davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Mujeres Viviendo Bajo Leyes Musulmanas

Mujeres Viviendo Bajo Leyes Musulmanas (Women Living Under Muslim Laws) es una red internacional de solidaridad creada en 1984. Realiza trabajos académicos y activismo en defensa de los derechos de las mujeres y el laicismo, centrándose en el impacto en las mujeres de las leyes inspiradas en la religión o las costumbres musulmanas. ​ ​ ​ ​ ​ ​
La red comenzó como una organización sin membresía fija, donde personas y grupos asumieron la responsabilidad de iniciativas específicas. Atrajo a mujeres afectadas por las leyes musulmanas, fueran o no musulmanas, y reunió a creyentes religiosas, defensoras de los derechos humanos, laicistas y ateas. Hasta que Marieme Helie Lucas su fundadora, se retiró como coordinadora internacional a finales de la década de 1990, seguía siendo una organización sin puestos de personal claramente definidos. ​
La red coordina la investigación y explora los mecanismos por los que las leyes que afectan a las mujeres utilizan las prácticas culturales y leyes coloniales, además del dogma religioso, para eliminar las leyes progresistas y restringir la libertad de las mujeres. También facilita la comunicación entre grupos de mujeres en África y Asia, compartiendo historias de éxito y ayudando a coordinar acciones internacionales. ​ ​ Entre los trabajos realizados se encuentran el matrimonio forzado de niñas y la lapidación. ​ ​ La investigación del grupo sobre el impacto de la ley familiar musulmana condujo a la fundación de la campaña de Musawah en 2009. ​
Algunas mujeres relacionadas con la red han tenido que actuar en la clandestinidad por temor a la represión en algunos países con leyes fundamentalistas islámicas. En 2016 fueron detenidas Nazanin Zaghari-Ratcliffe y Homa Hoodfar por las autoridades iraníes mencionandose como motivo de arresto la colaboración con esta red. ​ ​ ​
Movimiento por la defensa de los prisioneros políticos de Quebec

El Movimiento por la defensa de los prisioneros políticos de Quebec (del francés: Mouvement pour la défense des prisonniers politiques du Québec) es un organismo quebequés nacido en la década de 1970 para defender a los militantes del Frente de Liberación de Quebec. Fue presidido por Jean-Marie Cossette.
Las encuestas de las comisiones Keable y MacDonald revelaron que la Policía Montada del Canadá tuvo una atención especial sobre este movimiento con operaciones de escucha electrónica ilegales contra el movimiento y sus dirigentes.
Estación de 1.º de Mayo

1.º de Mayo es un estación de la Línea 1 del Metro de Sevilla situada en la avenida de Federico Mayo Gayarre, prolongación de Marqués de Pickman y perpendicular a Ronda del Tamarguillo.
Al ser una de las estaciones construidas durante el primer proyecto de Metro en los años 70, posee cuatro bocas de acceso, dos en la acera de los números pares y otras dos en la de los impares, pero con el nuevo proyecto tan solo será abierta una de ellas, otra será usada como salida de emergencia y las otras dos permanecerán cerradas al exterior.
Cuenta con andenes laterales y ascensores para personas con movilidad reducida, escaleras mecánicas, venta de billetes manual y automática y sistema de evacuación de emergencia.
La estación de 1.º de Mayo, al igual que todas las construidas durante esa época, cuenta con una distribución espacial y diseño similares a las estaciones de los metros de Madrid y Barcelona.
Según varios proyectos iniciales, en un futuro tendrá conexión con la Línea 4 del metro en la estación de Clemente Hidalgo.
Faro 1.º de Mayo

El Faro 1.º de Mayo se halla ubicado en el extremo este de la isla 1.º de Mayo (o Lambda) en el archipiélago Melchior del Sector Antártico Argentino, entre las islas Amberes y Brabante del archipiélago de Palmer.
Fue el primer faro luminoso argentino instalado en la Antártida. Se localizó en ese lugar para mejorar el avistaje de los buques que se acercaban desde el norte para realizar el aprovisionamiento al Destacamento Naval Melchior. La torre es una estructura troncopiramidal de hierro color roja, con una casilla de acumuladores de franjas anaranjadas. Tiene 11 m de altura y 4,9 millas náuticas de alcance óptico.
Asimismo, durante la campaña antártica de verano de 2000-2001 y como parte de su mantenimiento, se le instaló un equipo energético basado en pilas secas renovables cada dos años.
La señal fue construida por el buque ARA 1.° de Mayo, de allí su nombre, y comenzó su servicio el 1 de marzo de 1942. Por su importancia, y por ser el primer faro iluminado de la Argentina en la Antártida.​ Por su ubicación (64°17'58,42"S 62°58'08"W), puede considerarse que este es el Faro del Fin del Mundo ya que es el más austral del planeta.
En 1972 el Faro 1.º de Mayo fue designado Sitio y Monumento Histórico de la Antártida SMH 29: Faro "Primero de Mayo" bajo el Tratado Antártico, a propuesta y conservación de Argentina.​​
Avenida Mártires del 1.º de Mayo

La Avenida Mártires del 1.º de Mayo es una de las avenidas de la ciudad de Managua, Nicaragua, que corre en sentido noroeste y sureste.
La Avenida Mártires del 1.º de Mayo inicia al noroeste de la Pista de La Resistencia. La pista inicia dividiendo los barrios de San Cristóbal y Pío León, dirigiéndose al sureste pasando por la 33.ª Avenida Sureste, terminando cerca del Centro Juvenil Don Bosco en el Colonial Don Bosco en la Pista de La Solidaridad o conocida como la Pista Portezuelo.
La avenida divide los barrios de Pío León, San Cristóbal, Residencial El Dorado, Villa Don Bosco, Barrio Residencial Colombia y la Colonia Don Bosco.
Timeline of the release and transfer of Guantanamo Bay detainees

In late 2008, the Department of Defense published a list of the Guantanamo captives who died in custody, were freed, or were repatriated to the custody of another country. The list was drafted on October 8, 2008, and was published on November 26, 2008. Subsequently almost two hundred more captives have been released or transferred, and several more have died in custody.
These are countries that have accepted the transfer of former Guantanamo detainees who are not their own citizens.
List of minimum annual leave by country

In the majority of nations, including all industrialised nations except the United States, advances in employee relations have seen the introduction of statutory agreements for minimum employee leave from work—that is the amount of entitlement to paid vacation and public holidays. Companies may offer contractually more time. Companies and the law may also differ as to whether public holidays are counted as part of the minimum leave.
Disparities in national minimums are still subject of debate regarding work-life balance and perceived differences between nations. These numbers usually refer to full-time employment – part-time workers may get a reduced number of days. In most countries, public holidays are paid and usually not considered part of the annual leave. Also, in most countries there are additional paid leave benefits such as parental leave and sick leave that are not listed here.
For the purpose of comparison, the paid vacation column has been normalised to a five-day workweek. For instance, a calendar month is divided by seven and multiplied by five, while a six-day workweek day is divided by six and multiplied by five. The paid vacation column gives the minimum mandatory vacation days for an employee who has one year of service with the same employer.
In some countries, the public holidays are strictly bound to the calendar dates, so if they happen on Saturday or Sunday, they are "lost" for that year. As a result, the average number of paid extra free days can be lower than the table shows. For example, in the Czech Republic, where the official number of paid public holidays is 13, the average number of public holidays during working days in the years 2000–2016 was only 8.9 days. In other countries, such as the United Kingdom and the United States, the public holidays which would fall on Saturday or Sunday are moved to the nearest Monday or Friday.
Devil May Cry (TV series)

Devil May Cry is a 2025 adult animated urban fantasy action television series created by Indian-American film producer Adi Shankar and produced by South Korean Studio Mir. Based on the Japanese video game franchise of the same name by Capcom, the series follows the demon hunter for-hire Dante as he attempts to foil a demonic invasion of Earth headed by the powerful demon known as the White Rabbit while also coming into conflict with the skilled soldier Mary.
The series was released on April 3, 2025 on Netflix.
While being hunted by the government organization Dark Realm Command (DARKCOM) under Vice President William Baines, Dante, a demon hunter for-hire, comes into conflict with a demon-obsessed terrorist called the White Rabbit who seeks revenge on the human race.
In late 2018, Adi Shankar announced to produce the TV series adaptation of Capcom's Devil May Cry for Netflix. Alex Larsen was hired as a writer for the series. The first season will consist of 8 episodes.
In late September 2023, the first-look teaser was released during Netflix's Drop 01 livestream. Shortly after, Dante's long-time English voice actor, Reuben Langdon, revealed that he was not asked to reprise his role. As a self-proclaimed fan of the series, Adi Shankar said he cosplayed in response to the game, which attracted the company in charge of the games. Shankar brought parallels between Devil May Cry and the comic book Iron Man in terms of popularity and wanted to give it a revision inspired by Christopher Nolan's Dark Knight trilogy.
On September 2024, it was announced that Johnny Yong Bosch, who voiced Nero in the games, would be taking on the role of Dante for the series. On March 11, 2025, a new trailer with additional cast members was revealed with one of them being Kevin Conroy in a posthumous role as VP Baines following his death in November 2022. Due to Conroy's death, Ian James Corlett assumed the role of Baines partway into the series filling in unfinished dialogue. Tony Todd was cast in an undisclosed role.
By September 2023, a first-look teaser trailer was released along with the news that Studio Mir from South Korea would be producing and animating the series. A second teaser trailer was released on September 19, 2024. In January 2025, the intro sequence, which featured the song "Rollin'" by Limp Bizkit, for the show was unveiled and a release date of April 3.
On the review aggregator website Rotten Tomatoes, the series of Devil May Cry holds an approval rating of 92%, based on 12 reviews with an average score of 7.8/10. Metacritic, which uses a weighted average, assigned a score of 77 out of 100 based on 5 critic reviews, indicating "generally favorable" reviews.
According to Shankar, this series is considered to be part of a shared "Bootleg Multiverse", alongside Castlevania, Castlevania: Nocturne and Captain Laserhawk: A Blood Dragon Remix.
Разделно събиране на отпадъците

Разделното събиране на отпадъците е система от мероприятия за разделно събиране на отпадъците от хартия, метал, стъкло, пластмаса, излязло от употреба електрическо и електронно оборудване, батерии и други. Така се предотвратява попадането на опасни отпадъци в околната среда и се намалява въздействието на човека върху нея чрез повторно използване на суровините и материалите след тяхното рециклиране.
Според действащия в България Закон за управление на отпадъците лицата пускащи на пазара продукти, след употребата на които се образуват масово разпространени отпадъци, отговарят за разделното им събиране и постигане на съответните цели за разделно събиране, повторна употреба, рециклиране и оползотворяване:
Норд Холдинг

„Норд Холдинг“ АД е компания в София, България за преработката на различни видове метални отпадъци.
Дейността на дружеството включва събиране на метален скрап с производствен и битов произход с цел рециклиране и последваща продажба на български преработвателни компании, сред които организации за добив на едро на черен и цветен скрап или чуждестранни клиенти като заводи и предприятия в чужбина. Дружеството има сключени договори с основните потребители на метални отпадъци в България и изнася скрап за Европа и Азия.
Компанията е основана през 1995 г. под името „Норд“ ЕООД от Борислав Малинов, който е единствен собственик, учредител и главен председател на Управителния съвет. Малинов е роден през 1965 година в Станке Димитров в семейството на Ангел Малинов, който през 1997 – 2001 година е депутат от Съюза на демократичните сили. Той завършва икономика и управление на търговията в Университета за национално и световно стопанство и през 1992 година започва да се занимава с изкупуване и рециклиране на отпадъци. До 2008 г. е собственик и ръководител в строителната фирма „Стройконсулт“, а след това е консултант по икономическите и финансовите въпроси на петзвезден апартхотел „Лъки Банско“, подразделение на „Норд Холдинг“. Малинов е и активен участник в браншовата организация Българска асоциация по рециклиране, която оглавява през 2007 – 2010 година и отново от 2011 г.
„Норд Холдинг“ е „златен член“ на Българска асоциация по рециклиране и член на Конфедерацията на работодателите и индустриалците в България от 2009 г. Общият капитал на компанията е 61 742 хил. лева. През 2010 г. попада в класацията на 50-те най-големи компании в страната, а през 2011 г. неговото „Норд Фероиндъстри“ ЕООД получава номинация за най-бързо развиващата се компания. Дружеството има повече от 250 души персонал.
„Норд Холдинг“ е разработила програма за дейностите по управление на отпадъците и притежава разрешение за събиране, временно съхранение и транспортиране на:
Главната задача на компанията е намаляване на обема на производствения и битов метален отпадък, който все още не е преработен от системи за рециклиране.
През годините Норд Холдинг АД участва в различни благотворителни инициативи, сред които „Българската Коледа“ под патронажа на Президента на Република България, инициативата на Столична община за почистване. Дружеството прави дарения на средства за Фондация „Доверие и закрила“, дарения за Дом за сираци при манастир „Св. Троица“ на Отец Иван и др.
Организира кампании за обучение на деца, една от които е „Не изхвърляйте опасните отпадъци – те са вредни“ чрез новия супергерой Екомен. Норд Холдинг АД работи в сътрудничество с общините, държавните органи и неправителствения сектор, с които си сътрудничи за опазване на околната среда.
Отпадък

Отпадъкът (още смет или боклук) е ненужен, неизползваем или нежелан материал. Различните видове отпадъци варират в зависимост от технологиите и развитието на обществото. Някои от тях представляват ценна суровина и могат да бъдат рециклирани (сметопреработени).
Боклуците са естествен продукт на много дейности и производства. Най-опасният вид са радиоактивните отпадъци, получавани вследствие работата на атомни електрически централи. Следват биологичните и химични медицински отпадъци и най-накрая битови отпадъци. Много от тях имат негативен ефект върху заобикалящата среда. С усъвършенстване на цивилизацията и следствие на индустриализацията количеството на боклука се увеличава с бързи темпове.
Сметоизвозването става със специални камиони снабдени с различни съоръжения за захващане и изпразване на боклукчийските кофи.
Строителните отпадъци и отпадъците от ремонтни дейности не трябва да се изхвърлят в обикновените кофи за боклук или в някои от контейнерите за разделно събиране на отпадъци. За целта се използват специални контейнери за събиране на строителни отпадъци, които впоследствие се изхвърлят на специализирани сметища.
Според българското законодателство отпадъците се делят на:
Други видове отпадъци са:
Разделното събиране на отпадъците е задължително в България от 2003 г. Моделите за разделно събиране на отпадъци в страната са:
Отпадъците могат да бъдат сортирани и преработвани в гориво от твърди отпадъци (RDF).
Производство на стъкло и изделия от стъкло

Производството на стъкло и изделия от стъкло е подотрасъл на производството на изделия от други неметални минерални суровини в Статистическата класификация на икономическите дейности за Европейската общност.
Секторът обхваща производството на изделия от стъкло – плоско стъкло, огледала, стъклопакети, бутилки, буркани, чаши, стъклени влакна, стъклена вата и други.
Към 2017 година в България отрасълът има обем на продажбите 935 милиона лева и около 5500 заети, като основните мощности са концентрирани в няколко големи предприятия – конгломерата на „Тракия Глас България“, „Пашабахче България“ и „Шишеджам Аутомотив България“ в Търговище и „Бией Глас България“ в София.
Вулканично стъкло

Вулканичното стъкло обхваща група аморфни вулканични скали, образувани по време на бързо втвърдяване на лавата. Тя застива толкова бързо, че минералите в нея не успяват да кристализират. В същото време при този процес може да абсорбира необичайно много вода, различно количество за различните разновидности. Обсидианът съдържа по-малко от 1% вода, но например в смолистия камък тя достига 5 – 10% (най-често 2 – 6%), а в перлита винаги е повече от 1%. Водата във вулканичното стъкло присъства под формата на разтвор и изпълва най-тънките каналчета в него, измервани в ангстрьоми. Химията на тези скали може да е различна, но физическото състояние е главно аморфно, както в обикновеното изкуствено стъкло. Кристали могат да присъстват само под формата на единични включвания.
Вулканичното стъкло се състои изцяло от риолитни, дацитни и андезитни, рядко базалтови вулканични скали или е включено в тях като отделни фрагменти. Състои се от безпорядъчно разпръснати агрегати от структурните му елементи с размери около 10 до 10 см.
Цветът на вулканичното стъкло се дължи на дифузни, често неравномерно разпределени ивици и петна от магнетитен или хематитен пигмент. Той може да бъде черен, сив, масленозелен, кафявочервеникав и др. Вулканичното стъкло застива на пластове, които първоначално са представлявали потока на лавата.
Първото споменаване на вулканично стъкло е направено от Плиний Стари. Когато римлянинът Обсидий го открива в Етиопия, го нарича обсидиан. Впоследствие, по аналогия, всички видове вулканично стъкло, открити в определен регион на Западна Европа, са причислявани към обсидиана. През 1759 г. Шулц и Петч идентифицират специален вид вулканично стъкло с характерен блясък на смола, който се предлага да бъде наречен пехщайн. Четиридесет години по-късно Есмарк открива вулканично стъкло с фино концентрично разцепване и го нарича перлщайн. През 1822 г. Бедан предлага видовете с перлитна структура да бъдат наричани просто перлит. Така понятието перлитна структура е въведено за първи път в петрографията.
В зависимост от петрохимическия състав, структурните особености и количеството на съдържащата се вода, се различават различни видове вулканично стъкло. Понякога се образуват причудливи форми, получили свои собствени имена – косите на Пеле, водораслите на Пеле, Сълзите на апачите и др.
В по-големи количества вулканично стъкло на земната повърхност се среща в САЩ – в Националния парк Йелоустоун и Колорадо. Разпространено е в Мексико, Етиопия, Унгария, Турция. В Италия има на Еолийските острови и Сардиния, в Германия – в Саксония, в Армения – близо до Ереван, в Русия – на Камчатка. Перлит и пехщайн се срещат в Забайкалието, в Закарпатието на Украйна и на други места.
Използва се като пълнител за лек бетон, като субстрат за отглеждане на растения (перлит), красиво оцветени предмети с декоративна шарка, като декоративен или облицовъчен материал.
Кварцово стъкло

Кварцовото стъкло (или лят кварц) е стъкло, което се състои от чист силициев диоксид в аморфна форма.
Различава се от традиционните стъкла по това, че не съдържа съставки, които обикновено се добавят, за да се понижи температурата на топене. По тази причина летият кварц се характеризира с висока работна температура и температура на топене. Оптичните и термичните му свойства надвишават тези на другите типове стъкло поради неговата чистота. Притежава по-добра пропускливост на ултравиолетови лъчи спрямо останалите стъкла, поради което се използва като материал за направата на оптични лещи и други прозрачни детайли за работа в ултравиолетовия спектър. Ниският му коефициент на топлинно разширение го прави подходящ материал за основа на прецизни огледала.
Оптично стъкло

Оптичното стъкло е вид техническо стъкло със специален състав, висока прозрачност, чистота, хомогенност и строго определен показател на пречупване и дисперсия, което се използва за изработване на оптични елементи.
В състава на оптичното стъкло влизат силициев диоксид, натриев карбонат, борна киселина, бариеви соли, оловен оксид, флуорни соли и други вещества
Оптичното стъкло се характеризира с показател на пречупване и дисперсия, средна дисперсия и коефициент на дисперсия.
В миналото (по времето на Ото Шот и Ернст Абе) и до неотдавна за характеристика на оптичните стъкла се е използвал показател на показателят на пречупване n D {\displaystyle ~n_{D}} , за жълтата спектрална D - линия на натрия (λ=589.3 нм).
Тази линия обаче не е единична, а двойна (така нареченият натриев дублет или Фраунхоферова линия), което се отразява на точността на измерванията, затова днес за показател на пречупване ( n λ {\displaystyle ~n_{\lambda }} ) се приема или значението му за жълтата d-линия на хелия с λ=587,56 нм, или за жълто-зелената живачна e -линия с λ=546,07 нм. Първият ( n d {\displaystyle ~n_{d}} ) е приет от западни производители на оптично стъкло като Schott, Hoya, Ohara и др., вторият ( n e {\displaystyle ~n_{e}} ) е приет в документацията на руските производители.
В днешно време в промишлено произвежданите стъкла са постигнати гранични значения на n d {\displaystyle ~n_{d}} от 1,43 до 2,17. Допустимото отклонение в стойностите зависи от категорията на оптичното стъкло и е от порядъка ±(3-20)×10
Средната дисперсия е разликата в показателите на пречупване nF за синята спектрална линия λ=488.1 нм и nC червената спектрална линия λ=656.3 нм.
Коефициентът на дисперсия (число на Абе, ν λ {\displaystyle ~\nu _{\lambda }} ) се определя от отношението на намаления с единица n λ {\displaystyle ~n_{\lambda }} към средната дисперсия.
Използва се един от двата варианта:
ν d = n d − 1 n F − n C {\displaystyle \nu _{d}={\frac {n_{d}-1}{n_{F}-n_{C}}}}
където средната дисперсия е разликата в показателите на пречупване за синята (F ) и червената (C ) линии на натрия
или
ν e = n e − 1 n F ′ − n C ′ {\displaystyle \nu _{e}={\frac {n_{e}-1}{n_{F'}-n_{C'}}}}
където средната дисперсия е разликата в показателите на пречупване за синята (F' ) и червената (C' ) линии на кадмия.
В днешно време стойностите на ν d {\displaystyle ~\nu _{d}} за промишлените оптически стъкла са в границите от 17 до 95.
Основните видове оптично стъкло са кроново и флинтово.
Кроновите стъкла съдържат натрий (или калий) и калций, което обуславя и оптичните им свойства. Те се характеризират със сравнително висок коефициент на дисперсия (над 0,5) (число на Абе) и сравнително нисък показател на пречупване (~ 1,5).
Флинтовите стъкла се характеризират със сравнително нисък коефициент на дисперсия (под 0,5) (число на Абе) и сравнително висок показател на пречупване (~ 1,55 – 1,6). Освен силициев диоксид, в техния състав влизат калий, олово и понякога титан под формата на тройна система оксиди.
North Kessock

North Kessock (Gaelic: Ceasag a Tuath or Aiseag Cheasaig) is a village on the Black Isle north of Inverness.
North Kessock is the first village encountered over the Kessock Bridge. Now bypassed by the main road to the north (the A9), the village remains quiet. Its counterpart across the Beauly Firth, South Kessock, is a district of Inverness.
Nearby Ord Hill has the remains of a hill fort dating back to around 550BC which was reused by the Picts around 1,000 years later.
North Kessock probably existed as early as 1437, when the Dominican monastery in Inverness was granted a charter to operate a ferry to the Black Isle. This was on the pilgrim route north to St Duthac Church in Tain. The ferry was discontinued in 1982 upon the opening of the Kessock Bridge.
Recently the community has been involved in a long running dispute over the location of glass recycling bins. The matter was settled after a community ballot organised by Highland Council where 67% of those who responded voted to site the bins in the main car park.
At least as of 29 July 2024 the glass recycling bin was in the main car park.
North Kessock is a famous spot for watching bottlenose dolphins, which are resident in the Moray Firth.
List of highest paved roads in Europe

This is a list of the highest paved roads in Europe. It includes roads that are at least 1 kilometre (0.62 miles) long and whose culminating point is at least 2,000 metres (6,562 feet) above sea level. This height approximately corresponds to that of the highest settlements in Europe and to the tree line in several mountain ranges such as the Alps and the Pyrenees, where most of the highest roads are located.
Some of the listed roads are closed to motorized vehicles, although they are normally all accessible to pedestrians and cyclists. These mountain roads are visited by drivers, motorcyclists, bicyclists and hikers for their scenery and often feature in the routes of European bicycle races such as the Giro d'Italia, the Tour de Suisse, the Tour of Austria, the Tour de France and the Vuelta a España. Due to snow conditions, most of the high roads are closed between (late) autumn and late spring/early summer.
Notes:
Below the list of highest roads is a list of the highest motorways (controlled-access highways) in Europe. It includes motorways whose culminating point is over 1,000 metres (3,281 feet) above sea level.
Glass (surname)

Glass or Glaß is a surname with several sources. It can be Cornish, English, German, Russian/Slavic, Irish or Scottish. Many with the last name Glass, are of eastern European descent, where Glass is a shortened version of their original last name. It is also a Jewish surname, adopted by some Eastern European Ashkenazi in the nineteenth century. After being forced by the authorities to take on a surname, Jews in this area typically chose names referring to places, animals, occupations or signifying personal traits. The name Glass referred to Glass-making, Glazing and the Glass trade.
Ciorbă de perișoare

Ciorba de perișoare este una din cele mai tipice ciorbe românești. Ingredientele, în special în ceea ce privește verdețurile, diferă de la o regiune la alta.
Pentru perișoare: 500 g de carne tocată de porc, vită sau vițel, 60-80 g de orez, o ceapă potrivită, 1 ou, cimbru, pătrunjel, miezul de la o felie de pâine albă înmuiat în apă și stors bine, 1-2 linguri de făină.
Pentru ciorbă: 2-3 litri de apă sau bulion de carne, ½ ardei, 1 ceapă, 1 morcov, opțional o bucată de praz, 2 linguri untdelemn, sare, piper, verdețuri tocate (frunze de țelină, leuștean, mărar, pătrunjel), borș sau zeamă de varză murată după gust, 2 gălbenușuri de ouă, smântână sau iaurt; în plus posibil: ardei iute, mujdei, o roșie tăiată în bucățele..
Perișoarele: Mai întâi se pun la fiert 500 de ml. de apă ușor sărată într-o crăticioară. Când apa clocotește, se adaugă orezul și se opărește două minute. Se scurge orezul și se clătește sub jet de apă rece. La carne se adaugă ceapa tăiată foarte mărunt, orezul prefiert, oul, verdeața, sare și piper, poate și o linguriță de paprika dulce, după gust. Se frământă bine compoziția. Apoi se ia cu lingurița din carne, cam cât o măslină mare (în alte rețete cât o prună) și se răsucește în palma udă să capete forma rotundă. După acea perișoarele se tăvălesc prin făină.
Ciorba: Zarzavatul și ceapa se rad prin răzătoarea cu găuri mari sau se taie în formă de chibrit (julienne) și se călesc cu circa două linguri de untdelemn, ca să-și dezvolte aroma. Când apa sărată sau bulionul de carne a început să clocotească, se pun perișoarele și se fierb circa 5 minute la foc mic până când plutesc în zeamă. La sfârșit se adaugă legumele și verdeața, precum și borșul, lăsând ciorba să tragă acoperită vreo trei minute. Smântâna (sau iaurtul) se bate cu gălbenușurile și două linguri de apă rece, apoi se diluează cu un polonic de ciorbă fierbinte și după aceea se răstoarnă în oală. În sfârșit se potrivește gustul de sare, piper și acru. Se servește împreună cu ceva smântână/iaurt și pătrunjel sau mărar verde tocat.
Ciorbă de fasole boabe

Ciorba de fasole boabe este o specialitate culinară românească fiind și foarte populară în perioadele de post religios. Se găsesc multe variații în pregătirea ei în diferitele regiuni ale României. Multe gospodării casnice au propriile lor rețete.
Este nevoie de: fasole boabe (400 g) și pentru gătit zarzavat de supă precum 1-2 frunze de dafin, în plus: puțin ulei, o ceapă, un ardei gras roșu, 1-2 roșii, un morcov mic, verdețuri (cimbru și de exemplu leuștean, mărar, pătrunjel, chiar tarhon), 1 l de apă sau supă de legume, sare, piper negru și borș după gust.
1. Fasolea bine înmuiată (circa 8-12 ore) în apă rece peste noapte se limpezește și se pune la fiert tot în apă rece. Când apa dă în clocot, se ia de pe foc, se scurge și se limpezește într-o sită, sub jet de apă rece. Se adaugă din nou fasolea în oală, se acoperă cu apă rece și se pune din nou la fiert până boabele de fasole sunt gata, adăugând 1-2 frunze de dafin și zarzavat de supă. (Mai ușor, dar nu astfel de savuros, este prepararea cu fasole din conservă, și ele bine limpezite.)
2. Între timp se încinge puțin ulei într-o tigaie și se adaugă, tăiat mărunt, ceapa, ardeiul gras roșu, roșiile, morcovul și puțină sare.
3. Se scoate zarzavatul de supă și se adaugă legumele prăjite, verdeața după gust și se potrivește cu sare, piper negru și borș. În sfârșit se stinge focul și se acoperă pentru 10 minute să se infuzeze verdeața. Ciorba poate fi îngroșată cu 1-2 lingurițe de făină (dizolvată în apă rece).
Scara Scoville

Scara Scoville măsoară în unități Scoville (în engleză, Scoville Heat Units- SHU) cât de iute/ de picant este un ardei iute, sau orice alt fel de aliment condimentat în funcție de concentrația de capsaicină. Capsaicina este una dintre numeroasele substanțe chimice denumite generic capsaicinoizi. Scara este numită așa după creatorul său, farmacistul american Wilbur Scoville. Metoda lui, concepută în 1912, este cunoscută ca Testul organoleptic Scoville
Spre deosebire de metodele bazate pe cromatografie lichidă de înaltă performanță (HPLC), scara Scoville este o metodă de măsurare subiectivă, depinzând de sensibilitatea voluntarilor la capsaicină și deci nu este o metodă precisă de a măsura concentrația de capsaicinoid.
După metoda lui Scoville, o cantitate precisă de ardei iute uscat se dizolvă în alcool etilic pentru a extrage compușii cei conferă iuțimea (capsaicinoizii), această soluție fiind mai apoi diluată cu un amestec de apă cu zahăr. Soluțiile finale, fiecare având concentrații diferite de capaicinoizi, sunt oferite unui grup de cinci degustători antrenați, până când o majoritate (cel puțin trei) nu mai poate detecta iuțimea din respectivul amestec. Nivelul iuțimii se va baza pe această soluție, evaluat în multipli de 100 de SHU.O slăbiciune a Testului organoleptic Scoville este imprecizia lui din cauza subiectivității umane, în funcție de palatul gurii degustătorului și de numărul receptorilor de gust iute din gura acestuia, care variază foarte mult de la o persoană la alta. Un alt punct slab al acestui test este oboseala senzorială: palatul este rapid desensibilizat de către capsaicine după degustarea câtorva mostre într-o perioadă scurtă de timp. Rezultatele variază foarte mult (până la ± 50 %) între centrele de testare.
Deoarece aprecierea unităților Scoville se face pe unitatea de masă uscată, compararea între produse cu un conținut de apă diferit poate fi înșelătoare.De exemplu, ardeiul iute proaspăt are un conținut de apă de aproximativ 90 %, în timp ce sosul Tabasco are un conținut de apă de 95 %.Ardeii iuți cu cel mai mare grad pe scara Scoville depășesc un milion de unități: printre aceștia se numără speciile de naga jolokia sau bhut jolokia și cultivarul său, "ghost chilli", care nu are statut oficial.
Începând din anii 1980, iuțeala ardeilor a fost mai precis măsurată printr-o metoda care utilizează cromatografia lichidă de înaltă performanță (HPLC). Aceasta identifică și măsoară concentrația de iuțeală produsă de substanțele chimice iuți. Măsurătorile sunt utilizate într-o formulă matematică, în funcție de capacitatea lor de a produce o senzație de căldură. Această metodă dă rezultate, nu în unități Scoville, ci în unități de tărie/iuțeală ASTA (American Spice Trade Association).
Lăutar

Lăutarul este un muzicant popular care cântă la un instrument cu coarde, de obicei într-un taraf.
Cuvântul lăutar vine de la instrumentul muzical cu coarde numit lăută. În prezent cuvântul lăutar se referă și la alte categorii de muzicieni, precum interpreții vocali.
La începutul secolului XIX în București și Chișinău existau ateliere de lăute și alte instrumente de muzică. La Chișinău boierul Bartolomeu avea un taraf permanent de lăutari. Unul dintre cei mai vestiți lăutari a fost Barbu Lăutaru. Tarafurile erau în general disponibile pe plată pentru orice fel de ocazii, dar unele erau specializate : existau tarafuri de petrecere (botezuri, nunți, aniversări), altele de restaurant, unele de tânguială (pentru funeralii).
Stadionul Francisc Neuman

Stadionul Francisc Neuman, cunoscut și ca Stadionul UTA, este un stadion de fotbal din Arad, România. Este construit pe locul fostului stadion Francisc von Neuman. Stadionul a fost deschis pe 28 august 2020 și servește în prezent drept casă pentru clubul de fotbal UTA Arad din SuperLiga României.
Este un stadion de categoria a patra în clasamentul stadionelor UEFA și este unul dintre cele mai moderne stadioane din țară, având o capacitate de 11.500 de locuri, repartizate pe patru tribune neconectate. Stadionul împărtășește elemente de design de la Stadionul Kirklees din Huddersfield, care este vizibil în tribune. Complexul mai include, de asemenea, birouri, un club de presă, un centru de presă, ospitalitate VIP, un restaurant și un hotel.
Stadionul poartă numele unui aristocrat evreu maghiar local, Francisc von Neumann, un baron care deținea mai multe afaceri în Arad și care a sponsorizat personal construcția vechiului stadion și înființarea echipei.
Primul meci de pe stadion a fost un meci de Liga I jucat între UTA Arad și Voluntari, care s-a încheiat la egalitate fără goluri. Din cauza pandemiei COVID-19, jocul s-a jucat fără spectatori.
Primul meci cu spectatori a fost finala Cupei României (fotbal feminin) U Olimpia Cluj - Heniu Prundu Bârgăului din 2021, care s-a încheiat cu o victorie cu 1-0 în prelungiri pentru clujence. Primul meci internațional disputat pe arenă a fost remiza amicală fără goluri dintre UTA Arad și Kolubara Lazarevac.
6,9 pe scara Richter

6,9 pe Scara Richter este un film românesc din 2016 regizat de Nae Caranfil. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Teodor Corban, Lauențiu Bănescu, Ionuț Grama, Ovidiu Niculescu.
Distribuția filmului este alcătuită din:
Secvențe...

Secvențe… este un film românesc din 1982 regizat de Alexandru Tatos. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Geo Barton, Ion Vîlcu, Emilia Dobrin-Besoiu și Mircea Diaconu.
Filmul este alcătuit din trei episoade independente.
Distribuția filmului este alcătuită din:
Filmul a fost vizionat de 1.317.130 de spectatori, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31.12.2007 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.
Leek soup

Leek soup, or Leek and Potato soup, (Welsh: cawl cennin) is a soup based on potatoes, leeks, broth (usually chicken), and heavy cream. Other ingredients used may be salt, pepper, and various spices.
Generally the potatoes are diced and cooked in broth, while the leeks are chopped and sautéed. After this, all ingredients are combined and stirred. Chives may be used for garnish. Like many other soups, it is often eaten with bread and butter.
Leek soup is traditionally associated with Wales, as leeks are regarded as the national vegetable of Wales, and is an important item of Welsh cuisine. In Romania, this soup is popular and known as Ciorbă de praz, and in France it is called Soupe aux poireaux. One variant of leek soup is vichyssoise, which is generally served cold.
Wienerwald (restaurant)

Wienerwald GmbH is a German chain of franchised fast food restaurants, specializing in chicken – especially hendl (a type of roast chicken), schnitzel, and other similar products. Its name means Vienna Woods.
As of 2022 there are five Wienerwald restaurants in Germany and three in Egypt. Previously, the company had also operated in Austria, Belgium, Finland, Hungary, The Netherlands, Romania, Turkey, the United Arab Emirates, and the United States.
Founded in 1955 by Linz restaurateur Friedrich Jahn (1923 – 1998) in Munich, Wienerwald rapidly grew to become Europe's largest restaurant chain with more than 1600 restaurants in 1978.
In 1978, Wienerwald purchased the 273-restaurant Lum's chain from the former owner of Kentucky Fried Chicken, John Y. Brown Jr. The chain's inability to market its outlets as providers of chicken (rather than overcoming the US misconception that "Wienerwald" was a wiener chain), plus the huge growth in 1978 brought enormous debts. Many of the restaurants in the US and Europe had to close, and Wienerwald declared bankruptcy in 1982, divesting itself of its 880 restaurants in the United States.
The chain recovered, but failed to return to its former glory; sales and restaurant numbers declined and many foreign markets were abandoned. In 2003, and again in 2007, Wienerwald filed for bankruptcy again, which resulted in further closures of restaurants and further release of employees.
In 2007, Friedrich Jahn's daughters Margot Steinberg and Evelyn Peitzner purchased the company and Wienerwald started a new era. In order to become competitive again, the chain modernized and adjusted its concept, shifting from casual dining more towards fast food – with orders placed and picked up at the counter instead of the customer being served at the table – and also upgrading the interior design. In June 2009 the first Wienerwald in Turkey opened in Istanbul, but despite a rapid expansion—temporarily reaching 30 branches—the market has been abandoned. The first Romanian restaurant in Bucharest opened in April 2011, but subsequently the company withdrew from Romania as well. At the end of 2017, 23 restaurants remained in Germany (sited most densely in Bavaria), three in Greater Cairo and one each in Budapest and in Dubai.
In Austria, Friedrich Jahn sold all Wienerwald restaurants to a different owner in 1986, thus separating the Austrian restaurants from the rest of the company. Today, the detached spin out company Wienerwald Restaurants GmbH operates eight casual dining restaurants with a similar menu.
Happy (restaurant)

Happy, also known as Happy Bar & Grill, is a Bulgarian restaurant chain founded in 1994 and headquartered in Varna, Bulgaria. It is the largest casual dining restaurant chain in Bulgaria. Since its founding in 1994, it has expanded to 27 locations as of 2024, including opening restaurants in Spain, the United Kingdom, and most recently Romania. The chain offers a wide selection in its menu, including burgers, chicken, steak, pasta, seafood, sushi, dessert, Bulgarian cuisine, Asian cuisine, fusion cuisine, and seasonal selections of other cuisines. In Bulgaria, the company runs its own delivery service and app, Happy Delivery, which it shares with its local sister restaurant chains.
As of October 2024, its parent company additionally owns and operates Italian food chain Burrata and fine dining chain Captain Cook in Bulgaria.
Happy was founded by Orlin Popov when the first Happy restaurant opened in 1994 in Varna, Bulgaria. The restaurant's concept was seen as comparable to that of Hard Rock Cafe, adapted to the needs of the Bulgarian market. It opened its first restaurant outside of its home city of Varna in Ruse in 1997, and expanded to Plovdiv in 1999. It opened its first location in the country's capital of Sofia in 2000. The company ran restaurants with other brands as well, including one of its current sister chains, Captain Cook, and the group grew to a total of 20 locations spread out in seven cities and three of the country's summer resorts by 2002.
In 2004, it opened its first location outside of the country, with the opening of Happy Rock Bar & Grill in Barcelona, though significant growth continued to only be in Bulgaria. In later years, founder and CEO Orlin Popov would share that the company's initial attempts to expand to Spain with the same concept would lead to their first Spanish restaurant's bankruptcy in its first year. The Happy chain itself reached 20 restaurants in its home country in 2007, and 23 by 2020.
In 2019, the chain opened its first restaurant in the United Kingdom on Piccadilly in London, with ambitions to develop and sell a franchise model from there. In 2024, the first Happy restaurant in Romania opened in AFI Cotroceni in Bucharest, with plans to grow the chain's total number of locations worldwide to 70 by 2030.
The only Happy-branded restaurant in Spain, Happy Rock Bar & Grill, was temporarily closed in September 2023, and remains closed as of October 2024. The Happy Group, the local parent company, continues to run four other restaurants under different brands, including three in the country and one in Singapore.
Cream of asparagus soup

Cream of asparagus soup is a soup prepared with asparagus, stock and milk or cream as primary ingredients.
Ingredient variations exist. Cream of asparagus soup may be served hot or cold, and the soup may be finished with various garnishes such as chives, crème fraîche and sour cream.
Asparagus, a light chicken or vegetable stock and milk or cream are primary ingredients. The cooked asparagus may be puréed or pulped in its preparation, and some preparations may combine both puréed and solid forms of asparagus, such as cooked asparagus tips. Puréed versions may be strained through a sieve to remove stray stringy asparagus matter. The use of thick pieces of asparagus can enhance the flavor of puréed versions of cream of asparagus soup, as can the use of fresh asparagus while it is in season (during spring).
It may be thickened using a roux, and some versions may omit milk and use extra stock, along with additional roux to thicken the soup. It may be served garnished with cooked asparagus tips, croutons, sour cream, crème fraîche, herbs such as chives, parsley and tarragon, and other foods. Cold versions may contain cream stirred into the soup prior to serving, or may be topped with sour cream.
Additional ingredients in its preparation may include half and half, light cream, evaporated milk, onion, garlic, lemon juice, celery, salt, pepper, leeks and herbs such as basil and parsley. Cheese may add flavor and thickness to the soup in versions that omit cream or milk. Sometimes rice is added.
Cheongyang chili pepper

The Cheongyang chili pepper (Korean: 청양고추) is a medium-sized chili cultivar of the species Capsicum annuum, with intensity of 10,000 Scoville heat units. Cheongyang chili peppers look similar to regular Korean chili peppers, but are many times spicier.
The chili is a local speciality of Cheongyang County in South Korea. However, it was named after Cheongsong and Yeongyang Counties when developed by Yoo Il-Woong, by hybridizing local Jejudo chili with Thai chili. The fruits can be light purple or green when unripe, and darken to a deep red as they ripen. The peppers retain their dark red color when dried. In the 1990s, the rights of the pepper were sold to Monsanto.
"What I eat in a day" video

"What I eat in a day" videos are a trend on several social media platforms where a person describes all the meals and snacks that they eat during a given day, often as part of a given diet. The videos, shared on platforms including Twitter, TikTok and YouTube, become increasingly popular in 2020, with some of them accumulating millions of views, and they are considered a profitable industry for the people making them. Some have raised concerns that the videos may promote an unrealistic standard for healthy eating and contribute to the development of eating disorders.
These videos often feature a montage of the food that the creator eats over the course of the day, sometimes with the associated calorie count of the foods that they describe. Unlike related mukbang videos, however, in which participants eat large amounts of food, the diets described are often restrictive. However, other videos are labeled as "unhealthy" and depict large portion sizes and higher amounts of processed food.
"What I eat in a day" videos have existed for a long time, especially on YouTube, but they have become much more widespread in recent years. This phenomenon is self-reinforcing because when social media users watch or like these videos they are likely to see more of them in the future. Indeed, some of the most successful videos have tens of millions of view each.
Several dieticians and mental health professionals over the impacts that these videos can have, as they can advocate a restrictive style of eating and not "promote body diversity." They have also raised concerns that this trend could contribute to a rise in disordered eating, especially since use of social media is known to increase feelings of negative body image. This trend is particularly prevalent among young adults, which are also the group with the highest vulnerability to eating disorders.
More recently, a portion of these videos have begun to challenge diets and depict more realistic ways of eating in order to reduce the potential consequences of the trend.
Snail pepper soup

Snail pepper soup is a local side-dish of the South-eastern region of Nigeria. It is prepared with Africa giant snail is the main ingredient. The soup is popular in the Niger Delta and with people from the upper region of Cross River State.
The slime is removed from the snail using lime, salt, Garri or Alum. Other ingredients include pepper, uziza powder, scent leaf, ehuru and Utazi leaf. The soup is expensive during dry season since snail aestivate while they are abundant in the rainy season. Cooked snail is preserved by smoking or sun-drying since the shelf-life is short.
Snail pepper soup is eaten with rice or maize pudding. It can also be eaten as a food supplemented with drinks.
Guinness Nigeria

Guinness Nigeria is a set of breweries in Nigeria, distributing under the Guinness label and owned by Tolaram.
Guinness product was sold in Nigeria in the 1940s and 1950s by United Africa Company (UAC). In 1961, Arthur Guinness Son and Co and UAC established a brewery at Ikeja, Lagos.
Built by Taylor Woodrow and being the first Guinness factory outside of Ireland and the UK, the initial plant had annual capacity to brew 75 million bottles or 150,000 barrels of beer. The plant area had a 15 million capacity bottle bin and office block designed by the firm of Godwin and Hopwood.
Other breweries have been opened over time: Ogba (1963) and Benin City (1973). In 2024, the majority of its shares were sold by Diageo—which continues to own all other Guinness units—to Tolaram, which previously had no background in alcoholic beverages.
Guinness Nigeria produces the following beer brands:
The RTD (ready-to-drink) products include:
The popular malta (soft drink) drink range includes:
Guinness Nigeria Plc's Water of Life initiative currently provides potable water to over 500,000 Nigerians spread across several rural communities, from Northern to Southern Nigeria. It funds scholarship and provides Guinness Eye Hospitals in three cities in Nigeria.