Brenda Lee

Brenda Lee, opprinnelig Brenda Mae Tarpley, (født 11. desember 1944 i Atlanta i Georgia i USA) er en amerikansk sangerinne innen pop- og countrysjangeren. Hun var svært populær på begynnelsen av 1960-tallet.
Lee vokste opp i fattigdom i Sørstatene. Foreldrene livnærte seg som løsarbeidere i landbruket og var baptister. Familien hadde en liten radio som tidlig fanget hennes nysgjerrighet. Hennes musikalitet ble oppdaget da hun to år gammel begynte å gjenta sanger hun hadde hørt.
Foreldrene oppdaget at de kunne tjene penger på Brendas talent. Uten sjenanse sang hun nærmest hvor som helst og for hvem det skulle være. Det sies at hun betalte en del av foreldrenes matutgifter ved å synge sittende på butikkdiskene. I femårsalderen opptrådte hun regelmessig med solosang i kirken på søndager. Seks år gammel vant hun en lokal skoletalentkonkurranse. Førsteprisen var en live opptreden på showet Starmakers Revue som ble hennes gjennombrudd. Brenda Lee var en sensasjon. Publikum ble overveldet av stemmen hennes og forlangte ekstranumre. Nyheten om den lille jenta med den store stemmen spredte seg raskt og banet vei for opptredener i en lang rekke radio- og tv-show. Suksess med sangen «Dynamite» og hennes beskjedne kroppshøyde gav henne tilnavnet Little Miss Dynamite.
I 1956 inngikk hun platekontrakt med Decca Records. I begynnelsen gikk det mest i country- og rockabillysanger, men hun orienterte seg snart i retning av mer rendyrket popmusikk. Det kommersielle gjennombruddet startet i Europa, senere fulgte USA. The Beatles var hennes oppvarmingsband på en turne i Storbritannia i 1960, to år før de selv slo igjennom.
Som popstjerne hadde hun sin glansperiode i første halvdel av 1960-tallet. Den første topp-10 hiten, den kvikke «Sweet Nothin's» kom i 1959. Frem til 1965 fulgte hitsingler på rekke og rad, mange av dem såre ballader om ulykkelig kjærlighet som for eksempel «I'm sorry», «All Alone Am I», «Losing You» og «Fool #1».
På midten av 1960-tallet endret Lee musikalsk retning ved gradvis å vende tilbake til countrymusikken. Omtrent samtidig viste stemmen hennes tegn til slitasje. Etter den siste topp-20 hiten «Coming on strong» i 1966 havnet platene hennes lenger ned på hitlistene. På 1970-tallet opplevde hun igjen listeplasseringer, men ikke så imponerende som i årene 1960-1964. Den siste hiten hadde hun i 1985 med «Hallelujah, I Love Her So» der hun sang duett med George Jones.
Lee regnes som en av de første betydelige kvinnelige popstjernene. Hun er den kvinnelige artisten som hadde flest listeplasseringer gjennom hele 1960-tallet, og det til tross for at hennes glansperiode begrenset seg til årene 1960-1965. Totalt platesalg er anslått til ca. 100 millioner.
Lee fortsatte med sporadiske opptredener som countryartist. I 1997 ble hun medlem av Country Music Hall of Fame og i 2002 fikk hun plass i Rock and Roll Hall of Fame. I Norge er hun i dag kanskje mest kjent for sangen «Rockin' around the christmas tree» som ved juletider er en årviss gjenganger i radio og på samleplater.
Lee var autodidakt og fikk aldri noen formell musikkundervisning. Hun skapte sensasjon med sin særegne stemme og helprofesjonelle syngestil. Med sin kombinasjon av kraftfullhet, lette heshet og sjelfulle toneleie gjorde stemmen henne kjent som en av de fremste eksponentene for den såkalte Nashville sound: melankolske sanger formet rundt et polert musikalsk arrangement med bakgrunnskor og klassiske instrumenter som strykeinstrumenter og blåsere.
Disse singlene nådde topp20-listene på Billboard Hot 100, Hot Country Singles & Tracks eller Hot Adult Contemporary Tracks i henholdsvis USA eller Storbritannia.
Noter: