davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Melløs stadion

Melløs stadion er en fotball- og friidrettsarena i Moss. Området har fire gressbaner: én hovedarena der Moss FK spiller og tre treningsbaner. Kunstgressbanen ligger vis-à-vis Melløs stadion i retning nordøst, og ble tatt i bruk høsten 2005. I 2010, etter år med planlegging av en såkalt "Melløs Arena", ble disse planene skrapet og kommunen valgte isteden å oppgradere Melløs stadion for over 41 millioner kroner. Denne oppgraderingen ble ferdigstilt på vårparten 2013, og innbefatter blant annet ny fasade på sittetribunen, oppgraderte garderober, VIP-losje, flomlys og undervarme.
Moss kommune bevilget i 1930 kr 165 000,- til idrettsanlegg på Melløs, men det skulle ta nærmere ti år før Melløs stadion ble en realitet. Den 21. mai 1939 ble Melløs stadion offisielt innviet, med idrettsparade, taler, turnoppvisning, friidrett og fotballkamp mellom MFK og Sprint, hvor MFK vant 1-0. Nærmere 4000 tilskuere var til stede på Melløs denne dagen. Ironisk nok skulle stadion stå tilnærmet ubrukt de neste årene, da andre verdenskrig satte en stopper for fotballen.
Det er blitt avholdt Norgesmesterskap i både friidrett og hurtigløp på skøyter på Melløs.
Parkteatret i Moss

MOSS KULTURHUS
Moss Kulturhus består av Parkteatret og Samfunnshuset. I 2018 og 2019 gjennomgikk begge husene en totalrenovering. Moss kommune driver Parkteatret og Samfunnshuset som to topp moderne kulturhus. Moss Kulturhus skal være byens fremste kulturleverandør, vi skal være et lokomotiv i kulturlivet og et naturlig samlingspunkt for de store begivenhetene.
Til glede for hele Moss!
Opprinnelig en gammel funkiskino ferdigstilt i 1939, som i juni 2003 ble etablert som privat kulturhus i samarbeid med Moss kommune. Kulturhusleder er Gard Mortensen. I dag fungerer Parkteatret som et rent kulturhus, med sine 516 faste seter arrangeres konserter, teater, møter, danseforestillinger og alt som ellers hører hjemme i et kulturhus. Moss Kulturhus er vertskap for så vel profesjonelle oppsetninger som for lokale amatører som A.P.P.L.A.U.S. og Teaterkråkene. Før var det to kinoer i Moss, det var Gimle kino og her på Parkteateret. Siden 2020 kjøper man ikke lenger billetter fra en billettluke, men fra Moss Kulturhus nettside.
Haier

Haiene er bruskfisker. De omfatter de største fiskene i verden. Mange haier er fryktede rovdyr, men de færreste av artene kan angripe mennesker. Haiene har gjerne vært regnet som en «overorden» med det vitenskapelige navnet Selachimorpha. I den senere tid har derimot mange systematikere ment at denne gruppen neppe er naturlig, fordi noen haier (bl.a. saghaier og havengler) kan være nærmere beslektet med skater og rokker enn med andre haier. (Se diskusjonen av dette spørsmålet i artikkelen haier og skater.)
I motsetning til de fleste andre virveldyr er ikke haiene avhengige av et indre skjelett hva feste av muskelsegmentene langs kroppen angår. Istedenfor fungerer den tøffe og seige huden deres som et ytre skjelett og festepunkt for svømmemusklene. Like under overflaten, som er dekket av utallige små hudtenner, har de en tykk hud som blant annet består av et komplekst nettverk av elastiske kollagenfibre som krysser hverandre på skrå i et tett rutemønster. Dette nettverket danner et «korsett» som svømmemusklene er festet til. Ved at musklene er festet direkte til et seigt og panseraktig skinn, fungerer huden som et ytre skjelett. Fra et mekanisk perspektiv er dette et veldig effektivt arrangement. Kollagenfibrene oppfører seg også som gummistrikker og lagrer energien haiene bruker for å bevege halen fra side til side, og bidrar på denne måten til å spare energi. Hvor seig og sterk huden deres er kan bevitnes når enkelte dyr skylles opp på stranden ved flo og blir oppdaget som et potensielt gratismåltid av landlevende rovdyr. Selv hyener, som er utstyrt med meget kraftige kjever, kan ha store problemer med å bite gjennom huden. Hvalhaiens hud kan bli opptil 10 cm tykk og er dermed den tykkeste huden av alle dyr.
Tenner blir skiftet ut i stort tempo livet igjennom, og deres utforming varierer alt etter valg av føde. Noen er skarpe og skjærende som på hvithaien, andre spisse og relativt tynne for å fange sleip fisk og blekksprut, og atter andre tykke og butte for å knuse skalldyr o.l. Noen haiarter bytter ut så mange som 30 000 tenner i løpet av livet.
De mangler gjellelokk og utstyrt med fem til sju gjellespalter. Hos noen kan de to bakerste parene være nærmest sammenvokst, så det ser ut som de bare har fire gjellespalter. Regelen er at de også har et sprøytehull (spirakel), en rest etter en tidligere gjellespalte som ble værende ved etter at gjellebuen den tilhørte, inngikk i ernæringens tjeneste som en del av kjeveapparatet. Men det er langt fra alle haier som følger denne regelen, særlig blant hurtigsvømmende og pelagiske arter.
Haier har indre befruktning.
Mange haier er rovgriske jegere. Disse har typisk spiss snute og munnen plassert på undersiden av hodet. Er munnen plassert fremme, er det vanligvis snakk om enten filterspisere, som brugde og hvalhai, eller arter som livnærer seg gjennom bakholdsangrep, for eksempel havengler.
Haiene renholder havet, ettersom de sluker avfall og svakere dyr. På grunn av et svært effektivt immunsystem er haier svært motstandsdyktige overfor kreft og infeksjoner. Men de er likevel ikke uten trusler. De formerer seg ganske langsomt, og bestander har derfor liten evne til å øke hvis de blir redusert.
Kadaver

Et kadaver eller åtsel er skrotten av et dødt dyr som har begynt å gå i forråtnelse. Selv om uttrykket i prinsippet kan dekker alle døde dyr, brukes det fortrinnsvis om større virveldyr der volumet av kroppen er så stort at det ikke øyeblikkelig blir fjernet av andre dyr. Slike kadavre utgjør ofte mat for andre dyr, spesielt noen rovdyr og mange fugler.
Eksempler på typiske åtseletere er mange hundedyr, bjørner, mårdyr, villsvin og fugler, som gribber, kondorer, glenter og kråkefugler med flere. Kadavere tiltrekker seg også mange insekter og sopper, spesielt biller i familien åtselbiller og fluer som kjøttfluer, spyfluer med videre.
I havet er det særlig krabber, slangestjerner og slimåler som livnærer seg som åtseletere. Kadavre av store hvaler kan gi opphav til egne økosystemer på havbunnen som går gjennom en serie suksesjonsstadier, såkalte hvalfall.
Kadavre eller deler av et kadaver brukes også som åte, for å lokke til seg dyr i den hensikt å fange, drepe eller utrydde det. Jaktformen kalles åtejakt og skjer ofte fra et jakttårn. Jaktformen er blant annet vanlig på rødrev, grevling og villsvin. I den grad utryddelse er målet, brukes gjerne et forgiftet kadaver eller åte (giftåte). Metoden treffer imidlertid også åtseletende arter utenfor målgruppen, og er mange tilfeller en hovedårsak til at bestander av åtseletende fugler, som for eksempel gribber, kondorer og glenter, har blitt kraftig redusert og i mange tilfeller er truet av lokal eller global utryddelse. Giftåte er fortsatt brukt mange steder i verden. I Russland blant annet til å bekjempe utbredelsen av ulv.
Kadavre kan være en alvorlig kilde til smitte og sykdom. Særlig kan kadavre i brønner og andre drikkevannskilder forårsake utbrudd av diaré og andre mage- og tarmsykdommer. Dyret kan ha dødd av en infeksjonssykdom, og bakteriene som bryter ned kadaveret produserer toksiner. De fleste sykdomsfremkallende bakterier dør raskt utenfor en levende kropp, men virus og toksiner utgjør en fare i lengre tid. Noen bakterier, som miltbrannbakterien, danner sporer som overlever i flere tiår.
Kadavre på innmark blir fortrinnsvis destruert, særlig kadavre av husdyr som kan spre smitte av miltbrann, kvegpest, munn- og klovsyke eller andre smittsomme dyresykdommer. Slike kadavre graves ned, brennes eller dekkes med kalk eller klorkalk. Under de store utbruddene av kugalskap i Storbritannia i 1990-årene, ble store mengder kadavre brent. I andre deler av verden er det vanlig å grave ned kadavre under husdyrepidemier.
Hjorteantilope

Hjorteantilope eller svartbukk (Antilope cervicapra) er en usedvanlig hurtig asiatisk antilopeart, som er eneste nålevende art i slekten Antilope. Arten og slekten tilhører stammen sanne antiloper (Antilopini) i underfamilien Antilopinae, som er én av to store delgrupper i kvegfamilien (Bovidae).
Hannene er svarte eller mørk brun på overkroppen og hvite i buken. Hunnene, som er mindre enn hannene, er lysere brune. Kroppslengden er cirka 100–150 cm og skulderhøyden 60–85 cm. Halen utgjør typisk 10–17 cm og vekten er cirka 25–35 kg. Bukkene har skruforma horn, som kan bli opp mot 79 cm lange. Prakteksemplarer kan har horn med fire dreininger. Hunnene har normalt ikke horn.
Hjorteantilopene lever for det meste på åpent gresskledd sletteland, i flokker på 15–20 (5–50) dyr. De livnærer seg av ulike grassorter, belgfrukter, blomster og frukt.
Hjorteantilopen holder naturlig til i India. Arten er også introdusert i Argentina, USA (Texas) og Sør-Australia. Den regnes som regionalt utryddet fra Bangladesh, Nepal og Pakistan, men i Pakistan er arten re-introdusert. I India finnes det en populasjon på omkring 50 000 individer, mens det i Argentina og USA befinner seg henholdsvis cirka 8 000 og 35 000 individer.
Det hersker en viss usikkerhet med hensyn til toppfarten for dette dyret, men det tilhører verdens raskeste pattedyr. O.P. Breland hevdet i 1963 at toppfarten var cirka 105 km/t, men påstanden mangler dokumentasjon. R.M. Nowak hevder at toppfarten er over 80 km/t.
Det er beskrevet fire underarter, men det er usikkert hvilken status de har taksonomisk.
Parasittisme

Parasittisme (parasitt) er en organisme (snylter) som lever på eller i en annen organisme (vert) og som får sin næring uten å nødvendigvis hindre vertens normale liv, i stor grad, selv om døden ofte er sluttresultatet.
Mange arter finnes blant planter, som misteltein, og blant dyr som midd, lus, lopper, snyltevepser, lusfluer m.m.
Mange parasitter lever på eller i andre dyr. Noen er derfor nyttige som biologisk kontroll i jord- og landbruket, for å bekjempe angrep av skadedyr.
Parasitter som dreper verten, kalles parasittoider. Eksempel er en snylteveps som lever innevendig i verten, og som forårsaker dens død, når snyltevepslarven er ferdig vokst og forlater verten. En loppe eller en lus er ikke en parasittoide, da den ikke forårsakerer vertens død.
Sykdommer som overføres mellom dyr og mennesker kalles zoonoser. Vi har to typer endoparasitter som gir sykdom hos mennesker, enkelte encellete dyr (protozoer) og innvollsormer (helminther).
I Norge finnes disse sykdomsframkallende endoparasittene:
I tillegg finnes det en rekke forskjellige parasitter man kan bli smittet av ved opphold i utlandet. Blant de mest kjente er:
Flåtter kan være bærer av farlige bakterier eller virus. De er ektoparasitter og kan overføre et virus til mennesker. Den vanligste smitten er bakteriegruppen Borrelia (spesifikt, bakterien Borrelia burgdorferi) som kan invadere nervesystemet og gi lammelser, leddsykdom, kronisk hudsykdom og smertetilstander.
Pygmesnipe

Pygmésnipe (Calidris minutilla) er en liten nordamerikansk monotypisk vadefugl i snipefamilien.
Pygmésnipa blir cirka 13–15 cm lang. Hannen veier omkring 15–36 g; hunnen 20–33 g. Vingespennet utgjør typisk cirka 33–35 cm. Arten er altså litt mindre enn både dvergsnipe og sandsnipe, og regnes derfor som verdens minste vadefugl.
Den skilles lett fra sandsnipe og dvergsnipe med gule (av og til grønne) bein, og langt tynt nebb med en liten bøy på typpen. Ikke like rødlig på ryggen som dvergsnipe, og har mørke brune tverrbånd på overvingen. Om vinteren er de fuglen helt brun/grå på oversiden, og som alltid hvit på undersiden. Den har en lys stripe over øye, og en mørk krone. Tynn svart stripe på overgump, med en tynn oransje stripe ytterst på stjerten. Tydeligere streket bryst enn sandsnipe og dvergsnipe. Det går to tynne hvite striper langs ryggen. Ungfuglene ligner de adulte, men med mer skjellete mønster på ryggen. Indre armvingsfjær er lysere enn hos både sandsnipe og dvergsnipe. Låten er et høylytt briip.
Pygmésnipa hekker på tundra, og ved moselagte områder nært ferskvann. Hunnen legger fire egg i et grunt rede laget av gress og mose. Som hos sandsnipa deltar begge kjønn i ruginga, og hunnen forlater redet rett før eggene klekker. Ungene fôrer seg selv, og klarer å fly etter 2 uker.
De trekker i flokk til det sørlige USA og nordlige Sør-Amerika. Vanlige rasteplasser under trekket er mudderbanker i hele USA. De oppstår som svært sjeldne omstreifere i Vest-Europa, og er ikke funnet i Norge enda. Disse fuglene beiter på mudderbanker, og plukker opp mat ved synet, noen ganger ved å søke i ett bestemt område over lengre tid. De spiser hovedsakelig små krepsdyr, insekter og snegler.
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Asordompap

Asordompap (Pyrrhula murina) er en monotypisk art i slekten dompaper (Pyrrhula), som inngår i finkefamilien (Fringillidae). Den er endemisk for det østre São Miguel i de østlige Azorene og har en svært smal utbredelse. Den ble tidligere regnet som konspesifikk med dompap (P. pyrrhula), men disse er nå delt i hver sin art. Ingen underarter anerkjennes. Ifølge IUCNs rødliste er arten sårbar.
Asordompap skiller seg fra dompap gjennom å ha gjennomgående blassere utfarging. Der dompaphannen er rød er asordompaphannen lys gammelrosa eller grårosa. Hunnen ligner mer på dompaphunnen og er hovedsakelig grå. Den blir omkring 16–17 cm lang og veier cirka 30 g.
Arten er standfugl og trives i lokal laurbærskog som vokser i bratte dalsider, i mai–november også i urteaktig vegetasjon i randsonen mot skogsområder. Den eter frø, knopper og bær fra mist 37 forskjellige planter. I mai forflytter fuglene seg fra cirka 700 moh. og ned i lavere elevasjoner i elvedalene for å ete frø.
Svært lite er kjent om hekkingen, annet enn at hekketiden varer fra mai til sent i august. Hunnen legger 2–3 egg i et kopp-formet rede gjort av grener, gress og mose. Redet ligger trolig cirka 5 m over bakken og bygges som regel i et laurbærtre.
Asordompapen sto i ferd med å bli utryddet. For bare noen år siden var det kun i underkant av 40 par tilbake på øygruppa, men den lokale partneren til BirdLife International (Portuguese Society for the Study of Birds) tok ansvar og klarte å redde arten. Per 2016 talte bestanden mer enn 850 individer. Årsaken til nedgangen i bestanden var avskoging av laurbærskogen, som arten er helt avhengig av for å hekke og fø opp unger. Planting av nye trær ga resultater.
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Clement, Christie & Sharpe (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Det er ganske nylig funnet fossile bein fra en utdødd dompap på Azorene. Funnene er gjort i Furna do Calcinhas, ei lita grotte på vulkanen Caldeira, som ligger på Ilha Graciosa. Arten har fått det vitenskapelige navnet Pyrrhula crassa og var større enn både asordompap og dompap.
Strandteger

Strandteger (Saldidae) tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. De lever som rovdyr, der de suger ut kroppsvæske fra andre dyr.
Det er i Norge funnet 26 arter av strandteger. Totalt er det beskrevet ca. 275 arter fordelt på 28 slekter. Strandtegene er uvanlige i det at den største artsrikdommen ikke finnes i tropene, men i tempererte områder. De finnes også ganske langt mot nord.
Strandteger er mellom 2 og 8 mm. lange. Øynene er store, nyreformede, markerte og lett synlige, de buler ut til siden. Kroppen er vanligvis brun eller svart, ofte spraglete, den er gjerne oval og forholdsvis bred. Beina er temmelig lange og slanke.
Strandteger finnes helst langs vannkanten både ved ferskvann og saltvann (havstrender). Men strandteger kan også finnes et stykke fra vannet. De lever ikke i vannet, men på jordoverflaten, og foretrekker gjerne steder med litt mudder, tang og lignende.
De er rovdyr og lever av andre mindre dyr, som de fanger og suger kroppsvæsken ut av.
Strandteger kan gjøre et hopp dersom den føler fare, og kan på den måten unngå å bli et byttedyr. De er i det hele tatt uvanlig kvikke til teger å være, de fleste av artene flyr også godt.
Eggene legges i gress og mose.
Strandteger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier.
Familien er systematisk plassert i gruppen Leptopodomorpha, sammen med: Leptopodidae, Omaniidae og Aepophilidae
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Christian Ernst Heltzen

Christian Ernst Heltzen (født 12. september 1745 i København, død 24. mars 1825 i Trondheim) var konferensråd og embetsmann.
Heltzen var sønn av konferensråd og direktør Poul Heltzen og Karen Collett. Han gjorde hurtig embetskarriere. Etter å ha studert ved universitetet i København og Bergseminaret på Kongsberg ble han kun 19 år gammel assessor auscultans ved Oberbergamtet i Kongsberg og fikk få år etter et kongelig stipend til utenlandsreise for videre studier innenfor bergvitenskapen. I 1771 ble Christian Ernst Heltzen justisråd og oberbergamtsassessor på Kongsberg, og i 1788 berghauptmann og bergamtsforvalter Nordenfjelds med sete i Trondheim. I 1812 ble Heltzen utnevnt til konferensråd.
Heltzen var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, og var selskapets sekretær fra 1797 til 1818. I 1782 hadde Heltzen tatt initiativet til opprettelse av et selskap som skulle medvirke til økt utnyttelse av mineralforekomster og større innsats innen forskning og bearbeidelse av malmer; Norskt skierper og bergbygnings Gewerckskab. Heltzen ledet personlig en rekke tekniske eksperimenter ved norske bergverk, blant annet gjennomførte han i 1794-1797 omfattende forsøk for å forbedre prosedyrene for malmsmeltingen ved Røros Kobberverk. Han medvirket også i forsøk på å fremstille svovelsyre fra svovelkis brutt i kisgruvene på Ytterøya i Trondheimsfjorden.
I 1786 etablerte den østerrikske bergingeniøren Ignaz von Born den internasjonale foreningen Societät der Bergbaukunde med sekretariat i Clausthal, Tyskland. Christian Ernst Heltzen var blant de første fem ordinerte medlemmer av denne foreningen, som også fikk representanter fra de fleste europeiske land, samt Mexico. Foreningen hadde som formål å spre faglig kunnskap på tvers av landegrensene.
I 1792 la Heltzen frem avhandlingen Geologiske og deraf anledigede andre Betragtninger (Det Norske Vidensk. Selskabs Skrifter, I, 1798, Trondheim).
I 1805 utga han et skrift som sterkt vitner om en embetsmanns samkjensle med sitt folk og hans engasjement til å hjelpe i nødsårene som følge av krig og handelsembargo på begynnelsen av 1800-tallet. Heltzen ville lære det norske folk å nytte spiselige urter, gress og mose av mangel på korn; Urter, Græs- og Lav- eller Mosarter anvendelige i Nødsfald til Menneskers Føde (Trondheim 1805).
Heltzen har også forfattet Forsøk til Metallers, Stenes og Mineraliers lettere påskjønnelse (Trondheim 1790).
Christian Ernst Heltzen ble i 1772 gift med Anne Christine von Haxthausen (f. 1743 København, d. 1815 Trondheim), datter av generalmajor og kommandant på Fredriksten festning i Fredrikshald (Halden) Friedrich Maximillian Gottschalk von Haxthausen og Juliane Dorothea f. von Eldern. Christian Ernst Heltzen og hustru hadde følgende barn;
Arctic lemming

The Arctic lemming (Dicrostonyx torquatus) is a species of rodent in the family Cricetidae.
Although generally classified as a "least concern" species, the Novaya Zemlya subspecies (Dicrostonyx torquatus ungulatus) is considered a vulnerable species under Russian nature conservation legislation (included in Red Book of Russian Federation since 1998).
It is found only in the Arctic biomes in the Russian Federation, and it is the most common mammal on Severnaya Zemlya. Specimens were once found in England, but they are now extirpated. For the most part, lemmings of the genus Lemmus can coexist with those of genus Dicrostonyx. Arctic lemmings migrate when population density becomes too great, and they resort to swimming in search of a new habitat. The disappearance of lemmings and the lemming cycles in the Arctic have shown that they are the causes of fluctuations in local breeding among geese and waders. Recovery of lemmings after years of low density is associated with a period of successful breeding and maintenance of their young in the snow.
The diet of the Arctic lemming has been studied, and it has been found to consist of 86% dicotyledons, 14% monocotyledons, and less than 1% mosses. The diet of a family of lemmings consists mostly of Saliceae, although Poaceae are also in their diet.
They are a well studied example of a cyclic predator−prey relationship. Terns in the Arctic target lemmings that move in groups; after attacks, lemmings seek shelter in holes or elsewhere out of the terns' territory to avoid additional attacks.
During the winter, Arctic lemmings make nests in order to help maintain thermoregulation, maintaining their young, and aids in their survival against predators. One of their predators is the Arctic Fox and they would find that it difficult to hunt lemmings because they would burrow themselves deep within the snow. The fox would then have to dig through the snow in order to reach them. When snow is scarce and there isn't much for the lemmings to make a nest or burrow in, there are periodic disappearances of lemmings because of hunting by other predators and their inability to protect themselves.
List of United Kingdom Biodiversity Action Plan species

This is a list of United Kingdom Biodiversity Action Plan species. Some suffer because of loss of habitat, but many are in decline following the introduction of foreign species, which out-compete the native species or carry disease.
See also the list of extinct animals of the British Isles.
This list includes the 116 species identified as requiring action plans in the Biodiversity Steering Group's report of December 1995.
List of UK BAP priority bird species.
Source:
Source:
Freshwater snails:
Land snails:
Freshwater:
Marine:
Susie Islands

The Susie Islands (The Susies) are a group of thirteen islands off the coast of the North Shore of Lake Superior in the Arrowhead Region of Minnesota. The outermost island is Lucille, and like Susie and Francis islands, it was named for a member of the Falconer family who once lived on Susie, mining its copper ore during the early 1900s. The Nature Conservancy and the Grand Portage Band of the Chippewa Tribe are working cooperatively to ensure that the area will remain intact and that the unique and unusual flora of the islands will survive.
Susie Island was previously owned by the Nature Conservancy and held as the Francis Lee Jaques Memorial Preserve and is the home to some of Minnesota's rarest plants, including alpine bistort and slender hairgrass, both species of special concern, mountain or rock cranberry and common bearberry. In 2017, the Nature Conservancy returned the island to the Grand Portage Band of the Chippewa Tribe.
Other diverse plant species include Norwegian whitlow grass (a state endangered species) and northern eyebright (a species of special concern), pearlwort, Arctic lupine, purple crowberry, and sphagnum moss. The interior of Susie Island is carpeted with a thick layer of moss. This is a fragile treasure that is easily destroyed by walking through the forest.
Its high point is more than 120 feet (37 m) above the lake.
Feed the Animals

Feed the Animals is the fourth studio album by American musician Gregg Gillis, released under his stage name Girl Talk by Illegal Art on June 19, 2008. Illegal Art originally released the album as a digital download through their website using a "pay what you want" pricing system. Like much of his previous work, Gillis composed Feed the Animals almost entirely using samples of other artists' music and minor elements of his own original instrumentation.
Gillis stated that with Feed the Animals, he wanted to produce an album "you can sit down, relax, and listen to over and over again, finding out new things", in contrast with the fast-paced, frenetic nature of his live performances. Feed the Animals builds on the mashup format of previous Girl Talk albums, with Gillis using over 300 samples of music by other artists to compose the album's fourteen tracks. He produced the album as one long piece of music, which was then subsequently broken into individual songs. Gillis felt that the album "works towards a bigger whole" and initially considered releasing the album as a single piece without track divisions, but ultimately decided against the idea, as he felt that "the end of the album would get so neglected, and if your favorite moment was a 30-second bit at the 40-minute mark, it would be really annoying to have that."
On June 19, 2008, Feed the Animals was made available for download by Girl Talk's record label, Illegal Art, sells Feed the Animals using a "pay what you want" system for non-seamless MP3 files. Gillis explained that the goal behind the special payment system was to "make it easier for people to get their hands on the music", which he described as his "number one priority." Additional content was made available to paying users, including FLAC files and a one-file seamless MP3 version of the album for those paying at least $5.00, and a CD copy for those paying at least $10.00. Non-paying users have to select a reason for doing so from a list of provided options: "I may donate later"; "I can't afford to pay"; "I don't really like Girl Talk"; "I don't believe in paying for music"; "I have already purchased this album"; "I don't value music made from sampling"; "I am part of the press, radio, or music industry", or "other reasons".
The physical CD release of Feed the Animals was announced by Illegal Art with a slated release date of September 23, 2008. Manufacturing issues involving the production of the CDs, however, forced the release to be pushed back to a final release date of November 11, 2008. A vinyl LP release of Feed the Animals was released in 2020.
In their December 2008 issue, Blender magazine named Feed the Animals as the second best album of 2008, behind only Lil Wayne's Tha Carter III. In Australia, the album debuted at number 83 on the ARIA Albums Chart in February 2009.
Grass surfing

Grass surfing (or hill surfing) is a form of skateboarding. Grass surfers take the trucks off an old skateboard and find a mildly steep hill made up of dry grass, sand, moss, dirt or other surface that could be used to gain speed and control.
It is similar to grassboarding, a boarding sport born in the early 90s in Costa Rica.
Because this is done downhill on dry grass, dirt, etc. there is a significant lack of control.
A potential risk is of hitting a buried rock. This could cause the board to come to a sudden deceleration, causing the surfer to fall off the board, possibly resulting in injury.
Most boards are just skateboard decks that are modified by taking the trucks and hardware off and in some cases covering the bottom in duct tape or polyurethane.
In other cases, actual surf boards have been used with varying results on steeper smooth surfaces such as sand. The pointed uncurved tip of these boards usually results in a leaping stop when the tip embeds itself at the base of the incline, and progression down the incline requires frequent shimmying.
The most popular method in grass surfing is to find an old skateboard deck and remove the trucks and other hardware. Next find a mildly steep hill of dry grass, gravel, dirt, sand, etc. While standing on the skateboard deck in a crouched position at the top of the hill, push yourself and gain speed, gradually assuming a more natural standing position.
Some people cover the bottom of the boards in a sealant (usually polyurethane), while some may add furniture wax to the bottom of the board (such as the brand Pledge, or something similar). Also, some people build homemade boards out of used items such as sleds, cardboard, etc.
보석비빔밥

《보석 비빔밥》은 2009년 9월 5일부터 2010년 2월 21일까지 방영된 문화방송 주말 특별기획 드라마이며 해당 작품부터 MBC의 주말 특별기획 드라마가 9시 45분으로 이동하면서 2009년 4월 4일 독립 편성된 뒤 토요일 밤 10시 35분에 편성됐지만 MBC가 《2009 외인구단》을 통해 주말 특별기획 드라마를 부활(2차)시킴에 따라 같은 해 5월 2일부터 9시 45분으로 옮겨간 《세바퀴》는 《2009 외인구단》과 그 후속작 《친구, 우리들의 전설》이 기대 이하의 성적에 그치자 앞서 본 것처럼 해당 작품부터 주말 특별기획 드라마가 9시 45분으로 옮겨짐에 따라 2009년 9월 5일부터 토요일 10시 45분으로 옮겨갔고 주말 《뉴스데스크》시간대가 2010년 가을개편부터 8시로 조정되자 같은 해 11월 6일부터 토요일 밤 11시 15분으로 이동했다.
네 가지 보석(비취, 루비, 산호, 호박) 이름을 지닌 4남매의 로맨스 이야기를 다룬 홈 드라마.
설탕

설탕(屑糖·雪糖, 문화어: 사탕가루, 영어: sugar)은 사탕수수나 사탕무에서 얻은 원당을 정제공장에 투입하여 만든 감미료로, 수크로스(자당)를 주성분으로 하고 있다. 다양한 종류의 음식에 널리 쓰이며 특히 과자나 빵에는 반드시 쓰인다. 세계를 움직여온 세계상품 중 첫 사례가 설탕이다. 그래서 16세기에서 19세기에 걸쳐 전세계의 정치가들과 실업가들은 설탕의 생산권 확보와 그 유통의 장악 문제를 놓고 온갖 지혜를 짜내느라 고심했다. 그 결과, 브라질이나 카리브 해의 섬들에 사탕수수 생산을 위한 대농장, 즉 플랜테이션들이 만들어졌다.
당이란, 식용 결정체이고 단맛을 내는 수크로스(설탕, 자당), 락토스(젖당), 프럭토스(과당) 등의 물질들을 지칭하는 비공식적인 용어이다. 음식에서 당이라 함은 거의 확실하게 사탕수수와 사탕무에서 얻어지는 설탕을 지칭한다. 다른 당들도 음식 산업계에서 사용되지만 그들은 보통 글루코스(포도당)나 프럭토스(과당)과 같은 특별한 이름으로 불린다.
과다한 설탕의 복용은 2형 당뇨병, 비만, 그리고 충치 같은 질병의 발생률을 높인다. 각국마다 설탕의 사용량은 차이가 있다. 전세계적으로 브라질은 가장 높은 일인당 '생산량'을, 인도는 가장 높은 일인당 '소비량'을 보인다.
이러한 이유로 정제당은 섭취할 필요성이 매우 적겠다.
설탕은 아대륙에서 오래전부터 만들어져 왔다. 처음에는 많지도 싸지도 않았다. 오히려 꿀이 세계 여러 곳에서는 더 많이 쓰였다. 기원전 4세기경 인도 정복 중, 알렉산더 대왕은 "인도에는 벌이 없어도 꿀을 만들 수 있는 식물이 있다"는 말을 했다고 한다.
원래 사람들은 사탕수수를 씹어서 그 단맛을 빨아먹었다. 인도 사람들은 서기 350년경의 굽타왕조 때에 설탕을 어떻게 결정화하는지 알아냈다. 사탕수수는 원래 열대 남아시아와 동남아시아에서 전해져왔다. S. barberi같은 경우는 인도에서, S.edule과 S. officinarum은 뉴기니아에서 전해졌는데, 이처럼 각각 다른 종들은 다른 지역에서 전해 내려왔다.
하지만 설탕은, 인도 사람들이 사탕수수물에서 저장과 수송이 용이한 형태의 사탕 결정을 만들어 내는 방법을 알아내기 전까지는, 비교적 중요하지 않게 여겨지고 있었다. 결정화된 설탕은 굽타왕조 때에 발견되었다. 버터와 설탕의 명백한 소비자들인 인도의 뱃사람들은 다양한 무역경로로 옮겼다. 여행하는 불교의 중들은 설탕 결정 방법을 중국에 소개했다.
북인도의 하르샤가 지배하는 동안(606~647), 중국의 당나라로 파견된 인도의 외교 사절단은 당태종(626~649)이 관심을 보인 후에 사탕수수 재배법을 가르쳤다. 그리고 곧 중국은 7세기에 첫 번째 사탕수수 재배를 성공했다. 중국의 서류들은, 서기 647년에 설탕 정제법을 익히기 위해 파견된, 적어도 두 번의 사절단이 있었음을 보여 준다. 중앙아시아와 중국을 포함하는 남아시아에서 설탕은 중요한 음식과 후식의 재료가 되었다.
10세기경부터 이집트에서 사탕수수를 재배하기 시작했으며, 13세기 말에 키프로스로 사탕수수가 전래되었다. 15세기말에 마데이라, 아조레스, 카나리이 제도에서 재배가 이루어지기 시작했다. 브라질과 서인도제도에는 1520년 경에 전래되어 16세기 후반에는 사탕수수 재배가 본격적으로 이루어졌다. 16세기까지만 해도 설탕은 일부 유산층에서만 맛볼 수 있는 고가의 조미료나 사치품으로 취급되었으나 17세기 후반 부터는 생산량이 크게 증가하여 점차 중산층에서도 이용할 수 있는 품목이 되었다.
사탕수수 재배와 설탕 가공은 중노동에 해당했고 이에 필요한 노동력은 16세기 전반기부터 아메리카 대륙으로 유입되기 시작한 아프리카 흑인 노예들로 충당되었기에 노예무역이 활성화되었다.
1953년 제일제당이 한국 최초로 설탕을 생산하기 시작했다.
사탕수수의 줄기를 세세하게 부스러뜨려 즙을 짜고 그 즙의 불순물을 침전시키고 액체를 꺼내 끓임으로써 결정을 만든다. 전통적으로는, 굴 껍질을 구워 부스러뜨려 침전시키는 경우도 있다. 끓여서 만든 결정과 결정이 되지 않은 용액(당밀)의 혼합물을 원심 분리기에 걸치고, 정제하지 않은 설탕을 만든다. 정제하지 않은 설탕의 표면을 당밀로 씻은 다음, 한 번 더 원심 분리기에 걸치고, 결정과 당밀을 분리한다. 그 결정을 따뜻한 물에 녹이고 불순물을 없앤 뒤에 당액으로 만든다. 이것을 끓이고 결정을 만들어 내서 진공 상태에서 당액을 농축시킨다. 결정이 올라오면 다시 원심 분리기에 걸치고 이로써 만들어진 결정이 설탕이 되는 것이다.
사탕수수가 바이오 에탄올의 원료로 사용되는 추세이기 때문에 설탕 가격이 오르는 중이다.
사탕무의 뿌리를 채로 썰어서 따뜻한 물에 담그고 당분을 녹이고 그 당액을 끓여서 여과하고 불순물을 없애서 진공 상태에서 당액을 농축시켜 결정을 만들어서 원심 분리기에 걸쳐 나타난 결정이 설탕이 된다.
설탕 대체 감미료는 칼로리가 적거나 없는 감미료로, 다이어트와 혈당 관리에 유용하다. 대표적인 감미료로는 스테비아, 에리스리톨, 아스파탐 등이 있다. 이러한 감미료들은 설탕보다 단맛이 강하면서도 혈당 수치에 미치는 영향이 적어 건강 관리에 도움이 된다.
스테비아 : 스테비아는 식물에서 추출한 천연 감미료로, 칼로리가 없으며 혈당 수치에 영향을 미치지 않는다.
에리스리톨 : 에리스리톨은 당알코올의 일종으로, 칼로리가 거의 없고 소화기관에서 흡수되지 않아 혈당 수치에 영향을 미치지 않는다.
아스파탐 : 아스파탐은 인공 감미료로, 칼로리가 거의 없고 설탕보다 200배 이상의 단맛을 내며, 다양한 식품과 음료에 사용된다.
설탕은 어원인 희고 고운 당이라는 설당(雪糖)에서 왔는데, 그 발음이 와전되어 설탕이 되었다.
Sagol

Sagol (Korean: 사골; Hanja: 四骨), or beef leg bone, is an ingredient in Korean cuisine. Sagol is often boiled to make a broth, called sagol-yuksu (사골육수; 四骨肉水), or beef leg bone broth, for Korean soups such as gomguk (beef bone soup), galbi-tang (short rib soup), tteokguk (sliced rice cake soup), kal-guksu (noodle soup), or gukbap (soup with rice).
Sagol is rich in the protein collagen and in minerals such as calcium. In traditional Korean culture, it is believed to reinvigorate the body. However, no scientific evidence supports this claim. In the summer, sagol-yuksu (broth) is served to pregnant or breastfeeding mothers and the sick. In the winter, it is served with rice as a warm and nutritious meal.
The anglicized translation of the word Sagol roughly translates to Four Bones. 'Sa' meaning four and 'Gol' meaning bone. Together, they refer to the thigh and shin bones of a cow or bull. The term is primarily used in cooking.
Cattle have eight sagol bones. Sagol uses the thigh and shin bones from a cow's four legs. Sagol can be classified by breed (hanu, beef cattle, dairy cattle, imported, etc.), sex (cow, bull, steer, etc.), or grade. High-grade sagol from hanu beef with a dense ivory and white bone cross-section is typically preferred. A sagol consists of one diaphysis part and two epiphysis parts. The Epiphysis parts have an outer layer of compact bone and an inner layer of spongy bone. The diaphysis contains periostea outside and marrow inside.
Tteok-galbi

Tteok-galbi (Korean: 떡갈비) or grilled short rib patties is a Korean beef dish made with minced beef short ribs. Originally a royal dish, tteok-galbi is now a local specialty of Gyeonggi Province in the central-west region and South Jeolla Province in the south-west region of the Korean Peninsula.
Tteok-galbi (떡갈비), literally translated to "cake ribs" as tteok (떡) means "rice (or other grain) cake" and galbi (갈비) means "rib". The name comes from the food's similarity in appearance to tteok. The process of kneading and shaping the meat is similar to the process of making a rice cake. The final dish is also soft and tender, much like a rice cake in texture.
The word tteok-galbi has a relatively short history that starts in the late 1960s to early 1970s. Before that, the dish was called hyo-galbi (효갈비), meaning "filial piety ribs", or no-galbi (노갈비), meaning "elder ribs", as it was often a dish for older people whose teeth were too weak to bite off meat from the rib bones. The term may have been coined at the historic restaurant Sinsikdang. Both the terms hyo-galbi and no-galbi were used during the Joseon era (1392–1897).
Tteok-galbi was a beef dish in Korean royal court cuisine. One story says the dish was created because it was not befitting for kings to gnaw on galbi-gui (grilled short ribs). Recipes from Gyeonggi Province that char-grill the beef are said to have been imparted from court ladies in the late Joseon era, while the recipes from South Jeolla Province were reportedly passed on by scholarly-officials in exile. The Damyang tteok-galbi, passed on by Song Hui-gyeong (1376–1446) is the most famous among them.
In modern South Korea, tteok-galbi is also made with ingredients mixed with or other than beef, such as pork and duck. Tteok-galbi made with half beef and half pork was first created and sold by Choe Jeo-ja in the 1950s, in Songjeong, Gwangju, South Korea. Now there is a "tteok-galbi street" specializing in the half beef and half pork dish in the Songjeong area. Ori-tteok-galbi (오리떡갈비), made with duck meat, is a popular dish in Gwangju.
Meat is separated from beef short ribs, finely minced, and marinated with various seasonings and aromatics, such as salt, ground black pepper, ginger juice, soy sauce, minced garlic, minced onion, cheongju (rice wine), sugar, and sesame oil. The marinade is boiled, sifted, and cooled beforehand. The marinated meat is shaped and attached back to the rib bones using a small amount of wheat flour as glue, and char-grilled over oak. Once on the gridiron, the meat patty is brushed with the sauce while it is grilled.
Songjeong tteok-galbi is made by shaping a mixture of beef and pork into rectangles and grilling. Pork is added to make it fattier since the beef is too dry by itself. The recipe of Choe Jeo-ja calls for hand-kneading the meat for a long time in a seasoning made from nearly 20 ingredients including dasima (kelp), pear and honey. The sauce is intermittently brushed on the meat while it is slowly grilled over charcoal.
Chopsticks are used to cut tteok-galbi.
Stars' Top Recipe at Fun-Staurant

Stars' Top Recipe at Fun-Staurant (Korean: 신상출시 편스토랑) is a South Korean television program that airs every Friday at 20:30 (KST) on KBS2, beginning October 25, 2019. The program is also available to watch on KBS World's YouTube channel from November 5, 2019.
The program is notable for popularizing the Macanese coffee beverage later known as "Dalgona coffee" by former cast member Jung Il-woo.
Based on a theme, celebrities will develop and reveal their own creative recipes, plus cooking personally. They will also share various cooking tips and other related helping points. The competing dishes (that should be convenience store-friendly) are then judged by a judge squad, and the winning dish will be available in CU outlets around South Korea the next day after the announcement of the winning dish. In addition, the winning dishes, beginning Round 17, are also available in online markets, in the form of a meal kit.
On May 2, 2022, it was announced that the show has signed a partnership with GS25. The winning dishes, beginning Round 41, will be available in GS25 outlets, instead of CU outlets.
At the program's press conference held on March 27, 2025, it was announced that the program has signed a new partnership with Ourhome for future releases of the winning dishes.
Proceeds from the sales of the winning dishes will be donated to charities. As reported on episode 246 of the show, the amount donated exceeded ₩673 million.
From the show's premiere to Round 13, the celebrities' dishes were judged by a judge squad. The judge squad consisted of chefs Lee Yeon-bok [ko] and Lee Won-il, singer Lee Seung-chul and Kim Jung-hoon, the MD of CU. They will judge the dishes based on these categories: Taste, Texture, Originality, and Marketability. Lee Won-il has not appeared after Round 9, possibly due to the effects of the media reports accusing his wife Kim Yoo-jin of bullying behaviour in the past.
From Rounds 14 to 16, the judge squad consisted of 20 individuals (5 each from the age groups: the 10s, the 20s, the 30s-40s and the 50s-60s). The 20 individuals could include idol singers or the sons/daughters of celebrities. The judge squad also include the guest host(s) of the round and chef Lee Yeon-bok. The judging criteria remains the same. Due to this change, Lee Seung-chul and Kim Jung-hoon have no longer appeared on the show from Round 14.
From Rounds 17 to 40, the judge squad consisted of only chefs, including Lee Yeon-bok as the head judge. Lee Won-il reappeared as part of the judge squad alongside Lee Yeon-bok from Round 33 to Round 40.
From Round 41, a judge squad consisting of Lee Yeon-bok and various experts, together with the special host(s) of the round, would decide in the winning dish. The judge squad would taste the competing dishes without knowing who cooked them.
Other than being part of the judge squad to judge the food, they will sit together with the guest host(s) and the cast lineup to watch the recorded clips of the celebrities preparing their creative recipes.
Kristof ar Menn

Kristof ar Menn pe Krismenn hervez e anv arzour, a zo ur c'haner kan-ha-diskan, ur saver pozioù ha tonioù hag ur soner gourebed, dobro ha beat-box.
Ganet e oa d'ar 14 a viz Meurzh 1981 e Landerne, tremen a reas e yaouankiz e Plougastell-Daoulaz. Komañset e oa da seniñ tamboulinoù e bagad Plougastell pa oa 11 vloaz ha kroget e oa da seniñ gitar er memes mare. Da 18 vloaz e oa aet da chom da g-Kreiz Breizh da zeskiñ brezhoneg ha kan-ha-diskan gant ar re gozh. Graet en deus studioù war ar brezhoneg e skol-veur Brest hag ar c'hleweled e Roazhon.
Da 17 'vloaz en deus dizoloet ar c'han-ha-diskan. Dedennet gant ar c'han-ha-diskan en deus dibabet mont da zeskiñ an doare-se da ganañ 'ba kostez Poullaouen gant Bastian Gwern ha Jean-Yves ar Rouz. Selaouet en deus dielloù Dastum ivez ha plijet bras eo bet gant kanerien evel Katrin Gwern deus Plouie. Desket en deus kanañ er C'hreiz-Breizh Akademi gant Erik Marchand ivez. Gounezet en deus ar c'han ar bobl e 2002. Beajet en deus en Amerika, India hag Albania evit pinvidikaat e sonerezh, e gan, en ur selaou diouzh sonerezh disheñvel eus hini Breizh.
E-penn kentañ en devoa c'hoant Krismenn da zeskiñ kanañ ar gavotenn nemetken. Met tamm-ha-tamm eo kroget da zeskiñ kanañ dansoù-all hag ivez kanañ rap, e brezhoneg. Sot gant al lusk hag gant pouez-mouezh ar brezhoneg en deus klasket sevel pozioù rap en ur implij rimoù diabarzh ha da lakaat ar c'hlotennoù-se war an taol-mouezh. Kinnig a ra e ganaouennoù war al leurennoù e-unan. Evit an abadenn-se, seniñ a ra gitar dobro, gourebed, beat-box, kanañ a ra ha lakaat a ra ivez un neubeut a enrolladennoù eus tud o komz e brezhoneg. Gant binvioù sonveskañ e lak ar gourebed, ar gitar bodro... da dreiñ hag en em servij a ra eus efedoù ivez, ha tout-se e-unan. Seniñ a ra e doare fest-noz pe e doare ur sonadeg war al leurenn. Ober a ra ar sonerezh a blij dezhañ, selaoù a ra ur bern sonerezh, beajiñ a ra, hag e-barzh e sonerezh en deus tout ar pezh en deus levezonet anezhañ.
Kanañ a ra kan-ha-diskan gant Jean-Pierre Quéré, Erik Marchand, Erik Menneteau ha Gwenola Coic, hag ivez 'barzh ur strollad fest-noz, Darhaou. Seniñ ha kanañ a ra e solo (e doare fest-noz pe e doare ur sonadeg).
Gounezet en doa Kan ar bobl e 2002 ha priz kentañ "concours de la chanson écologique" aozet gant "la citrouille" e 2009 gant ar ganaouenn "ar bolitiklaerien" sonet gant toull revr explosion.
Sonerezh a-vremañ

An droienn sonerezh a-vremañ a vez implijet evit strollañ ar c'hrouidigezhioù a implij un ampladur-son, an tredan pe an elektronek evit skignañ ur sonerezh-pobl dre vras (hep ar sonerezh klasel).
E Bro-C'hall, an droienn Musiques actuelles pe c'hoazh Musiques actuelles amplifiées (MAA) a zo bet krouet gant an DRAC (Directions Régionales des Affaires Culturelles).
Abaoe 2017 e vez roet e Bro-C'hall al label Scène de musiques actuelles (pe SMAC) d'ar salioù pe d'an ensavadurioù a ra war-dro ar "sonerezh a-vremañ" : kan pop, jazz, rock, elektro, rap, tekno, hip-hop, world music pe c'hoazh sonerezh hengounel...
Grammy Awards

Ar Prizioù Grammy (Grammy Awards e saozneg, pe Grammies dre verrdro, gwechall Gramophone Awards, zo prizioù krouet e SUA en 1958 hag a vez roet bep bloaz gant an National Academy of Recording Arts and Sciences hag a vez roet d'an arzourien ha d'an deknikourien wellañ a labour war-dro ar sonerezh.
Meur a rummad zo, a-wechoù e vez krouet re nevez, pe serret re gozh. Sed amañ ar prizioù a vez roet dre vras e pep rummad :
Prizioù all zo evit arzourien e-barzh rummadoù, evel er re-mañ
Ouzhpenn-se ez eus Prizioù Grammy Latin, e saozneg Latin Grammy Awards, evit ar sonerezh latin, da lavarout eo spagnolek dreist-holl.
À l'Olympia (pladenn Alan Stivell)

À l'Olympia eo anv an trede pladenn ofisiel enrollet gant an arzour Alain Cochevelou hag e sonerien gant e anv arzour Alan Stivell. Un enrolladenn eus an abadenn a reas gant e strollad e miz C'hwevrer 1972 eo (skingaset e voe an abadenn war-eeun gant Europe 1 ivez). Berzh spontus a reas an abadenn hag ar bladenn da heul, homañ eo ar bladenn bet gwerzhet ar muiañ er bed ma klever kanañ e brezhoneg (en tu all da 1 500 000 kopienn gwerzhet).
Ur roll damistorel he deus bet an abadenn-mañ e Breizh, evit ar sonerezh da gentañ met evit ar yezh hag an emsav politikel ivez. Milieroù a dud zo bet sachet d'ar sonerezh breizhek ha d'ar brezhoneg war-lerc'h bezañ bet boemet gant sonerezh Alan Stivell.
En-dro da Alan Stivell (kan, telenn, bombard, fleüt) e kaver:
Daou zoare sonerezh a glever dre vras war ar bladenn: folk da gentañ (war an tu A) ha folk-rock neuze (war an tu B). Tonioù ha kanaouennoù hengounel kempennet liesseurt a roer da glevet (tonioù ha kanaouennoù eus Breizh-Izel, Iwerzhon, Bro-Skos ha Bro-Saoz) hag ur ganaouenn bennaket bet savet gant Alan Stivell. Klevet a reer kanañ e brezhoneg (pemp kanaouenn), e saozneg (teir c'hanaouenn) hag e gouezeleg Bro-Skos (ur ganaouenn).
Tu A (folk):
Tu B (folk-rock):
Yann ar Gwenn

Yann ar Gwenn (Jean-François-Marie Le Guen e anv gallek), bet ganet e Plougouskant d'ar 24 a viz Kerzu 1774, a oa ur gwerzhour hag a save kanaouennoù kanet ha gwerzhet dre follennoù distag da-geñver gouelioù ha pardonioù Bro-Dreger ha Bro-Leon.
Mab e oa da Bêr ar Gwenn ha da Vari Henry. Kollet e oa bet ar gweled gantañ pa oa bihan-bihan. Dimezet e oa gant Marc'harid Petibon. Graet e veze Dall-ar-Gwenn anezhañ ivez.
Hervez Catalogue Bibliographique de la Chanson Bretonne sur feuille volante, savet gant Joseph Ollivier hag embannet e 1942 e ti ar Goaziou e Kemper, e voe savet degadoù a ganaouennoù gant Yann ar Gwenn. Er roll-se ez eus 46 testenn a zo diwar e zorn en un doare asur ha 12 all a zo bet lakaet war e gont gant Ollivier abalamour d'o stil, ar pezh a rafe 58 kanaouenn en holl. War temoù a bep seurt e oant bet savet : politikerezh, gwallzarvoudoù, diwar-benn traoù diouzh ar c'hiz, torfedoù, kleñvedoù... hag un nebeud re diwar-benn ar relijion, pe c'hoazh "disputoù".
En e oberenn En bro Dreger a-dreuz Parkoù (pajennoù 52-56) en devoa kontet Erwan Vertou piv e oa Yann ar Gwenn.
Aet eo Yann ar Gwenn da Anaon d'an 29 a viz Kerzu 1849 e Priel, el lec'h m'edo o chom. Poëte bretonne eo ar vicher a zo skrivet war e vortuaj.
Kan Etrebroadel al Labourerien

Kan Etrebroadel al Labourerien, pe Kanaouenn etrevroadel al labourerion, anavezet ivez evel Kan an Dispac'h, a zo ur ganaouenn anavezet evel an Internationale e galleg, savet gant Eugène Pottier e 1871.
Meur a stumm brezhonek zo anavezet, pemp anezho d'an nebeutañ. Unan zo bet savet gant Charlez Rolland hag embannet gant Camille Le Mercier d'Erm e-barzh La Bretagne libertaire, e 1921, unan all gant Marcel Hamon, kannad komunour goude an Eil Brezel-bed. Setu amañ unan all c'hoazh :
En ur film eus 1938, graet gant Marcel Cachin, penn bras eus ar PCF, e weler tud o kanañ Sed an emgann diwezhañ e pont-an Abad
Kan bale Nevenoe

Kan bale Nevenoe a zo ur ganaouenn gant Glenmor embannet war ar bladenn Klemm Breizh-Izel . Gilles Servat en deus bet adkemeret ar c'han bale war ar bladenn A-raok mont kuit e 1994, padout a ra 3:46 munutenn.
An tem a zo stourm Bretoned Nevenoe a-enep ar Franked. Ur ganaouenn vroadelour breton ez eo, ma kemmesker kadourien Nevenoe gant Bretoned hiziv-an-deiz.
Kan bale Sant Albin

Kan bale Sant Albin a zo ur ganaouenn gant ar strollad breton Daonet, eus Naoned, embannet er bladenn Donemat e 2012. Kaoz a zo eus emgann Sant-Albin-an-Hiliber, a c'hoarvezas d'an 28 a viz Gouere 1488 hag eus ar stourm er bloavezhioù 2000 gant Yann-Vleiz ar C'huff (Jean-Loup Le Cuff) evit talañ ouzh ur lastezva raktreset war dachenn an emgann istorel.
Kaner-sonaozer

Ur c'haner-sonaozer a zo un den hag a gan kanaouennoù savet gantañ penn-da-benn, da lavarout eo ton ha son. Pep hini a labour hervez e faltazi: darn a grog gant sevel an ton a-raok skrivañ ar son, pe ar gwerzennoù, darn all a ra ar c'hontrol. Gallout a ra ar c'haner-sonaozer skrivañ ton ha son war un dro ivez.
Kanañ

Kanañ, evel komz, a dalv implij ar vouezh, unan eus perzhioù gouenn an dud eo eta.
Nemet ne vez ket implijet heñvel en daou zegouezh. An hini a gomz a glask lavarout traoù ha bezañ komprenet gant an hini a selaou; an hini a gan a glask kanañ brav ha plijout d'an hini a selaou.
Un arz eo ar c'han, evel al livañ, pa'z eus ennañ ampartiz hag ijin war un dro.
Loened zo a gan ivez: laboused dreist-holl, hag ivez skrilhed, balumed. Met ne dalv ket ar c'han-se nemet da ziskouez ezhommoù, ha n'eo ket da grouiñ.
Koulskoude n'eus ket par d'an dud da lakaat en o c'han traoù disheñvel a bep seurt, evel sonioù pinvidik ha gwevn, ijin, santimantoù.
Ar genoù ha kerdin ar vouezh eo binvioù ar c'haner. ganto eo gouest eo da ober sonioù kemmus hervez e ijin hag e faltazi.
A-bouez eo ar c'han en istor kevredigezhioù an dud. Kanañ a ra an dud evit o flijadur, evit ankounac'haat ar boan pa vezont o labourat (o labourat a-gevret alies) evit seveniñ lidoù o relijion a-wechoù, met ober gant ar c'han a zo bet ivez un arz priziet-tre a-hed ar c'hantvedoù.
N'eo ket heñvel brud ar ganerien hiziv ouzh hini dec'h.
A-raok ar skingomz ne vezent anavezet nemet gant ar re a selaoue anezho e tier tud pinvidik, pe e tier arbennik: c'hoariva, opera, pe ilizoù ha chapelioù a-wechoù.
Brud o deus ar ganerien a vicher hiziv dre ar skingomz, ar skinwel, ar pladennoù a werzhont, hag ar c'helaouennoù a bep seurt a ziskuilh gant piv e kouskont pe petra a soñjont eus ar politikerezh.
Treuzkaset e vez arz ar c'han dre an drevezerezh peurliesañ, met desket e vez ivez e skolioù-sonerezh.
Implijet e vez alies ar ger kanañ evit ober anv eus dibunañ barzhonegoù, hag ar ger kan e-lec'h barzhoniezh. Kanerien zo o deus kemeret barzhonegoù tud all da ganañ ( Alan Stivell e brezhoneg Paco Ibáñez e spagnoleg, Brassens, ha Ferré e galleg)