Pilotul de pe Dunăre

Pilotul de pe Dunăre (în franceză Le Pilote du Danube) este un roman scris de Jules Verne, publicat pentru prima dată în 1908 de Editura Hetzel.
Este vorba de un roman postum al lui Jules Verne, al cărui titlu original dat de autor era "Le beau Danube jaune" (în română Frumoasa Dunăre galbenă), cu referire la valsul lui Strauss ("Dunărea albastră"), și pe care fiul său Michel, moștenitorul operei literare, îl va redenumi cu un nume mai comercial. Valsul lui Strauss este evocat în primele capitole în contradicție cu culoarea apei fluviului Dunărea, de-a lungul căruia navighează personalul principal, Ilia Bruș.
Romanul a fost publicat în formă de foileton în Le journal din perioada 24 septembrie - 2 noiembrie 1908 și ulterior într-o ediție dublă cu "Goana după meteor" la 15 noiembrie 1908. Prima traducere în limba română a apărut în anul 1985 la Editura Ion Creangă din București și a fost realizată de Maria Brăescu.
Sigmaringen, 1876. Ca urmare a victoriei sale în concursul de pescuit organizat de Liga Dunăreană, Ilia Bruș, maestru pescar maghiar, se lansează într-un pariu fără sens: el dorește să navigheze de-a lungul celor 3.000 kilometri ai Dunării, fără a trăi din alte resurse decât din capturile pescuite de el.
Malurile fluviului sunt bântuite de o bandă de tâlhari, condusă de un oarecare Ladko, bulgar din Rusciuc, iar șeful poliției dunărene, Carol Dragoș, este desemnat să se ocupe de prinderea ei. Acesta, deghizat într-un pescar amator, reușește să îl convingă pe Bruș să îl ia la bordul bărcii sale, pentru a putea supraveghea mai ușor apele Dunării. Dar când escalele lui Bruș încep să coincidă în mod straniu cu momentele în care se produc crime și jafuri, care au loc în centrul Europei, Dragoș intră la bănuieli. Acestea sunt întărite de fotografia unei femei, aflată de într-unul din cuferele lui Bruș, fotografie pe care apare numele Ladko.
Între timp, banda de tâlhari își continuă jafurile și, dintr-o eroare, ajunge la concluzia că, sub chipul lui Bruș, se ascunde Carol Dragoș. Se dovedește astfel că banda este condusă de un anume Striga, bulgar din Rusciuc. Acesta, dușman declarat al lui Ladko (despre care consideră că i-a furat iubita), încearcă să îl compromită folosindu-i numele în acțiunile sale.
Tâlharii îl capturează pe Bruș, despre care ei cred că e Dragoș, dar acesta reușește să evadeze de pe șlepul lor, doar pentru a fi arestat ca impersonare a temutului Ladko. În timpul procesului, care durează mult din cauza mărturiilor contradictorii, Bruș reușește să evadeze și să fugă pe Dunăre, însoțit tot de Dragoș.
În timpul acestei fugi disperate, Dragoș află că Bruș este, într-adevăr, Ladko, dar că nu e nici pe departe tâlharul pe care îl căuta. De fapt, Ladko vrea să ajungă la Rusciuc pentru a-și revedea soția, aflată în mare pericol deoarece țările balcanice încep să se revolte împotriva Imperiului Otoman. Deoarece Ladko este cunoscut de autoritățile turcești ca fiind un revoluționar care luptă pentru țara sa, a fost nevoit să își asume un alt chip și o altă identitate, ca să poată reveni acasă.
Evenimentele se precipită când cei doi află că soția lui Ladko este prizoniera lui Striga, care se îndreaptă cu șlepul său spre Marea Neagră, unde vrea să vândă mărfurile obținute prin jaf. Porniți într-o cursă disperată, cei doi îi ajung din urmă și fiecare își îndeplinește misiunea: Ladko pe aceea de a-și regăsi iubita, iar Dragoș pe aceea de a anihila banda de tâlhari.
Ca și alte romane scrise târziu de Jules Verne, este vorba de un roman polițist, în care autorul folosește tehnica specifică a acestui tip literar, cu o intrigă dezvoltată, îndoieli, lovituri de teatru, false piste și în final elucidarea enigmei.
Prin genul său polițist, romanul se aseamănă cu "În fața steagului" (1896).