulco Shore, she decided to become a YouTuber, calling her channel, "Brenda, con límites, ahora sí" where she talked about her life, she showed her looks, fashion blogs, among others stuff.
In 2020 she returned to the world of reality shows, this time to Guerreros, integrating the Cobras team. Brenda's participation lasted only one month and one week, as she became the fourth eliminated, in her second nomination, by public vote.
In 2022 she participated in the second season of Resistire, it is produced by MTV, integrating the orange team, although only for four weeks since Brenda would be expelled for violating the program's rules after skipping the exit door. In May she joined La casa de los famosos, in her second season where on the fourteenth day Brenda is eliminated with 53% of the votes against Natalia Alcocer and Ignacio Casano
In August 2023, he confirms his participation in the return of the reality show La Isla titling that edition "Desafio Turquía".
In 2017, she was attacked while at a club in Cancun, the incident went viral after Zambrano posted a video of herself bloodied.
During her stay on La Venganza de los Ex, she resumed her relationship with Jonathan Gutiérrez (known as John Guts), in June 2018 Gutiérrez proposed to her during the pink carpet at the MTV MIAW Awards, However, in September the couple separated.
She began a relationship with Guty Carrera in 2019. They announced their separation in February 2023.