davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Лукойл Нефтохим Бургас

„Лукойл Нефтохим Бургас“ АД е българско предприятие за производство на нефтопродукти със седалище в Бургас и производствена база в Камено, част от руската група „Лукойл“.
Към 2022 година „Лукойл Нефтохим Бургас“ има обем на продажбите от 2,08 милиарда лева и по този показател е най-голямото предприятие в област Бургас и на 20-о място в страната.
Заводът има собствена топлоелектрическа централа (ТЕЦ), която изгаря мазут и други странични продукти от неговата работа, като покрива част от консумацията му на електроенергия. С инсталирана мощност от 257 MW това е най-големият заводски ТЕЦ и седмият по големина ТЕЦ в България.
Начало на изграждането на Нефтохимическия комбинат в Бургас е поставено с Разпореждане № 1340 на Министерския съвет от 17 август 1959 г. На 21 юни 1963 г. е произведен първият кислород в азотно-кислородния цех, на 4 август в нефтопристанище „Дружба“ пристига танкерът „Антон Иванов“ с капитан Видьо Видев с 12 308 т съветски нефт. На 30 декември 1963 г. официално е открит Нефтохимическият комбинат от първия секретар на ЦК на БКП и министър-председател Тодор Живков.
На 20 август 1963 г. започва изграждането на етиленова инсталация за 60 хил. т етилен и 55 хил. т пропилен/годишно. През 1965 г. са направени първите копки на инсталации за бензол и полиетилен-високо налягане.
През 1966 г. започва строителството на производствените звена:
През февруари 1969 г. започва изграждане на инсталация за полистирол с капацитет 12 хиляди тона на година. През април 1967 г. започва второто разширение на Нефтопреработвателния завод по проект на „Ленгипрогаз“. През 1969 г. започва изграждане на продуктопровод Бургас – София, достигнал само до Ихтиман.
Политическите промени в страната, настъпили след 10 ноември 1989 г. дават голямо отражение върху икономиката на страната, в това число и върху Нефтохимическия комбинат – Бургас. Спират се някои остарели производствени мощности:
„Нефтохим“ е приватизиран на 12 октомври 1999 г. от правителството на Иван Костов (1997 – 2001 г.), когато руската корпоративна група „Лукойл“ купува 58 % от акциите на дружеството срещу 101 млн. щатски долара. В началото на 2000 година Агенцията за чуждестранни инвестиции обявява тази продажба за „Сделка на 1999 година“. През 2005 г. „Лукойл“ изкупува дялове на миноритарни акционери и към април контролира 93 % от дружеството чрез дъщерната си компания „Лукойл Юръп Холдингс“. Дружеството се контролира от „Лукойл България“ (София).
След приватизацията на Нефтохим през 1999 година са направени значителни инвестиции в модернизирането на производството. От 23 май 2000 година комбинатът произвежда сам цялата електроенергия, която използва. От 2002 година се произвеждат само безоловни бензини и дизелово гориво с намалено съдържание на сяра, което е осъществено преди предвидения от правителството срок (2004 година). От началото на 2009 година произвежданите течни горива са приведени в съответствие с европейския стандарт Евро-5.
Свети Иван Рилски (Запалня)

„Свети Иван Рилски“, също наричана и Потопената църква, е църква в село Запалня, което е потопено при изграждането на язовир Жребчево през 1965 г. Храмът е носил името на българския светец Иван Рилски.
Язовирът е построен през 1959 – 1966 г. В чашата на язовира са също и бившите села Запалня и Долни Паничарево. Рано напролет през 1965 г. храмът е наполовина потопен, а към края на лятото е почти изцяло под водата. Тя е единствената останка от селото.
Църквата е изградена на хълм, който е бил най-високото място в селото. Затова е успяла да остане над водата, поне частично и често напълно (при ниско ниво на язовира).
На възвишение в близост до останките на църквата се намира изоставено гробище. Пред него с лице към яз. „Жребчево“ е поставена паметна плоча за потопеното село Запалня. Надписът върху нея гласи:
Църквата е разположена непосредствено до град Твърдица – в района, в който се намират новите постройки на жители на бившето село.
Подходът към храма е от Подбалканския път, отклоненито е под Твърдица. Ориентири са 2 бензиностанции – на „Лукойл“ и „Неси ойл“. Краткият път от разклона е означен с табели.
Към 2017 г. тече дарителска кампания за неотложни мерки по укрепването на църквата.
Бензиностанция

Бензиноста̀нция (от бензин (фр. benzine) + станция) се нарича комплекс от сграда и съоръжения, в които се извършва зареждане на моторни превозни средства с гориво, и прилежащата му площ с вход и изход към пътна артерия.
Плащането за тази услуга се извършва в приемна сграда или на самата колонка с кредитна или дебитна карта. Най-често на бензиностанция се предлагат няколко вида горива – основно бензин, дизел и пропан-бутан. Модерните бензиностанции често имат собствени магазин и паркинг. Някои бензиностанции също разполагат и с автомивки.
Първите места, в които се е продавало гориво, са били аптеките (като странична дейност). За първа бензиностанция се приема градската аптека във Вислох, Германия, в която Берта Бенц, съпруга на Карл Бенц, е напълнила резервоара на автомобила си, правейки демонстрационно пътуване от Манхайм до Пфорцхайм и обратно през 1888 г. Това събитие се отбелязва чрез създаването през 2008 г. на туристическата атракция Мемориален маршрут „Берта Бенц“ (Bertha Benz Memorial Route) с дължина 194 km.
Кралица на бензиностанция

„Кралицата на бензиностанцията“ (на руски: Королева бензоколонки) е съветски игрален комедиен филм от 1962 г. Филмът е заснет на територията на реално съществуваща по това време бензиностанция в украинския град Пирятин (Полтавска област) на магистралата Киев – Харков. Бензиностанцията все още работи под търговската марка „Татнефть“ и е декорирана в по-модерен стил; има и водна кула.
Филмът започва с кратка обиколка на Киев от прозореца на автобуса Киев-Ялта. Маршрутът на движение минава по Крещатик, камерата се задържа на улица Свердлов, хотел Москва на площад Калинин, по улиците с цъфтящи кестенови дървета, насипа на Днепър, покрай изграждането на нови микрорайони, кръстения парк. Пушкин (в кадъра се разхождат майки с колички на фона на паметника на Александър Сергеевич).
Людмила Добрийвечер от Полтава се опита като говорител по телевизията – тя не премина конкурса поради ужасна дикция. Тя мечтаеше да стане стюардеса на самолет Ту-104 – не се получи. Сега Людмила отново се готви да влезе в ансамбъла „Балет на лед“. Тя компенсира липсата на лед, като тренира на ролкови кънки и временно получава работа като служител на бензиностанция. Не всичко се получава за новоизсечения работник, но нейният весел нрав и находчивост ѝ помагат не само да овладее нова специалност, но и радикално да преструктурира работата на цялата бензиностанция.
Христо Ботев (булевард във Варна)

„Христо Ботев“ е булевард във Варна, който преминава през града в посока изток-запад. Той започва като продължение на бул. „Мария Луиза“ след кръстовището с бул. „Владислав Варненчик“ пред площад „Независимост“ и Варненската катедрала във Варненския център. Негово продължение на югозапад е Аспаруховия мост и Магистрала „Черно море“.
Джанкарло Минарди

Джанкарло Минарди (на италиански: Giancarlo Minardi) е основател и мениджър на бившия тим от Формула 1 – Минарди.
Роден е във Фаенца, близо до Равена, Италия. Целият си живот прекарва около състезателни автомобили. Като младеж, неговото семейство е собственик на автомобилна къща ФИАТ и малка бензиностанция.
Емблема

Емблемата на старогръцки: ἔμβλημα – „вставка“, изпъкнало украшение) е символично изображение на идея в рисунка или пластика, на което е даден определен смисъл.
Тя използва мотив за представяне на идея чрез алегория. Стилизира даден обект в графична или пластична форма и по този начин представя този обект: божество, племе, народ, добродетел или порок.
Емблемата се отличава от алегорията (в общия смисъл) с това, че е възможна само в пластични изкуства, а от символа – с това, че нейният смисъл е установен и не подлежи на тълкувания.
При отсъствие на национален герб, емблема (или печат) може да изпълнява функции на герб на дадена държава.
Момин сбор

Мо̀мин сбор е село в Северна България. То се намира в община Велико Търново, област Велико Търново.
Момин сбор се намира на 10 km на северозапад от Велико Търново, на 42 km на северозапад от Габрово и на около 211 km на североизток от столицата София. Магистралният път, свързващ столицата и Варна преминава на около 1 km на юг от селото.
В землището на с. Момин сбор, местност „Тракиевото“, има две могили – малка и голяма. Това е доказателство, че тук са живели траки. Срещу голямата могила е имало българско селище. Открити са архитектурни паметници, на времето е имало римски път, който е минавал през Никопол, Русаля, Момин сбор и Велико Търново.
По времето на Руско-Турската война, след бягството на турците, българите се заселват в село Кестамбол (Момино сборище), като идват 24 семейства от съседните села: Беляковец, Леденик, Гостилица, Самоводене, Пушево, Керека, Длъгня и др. от дряновските села. След 1944 г. Кестамбол е преименувано на с. Момин сбор.
При избухването на Балканската война през 1912 година един човек от Кестамбол Никола Димитров е доброволец в Македоно-одринското опълчение. Роден през 1874 г. в Неврокоп и е бил жител на Кестамбол.
По време на войните 1912 – 1913 г., 1915 – 1918 г., 1944 – 1945 г. от с. Момин сбор са дадени 17 жертви.
Численост на населението според преброяванията през годините:
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
През 1887 г. е съборена джамията, в която е имало барелеф от траките (мъж и жена, който е запазен), а през 1888 г. на нейно място е построена църквата „Свети Илия“ и в нейна чест, на тази дата, се празнува събора на селото. От 1926 г. съществува читалище „Просвета". През 1985 г. е разкрита библиотека, а през 2005 г. е основана и певческа група. До 1960 г. е имало и начално училище, където са учели децата от с. Момин сбор. От 2006 г. функционира „Клуб на пенсионера и инвалида".
Преди влизане в селото има крайпътен ресторант „Горски кът", работещ нон стоп, който предлага сръбска скара и хотелска база за нощувка. Има и земеделска кооперация ЗП Николай Денев и „Тера-Еко 97" ООД, обработваща земеделските ниви в землището на с. Момин сбор. Непосредствено до селото, на горния разклон съществува фирма „Сема" за продажба на автомобили втора употреба. Има и дървообработващо предприятие „Дено-Дизайн" ООД – българо-немска фирма. На територията на с. Момин сбор се намира и фирма за производство на колбаси „Центромес" ООД. До магистралата София–Варна има бензиностанция на „Лукойл". Там се намира магазин за пакетирани стоки и се предлага бърза закуска. В селото има и ракиджийница, собственост на фирма „МС ИНВЕСТ 2013".
Каблешково

Каблѐшково е град в Югоизточна България. Намира се в област Бургас, община Поморие между градовете Поморие и Несебър и североизточно от областния център Бургас.
По данни на ГРАО към 15 март 2024 г. в града живеят 2898 души по настоящ адрес и 2905 души по постоянен адрес. Етническият състав включва 1989 българи и 816 цигани.
Градът се намира на 12 km северно от общинския център Поморие, на 15 km западно от Несебър и на 20 km североизточно от областния център Бургас.
До 1934 г. селото се е наричало Даутлии (понякога погрешно произнасяно Давутлии). При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Даутлии е доброволец в Македоно-одринското опълчение. С МЗ № 2820/обн. 14.08.1934 г. с. Даутлии се преименува на с. Каблешково на името на българския революционер Тодор Каблешков.
Във войните от 1877 до 1943 г. от Каблешково загиват 29 души, в партизанското движение – шестима партизани и ятаци, а в Отечествената война (1944–1945 г.) – 8 души, на които в града има изградени паметници и паметни плочи.
Каблешково получава статут на град с Указ на Президиума на НС на НРБ № 828 от 27.08.1969 г.
На 20 април 2022 г. в градския парк е открит паметник на патрона на града Тодор Каблешков.
Каблешково е едно от малкото населени места в България, в които населението се увеличава след края на социализма през 1989 г.
Численост на населението според преброяванията през годините:
Православният храм „Свети Димитър“ датира от 1869 г.
На 3 km източно от Каблешково е разположен Спа комплекс „Винярдс“, съставен от спа хотел и 3 вилни селища. На 4 km северно от града се намира Горска хижа с 30 места. В селището е имало музей на Атанас Манчев. но към януари 2007 г. той не функционира.
Край Каблешково все още не е започнало строителството на обещания туристически голф-комплекс, наречен „Black Sea Golf & Country Club“. Общата стойност на проекта възлиза на 194 млн. евро и е планиран да бъде „завършен“ през 2020 г. Впоследствие голф игрището е отложено и земята е разпродадена на частни фирми, които строят къщи на арабски, кувейтски и сирийски граждани.
СК Ангел Кънчев (Русе)

„Ангел Кънчев (Русе)“ е несъществуващ български футболен отбор от Русе.
Клубът е сформиран през 1919 г. в квартала, в който 13 години преди това Никола Гладнишки (треньор в дружество „Русенски юнак“) създава първия футболен клуб „Напредък-1906“ в Русе.
Основатели на Ангел Кънчев са Симеон Яковчев (Симо), Димитър Риковски (Бомбича), Йордан Яковчев, Стефан Риковски, Стойчо Камбуров, Пейо Пеев, полковник Рачев, Павел Предов, Георги Маринов, Стоян Петков и други.
Районът на клуба обхваща територията от Централна гара до ОУ „Ангел Кънчев“ и Русенска стоматология. Футболният тим има свое собствено игрище, което е запазено и до днес до голямата бензиностанция на „Лукойл“ над гарата.
Спортният екип, с който играят футболистите е жълто-черни, раирани фланелки, жълти гащета и жълти чорапи.
СК „Ангел Кънчев“ има собствено знаме подарено от шивача Георги Трифонов. През 30-те години на 20 век футболистите от отбора се включват активно в провеждането на първата градска олимпиада, за да спасят любимия си клуб от финансовия недоимък. Съществува театрална трупа към клуба. Тя е основана през 1928 г. и буди интерес особено с пиесата „Убийството на Ангел Кънчев“ (автор Димитър Риковски), радвала се на завиден успех. Ролята на Ангел Кънчев се изпълнява от вратаря на отбора – Коста Балабански.
СК „Ангел Кънчев“ се класира обикновено на трето или четвърто място в градското първенство. В продължение на няколко години в квартал „Чифур Чифлик“ съществува и друг отобор – с.к. „Черни Лом“, сформиран през 1928 година. В началото на 1934 г. „Черни Лом“ се обединява със с.к. „Вихър“, а впоследствие новосфирмираният отбор се влива в „Ангел Кънчев“ в края на 1934 г. Обединяването дава своите резултати, защото идват много добри играчи от Черни Лом.
Наречен е от феновете „Тимът на бъдещето“.
Най-големи успехи на отбора са извоюването на „Юношеската градска купа“ подарена от Михаил Павлов през 1939 г. и спечелването на купата на „Екс тимовете“ през 1942 година. По време на сезон 1939/40 отборът е есенен водач в първенството на I градска дивизия. След обединението си със с.к. „Левски“, който е разтурен от БНСФ (1940 г.) и под името „Ангел Кънчев – Левски (Русе)“ тимът спечелва градската шампионска титла през 1945 г.
Детско юношеската школа създава редица добри футболисити, някои от които по-късно преминават в „Левски“ (Русе), „Напредък“ (Русе) и „Локомотив“ (Русе), а Димитър Риковски (Бомбича) участва в „Б“ националния отбор.
Обединилият се през 1940 г. „Ангел Кънчев-Левски“ прекратява съществуването си през 1946 година, след като се влива в редовете на „Динамо“ (Русе).
Петрол (компания)

Петрол АД е българско акционерно дружество с предмет на дейност съхранение, транспорт и продажба на горива. С повече от 330 бензиностанции под марката „Петрол“, равномерно разпределени в цялата страна, компанията има най-добре развитата мрежа за дистрибуция на горива в България. Компанията има и 3 петролни пристанищни терминала. Дъщерни дружества на Петрол са „Нафтекс Петрол“, „Петрол Транс Експрес“ и „Петрол Техника“ ЕООД. През 2003 г. дружеството получи награда за емитент на годината, предоставящ най-пълна и точна корпоративна информация на Българската фондова борса. Към 2005 г. Петрол е сред най-големите български публични компании по пазарна капитализация.
На 1 април 1932 г. е учредено Българското акционерно дружество „Петрол“. Първоначално дружеството използва складовата база на един от акционерите, като постепенно инвестира и изгражда нови съоръжения.
През 1947 г. българската петролна индустрия се национализира. На 18 февруари 1948 г. Великото Народно Събрание приема закон за държавния монопол над петролните продукти.
На 9 март 1948 г. на базата на съществуващите частни и акционерни дружества се създава държавно снабдително предприятие „Петрол“. Целта е да се ограничи обогатяването на бившите собственици, а предназначението е да снабдява народното стопанство с необходимите петролни деривати чрез поделенията в страната. То постепенно разширява своята дейност, построяват се бензиностанции и петролни бази на територията на цялата страна.
През 1986 г. обединението се преобразува в комбинат „Петрол“, който е включен в структурата на Стопанско обединение „Химснаб“.
През 1990 г. въз основа на новото законодателство комбинатът се реорганизира в държавна фирма „Петрол“.
На 1 юли 1992 г. се учредява еднолично акционерно дружество „Петрол“ с изцяло държавна собственост. В резултат на проведената масова приватизация около 25 % от акциите на дружеството преминават в собственост на приватизационни фондове и индустриални акционери.
На 10 юни 1997 г. е възстановено, акционерно дружество „Петрол“.
На 1 юли 1999 г. след близо двегодишни процедури за приватизация приключи продажбата на мажоритарния пакет акции. Петдесет и един процента от акциите на държавата бяха продадени на Международен консорциум „България“.
На 4 август 1999 г. компанията е приватизирана от консорциума, воден от „Нафтекс България Холдинг“ АД и включващ ОМВ (Австрия) и „Петрол Холдинг Груп“ АД. Впоследствие „Нафтекс България Холдинг“ АД увеличава дела си в „Петрол“ АД, като изкупува дяловете на останалите участници в консорциума.
Основните дейности на Петрол АД са:
Петрол АД е възприело двустепенна система на управление и има Управителен съвет и Надзорен съвет.
Разбойна (област Търговище)

Разбойна е село, разположено в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.
В селото функционират кметство, три магазина за хранителни стоки, бистро, баничарница, фризьорски салон, автосервиз. В близост на главния път се намират две бензиностанции, казан за ракия, две автомивки, пункт за ГТП, хлебозавод. Има футболен стадион.
Наблизо се намира яз. Поляница.
Численост на населението според преброяванията през годините:
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
Ромпетрол

„Ромпетрол Груп“ (Rompetrol Group) е нефтена компания в Букурещ, Румъния, специализирана в преработката на нефтени продукти и търговията на горива на едро и дребно.
Предприятието представлява акционерно дружество, като 100% от акциите са собственост на казахстанската държавна компания Казмунайгаз.
Към 2012 г. Ромпетрол развива своята дейност на територията на 12 държави от Средиземноморието и Югоизточна Европа. Компанията е основана в Букурещ през 1974 г. като международен оператор на местната нефтена промишленост и се нарежда сред най-известните компании в страната.
През 2015 г. Китайската енергийна компания (CEFC) пое 51% от акциите на KMG International, бившата група на Rompetrol.
Дъщерната компания „Ромпетрол България“ е основана през 2002 г. чрез сътрудничество между „Ромпетрол Груп“ и местни партньори. Българският клон първоначално стартира с пласмент на горива на едро. Впоследствие „Ромпетрол“ започва да открива собствени бензиностанции, като същевременно развива дилърска мрежа по франчайзингов модел. По този начин фирмата става сред основните компании в България, търгуващи с горива. Към юни 2012 г. „Ромпетрол“ има развита търговска мрежа от над 70 обекта, като най-добре е развита в Североизточна България. Акцизният склад на фирмата се намира в Русе, където се съхраняват горивата, пристигащи от рафинерията „Петромидия“ – Констанца.
През 2010 г. „Ромпетрол“ стартира предлагането на нова серия горива под наименованието „Ефикс бензин 95“ и „Ефикс дизел“, отговарящи на екологичната норма „Евро 5“.
Лукойл-България

„Лукойл-България“ ЕООД е търговско дружество със седалище в София, България, част от групата на „Лукойл“. Основната дейност на предприятието е пласментът на продукцията на нефтопреработвателния завод „Лукойл Нефтохим Бургас“ – течни горива, нефтохимикали и полимери. Това се осъществява, освен с продажби на едро и чрез верига от над 200 собствени и франчайзингови бензиностанции в цялата страна. През 2019 година „Лукойл-България“ има обем на продажбите 3,3 милиарда лева и нетна печалба преди облагане 76 милиона лева.
По обем на продажбите, 4,8 милиарда лева през 2008 година, Лукойл България се нарежда на трето място в страната и на шестдесето в Централна Европа.
От 2020 година управител на „Лукойл-България“ е Андрей Матюхов.
Самара 1

„Самара 1“ е квартал в Стара Загора.
Разположен е източно от кв. „Самара 2“ и югоизточно от кв. „Самара 3“. Надморската му височина варира от 190 до 225 м.
Сградите в квартала на север от бул. „Цар Симеон Велики“ са предимно къщи, а на юг – жилищни блокове.
В квартала има детска ясла, детска градина, основно училище.
В южните му части се намира търговски комплекси "Holiday Park", магазин „Технополис“ и магазин „Практикер“. Непосредствено до тях се намира и нефункциониращият търговски център „Сити Мол“.
В квартала има множество автомобилни сервизи, там се намира и сграда на Съюза на българските автомобилисти. В покрайнините на квартала има автоцентрове на „Фолксваген“, „Форд“, и „Ивеко“, както и бензиностанции на „Лукойл“ и „Петрол“.
ПБК Академик (София)

„ПБК Академик“ е баскетболен клуб от София. Той е основан през 1947 г.
Мъжкият отбор играе мачовете си в спортен комплекс в Правец, а детско-юношеската школа – в спортен комплекс „Академика“ в София. За двубоите от евротурнирите използва „Арена Армеец“ в София. Женският отбор, спонсориран от нефтена компания „Лукойл“, се състезава под името „Лукойл Нефтохимик“ и играе мачовете си в зала „Изгрев“ в Бургас.
Мъжкият отбор на Лукойл Академик е 23-кратен шампион на България и 11-кратен носител на Купата на България. През 1957 г. отборът на Академик става световен студентски шампион. През 1958 г. и 1959 г. отборът стига на 2 пъти до финала в турнира за Купата на европейските шампиони, където обаче губи от АСК Рига. Рожби на клуба са баскетболните легенди Любомир Панов, Георги Панов, Виктор Радев, Никола Илов, Михаил Семов, Петър Лазаров, Димитър Сахаников, Георги Бързаков, Никола Атанасов, Атанас Голомеев, Темелаки Димитров, Стефан Филипов, Славей Райчев, Владимир Боянов.
През 2000 г. клубът се възражда отново, след като негов основен спонсор става петролната компания „Лукойл България“. Така „Лукойл Академик“ печели шампионската титла осем поредни години – от 2002/2003 до 2009/2010 г. Отборът записва паметни двубои в престижния турнир за Купата на Улеб, като три пъти (2004, 2005 и 2006 г.) достига до 1/8 финалната фаза. През 2008 г. турнирът има нов регламент, който включва за първи път 1/16 финали. В тях Академик отстрани с две победи латвийския Вентспилс и се класира за 1/8 финалите, където отпадна след две загуби от Динамо Москва, шампион за 2005 – 2006 г.
През 2018 г. Лукойл става спонсор на баскетболния тим на Левски, след което тимът връща името си Академик. През септември 2020 г. се оттегля от шампионата.
Зала „Правец“ е основно реконструирана през 2002 г. и разполага с 500 седящи места. В нея могат да се провеждат състезания по баскетбол, волейбол, тенис на маса, борба, таекуон-до, художествена гимнастика, аеробика и други. Към нея има фитнес-зала, сауна и възстановителен център, модерни съблекални. БК Лукойл Академик играе там мачовете си от вътрешното първенство. Тя е част от огромния спортен комплекс „Правец“, който включва още два затревени футболни терена, два тенис корта, две открити игрища за баскетбол и търговски обекти.
Валентин Златев

Валентин Златев, роден на 8 декември 1965 г. в Правец. Той е български бизнесмен, бивш генерален директор на Лукойл България и президент на баскетболния клуб Лукойл Академик.
Женен е за Люба Стефанова, която печели конкурса Мис Пловдив през 2001 г. Имат три деца – двама синове Васил и Антон и дъщеря Кристина.
Ребрандинг

Ребрандинг (на английски: rebranding) е изменение на името, логото или визуалното оформление на образа на дадена търговска марка, а също и евентуалната и цялостна промяна не само на външния изглед, но и на идеите, които изразява, както и цялостната ѝ пазарна концепция и пазарна ориентация.
В случай на промяна само на логото или шрифта за изписване името на марката, става дума главно за рестайлинг (restyling).
При ребрандинг, освен външните аспекти на марката/фирмата се изменят до голяма степен и пазарният сегмент на ориентация, типологията и насочеността на рекламата, както и до голяма част основната маркетингова стратегия.
Пример за ребрандинг е промяната на името и логото на Мобилтел през 2012 г., когато компанията променя своя слоган, музикален подпис и лого.
Рено

Рено̀ (на френски: Renault, понякога Рено Груп, на френски: Groupe Renault, френско произношение близо до Рьоно̀, на английски: Renault Group) е френски многонационален производител на автомобили. Днес компанията произвежда редица леки коли и микробуси, както и камиони, трактори, танкове, автобуси, самолети и авиационни двигатели, релсови транспортни средства.
Групата Рено , чието седалище е в Булон-Биянкур, близо до Париж, се състои от едноименната марка Рено и дъщерните компании Алпин, Дачия в Румъния и Мобилайз. От 1999 г. тя е част от Алианса Рено–Нисан–Мицубиши. Френската държава и Нисан притежават по 15% от акциите на компанията.
Компанията е основана на 25 февруари 1899 г. от братята Луи, Марсел и Фернан Рено. По-късно Марсел загива в автомобилно състезание, а Фернан се оттегля по здравословни причини. Символът на диамант става лого на Renault през 1925 г., като за първи път е поставен на модела 40CV, който поставя редица рекорди по дължина на пробега и икономичност, и побеждава в рали „Монте Карло“. През 1944 г. Луи Рено е арестуван за сътрудничество с нацистите и хвърлен в затвора, където умира на 24 октомври. Дори и без Луи, името Рено продължава да живее в автомобилите. Генерал Шарл де Гол национализира компанията и така названието ѝ се променя на Régie Nationale des Usines Renault („Национално управление на заводите Рено“). Към 2019 г. за Renault работят 179 565 служители.
Renault продава своята продукция под четири марки: Алпин, Дачия, Рено и Мобилайз.
Първият знак на Рено е представен през 1900 г. и се е състоял от преплетените инициали на братята Рено. Формата „диамант“ (ромб) се появява през 1925 г., като израз на твърдото желание марката да внушава силен и последователен корпоративен имидж. „Диамантеното“ лого на Рено преминава през много изменения.
През януари 2021 г., заедно с електрическата концептуална кола Renault 5 Prototype, е представено ново лого с плосък „диамант“. Логото получава много положителни отзиви, и през март 2021 г. Renault официално го представя като своя нов символ. Те планират първият модел Рено с новото лого да бъде представен през 2022 г.
Компанията има и фирмено лого, което е различно от използвания „диамант“ за бранда (марката).
Титла при жените на Първична сила

Титлата при жените на Първична сила е кеч шампионска титла на WWE. Беше представена на 3 април 2016, замествайки Титлата на Дивите, която беше представена с оригиналната Титла при жените през 2008, преди да бъдат слети в „Титлата на Дивите на WWE“ през 2010. „Титлата при жените на федерацията“ е нова, разделена титла, която не поддържа приемствеността на оригиналната „Титла при жените“. След второто разширяване на марките през средата на 2016, титла става самостоятелна титла на Първична сила, след като Разбиване създават Титлата при жените на Разбиване.
На 3 април 2016, членката на Залата на славата на WWE Лита се появи преди шоуто на КечМания 32 и след припомнянето на историята на женския кеч в WWE, разкри новата титла и заяви, че жените вече няма да бъдат наричани диви, а суперзвезди, както са мъжете. Това се реши след като много от жените в WWE гледаха на термина дива като негативно и се чувстваха, че прави ролята им в компанията като „наслада за очите“ вместо атлетки. Тогава тя обяви, че победителката от мача Тройна заплаха между Шарлът, Беки Линч и Саша Бенкс, по-късно ще стане първата някога шампионка. Шарлът стана първата шампионка на 3 април 2016. Титлата споделя името си с Титлата при жените, но новата титла не споделя същата история, защото оригиналната титла при жените беше заместена с Титлата на дивите през 2010, тъй като Федерацията беше наричала кечистки „диви“.
След възстановяването на разширяването на марките, тогавашната шампионка е преместена в Първична сила от 19 юли 2016 в премиерния епизод на Разбиване на живо, правейки титлата ексклузивна за Първична сила. В отговор, Разбиване създава Титлата при жените на Разбиване на 23 август 2016. Името на Титлата при жените на WWE е сменено на Титлата при жените на Първична сила.
Титлата при жените прилича на Световната титла в тежка категория на федерацията, с някои забележими разлики. Поясът е по-малък, за да пасва на шампионката, и бял, в сравнение с чернен. Металното изрязано лого на WWE в центъра седи на червен фон, в сравнение на черен. Много малък шрифт под логото описва „Шампионка при жените“. Както Световната титла в тежка категория на WWE, Титла при жените включва две странични плочки, и двете разделени от златни разделителни ленти, с логото на WWE на глобус като плочки по подразбиране, които се променят с логотата на настоящата шампионка, приличащи на надписа с името, включващи се в други колани.
Настоящата шампионка е Бианка Белеър за пръв път, след победа над предишната шампионка Беки Линч.
Борнем (бира)

„Борнем“ (на нидерландски: Bornem) е марка белгийска абатска бира, произведена и бутилирана в пивоварната „Brouwerij Van Steenberge“ в Ертфелде (Ertvelde), окръг Гент, провинция Източна Фландрия, Северна Белгия. „Борнем“ e една от белгийските марки бира, които имат правото да носят логото „Призната белгийска абатска бира“ (Erkend Belgisch Abdijbier), обозначаващо спазването на стандартите на „Съюза на белгийските пивовари“ (Unie van de Belgische Brouwers).
Тази бира е свързана с абатство Борнем в гр.Борнем и носи логото „Призната белгийска абатска бира“ от 1999 г. насам. Първоначално се произвежда от 1957 г. от пивоварната „Brouwerij Beirens“. След фалита ѝ през 1971 г., по споразумение с абатството, производството се поема от пивоварната „Brouwerij Van Steenberge“. Първоначално се етикира с името „Sint-Bernard Abdijbier Bornem“, но за да се избегне объркване с марката „Синт Бернардус“, произвеждана от „St. Bernardus Brouwerij“ във Вату, марката се променя на „Борнем“.
Търговският асортимент на пивоварната включва две бири с марката „Борнем“:
Uzbekneftegaz

The national holding company Uzbekneftegaz (Uzbek: "Oʻzbekneftegaz" MXK, Russian: НХК "Узбекнефтегаз") is a state-owned holding company of Uzbekistan's oil and gas industry.
Uzbekneftegaz was established on May 3, 1992. In 1998, it was transformed into a national holding company.
In line with the reform process of the presidential administration under President Shavkat Mirziyoyev, Uzbekneftegaz is expected to go for an IPO. In December 2022 the Chairman of Uzbekneftegaz was one of a number of public officials who were ordered to work in emergency measures for two months, due to the gas crisis in the country.
Uzbekineftegaz leads a consortium of Korea National Oil Corporation, China National Petroleum Corporation and Lukoil exploring and developing gas condensate fields in the Aral Sea. In February 2008, Uzbekneftegaz and consortium led by the Korea Gas Corporation established the joint venture Uz-Kor Gas Chemical to develop the Surgil gas field, containing about 133 billion cubic metres (4.7 trillion cubic feet) of natural gas, and build the Ustyurt gas-chemical complex. It will produce 4 billion cubic metres (140 billion cubic feet) of gas per year and about 500,000 tons per year of plastics as well as 100,000 tons of petrol which is derived as a bi-product in the process.
Together with another Korean company, Korea National Oil Corporation, Uzbekneftegaz explores Namangan-Tergachi and Chust-Pap oil fields in eastern Uzbekistan. In August 2008, Uzbekneftegas signed a cooperation agreement with Petrovietnam. It also cooperates with Lukoil in the Kandym-Khausak-Shady-Kungrad project to develop several natural gas fields in Uzbekistan.
Uzbekneftegaz together with China National Petroleum Corporation owns and operates the Uzbek section of the Central Asia–China gas pipeline. They also have a joint venture for developing the Mingbulak oilfield.
Together with Sasol and Petronas, Uzbekneftegaz develops Uzbekistan GTL, a gas-to-liquids (GTL) project. In June 2022 GTL launched a synthetic production plant.
In addition, Uzbekneftegaz has a production sharing agreement with Gazprom on gas exploration, joint ventures with Prista Oil on motor oil and lubricants production, and with Ariston Thermo on heating boilers production.
Lukoil Serbia

Lukoil Serbia (full name: Društvo za promet naftnih derivata Lukoil Srbija a.d.) is a Serbian petroleum company with headquarters in Belgrade, Serbia. Majority owned by Lukoil, the company's main activities include retail and wholesale trade of oil and oil derivatives in Serbia.
The company was established in the midst of breakup of Yugoslavia. On 7 December 1990, the unit of INA Trgovina in Serbia unilaterally formed a separate company and by 1991, it started to operate all INA properties in Serbia, including 200 petrol stations, nine warehouses, around a hundred trucks and 40 tank-trucks, and several vehicle maintenance shops. In May 1992, the company was renamed to Beopetrol.
On 26 September 2003, the Privatization Agency of the Government of Serbia sold Beopetrol to Lukoil. Lukoil paid €207 million for 79.5% of shares. Another company who participated on the privatization tender, was Hungarian MOL Group. After privatization the company was renamed Lukoil-Beopetrol.
As of 31 December 2016, Lukoil Serbia with 114 filling stations is the second largest petroleum company in Serbia in terms of market network.
LukArco

LukArco B.V. is a subsidiary of the Russian oil company Lukoil. It was formed in February 1997 as a joint venture between Lukoil and the former American oil company ARCO.
In 2000, ARCO merged with the UK oil company BP, and BP became a shareholder of LukArco with a 46% stake. In December 2009, BP sold its stake to Lukoil, making Lukoil the sole shareholder of LukArco.
LukArco is a partner in the Caspian Pipeline Consortium with a shareholding of 12.5%, and is a partner in the consortium Tengizchevroil (TCO). LukArco owns a 5 percent share at Tengiz.
Tengizchevroil

Tengizchevroil is a joint venture between Chevron (50% share in the consortium), ExxonMobil (25% share), KazMunayGas (20% share) and LukArco (5% share). The joint venture was formed in April 1993, when the government of Kazakhstan granted exclusive 40-year rights to Tengizchevroil LLP (TCO) to develop the Tengiz and Korolevskoye oil fields located in the north-eastern reaches of the Caspian Sea in Kazakhstan.
From a two-company joint venture in 1993 (between the Kazakhstani state oil company KazakhOil, now KazMunayGas, and the American oil giant Chevron) Tengizchevroil expanded in 1996–1997 into a four-company consortium: ExxonMobil Kazakhstan Ventures, an ExxonMobil subsidiary, and LukArco, a joint venture between Lukoil and Atlantic Richfield (ARCO), acquired 25% and 5% respectively. In 2000, BP became involved in the business, as BP had merged with Arco and took a 46% share in LukArco. In December 2009, BP sold its stake to Lukoil and thereafter Lukoil became the sole shareholder of LukArco.
In January 2014, the firm reported a record rise in output to 27.1 million tonnes from 24.2 million tonnes.
In mid-2019, BP expressed interest in returning to Kazakhstan. The company signed a memorandum of understanding with KazMunayGas. In 2020, the companies signed an agreement establishing a partnership to explore for hydrocarbons in Kazakhstan. In 2019, its production volume reached 30 million tons. The company employs 4,000 people, about 95% of which are residents of Kazakhstan.
Ural Airlines

Ural Airlines (Russian: Ура́льские авиали́нии, Ural’skiye avialinii) is an airline based in Yekaterinburg, Sverdlovsk Oblast, Russia, that operates scheduled and chartered domestic and international flights out of Koltsovo International Airport. In 2018, the company transported nine million passengers.
The airline was founded in 1943 as Sverdlovsk State Air Enterprises, and later became part of Aeroflot, the Soviet state airline, being in charge of Yekaterinburg Airport. Following the split-up of Aeroflot, Ural Airlines became a joint stock company incorporated under the laws of the Russian Federation on 28 December 1993, and the airline business was separated from the airport.
In 2010, Ural Airlines retired all of its Antonov An-24s, Ilyushin Il-86s and Tupolev Tu-154B-2s. The airline's Tupolev Tu-154M, in 164-seat two-class configuration, was retired on October 16, 2011.
Ural Airlines has 3348 employees.
As of 2012, the airline also planned to buy a training complex for the Airbus A330-300.
In 2017, Skytrax gave Ural Airlines three stars, which made it the fourth airline with three stars in Russia and CIS after S7 Airlines, Uzbekistan Airlines and Air Moldova.
Currently, the main hubs of Ural Airlines are Moscow-Domodedovo and Yekaterinburg. Ural Airlines has plans to increase its number of hubs, by developing hubs at Moscow-Sheremetyevo and Moscow-Zhukovsky.
In 2020, flights commenced to Russian-controlled Crimea.
In 2022, Ural Airlines was added to the European Union's sanctions list for transporting military personnel during the Russian invasion of Ukraine.
A million passengers per year was first achieved in 2006. Since then, the airline and its passenger numbers have both grown. In 2013, the airline transported 4.419 million passengers, the sixth most in Russia that year.
As of November 2023, the airline serves 11 countries on 138 routes.
Ural Airlines has codeshare agreements with the following airlines:
As of September 2024, the Ural Airlines fleet consists of the following aircraft:
Ural Airlines also started considering updating its fleet with newer Airbus A320neo family or Boeing 737 Next Generation and is still considering purchasing Airbus A330. It took delivery of its first Airbus A320neo in August 2019. The airline also considered purchasing Irkut MC-21s, but the plans were probably withdrawn. In 2022 Air Lease Corporation are seeking to recover one A320neo and one A321ceo, as the lease payments are not being made. In December 2023 an agreement was reached with leasing company AerCap to buy 19 Airbus planes, with help from the Russian National Wealth Fund.
In August 2023, a scandal broke out when wider public learned that one of the airline employees of Tatar ethnicity was for several years extorting money from passengers. The employee had used various excuses, particularly that passengers had to pay extra for luggage that was nevertheless undersize and underweight. He did not commit the fraud only against passengers from Tatarstan and North Caucasus regions as he had stated on his social media accounts.
Media related to Ural Airlines at Wikimedia Commons
Metrojet (Russian airline)

Kogalymavia (Russian: ООО «Авиакомпания Когалымавиа»), DBA Metrojet (IATA: 7K, ICAO: KGL), was a Russian airline based in Kogalym, Khanty-Mansi Autonomous Okrug. Its home base was at Kogalym International Airport, with the main hub at Domodedovo International Airport in Moscow. It suspended all operations in December 2015, two months after the terrorist attack on Flight 9268.
Kogalymavia started operations in May 1993. After 2005, the airline operated mostly international charter services to leisure destinations, under the brand name Kolavia.
In May 2012, Kogalymavia changed its marketing branding from Kolavia to Metrojet, as part of its newly-established joint venture with TUI Russia & CIS, a subsidiary of the German tourism company TUI Travel. Up until August 2014, when the joint-venture was terminated, Metrojet operated on behalf of TUI, and flew independently from then on.
In 2011, one of its planes caught fire, resulting in 3 fatalities and 32 additional injured. On 5 December 2015, shortly after the terrorist attack on Flight 9268, Metrojet suspended all remaining operations after a significant decrease in passenger numbers and doubts about the security situation at its primary leisure destinations in Egypt. It announced a review of all operations and said it might resume services in summer 2016. However, it filed for bankruptcy in March 2016.
Metrojet operated the following routes by the time it ceased operations:
The Kogalymavia fleet included the following aircraft, as of August 2016:
Metrojet and its predecessor Kolavia also operated the following aircraft in the past:
Media related to Kolavia at Wikimedia Commons
Slobodan Nikolić

Slobodan Nikolić (Serbian Cyrillic: Слободан Николић; born June 14, 1959) is a Serbian basketball coach and former player.
Nikolić played for the Crvena zvezda of the Yugoslav First League from 1975 to 1987 and from 1989 to 1991. He holds the Clubs records for the most seasons played (14) and the most games played (429). He also played for the Vojvodina and the OKK Beograd as well as for Bulgarian team Plama Pleven. He retired as a player with Radnički Kragujevac in 1995.
Nikolić coached teams from Russia (Spartak Primorye), Bulgaria (Lukoil Academic), the Czech Republic (Opava, Synthesia Pardubice), Romania (Energia Rovinari) as well as OKK Beograd, Radnički Zastava and Borac Banja Luka.
He is the father of a Serbian basketball player Stefan Nikolić (born 1987).
Davin White

Davin White (born December 31, 1981) is an American professional basketball player for Venados de Mazatlán of the Liga Nacional de Baloncesto Profesional (LNBP).
White played high school basketball at North High School, in Phoenix, Arizona.
White played college basketball at Chandler–Gilbert CC, from 2001 to 2003. He then played at Cal State Northridge, with the Cal State Northridge Matadors, from 2003 to 2005.
While playing with the Phoenix Hagen, White was the leading scorer of the German League 2012–13 season. In 36 games played, he averaged 17.2 points and 4.2 assists per game.
On September 12, 2013, he signed with Lukoil Academic of Bulgaria. He left them in December 2013. He then signed with Maccabi Rishon LeZion of Israel.
In October 2014, he signed with Spanish club La Bruixa d'Or Manresa.
White has also competed with Team 23, in The Basketball Tournament on ESPN. He was a point guard on the 2015 team that made it to the $1 million championship game, where they lost to Overseas Elite by a score of 67–65. In the summer of 2017, White averaged 16.0 points per game for Team 23. He helped get Team 23 to the second round of the tournament, where they lost to Armored Athlete 84–77.
In 2015, White signs for the Spanish team Iberostar Tenerife winning the 2017 Basketball Champions League Final Four.
قلعة قايتباى

قلعة قايتباى، قلعه مشهوره فى اسكندريه من معالم مصر بوجه عام. امر ببناها السلطان الاشرف قايتباى وقت زيارته التاريخيه لاسكندريه فى صيف 1477 ، و اخد بناها حوالى سنتين و زارها السلطان قايتباى سنة 1479 بعد ما بناها خلص .
السلطان الاشرف قايتباى كان من اكبر سلاطين الدوله المملوكيه البرجيه و الدوله المملوكيه بوجه عام حكم مصر لمدة 28 سنه من 1468 ل1496.
فى ربيع الاول سنة 882هـ ( يونيه 1477م) احتفل السلطان قايتباى فى القاهره بالمولد النبوى و بعد ما انفض المولد نزل من قلعة الجبل و عدا لبر الجيزه من غير الناس ماتاخد بالها منه ، و من هناك سافر على اسكندريه فى صحبة عدد كبير من الخاصكيه و المماليك السلطانيه و امرا مصر الكبار اللى كان منهم الامير ازبك اتابك الجيش المصرى و بانى حى الازبكيه و الامير يشبك الدوادار و غيرهم.
اتزينت اسكندريه عن اخرها و اترفعت الاعلام و الرايات فى كل نواحيها ، و لما وصل قايتباى خرجت الجموع تستقبله بفرحه كبيره و فى مقدمتهم والى اسكندريه وقتها " قجماس الاسحاقى ". اصطفت الناس فى شوارع المدينه و دخل قايتباى فى موكب ابهه باعداد كبيره من الحصنه المتزينه بالاقمشه الملونه و سروج الدهب و الفضه و مشى الامرا و المماليك قدامه و كان يوم مشهود من ايام اسكندريه. اتنثر الدهب على قايتباى و من كتر الزحمه و التدافع كان قايتباى حايقع من على حصانه.
زيارة السلطان قايتباى لاسكندريه كانت زياره تاريخيه لان اسكندريه من عهد السلطان الناصر فرج بن برقوق مفيش سلطان زارها. الاشرف شعبان كان زار اسكندريه سنة 1365 على راس جيش بعد ما اعتدى ملك قبرص بيير دى لوزينان (بطرس الاول) على المدينه فى الهجمه المعروفه باسم " وقعة اسكندريه " و زارها كمان مره و دخلها فى موكب سنة 1369 ، و فى سنة 1411 زارها الناصر فرج ودى كانت اخر مره يزور سلطان مصر مدينة اسكندريه.
قعد قايتباى فى اسكندريه تلت تيام و زاروه تجارها و اعيانها و لعب كوره مع الامرا و راح على المكان اللى كان فيه فنار اسكندريه اللى كان من عجايب الدنيا السبعه و امر ببنى برج على اساسه فابتدا بنا " البرج " اللى بقى معروف بقلعة قايتباى.
بعد ما زار قايتباى اسكندريه و امر ببنا القلعه سافر على ادكو و دمنهور و غيرها من مدن مصر و رجع القاهره بعد رحله استمرت اربعين يوم و دخل قلعة الجبل.
قبل وقعة اسكندريه كانت اسكندريه مجرد ولايه بيشرف عليها والى لكن بعد الوقعه اللى اتسببت فى خراب اقتصادى كبير اتحولت اسكندريه لنيابه بيحكمها نايب للسلطان و بقى فيها عرش للسلطان. لكن هجمات الفرنجه على اسكندريه ما انتهتش فكانت مراكبهم ساعات بتدخلها و تخطف مراكب تجاريه و ناس على الشواطىء و اتعرضت اسكندريه لهجمات بالشكل ده فى عهد السلطان قايتباى و من هنا كانت اهمية بنا قلعه تحميها.
فى يوليه 1479 راح قايتباى اسكندريه تانى لكن المره دى دخلها بالمراكب من البحر لان ماية فيضان النيل كانت مغطية الدلتا و ما اتعملش موكب. روحانه اسكندريه المره دى كان عشان يشوف القلعه اللى اتبنت و بعد ما زار رشيد و اتفرج على قلعه تانيه كان امر ببناها هناك رجع اسكندريه و راح زار القلعه اللى طلع شكلها جميل. بيتقال ان بنا القلعه كلف اكتر من 100.000 دينار و اتصرف عليها من الاوقاف.
دهليز القلعه اتبنى على قناطر فى البحر بيمتد من الساحل لغاية عندها ، واتبنت فيها نقطة مراقبه تمكن من مراقبة مراكب الفرنجه لمسافة " مسيرة يوم ". اتبنى فى القلعه جامع بيتخطب فيه و طاحونه و فرن و مخازن و اتحطت فيها اسلحه و حواليها مدافع جاهزه للضرب ليل نهار و عسكر لمنع دخول الفرنجه اسكندريه فجاءه. قايتباى عين الامير " قانصوه المحمدى " رئيس لعسكر القلعه و معروف باسم " قانصوه البرجى ".
بعد ما قعد قايتباى فى اسكندريه كذا يوم و اطمن على القلعه سافر على دسوق و زار مقام سيدى ابراهيم الدسوقى.
الاشرف قايتباى

السلطان الملك الاشرف ابو النصر سيف الدين قايتباى المحمودى الظاهرى ( 1412 - القاهره, 7 اغسطس 1496 ), سلطان الدوله المملوكيه البرجيه (الشركسيه) التسعتاشر. حكم 26 سنه و بيعتبر من اكبر سلاطين الدوله المملوكيه. من ابنيته المشهوره " قلعه قايتباى " فى اسكندريه.
اتولد سنة 1421 فى بلاد القبجاق و هيا بلاد من اقاليم نهر الڤولجا فى روسيا دلوقتى و كانت من اهم اسواق العبيد اللى بيتباعو و يبقو مماليك فى الدوله العباسيه. لما بقى عنده تلاتاشر سنه اشتراه تاجر اسمه محمود ابن رستم و جابه مصر سنة 1435 و اشتراه منه سلطان مصر الملك الاشرف برسباى بخمسين دينار و بقى مملوك و بغته يتعلم و يتدرب مع باقى المماليك و بعد وفاة الاشرف برسباى وصل الظاهر جقمق عن طريق الشرا و اتعين (جمدار ) بعدها ( خاصكى ) بعدها بقى( دوادار ) و فى اخر الامر اعتقه و سابه فى الجيش واخذ فى الاترقا لحد ما وصل ( اتابك )- (قائد)الجيش فى عهد السلطان الظاهر تمربغا اللى عينه فى المنصب بعد تنصيبه سلطان مصر.
هاج المماليك على السلطان الظاهر تمربغا و خلعوه من السلطنه كانو عايزين يخلو قايتباى سلطان و بعتو للخليفه العباسى المستنجد بالله فجه و معاه القضاه الاربعه و خلعو تمربغا و بايعو قايتباى و بقى اسمه الملك الاشرف ابو النصر سيف الدين قايتباى المحمودى الظاهرى و كان عمره وقتها خمسه و خمسين سنه. و مع كده مكنش عايز يبقى سلطان لانه كان خايف الامرا و مماليكه يقتلوه و يقول عنه ابن اياس انه بكى لما بايعوه و كان متمنع و لبسوه لبس الملك غصبن عنه.
كان زاهد و متقشف و ليه فى العلم و غاوى قرايه و فيه نزعه للصوفيه. كان شجاع و فارس وحكيم جدن و بخيل. اهتم بالجيش اهتمام عجيب و مبالغ فيه و قال ابن اياس انه صرف حوالى سبعه مليون و خمسميه و ستين الف دينار على الجيش و المبلغ ده كان كتير جدا كميزانيه للجيش بالنسبه لعصره و كان سخى فى العطايا على المماليك و العسكر لما كانو يرجعو من جبهات القتال لدرجة ان العطيه الواحده كانت بتوصل لتلاتين الف دينار و الصرف ده كله خلى الناس حالتها تضيق من كتر الفلوس المطلوبه لتغطيه مصاريف الجيوش و العسكر.
بنيت مبانى كتيره متبقى منها لحد دلوقتى كتير زى قلعته المشهوره و جامعه و الليسته دى بيها اهم المبانى اللى اتبنت خلال فترة حكمه:
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
فاروس

فاروس ، جزيره اودام اسكندريه فى مصر اتوصلت للبر بأمر اسكندر الاكبر وقت بنا اسكندريه.
اتبنا علا شبه الجزيره فنار ضخم اتعرف باسم فنار اسكندريه أو فاروس كمل بناه بطليموس التانى ( 280 ق.م ) و بئا من عجايب الدنيا السبعه ،و هده زلزال فى القرن 14.
مكانفنار اسكندربه دلوقتى قلعة قايتباى اللى اتبنت علا قاعدة فنار فاروس فى نفس مكانه باحجاره.
الصين بنت نموذج جميل لفنار اسكندريه فى تشانجشا فى الصين
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.