davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Pokémon Horizons: The Series

Pokémon Horizons: The Series, known in Japan as Pocket Monsters: Liko and Roy's Departure and Pocket Monsters: The Sparkling of Terapagos, is the twenty-sixth overall season of the Pokémon animated series and the first and titular season of Pokémon Horizons: The Series, known in Japan as Pocket Monsters (ポケットモンスター, Poketto Monsutā). It was directed by Saori Den and produced by OLM. The season initially ran in Japan on TV Tokyo from April 14, 2023, to March 29, 2024, and was later distributed by the streaming service Netflix in the United States from March 7, 2024, to November 22, 2024. Daiki Tomiyasu is the executive director and Saori Den is serving as the director, Dai Satō as script supervisor, Rei Yamazaki as character designer, Conisch as music composer, and Naotsugu Uchida and Akane Yamago replacing Ryōko Nashimoto as sound editor. Bessatsu CoroCoro Comic and Gakushu Yochien are no longer credited as publishers, and Junichi Masuda and Ken Sugimori are no longer credited as creators.
The season contains two story arcs. The first arc, "Riko to Roi no Tabidachi" (リコとロイの旅立ち, lit. Liko and Roy's Departure), which serves for the first 25 episodes, focuses on the first adventures of two protagonists, Liko and Roy, who team up with the Rising Volt Tacklers to explore the Pokémon world and visit various regions, including the Paldea region, which was introduced in Scarlet and Violet. The second arc, "Terapagosu no Kagayaki" (テラパゴスのかがやき, The Sparkling of Terapagos), which ran for the remaining 20 episodes, deals with the protagonists as they research Liko's pendant, which is a Terapagos. In both of the arcs, they are pursued by the Explorers, a mysterious organization.
On December 16, 2022, The Pokémon Company announced that a new series of the Pokémon anime would air in Japan on April 14, 2023, following the conclusion of a final arc that served as an epilogue to Pokémon Ultimate Journeys, set to conclude the story of Ash Ketchum, the main protagonist of the anime series since it began on April 1, 1997. The first trailer was released on March 3, 2023, announcing that the series would premiere in Japan on April 14, 2023.
On November 9, 2023, it was announced that the English dub would debut in the UK on BBC iPlayer and CBBC on December 4. In the United States, it was originally set for release on February 23, 2024, on Netflix, but was later announced to be released on March 7.
The opening themes are "Heart-Pounding Diary" (ドキメキダイアリー, Dokimeki Daiarī) by Asmi featuring Chinozo, and "Halo" (ハロ, Haro) by Yama and BotchiBoromaru. The ending theme is "RVR: Rising Volt Tacklers' Rap" (RVR〜ライジングボルテッカーズラップ〜, RVR: Raijingu Borutekkāzu Rappu), an image song performed by Liko (Minori Suzuki) and Roy (Yuka Terasaki). The English opening theme song outside of Southeast Asia is "Becoming Me" by Ed Goldfarb and Haven Paschall, with an instrumental version used as the ending theme. In Southeast Asia, "We Go" (English Version) by Aespa is used as the English opening theme, though the ending theme is the same as the English dub, being an instrumental version of "Becoming Me".
UMUBAGABAGA

UMUBAGABAGA ni igiti kivura kandi kigafasha cyane mu muco nyarwanda.
uvuguta amababi 3-4 y’umucyuro= umubagabaga, ukayashyira ku mazuru ugakurura umwuka. Igihe utari wakira wakomeza kuwukoresha.
umukamato w’amababiy’umucyuro (umubagabaga) uyateke muri litiro y’amazi, ujye unywa ikirahure 1 mu gitondo, 1 kumanywa, 1 nimugoroba buri munsi, ibyumweru 2.
uvanga umukamato w’amababi n’undi 1 w’ibishishwa by’umuzi by’umucyuro (
umubagabaga) na litiro y’amazi ashyushye. Ubiyungurure, unywe ikirahure 1 mu gitondo, 1 ku manywa, 1 nijoro.
usekura umukamato w’amababi n’umukamato w’ibishishwa by’igiti cy’umucyuro, byanoga
ukabivanga n’amavuta y’amagaja ukisiga aharwaye ku ruhu.
usekura umukamato w’amababi mashyashya ukayavanga n’amazi amaze kubira litiro 1.
Ukanywa ibirahure 2 icyarimwe nimugoroba. Ingaruka zidakenewe ziterwa n’uyu muti ni impiswi, nyuma yaho usinzira neza.
Akamaro k'indimu mu mubiri

Indimu ziri mu mabara menshi harimo umuhondo n'icyatsi zikaba zifitemo vitamine c, potasiyumu ,kalisiyumu kandi biba byiza
iyo uyivanze mu mazi kubera ko indimu yonyine ituma ishinya yangirika.
Amazi y'indimu zifasha mu kubyimbura inda kubera ko amazi y'indimu agabanya acide urike itera indwara nyinshi ziterwa
n'acide ikabije mu mubiri.
Indimu ivanze n'amazi kandi bifasha mu kurinda no kurwanya indwara zo mu kanwa bikanatuma hahorana impumuro nziza
Amazi y'indimu kandi yakoreshwa mu mwanya w'ikawa kubantu bakunda kuyinywa mu gitondo kandi nta ngarua byatera k'umuntu
urwaye umuvuduko w'amaraso.
Ubushakashatsi bwakozwe mu mwaka wa2019 bwagaragaje ko kunywa ibinyobwa birimo indimu bituma impinduka ziterwa no gusaza zigabanuka.
Kalibushi Wenceslas

Kalibushi Wenceslas (Yavutse 29 Kamena 1919 - apfa 20 Ukuboza 1997) yari umwepiskopi Gatolika w'umunyarwanda .
Kalibushi Wenceslas yavutse ku ya 29 Kamena 1919 i Byimana, mu Rwanda. Yahawe ubupadiri ku ya 25 Nyakanga 1947. Ku ya 9 Ukuboza 1976, yagizwe umwepiskopi wa Diyosezi Gatolika ya Nyundo, kandi yaje kuyeguriwe na Arkiyepiskopi Vincent Nsengiyumva ku ya 27 Werurwe 1977. Abaterankunga be bakuru ni Arkiyepiskopi André Perraudin na Musenyeri Aloys Bigirumwami . [1]
Kalibushi yari umwe mu bapadiri bake bavuze nabi ibikorwa bya leta mu gihe cya jenoside yo mu Rwanda . Ku ya 28 Ukuboza 1993, we n'abapadiri bari Kibuye na Gisenyi basohoye ibaruwa inenga guverinoma kuba yarahaye intwaro abaturage . [2] Ibaruwa ye yasabye abayobozi" gusobanurira neza abaturage akamaro k’intwaro zatanzwe mu minsi yashize ." [3] Ahari kubera ko Kalibushi afite ubushake bwo gushyigikira abatutsi no kunenga guverinoma, ikigo cye i Nyundo ni kimwe mu byibasiwe n’intagondwa z’Abahutu. [4]
Mu gitondo nyuma y'urupfu rwa Perezida Juvénal Habyarimana, ku ya 7 Mata 1994 imiryango myinshi y'Abatutsi yaje i Nyundo gushaka umutekano. Haje imbaga nini, yanga kandi yitwaje intwaro, maze ubwicanyi butangira ubwo, barimo abagore n’abana bahungiye muri shapeli. [5] Mu gitondo cyo ku ya 8 Mata, imitwe yitwara gisirikare yafashe musenyeri, iramwambura maze itera ubwoba ko izamwica, ariko ihagarikwa n’abasirikare. [4] Musenyeri Kalibushi yajyanywe i Gisenyi nyuma arekurwa bisabwe na Vatikani . [5] Ku ya 3 Gicurasi Mgr. Vincent Nsengiyumva yandikiye abakristu ba Nyundo ibaruwa ibizeza ko Kalibushi afite umutekano kandi ufite ameze neza, kandi ko ibihuha bivuga ko yahungiye i Nairobi ari ibinyoma. [6]
Kalibushi yagiye mu kiruhuko cy'izabukuru ku ya 2 Mutarama 1997 apfa ku ya 20 Ukuboza 1997. [1]
Imirongo
Inkomoko
Umucundura Rweru

Imizi:
Kubyara mu buryo bwihuse (kwongera ibise) kandi bikoroheye (accélérer et faciliter l’accouchement): utogosanya umukamato w’imizi n’udusenda 2 duto muri litiro y’amazi. Unywa ikirahure 1 mu gitondo, 1 ku manywa na 1 nimugoroba. Ibyiza n’uko unywa uyu muti uri kumwe n’ababyaza kandi inda ikaba idafite ibimenyetso dystocie.
Gushoboza abagabo kuryamana n’abagore (stimuler l’activité sexuelle chez les mâles), kudashyukwa kw’abasore (les jeunes dont le pénis n’entre pas en érection): uhekenya umukamato w’ibishishwa by’imizi y’umucundurarweru n’ubunyobwa, inshuro 3 ku munsi.
Contre les glaucomes: ushishura igiti cy’umucundurarweru ukagitwika ukomeka iryo vu ryawo aharwaye. Ubwo buvuzi buzakora neza mbere y’uko igihe cyo guhuma kigera.
Umuvuduko ukabije w’amaraso (hypertension): ufata umukamato w’amababi, ukayumisha, ukayasekura. Ukajya ufata ibiyiko 2 by’ifu ukavanga n’ikirahure 1 cy’amazi yatuye mu gitondo, ikindi ku manywa, ikindi nijoro kugeza igihe umurwayi akiriye. Indwara y’uruhu (panaris) n’ibishyute: usekura ishu na tungurusumu n’amababi y’umucundurarweru, aharwaye ukahapfuka. Ukajya uwomekaho buri munsi. Imitezi (blennorragie: gonnorrhea): ufata imikamato ibiri y’umucundurarweru n’imikamato 2 y’inyabarasanya (Bidens pilosa). Uyasekure, uyinike muri litiro 2 z’amazi.
Unywe litiro 1 ku munsi, iminsi 12. Diyabete: usekura umukamato w’amababi mashyashya ukayatogosa muri litiro y’amazi.
Uyanywe amanywa yose.
fata umukamato w’amababi y’umucundurarweru uyashyire muri litiro y’amazi arimo kubira, unywe ibirahure 2 ku munsi, iminsi 15.
Kigeli V Ndahindurwa

Kigeli V Ndahindurwa niwe mwami wa nyuma w'uRwanda akaba yarabatijwe akitwa Jean-Baptiste Ndahindurwa.
Kigeli yavutse kuya 29 kamena 1936
I Kamembe, mu cyahoze hitwa Ruanda-Urundi, yima ingoma kuya
28 nyakanga 1959 kugeza 28 mutarama 1961, mbere gato yuko Ububiligi butanga ubwigenge muri iki gihugu.
Igihe yari mu buhungiro muri Amerika, ntabwo yigeze yima uburenganzira bwe bw'ingoma kandi yafatwaga nk'umwami wa Jura w'u Rwanda, ayobora umusingi utanga ubufasha bw'ikiremwamuntu ku Rwanda.
Guverinoma y'u Rwanda yamwohereje muri Tanzaniya ku ya 2 Ukwakira 1961, nyuma aba muri Uganda na Kenya. Amerika yamuhaye ubuhungiro bwa politiki muri Nyakanga 1992 kandi yabaga muri Virginie kugeza apfuye mu gitondo cyo ku ya 16 Ukwakira 2016. Ibisigazwa bye byimuriwe mu Rwanda n'icyemezo cy'ubucamanza maze ahambwa ku ya 15 Mutarama 2017 mu karere ka Nyanza, hafi ya murumuna we Mutara III Rudahigwa.
List of 1990s albums considered the best

This is a list of 1990s music albums that multiple music journalists, magazines, and professional music review websites have considered to be among the best of the 1990s and of all time, separated into the years of each album's release. The albums listed here are included on at least four separate "best/greatest of the 1990s/all time" lists from different professional publications (inclusive of all genres and nationalities) as chosen by their editorial staffs or by a sample size of an entire publication's audience, and/or hall of fame awards and historical preservation measures.
Jonas Henry Støre

Jonas Henry Paulsen Støre (1888–1974) var en norsk industrileder.
Hans foreldre var middelskolelærer og ordfører Paul Edvart Støre og hustru Elisabeth Marienborg. Jonas Henry Støre giftet seg i 1924 med Carin Helena Bohman. De ble foreldre til skipsmegler Ulf Jonas Støre og besteforeldre til statsminister og Arbeiderpartiets leder Jonas Gahr Støre.
Han gikk Christiania Handelsgymnasium (dagens Oslo handelsgymnasium) og studerte deretter sosialøkonomi ved Det Kongelige Frederiks Universitet (dagens Universitetet i Oslo), mens han arbeidet i Centralbanken for Norge. I 1908 ble han ansatt ved Notodden Salpeterfabrikk. Støre var administrerende direktør ved den elektrokjemiske fabrikken Sodium i Trondhjem fra 1917 til 1919. Han ble i 1919 kontorsjef og i 1926 administrerende direktør ved Norsk Sprængstofindustri i Oslo. Han avgikk med pensjon i 1953.
Han var medlem av sentralstyrene i Norsk Arbeidsgiverforening og Norges Industriforbund. Han hadde også styreverv i en rekke industriforetak, deriblant som styremedlem i Norske Zinkprodukter, Åmdals Verk Gruver og Sulitjelma Gruber samt medlem av representantskapene i A/S Sydvaranger, Hafslund og Norsk Aluminium Co. Støre var også styreformann i Christiania Bank og Kreditkasse fra 1946.
Jonas Bals

Jonas Bals (født 1977) er en norsk historiker, politisk rådgiver, fagforeningsmann og forfatter.
Jonas Bals vokste opp på Kolsås i Bærum. Bals er utdannet malersvenn, og siden historiker fra Københavns Universitet. Han har noen ganger medvirket i pønkebandet Dead Gerhardsens. Som ung deltok han i en håndfull husokkupasjoner.
Med en bakgrunn som maler og tillitsvalgt for bygningsarbeidere har han vært rådgiver i Fellesforbundet, og har arbeidet som rådgiver for Arbeiderpartiet og partileder Jonas Gahr Støre. I 2018 begynte han som rådgiver i LO. Han er spaltist og anmelder i Klassekampen.
Han har vært spesielt engasjert i arbeidet mot sosial dumping, og har kritisert AP for å ha for få politikere med bakgrunn fra tradisjonelle manuelle yrker, for få arbeidere.
Fra 2017 til 2021 var Bals vararepresentant for Oslo og Arbeiderpartiet på Stortinget.
Bals meldte seg ut av Arbeiderpartiet i 2024.
Jonas Bals har skrevet et tobinds verk om antifascistisk historie som heter Våre Kamper -- mot fascisme og rasisme 1865-1940 (Res Publica, 2023) og Kampen Fortsetter -- mot fascisme og rasisme 1940 til i dag (Res Publica, 2024).
Han har kritisert metoder og holdninger hos de etablerte forskerne Katrine Fangen og Tore Bjørgo, som han mener gjorde vondt verre for antirasister og minoriteter da de ble utsatt for nynazistisk vold på 90-tallet i Oslo-området. Han har også stilt til flere intervjuer, samtaler og foredrag om motstandsarbeid.
Model European Union Strasbourg

Model European Union Strasbourg er et internasjonalt politisk arrangement som finner sted i Europaparlamentet i Strasbourg hvert år.
Dette er trolig Europas største politiske verksted hvor de dyktigste ungdomspolitikerne fra hvert av EU/EØS-landene møtes for å forhandle, debattere og skape politikk for Den europeiske union.
Det regnes som et svært krevende arrangement og ungdomspolitikerne blir skolert i tunge politiske og praktiske temaer.
Deltakerne blir blant annet skolert i:
Det er ikke uvanlig at deltakerne får prøve ut ulike politiske verv som blant annet EU-kommissær, statsråd/minister, parlamentariker/representant og lobbyist i sitt interne opplegg.
Det er Europeisk Ungdom Norge som gjennomfører nominasjon og innstiller til kandidater til MEU.
Den norske delegasjonen til MEU 2019-2022:
http://www.meu-strasbourg.org https://europa.eu/youth/eu/article/50/2438_no?language=lv Arkivert 29. mars 2018 hos Wayback Machine.
Iver Johnson

Iver Johnson (født 14. februar 1841, død 3. august 1895) var en norskfødt amerikansk våpensmed, oppfinner og våpenprodusent. Firmaet han grunnla var i virksomhet fra 1871 til 1993 og var en tid blant USAs største våpenprodusenter. Det ble produserte flere millioner Johnson-revolvere. Bjørnstjerne Bjørnson omtalte Johnson i 1883 i brev fra Amerika trykt i Dagbladet.
Ivar Jonsen Floe ble født på Øvre-Flo ved Oppstrynsvatnet i Innvik prestegjeld i Nordfjord i 1841, nå i Stryn kommune. Han gikk i børsemakerlære i Bergen og startet egen våpenforretning i Kristiania. I 1863 utvandret han til USA og endret navnet sitt til Iver Johnson.
I 1868 giftet Iver Johnson seg med Mary Elizabeth Speirs (1847-1915). De hade fem barn, tre sønner og to døtre. Sønnen Fredrich Iver Johnson overtok ledelsen av bedriften mens brødrene og en svoger var medeiere. Iver Johnson døde av tuberkulose i 1895.
Han slo seg ned i Worcester i Massachusetts og ble ansatt hos våpenprodusenten Allan & Wheelock. I tiden etter den amerikanske borgerkrigen kjøpte han opp maskiner fra våpensmeder som han brukte til å produsere våpen og etter hvert sykler. I 1871 grunnla han sitt eget firma sammen med en annen nordmann, Martin Bye. Firmaet fikk navnet Johnson Bye & Company. Johnson kjøpte Byes andel av selskapet i 1883, og firmaet endret navn til Iver Johnson & Company. I 1891 flyttet han produksjonen til Fitchburg, Massachusetts og satte der opp en stor fabrikk og firmanavnet ble på nytt endret, til Iver Johnson´s Arms and Cycle Works som på det meste hadde 500 ansatte og var en tid blant USAs største våpenprodusenter. Sykkelfabrikken var en av de største i USA. Syklene ble kalt "Lowell Diamond" og senere også "Iver Johnson". Johnson produserte sykler lenge før ble produserte sykle i fabrikker i Norge.
Produksjon av motorsykler ble avviklet i 1915 og sykkelproduksjonen ble avviklet i 1940.
Iver Johnson-revolvere var små og enkle våpen og har også spilt en rolle i mørke kapitler i amerikansk historie. President William McKinley ble skutt og såret i et attentat i Buffalo, New York i 1901 og døde senere av skadene. Drapsmannen brukte en .32 kaliber Iver Johnson-revolver. I 1933 ble Chicagos borgermester Guiseppe Zangara skutt og drept på et politisk arrangement i Miami, Florida hvor også president Franklin D. Roosevelt deltok og hvor Roosevelt var sannsynlig mål for attentatet. Drapsvåpenet var en .32 kaliber revolver produsert av Iver Johnsons datterselskap United States Revolver Company. I 1968 ble senator Robert F. Kennedy skutt og drept av Sirhan Sirhan i Los Angeles med en .22 kaliber Iver Johnson Cadet 55-A revolver.
Bedriften hadde patent på safety hammer automatic revolver. En patentert løsning hindret revolveren å gå av ved et uhelle om den falte og landet på hammeren.
Jonas Ali Ghanizadeh

Jonas Ali Werket Ghanizadeh (født 1989) er en norsk politiker (MDG) og aktivist. Ghanizadeh er førstekandidat for MDG i Sør-Trøndelag til stortingsvalget i 2025.
Han mottok Rusreformprisen i 2022 for sin innsats i Twitter-aksjonen «#NarkoTwitter». Gjennom arbeidet i bevegelsen bidro han til å avsløre en sammenblanding mellom norsk politi og Norsk narkotikaforebyggende forening (NNF), der politietaten hadde gitt penger til NNF, og politifolk hadde brukt uniform som deltagere i NNFs politiske arrangementer. Det ble også sendt inn en SKUP-rapport for å dokumentere dette arbeidet.
Samme år ble han tildelt Arild Knutsen-prisen fra Foreningen for Human Narkotikapolitikk i 2023 for sitt arbeid for å endre norsk ruspolitikk.
Per 2022 var Ghanizadeh styremedlem i Foreningen Tryggere Ruspolitikk (FTR).
I 2023 ble Ghanizadeh valgt inn som representant til fylkestinget i Trøndelag for Miljøpartiet De Grønne.
Han har tidligere vært aktiv i SV, stilte til valg for partiet i 2019, og ble valgt inn i Vadsø kommunestyre for perioden 2019–2023.
Arendalsuka

Arendalsuka er en norsk politisk festival som siden 2012 arrangeres i Arendal hver sommer.
Festivalprogrammet preges av seminarer, debatter mellom politikere og fagfolk og at interessorganisasjoner, politiske partier, veldedige organisasjoner og statlige etater presenterer seg. I media er det vanligvis en debatt om aktuelle samfunnsspørsmål mellom lederne i eller markante talspersoner fra de største partiene som får størst oppmerksomhet; denne partilederdebatten kan følges digitalt i sanntid.
Arendalsuka ble etablert i 2012 med inspirasjon fra Almedalsuken i Sverige. Almedalsveckan fikk sin start da Olof Palme talte til folket fra et lasteplan i Almedalsparken i Visby før riksdagsvalget i 1968. I mer enn 50 år har Almedalsveckan vært en viktig møteplass for alle samfunnsaktører i Sverige.
Å få på plass en norsk variant av Almedalsveckan var snakket om i mange sammenhenger, med ujevne mellomrom, i en årrekke. Ideen ble til handling da arendalitten Kai Krüger Henriksen og kristiansanderen Per Høiby i 2008 luftet tanken om en slik uke i Norge. Begge to var på den tiden knyttet til firmaer med interesser i Sverige. I 2010 foreslo de å legge et slikt arrangement til Arendal.
Fylkesmann Øystein Djupedal, redaktør Stein Gauslaa og styreleder i First House, Leif Monsen, ble raskt involvert i planleggingen. Med disse som styringsgruppe ble det konkrete arbeidet med å arrangere Arendalsuka 2011 igangsatt.
Arendalsuka ble startet som et privat initiativ med hjelp av sponsorer. Prinsippene bak Arendalsuka har hele tiden vært at Arendalsuka skal være åpen for alle; arrangementene skal være gratis, og det er ikke tillatt å verve medlemmer eller selge produkter.
Øystein Djupedal var til 2019 leder for programkomiteen og denne rollen ble da overtatt av Harald Stanghelle. Alle de store norske politiske partiene ble etter hvert deltagere på ulike måter. I 2016 bestod programmet av totalt 597 arrangementer og 159 stands. I august 2019 inneholdt programmet mer enn 1200 arrangementer og 200 stands.
Arendalsuka er ikke unikt i Skandinavia; i Danmark arrangeres det årlig (siden 2011) et såkalt «Folkemøde» på Bornholm, og i Sverige arrangeres Almedalsuken på Gotland siden 1968.
Almedalen

Almedalen er en park i Visby på Gotland i Sverige og var i middelalderen den gamle havnen der det var ni porter mot den tidens handelsgate, Strandgatan. Rett ved den store dammen ligger Kruttornet, ringmurens eldste tårn, der åpningen av Middelalderuken skjer hvert år. Byens offisielle feiring av Valborgsmesse skjer i Almedalen. Ved parken ligger Almedalsbiblioteket, kongresshallen Wisby Strand, Högskolan på Gotland og dets kårhus, Rindiborgen, et forhenværende offentlig bad.
Parken er kjent for den årlige Almedalsuken, et politisk arrangement som ble startet av Olof Palme i 1968.
Kalvekryss

Kalvekryss, også kalt kalvekrøss og klavekrøs, betegner ulike historiske klesplagg i den europeiske herremoten. Det var opprinnelig et halstørkle med kniplinger som ble båret fra 1650 og i store deler av 1700-tallet.
Kalvekryss er også brystpartiet på skjorter med tilsvarende krusete bryststrimler eller volanger, en mote sist på 1700- og først på 1800-tallet, og som siden kom tilbake blant annet i 1970-årene. Kalvekryss kan dessuten brukes om det flate, stivede halskledet i tradisjonelle ridedrakter.
Kalvekryss kan på norsk, som på engelsk, tysk og fransk, også kalles jabot (uttales sjabå). Betegnelsen brukes om bryststykke med krusete kniplinger både på skjorter og damekjoler.
Fra Ludvig den 14.s tid til den franske revolusjonen ble kalvekryss båret i utskjæringen i den såkalte justaucorpsen, en type trang, åpen jakke med vide skjøter. Skjorter med kalvekryss ble gjerne båret sammen med stramme halsbind. I denne perioden bestod den europeiske mannsdrakten ellers av vest med side skjøter, knebukser og strømper, spennesko med hæl, allonge- eller pudderparykk og trekanthatt. Kalvekryssene var oftest hvite, utstyrt med kniplinger og plissert med folder.
Kalvekryss i form av stiv halspynt for ryttere likner på de hvite brystbåndene som siden 1700-tallet har vært vanlig i flere vesteuropeiske embetsdrakter, blant hos prester og jurister. Disse kalles Beffchen på tysk og bands på engelsk.
Knyttede halstørkler, ofte kalt kravater, oppstod i den franske militærmoten omkring 1630, kom tilbake i moten mot slutten av 1700-tallet og ble båret i ulike former som sivilt plagg fram til første verdenskrig. I løpet av 1800-tallet utviklet kravatene seg til moderne slips og sløyfer.
Ordet kalvekryss stammer fra det tyske Kalbsgekröse eller Kälbergekröse som betyr «frynsete buktalg hos kalver». Formen kalvekrøs er vanligere i eldre norsk og dansk. Kalvekryss, både i form av kniplingstørker og skjortevolanger kan på fransk, såvel som på engelsk og tysk, kalles jabot.
Knyttede halstørkler i den vestlige herremoten kan også kalles kravat etter det tyske krawate og franske cravate. Disse betegnelsene er forvanskninger av ordet «kroat» fordi slike halsbind opprinnelig ble båret av kroatiske leiesoldater under fransk ledelse på 1600-tallet.
Panling lanshan

Lanshan (kinesisk: 襴衫, pinyin: Lánshān) er en tradisjonell kinesisk drakt for menn. Dette var den formelle drakt båret av akademikere og av studenter (生員) som tok den keiserlige embedsmannseksamen på Mingdynastiets tid. Den har vide ermer, svarte bårder, og rund krage som festes med knapp. Under skulle det benyttes en drakt med krysskrave. Den kan ha, men ikke nødvendigvis, sideslisser (med sidepaneler (暗擺) for å skjule undertøysdrakten). Den kom i bruk på Tangdynastiets tid.
Regalier

Regalier er et sett av merker, symboler, eller gjenstander som viser kongelig status, rettigheter og privilegier tilkjent en fyrste uansett tittel. Ordet var opprinnelig brukt om en fyrstes omstendelige bekledning med tilbehør, men er senere også brukt om enhver form for forseggjort formell drakt. Ordet er en substansiering av det latinske adjektivet regalis, igjen avledet av rex, «konge».
Åpen mikrofon

Åpen mikrofon er en live arrangementsform som kjennetegnes av at de som opptrer er amatører, eller profesjonelle som ønsker å teste materiale. Normalt gjøres dette i en kafé, pub, bibliotek eller andre steder der man kan ha et publikum som kan underholdes. Normalt får man ikke betalt for å opptre på en åpen mikrofon.
Navnet kommer av at man i utgangspunktet kun har tilgang til en mikrofon koblet til et PA-anlegg. På engelsk brukes betegnelsen "open mic".
Innholdsmessig kan et åpen mikrofon-arrangement inneholde sang/musikk, poesi, humor-innslag eller en fortelling. Tradisjonelle åpen mikrofon-arrangementer har kun 1 mikrofon, og innholdet begrenses dermed, men etter hvert har arrangementsformen utviklet seg, slik at man ofte har flere mikrofoner, tilkobling til akustisk gitar, keyboard eller andre instrumenter. Enkelte arrangører har også instrumenter, forsterkere osv. tilgjengelig for de som ønsker å opptre.
Teleslynge

Teleslynge er en kabel som er lagt opp rundt et rom, eller en mindre flate og koblet til en spesiell teleslyngeforsterker, for å danne et magnetfelt som varierer med et lydsignal fra en mikrofon eller annen elektronisk lydkilde slik at signalet kan oppfattes av et høreapparat.
På en del høreapparater er det en bryter som kan skifte mellom innebygget mikrofon og en liten spole i høreapparatet som kan ta imot signaler fra det skiftende magnetfeltet som teleslyngen danner. Dette gir mulighet for å slå av den innebygde mikrofonen. Da kan brukeren øke forsterkningen i høreapparatet mer uten å risikere tilbakekobling, det vil si at høreapparatet hyler fordi den forsterkede lyden finner veien tilbake til den innebygde mikrofonen.
Teleslynger kan også monteres rundt en mindre flate som i et skrivebord eller ved en ekspedisjonsluke, eller rundt et litt større område som et hus eller rundt et kirkerom, en kino eller et auditorium.
Det legges en ledning rundt rommet, eventuelt flere runder, ofte over himling eller i gulv. Denne ledningen kobles til en teleslyngeforsterker som gir en sterk elektrisk strøm med en impedans på svært få ohm. Ofte blir forsterkeren koblet til en mikrofon. I kirker er det naturlig å ha mikrofoner ved prekestol, ved alteret og ved orgelet.
I privathjem er det naturlig å kunne koble teleslyngen til TV, radio, telefonen, dørklokke, og eventuelt til en trådløs mikrofon.
Spolen i høreapparatene som tar imot det magnetiske signalet fra teleslyngen ligger horisontalt, slik at magnetfeltet må være vertikalt. Ved spesielle installasjoner kan likevel vertikale teleslynger benyttes, dersom lytterens øre med høreapparatet vanligvis er i et lite område der magnetfeltet er dreiet vertikalt.
Christine Dancke

Christine Dancke (født 1984) er en norsk programleder, rapper, DJ, musikkanmelder, sosiolog, musikkekspert, treningsinstruktør og SV-politiker.
I 2008 fullførte hun sin mastergrad i sosiologi, mens hun jobbet som frilansskribent for ungdomsmagasinet Spirit og Dagbladet FREDAG. I 2021 deltok hun i Kompani Lauritzen.
Hun fikk sitt gjennombrudd som rap-musiker med låten «Jenteinvasjon» i 2003. Hun gikk på musikklinjen på Ski videregående skole før hun i 2000 startet gruppen Gulltoppene sammen med Ina Kringlebotn. Gruppen gjorde suksess og hadde spillejobber over hele landet. Senere forlot Kringlebotn gruppen, og Dancke fortsatte for seg selv. I 2003 slapp hun singelen Jenteinvasjon og senere albumet Knekt.
I 2009 startet Dancke og Silje Larsen Borgan DJ-duoen HOETELL. De to fikk i mars 2010 sitt eget radioprogram på NRK P3 som gikk hver lørdag mellom kl. 20.00 og 22.00. Duoen har hatt DJ-oppdrag i hele Norge, og har blant annet spilt på Hovefestivalen, Slottsfjellfestivalen og Døgnvillfestivalen. 7. februar 2011 begynte hun som programleder for Popsalongen på P3, et formiddagsprogram ledet av Siri Knudsen siden hun tok over etter Kompani Knudsen. 4. oktober 2013 tok Dancke over sendeflaten til Popsalongen med musikkprogrammet Christine. Hun sluttet i NRK P3-redaksjonen i 2020.
I 2010 begynte hun som musikkanmelder i Aftenposten. Til Melodi Grand Prix 2011 skrev hun låta «Trenger mer», som ble fremført av Sichelle. Dancke er også programleder for VG-lista.
Hun er dommer i artistkonkurransen Stjernekamp på NRK i 2025. og var dommer også i sesong 11 i 2024.
I perioden 2003-2007 var hun valgt inn i Oppegård kommunestyre for Sosialistisk Venstreparti.
Hun ledet valgkampanjen til SV før og under stortingsvalget 2009 sammen med Kristian Fjellanger, og de to stod sammen med reklamebyrået Anorak bak SVs digitale valgkampanje «Opp av sofaen». I tillegg hadde hun ansvaret for all ungdomsrettet kommunikasjon under valget, og var blant annet redaktør for og hjernen bak SVs festivalmagsin.
Etter valget 2009 ble hun ansatt i Fagforbundet som prosjektleder for utvikling og opprettelse av Fagforbundets medlemsportal.
Morsdag

Morsdagen er en hedersdag for mødre, som feires på varierende dato i forskjellige land. I Norge feires morsdagen den andre søndagen i februar, det vil si søndag 9. februar i 2025, og søndag 8. februar i 2026.
Ann Maria Reeves Jarvis, en ung, hjemmeværende mor fra Appalachene i USA, prøvde å forbedre de sanitære forholdene for alle parter etter den amerikanske borgerkrigen ved å opprette flere foreninger som hun kalte «Mothers' Day Work Clubs». I 1868 begynte hun å arbeide for å forsone partene. Inspirert av Ann Marie Reeves Jarvis' arbeid skrev Julia Ward Howe ik: «Morsdagsoppropet»), men greide ikke å få innført «Mother's Day for Peace» (norsk: «Morsdag for fred») som en offisiell helligdag. Ann Maria Reeves Jarvis' datter Anna Marie Jarvis kjente til både sin mors arbeid og arbeidet til Julia Ward Howe. Cirka ett år etter at moren døde, holdt hun en minnemarkering for henne 12. mai 1905, og begynte så å arbeide for å få innført en offisiell minnedag for mødre. Første morsdag ble feiret 10. mai 1908 i Grafton i Vest-Virginia i kirken der den avdøde Ann Maria Reeves Jarvis hadde undervist på søndagsskolen. Skikken spredte seg til 45 stater i USA, og ble erklært offisiell helligdag i begynnelsen av 1912. I 1914 erklærte daværende president Woodrow Wilson den første nasjonale morsdag.
Morsdagen ble til å begynne med arrangert av religiøse organisasjoner, men det var Oslo-kvinnene Dorothea Schjoldager og Karen Platou som i 1918, i samarbeid med ideelle organisasjoner, forretningsfolk og massemedia fikk gjennomslag for å etablere morsdagen som en årlig begivenhet i Norge. Dagen har senere gått over til å bli en familiedag, der mødre oppvartes med f.eks kaffe på sengen om morgenen, blomster og kake.
Morsdagen har etter hvert blitt en stor kommersiell høytid gjennom markedsføring av morsdagskake, morsdagsblomster og morsdagsgaver. Barnehager og skoler opprettholder tradisjonen ved å følge opp ideen om feiringen av mor, og setter barna til å lage kort og gave til mor. Trender viser likevel at dette er på vei ut fra skolen, siden det etter hvert er mange forskjellige familiesammensetninger i de tusen hjem.
Dagen feires på forskjellige dager i mange land.
Fredrik Ludvig av Hannover

Fredrik Ludvig (ty. Friedrich Ludwig, eng. Frederick Louis) (født 31. januar 1707 i Hannover, Tyskland, død 20. mars/ 31. mars 1751) var eldste sønn av Georg II av Storbritannia, kurfyrsten av Hannover, og hans kone Caroline av Ansbach.
Han ble født som hertug Friedrich av Braunschweig-Lüneburg. Foreldrene reiste til Storbritannia da han var bare syv år gammel, mens Fredrik Ludvig ble tilbake i Hannover, og han så ikke foreldrene igjen før han kom til Storbritannia som en voksen mann i 1728. Her bar han som britisk tronarving tittelen prins av Wales, og ble 27. april 1736 gift med Augusta av Sachsen-Coburg-Gotha, som gav ham ni barn, deriblant den senere kong Georg III av Storbritannia og dronning Caroline Mathilde av Danmark og Norge.
Forholdet til foreldrene var svært konfliktfylt og bittert.
Allerede som lite barn hadde han blitt vant til at bestefaren hadde satt ham opp til å betrakte seg som huset Hannovers overhode, og han presiderte over offisielle begivenheter i Hannover i foreldrenes fravær. Han fikk ikke lov å reise til England før etter at faren tok over som britisk konge i 1727. Han hadde en sterk egen vilje og politiske meninger, og holdt et hoff av «opposisjonelle» politikere i sin residens, Leicester House. Han var også kjent som kunstmesén, og sponset en rekke kjente immigrantkunstnere.
Han fikk fort stor gjeld, og var avhengig av inntekter fra sin rike venn George Dubb Dodington. Prinsens far nektet å gi ham den inntektsøkningen han følte at han hadde rett til, og parlamentet måtte gripe inn, noe som førte til et enda dårligere forhold mellom far og sønn. Selv om han utvilsomt i sin ungdom var en kvinnebedårer, falt Fredrik fort til ro etter å ha giftet seg, og ble en familiemann. Han tok sin hustru og 8 barn med til Cliveden, siden han i realiteten var uønsket ved hoffet. Hans politiske ambisjoner ble aldri oppfylt, siden han døde under merkelige forhold 44 år gammel, visstnok etter å ha blitt truffet av en cricketball. Han ble begravet i Westminster Abbey.
Helligtrekongerskavalkade (Spania)

Helligtrekongerkavalkadene (på spansk: Cabalgata de Reyes Magos , på katalansk: Cavalcada de Reis) er en tradisjonell spansk skikk som utspiller seg 5. januar i omtrent alle spanske byer, og i noen byer og landsbyer i Mexico. Opptoget med folk kledd ut som «De tre vise menn» (tradisjonelt gjengitt som Melkior, Caspar og Baltazar) rider gjennom gatene mens deres pasjer kaster sukkertøy til barna på fortauene, er en senere variant av det middelalderlige stjernespillet (epifania) omkring fødselsmysteriet.
Feiringen er en opptakt til den årlige kirkelige festen på Helligtrekongersdagen eller Herrens åpenbaringsfest den 6. januar.
Når kvelden kommer, går barna tidlig til sengs, og når de våkner, finner de gaver som De hellige tre konger har etterlatt seg og som barna tidligere, gjennom ønskebrev, har bedt dem om. Etter tradisjonen kan de hende at de barna som ikke har oppført seg bra det forutgående året ikke får godteri, men kull eller får ris med sopelimen, noe som mer er en trussel enn noe som praktiseres. Derimot er risingen blitt et populært motiv i illustrasjonskunsten.
Kavalkaden gjennom Madrids gater overføres direkte av den spanske fjernsynsstasjonen TVE. Kavalkaden i Alcoy er den eldste i verden, og er et trekkplaster for spansk turisme.
Pinterest

Pinterest er et nettsamfunn for deling av bilder og video. Tjenesten omtales gjerne som en interaktiv oppslagstavle hvor brukerne organiserer innholdet i ulike samlinger for interesser, hobbyer og begivenheter. Det sosiale aspektet ved tjenesten er at man kan se på og følge andres innhold, og velge å dele dette videre i sin egen samling («re-pin»). I motsetning til sosiale bildetjenester som Flickr og Instagram, legger brukerne her i mindre grad ut egenprodusert innhold. Pinterest brukes derimot i hovedsak til å dele bilder og video fra nettsider som man finner spesielt interessante eller inspirerende.
604 000 nordmenn har Pinterest-profil (februar 2017).
Ivar Johansen (politiker)

Ivar Johansen (født 1950) er en norsk politiker (SV). Han har siden 1987 vært medlem av Oslo bystyre. Han er medlem av bystyrets finanskomité.
Johansen er også sentralstyremedlem i KS, samt mangeårig medlem av de stortingsoppnevnte organene Forsvarets Ombudsmannsnemnd og Ombudsmannsnemnda for sivile tjenestepliktige.
Ivar Johansen er oppvokst i Fredrikstad der moren var sykepleier og faren reparatør ved sykehuset. Han har framhaldsskole og realskole, men ingen videre utdanning etter dette. Fjorten år gammel deltok han i valgkampen for Arbeiderpartiet, og noen år senere tok han initiativ til oppstarten av et nytt partilag, visstnok fordi det var for mye dans i det han var medlem i. I forbindelse med folkeavstemningen om norsk EF-medlemskap i 1972 tok han imidlertid avskjed med sosialdemokratiet og har siden innehatt diverse stillinger på venstresida, blant annet i PAX og SV. Han har også arbeidet som kontorsjef i Gyldendal Norsk Forlag.
Fra 1972 hadde Ivar Johansen arbeidet med å samle informasjon til et bokprosjekt om hemmelige tjenester i Forsvaret. Dette førte ham blant annet i kontakt med tidligere major i Forsvarets Etterretningstjeneste Svein Blindheim noe som ga opphav til den såkalte «Blindheimsaken». I 1977 ble han landskjent i forbindelse med den såkalte Listesaken. Johansen hadde ved hjelp av åpne kilder kartlagt ansatte i Politiets overvåkingstjeneste (POT) som tilsvarer dagens Politiets sikkerhetstjeneste, og tilbød dette materialet til avisen Ny Tid. Dette førte blant annet til politirazzia hos avisen. Johansen fikk en dom på ett år, hvorav 60 dager ble sonet og resten gjort betinget. Journalistene Jan Otto Hauge og Ingolf Håkon Teigene, samt Club 7-sekretæren Trond Jensen fikk betingede dommer.
Johansen var også noe senere tiltalt i Ikkevold-saken. I rettssaken mot redaksjonen i bladet Ikkevold, som offentliggjorde informasjon om et amerikanskfinansiert etterretningsanlegg, en ubåt-lyttestasjon, på Andøya, ble han som redaksjonsleder – og redaksjonen for øvrig – etter flere rettsrunder frikjent av Norges Høyesterett i 1987.
Da det blåste som verst omkring Ivar Johansen i forbindelse med disse rettssakene ble han forsøkt mistenkeliggjort fra flere hold. Ml-bevegelsen antydet at han var sovjetisk agent, avisen Farmand koblet ham opp mot den beryktede Baader-Meinhof-banden mens SV-ledelsen åpnet muligheten for at han kunne være provokatør da det ble kjent at han hadde hatt hyppig møtevirksomhet med seksjonssjef Trond Johansen i Forsvarets etterretningstjeneste.
I tillegg til forsvars- og sikkerhetspolitikk har Ivar Johansen vært særlig opptatt av helse- og sosialpolitikk.
Kjell Neergaard

Kjell Neergaard (født 16. juli 1966) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet. Han er ordfører i Kristiansund fra 2015, og vararepresentant til Stortinget for perioden 2013–2017.
Neergard har vært medlem av Kristiansund kommunestyre siden 1995, og var ansatt i NAV før han ble ordfører.
Mannen og kona satte seg ned

«Mannen og konen satte seg ned» er en skillingsvise som var svært populær i hele Norden. Den første trykte utgaven vi kjenner til er et skillingstrykk fra 1784. Denne varianten er fra Hillesøy i Troms. På 1970-tallet ble visa spilt inn på plate med jentegruppa Amtmandens Døtre.
«Mannen og konen» er en annen variant av den samme skillingsvisen. Alf Prøysen forteller at dette er en dansk skjemtevise, som også har vært godt kjent i Norge. Denne varianten er å finne i en visebok utgitt i Odense i 1869, i sin språkelige originaldrakt. Denne versjonen tok Prøysen også med i sin visespalte i «Magasinet for alle» i 1956, som bare én av mange norske versjoner.
En mann ved navn Ove

En mann ved navn Ove (originaltittel En man som heter Ove) er en roman av den svenske forfatteren Fredrik Backman, utgitt i 2012 på Forum bokförlag. Boken fikk gode anmeldelser, blant annet i Adresseavisen.
Boken handler om den 59 år gamle grinebiteren Ove som hver morgen går på en inspeksjonsrunde i borettslaget, flytter sykler, kontrollerer kildesorteringen osv., til tross for at det er flere år siden han ble sparket som styreleder, i det som Ove selv kaller for «statskuppet».
En mann ved navn Ove ble i januar 2015 satt opp som teaterforestilling, med Johan Rheborg i hovedrollen som Ove. Senere samme år ble den filmatisert under samme navn, En mann ved navn Ove, med Rolf Lassgård i tittelrollen. En norsk-adaptert versjon av teaterstykket ble i 2016 satt opp med Sven Nordin . I utgangen av desember 2022 kom den amerikanske versjonen A Man Called Otto ut med Tom Hanks i hovedrollen, hvor handlingen er omskrevet til amerikanske forhold og lagt til Pittsburgh.
John Thune (Norwegian politician)

John Thune (born 2 February 1948) is a Norwegian politician for the Christian Democratic Party.
He served as a deputy representative to the Parliament of Norway from Østfold during the terms 2001–2005, 2005–2009 and 2009–2013.
On the local level Thune was the mayor of Rakkestad municipality from 1999 to 2007.
Marit Slagsvold

Marit Slagsvold (born 20 May 1962) is a Norwegian minister in the Church of Norway, sociologist, author and researcher. She is the wife of Jonas Gahr Støre, the Prime Minister of Norway.
Slagsvold earned her magister degree (equal to a PhD in Anglophone countries) in sociology at the University of Oslo in 1991 with a dissertation titled Nyetableringer og nettverk. She was a civil servant in the Ministry of Children and Families from 1991 to 2003, and then became a researcher at Oslo University College where she worked on research on social inclusion. She has published three books on friendship, young people's grief particularly after the loss of a close relative, and social relations.
Shortly after the 2021 Norwegian parliamentary election it was reported that she would be ordained as a minister in the Lutheran state church of Norway, the Church of Norway, by the Bishop of Oslo Kari Veiteberg, on 19 September 2021. She completed studies in theology at MF Norwegian School of Theology, Religion and Society in 2020. Since January 2021 she has worked as a minister in Uranienborg parish.
Marit Slagsvold grew up in Oslo and is the daughter of professor of dentistry Olav Kristoffer Slagsvold and Britt (Bitten) Berg-Pettersen. Her maternal grandfather Carl Berg-Pettersen owned the shipyard company Narvik Mekaniske Verksted in Narvik. She married Jonas Gahr Støre in Flosta Church in 1988. They have three sons, who attended Oslo Waldorf School. Her paternal family hails from the farm Slagsvold in Hedmark, and she is a second cousin once removed of the leader of the Centre Party, Trygve Slagsvold Vedum.
Campeonato Ecuatoriano de Fútbol 1962

El Campeonato Ecuatoriano de Fútbol 1962, conocido oficialmente como «Campeonato Nacional de Fútbol 1962», fue la 4.ª edición del Campeonato nacional de fútbol profesional en Ecuador. El torneo fue organizado por la Federación Deportiva Nacional del Ecuador (luego Asociación Ecuatoriana de Fútbol, hoy Federación Ecuatoriana de Fútbol) y contó con la participación de los 4 mejores equipos ubicados del Campeonato Profesional de Guayaquil y los 4 del Campeonato Profesional Interandino (Quito en lugar de Ambato). El Everest se coronó campeón por primera y única vez en su historia hasta el momento.
El cuarto certamen tampoco tuvo cambios en cuanto al número de equipos participantes y al sistema de competición. Disputaron el título 8 candidatos, 4 del Guayas y 4 de Pichincha.
Lo que sí cambió fueron los equipos: Aucas volvió a esta lid tras 5 años de ausencia y debutaron América y 9 de Octubre (como equipos sorpresas del torneo nacional de 1962).
Liga Deportiva Universitaria y España completaron el cuarteto de equipos quiteños, Emelec, Barcelona y Everest completaron el cuarteto de equipos guayaquileños. Una vez más se enfrentaron entre las 2 asociaciones, pero no entre los equipos al interior de ellas. En total son 4 equipos de la Costa y 4 equipos de la Sierra.
La disputó entre Everest y Barcelona, ganando el equipo baisano.
Campeonato Ecuatoriano de Fútbol Serie A 2016

El Campeonato Ecuatoriano de Fútbol 2016, cuyo nombre comercial fue «Copa Banco del Pacífico 2016», fue la quincuagésima octava (58.ª) edición de la Serie A del fútbol profesional ecuatoriano. El torneo fue organizado por la Federación Ecuatoriana de Fútbol y consistió en un sistema de 2 etapas. La primera y segunda etapa se desarrollaron con un sistema de todos contra todos, se otorgaron cuatro cupos para la Copa Conmebol Libertadores 2017 y cuatro para la Copa Conmebol Sudamericana 2017.
Barcelona Sporting Club se proclamó campeón por decimoquinta vez en su historia, logrando el título de manera directa tras haber ganado la primera y segunda etapa, no fue necesario de una final en la tercera etapa, de acuerdo al sistema de competición de este año.
El Campeonato Nacional 2016 estuvo compuesto de 3 etapas, se jugó con la misma modalidad del 2015.
El Campeonato Nacional de Fútbol Serie A 2016, según lo establecido, fue jugado por 12 equipos que se disputaron el título en tres etapas. En total se jugaron 44 fechas que iniciaron el 5 de febrero.​
La primera etapa del campeonato consistió de 22 jornadas. La modalidad fue de todos contra todos; el equipo que terminó primero clasificó a la final de campeonato.
La segunda etapa fue totalmente igual a la primera; el equipo que terminó primero clasificó a la final de campeonato.
Así mismo para la clasificación para los torneos internacionales fue de la siguiente manera: para la Copa Conmebol Libertadores 2017 clasificaron el campeón como Ecuador 1, el equipo ubicado en segundo lugar de la tabla acumulada como Ecuador 2 (subcampeón en caso de haber final), el tercero de la tabla acumulada como Ecuador 3 y el cuarto de la tabla acumulada como Ecuador 4. Para la Copa Conmebol Sudamericana 2017 clasifican: el quinto de la tabla acumulada como Ecuador 1, el sexto de la tabla acumulada como Ecuador 2, el séptimo de la tabla acumulada como Ecuador 3 y el octavo de la tabla acumulada como Ecuador 4.
Debido a los cambios implementados por la Conmebol para los torneos internacionales en el 2017,​ ningún equipo podrá jugar los dos torneos al mismo tiempo,​ por eso la premiación a dichos torneos varía un poco respecto a la temporada anterior,​ ya que el campeón de la temporada se clasificaba a los dos torneos.​
Los equipos que ocuparon los dos últimos puestos en la tabla acumulada de ambas etapas (44 jornadas) perdieron la categoría y jugarán en la Serie B en el 2017.
Los estadios para la temporada 2016, página oficial FEF.​
La tabla siguiente muestra la cantidad de asistentes pagados (boletos vendidos) de local que acumuló cada equipo en sus respectivos partidos. Se asigna en su totalidad el mismo número a ambos protagonistas de un juego. Las estadísticas se toman de las taquillas oficiales entregadas por FEF.​
La tabla siguiente muestra la cantidad de asistentes pagados (boletos vendidos) de local que acumuló cada equipo en sus respectivos partidos. Se asigna en su totalidad el mismo número a ambos protagonistas de un juego. Las estadísticas se toman de las taquillas oficiales entregadas por FEF.​
Campeonato Ecuatoriano de Fútbol 2013

La temporada 2013 de la Serie A de Ecuador, cuyo nombre comercial fue «Copa Pilsener 2013», fue la quincuagésima quinta (55.a) edición de la Serie A del fútbol profesional ecuatoriano. El torneo comenzó el 25 de enero y finalizó el 8 de diciembre. Este campeonato fue organizado por la Federación Ecuatoriana de Fútbol.
El torneo estuvo conformado por tres etapas, de las cuales, las dos primeras se jugaron en el sistema de todos contra todos en las cuales participarían los doce clubes de fútbol de primera categoría. La tercera etapa debía consistir en la final a disputarse entre los ganadores de la primera y segunda etapa. Luego, conforme a las posiciones en la tabla acumulada, se repartieron tres cupos para la Copa Libertadores 2014 y cuatro para la Copa Sudamericana 2014.
El Emelec se proclamó campeón por undécima vez en su historia. Tras haber ganado la primera y segunda etapa, no hubo necesidad de la final en la tercera etapa, de acuerdo al sistema de competición de ese año.
El Campeonato Nacional 2013 fue compuesto de 3 etapas:
El Campeonato Nacional de Fútbol se jugó con la misma modalidad que en el 2012 de acuerdo a lo que decidieron el 27 de noviembre de 2012 los dirigentes en la sesión ampliada del Comité Ejecutivo de la Federación Ecuatoriana de Fútbol.​
El 27 de noviembre de 2012 los dirigentes de los clubes que participan en los campeonatos de Serie A y Serie B en conjunto con los directivos de la Federación Ecuatoriana de Fútbol analizaron las diferentes propuestas de sistema de campeonato en una sesión ampliada del Comité Ejecutivo. Se estableció el sistema de campeonato, aprobado por los dirigentes de las varias instituciones presentes, el mismo que finalmente fue aprobado en el Congreso Ordinario de la Federación Ecuatoriana de Fútbol en enero de 2013.
El Campeonato Nacional de Fútbol 2013, según lo establecido, fueron jugados por 12 equipos que se disputaron el título en tres etapas. En total se jugaron 44 fechas que iniciaron el 27 de enero.
La Primera Etapa del campeonato consistía de 22 jornadas. La modalidad fue de todos contra todos, en donde el equipo que quede en primer lugar obtendrá uno de los dos únicos cupos para la final del campeonato, así como la clasificación a la Copa Sudamericana 2014, también obtendría un cupo para la Copa Libertadores 2014.
La Segunda Etapa fue totalmente igual a la primera, siendo premiado el vencedor de esta etapa con el segundo cupo para la final del campeonato, así mismo clasificaría a la Copa Libertadores 2014 y Copa Sudamericana 2014.
Los equipos que ocupen los dos últimos puestos en la tabla acumulada de ambas etapas (44 jornadas) perderán la categoría y jugarán en 2014 en la Serie B.
La Tercera Etapa consistía en dos fechas en donde se disputará el campeonato en partidos de ida y vuelta entre los equipos que hayan logrado el primer lugar en las etapas primera y segunda del campeonato. A diferencia de la Temporada 2012 no habrá partidos por el 3.er o 5.º puesto los cupos a torneos internacionales los definirá la tabla acumulada (44 fechas).
Fútbol Club Barcelona "B" (fútbol sala)

El Fútbol Club Barcelona "B", cuyo nombre de competición es Barça "B" es un equipo español de fútbol sala de Barcelona. Es el equipo filial del Barça. Actualmente participa en la Segunda División de la LNFS. El mayor logro histórico del equipo ha sido el título del Campeonato del Mundial sub-21 de clubes de futbol sala en 2022​ y en 2023.​