davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Uniforme de la selección de fútbol de Irlanda

Tradicionalmente, el equipo ha jugado con camiseta verde, pantalón blanco y medias verdes. Los colores alternativos suelen ser los inversos de estos colores, aunque ha habido excepciones, como una camiseta naranja a fines de la década de 1990. Los dorsales son blancos con un borde naranja en la primera equipación y verdes con un borde naranja en la alternativa. En la parte inferior de los números aparece el logotipo de FAI.
Solo una vez se usó una camiseta gris de edición limitada. Fue en un partido contra Gales el 17 de noviembre de 2007.​ Se usó una camiseta negra con una franja verde en el pecho en la final de la Copa de Naciones 2011 contra Escocia y en un amistoso contra Italia en Lieja (Bélgica).​​
Umbro suministró el uniforme anterior desde 1994. En marzo de 2009, Umbro firmó un acuerdo con la FAI para mantenerlos como proveedores de uniformes para el equipo hasta 2020.​ Sin embargo, New Balance ha sido proveedor de uniformes desde 2017 hasta 2020. En 2020 vuelve a usar Umbro hasta 2022. En 2023 la FAI firmó un contrato con Castore.
FC Politehnica Iași

El FC Politehnica Iași fue un club de fútbol de Rumania de la ciudad de Iași. Fue fundado en 1945 y jugaba como local en el Estadio Emil Alexandrescu. El club descendió en la temporada 2009/10 de la Liga I, donde jugó durante siete temporadas consecutivas, entró en quiebra, no se inscribió en la Liga II y desapareció.
José Simeón

José Simeón Luján es un baloncestista español. Nació en Silla (Valencia) España. Juega de Base y su primer equipo fue Valencia Basket Club. Actualmente juega en el Força Lleida de la Liga LEB Oro.
Está considerado un base con cualidades para la dirección del juego, gran intensidad y buena lectura, además de tener gran mentalidad de equipo, factores que le llevan a ser en uno de los bases españoles con más proyección actualmente en la liga ACB. Jugador salido de la cantera del Valencia Basket Club, en cuya primera temporada (2009-2010) en el primer equipo conquistó la Eurocup.
Simeón, además, es un habitual en las categorías inferiores de la selección española.
En 2011 se proclama campeón de Europa Sub-20 y se convierte en la nueva incorporación del Força Lleida. El base valenciano se ha desvinculado del Valencia Basket, entidad en la que ha transcurrido toda su carrera deportiva, para buscar en la Adecco Oro los minutos que no tuvo su última temporada en la ACB. De este modo, el jugador ya pertenece completamente a un Lleida que ha apostado fuerte por él, siendo uno de los pilares del equipo, de hecho es el capitán desde la temporada 2013/14.
Kelvin Hall International Sports Arena

El Kelvin Hall International Sports Arena​ se encuentra dentro del Kelvin Hall de Glasgow, Escocia al norte del Reino Unido. Ha sido sede de numerosas competiciones de atletismo, incluyendo los europeos de 1990 en pista cubierta y el internacional Aviva desde 1988.
El Kelvin Hall alberga una arena deportiva internacional bajo techo, que ha sido anfitriona de muchos eventos internacionales deportivos, así como el boxeo, y las competiciones de bádminton y voleibol. La sede fue la cancha local de los Glasgow Rocks que compiten en la liga de baloncesto británico.
Arena Deportiva Mika

La Arena Deportiva Mika​ o Arena de Mika (en armenio: Միկա Մարզադահլիճ) es una instalación deportiva multiusos situada en el distrito de Shengavit de la ciudad de Ereván, la capital de Armenia.​ Tiene una capacidad de 1.200 espectadores.
El recinto fue construido en 2009 por Mika Corporation Ltd., propietaria del actualmente desaparecido club de fútbol Mika FC. Está situado cerca del estadio Mika.
La Arena de Mika es actualmente la sede de la selección nacional de baloncesto de Armenia. También fue sede del efímero equipo de baloncesto Urartu BC durante 2016.
La construcción del complejo deportivo de Mika se inició en 2006 en los terrenos del antiguo complejo deportivo de Araks. El estadio de fútbol se completó en 2008, mientras que el pabellón deportivo cubierto se puso en servicio en 2009.
El espacio fue propiedad de Mika Corporation hasta 2014. Sin embargo, el 28 de agosto de 2014, debido a las deudas acumuladas por los propietarios, la propiedad de todo el complejo deportivo fue transferida al Gobierno de Armenia por 9.045 millones de AMD (22 millones de dólares).
La estructura se utiliza básicamente para partidos de baloncesto, pero también puede albergar partidos de balonmano, fútbol sala y voleibol.
El Mika Arena es una de las sedes habituales de los Juegos Panarmenios.
Arena Deportiva Pico Rivera

La Arena Deportiva Pico Rivera​ (en inglés: Pico Rivera Sports Arena) es un estadio multiusos de 5.000 asientos que se encuentra en Pico Rivera, California, en el oeste de los Estados Unidos. Se utiliza para charreadas y jaripeos mexicanos, conciertos, lucha libre y boxeo. Famosa por haber acogido muchas presentaciones de Antonio Aguilar, un cantante mexicano, y su familia, es adyacente al Parque Bicentennial. Se trata de un espacio recreativo para la comunidad hispana en el área de Los Ángeles. Esta instalación fue construida en 1979 y tiene fama de ser el mayor anillo de charrería en el país.
Club Deportivo Español (Venezuela)

El Club Deportivo Español fue un equipo de fútbol venezolano que participó en el campeonato amateur (Liga Venezolana de Fútbol) y en la era profesional (Primera División de Venezuela). Su título de "Campeón del 1946" fue el primero ganado por un “equipo de colonia” en la historia del fútbol venezolano.
El Deportivo Español fue uno de los clubes de fútbol más antiguos del país, siendo fundado en 1932,​ para finales de la década de los 30 (del siglo XX) ya participaba en la Liga Venezolana de Fútbol en la cual logró coronarse campeón en la era amateur en 1946.​
Cuando se crea el fútbol profesional venezolano en 1957 el Deportivo Español era el equipo más antiguo de los participantes, ese año quedaron en el 4.º puesto de los 6 que disputaron el campeonato profesional.
En 1958 consiguieron el subcampeonato ya que el Deportivo Portugués obtuvo un punto más.
En 1959 logran su primer campeonato imponiéndose ante el Deportivo Portugués. El futbolista Abel Benítez del Deportivo Español anotó 15 goles rompiendo el récord de 13 goles en 1957. En 1960 cambia el formato del fútbol profesional venezolano estableciéndose una final a dos juegos para los dos mejores equipos, quedando el Deportivo Portugués y el Deportivo Español obteniendo el campeonato el primero.
Ese año el Deportivo Español deja de participar en campeonatos profesionales.
Deportivo Español (Guayaquil)

El Círculo Deportivo Español fue un antiguo equipo de fútbol profesional de Guayaquil, Provincia del Guayas, Ecuador por César Maruri Concha dueño de la botica Imperial que aún existe y un grupo de jóvenes, guayaquileños, más un milagreño por excepción, inspirados por los primeros mundiales de fútbol pero especialmente por el atildado fútbol español con la presencia del embajador de España en Guayaquil. Tras jugar el Campeonato Nacional en 1966 y 1967, el club desapareció en 1970 y cambió de nombre a Guayaquil Sport.
Club Deportivo Español (Valladolid)

El Club Deportivo Español fue un club de fútbol de la ciudad de Valladolid. Fue fundado en 1923 (aunque inscrito oficialmente el 4 de enero de 1924) y desapareció el 20 de junio de 1928, fusionado con el Real Unión Deportiva, para dar nacimiento al Real Valladolid.
Fundado en 1924 tras fusión de la Española, Rubia, Racing y San Ildefonso. Ya en 1925 consigue su único Campeonato Regional Castellano-Leonés siendo presidente Victoriano Rodríguez Vázquez de Prada, y dos años después quedaría subcampeón. De tendencia progresista, siempre permaneció a la sombra del Real Unión Deportiva, el primer equipo de la ciudad de Valladolid en aquellos momentos.
El Club Deportivo Español jugaba sus partidos en el campo del barrio de La Victoria, en Valladolid.
El Club Deportivo Español ha jugado dos ediciones de la Copa del Rey de Fútbol: 1925 y 1927.
Cae en la liguilla de cuartos de final.
Cae en la liguilla de Octavos de final.
Pasaron por las filas del Club Deportivo Español jugadores como:
Club Deportivo Los Gatos de Íscar

El Club Deportivo Íscar es un club de fútbol de España, de la localidad de Íscar en Valladolid (Castilla y León). Fue fundado en 1968. Juega en la actualidad en la Tercera Provincial Valladolid
El Club Deportivo Íscar se fundó el 4 de abril de 1968, a partir de un equipo existente en la localidad, el San Miguel O.J.E.. Su primer presidente fue Agustín Muñoz Suárez.
En la temporada 94-95 el equipo debutó en la Tercera división española donde permanecería tres temporadas hasta su descenso a Primera Regional en la temporada 1996-97. Tras seis temporadas en Primera Regional, en la temporada 2003-04 se proclama campeón de liga de su grupo de Primera Regional y asciende a Tercera División, categoría en la que jugó ocho temporadas y en la que se vivieron los mejores años en la historia del club, consiguiendo además, varios campeonatos del Trofeo Diputación de Valladolid. A finales de junio de 2012, el club anunció que no competiría en Tercera la siguiente temporada debido a la falta de financiación.​ Aunque mantuvo su estructura como club y sus categorías inferiores, el primer equipo no compitió al año siguiente. Sin embargo, en el verano de 2013 se inscribió de nuevo en la competición, comenzando en la Segunda División Provincial de Valladolid. y logrando el ascenso a Primera División Provincial en la temporada 2013-2014. Al final de la temporada 2014/2015 el club decide que todos los recursos se dediquen íntegramente a la cantera, desapareciendo el primer equipo. Para la temporada 2015-2016 el club recupera la denominación de C.D. Íscar y la equipación pasa ser de color naranja completamente como en los años 70. En la temporada 2021-2022 se vuelve a crear el primer equipo, empezando a jugar en 3° División Provincial
Ha contado con varios patrocinadores a lo largo de su historia que han provocado el cambio de denominación. En 1987 el club decidió acercarse al empresario iscariense y se denominó hasta el 2004 C.D. Íscar Industrial. Recientemente, el Club Deportivo Íscar se ha llamado Jher Íscar, y desde la temporada 2007-08, y durante dos temporadas, el club se llamó C.D. Los Gatos de Íscar, patrocinado por la empresa familiar de Íscar Doorcats S.L.o como es más conocida en la localidad, Ferretería Los Gatos. En 2015 se vuelve a denominar como C.D. Íscar.
Witbank Spurs Football Club

El Witbank Spurs Football Club es un club de fútbol de Sudáfrica, de la ciudad de Witbank. Fue fundado en 2000 y juega en la Primera División de Sudáfrica.
El equipo se fundó en 1965 con el nombre de Eastern Rangers. Luego se cambió el nombre por el de Ferrometals, y más tarde por el de Peoples Bank Spurs.
En 2000 se volvió a refundar con el nombre actual. En 2005 ascendió a la Primera División de Sudáfrica.
El Witbank Spurs juega en el Estadio Ackerville.
Valencia Basket (women)

Valencia Basket Club, S.A.D. is a Spanish professional women's basketball team based in Valencia, Spain. The team currently plays in the Liga Femenina Endesa and EuroLeague Women with home games played at the Font de Sant Lluís. It is the women's team of the namesake club. The club is owned by retail tycoon Juan Roig.
Valencia is the only Spanish club to have won the top category of basketball in Spain in both sections.
The women's team of Valencia Basket was created in 2014 after integrating the youth teams of Ros Casares Valencia, former EuroLeague Women champion club which dissolved its senior squad in 2012, into the structure of the club.
In its first season, Valencia Basket played in Primera División, the third tier of Spanish women's basketball.
The club promoted in 2016 to Liga Femenina 2, and two years later, it qualified for the promotion playoffs to the top tier as champions of the Group B and achieved promotion to Liga Femenina, the top tier of Spanish women's basketball, in front of 6,200 spectators. In their debut season, Valencia Basket reached the semifinals.
2025 EuroCup Basketball Playoffs

The 2025 EuroCup Basketball Playoffs will begin on 4 March with the eighthfinals and will end on 16 April 2025 with the Finals to decide the champions of the 2024–25 EuroCup Basketball. A total of 12 teams from eight countries will competed in the playoffs.
Times are CET/CEST, as listed by Euroleague Basketball (local times, if different, are in parentheses).
In the playoffs, teams will play against each other in a knockout tournament into four rounds from eighthfinals to finals. At the end of the regular season, the six teams from each group with the most wins qualified for the playoffs. The two top teams from each regular season group receive a bye and qualify directly to the quarterfinals. The remaining eight qualified teams will enter the eighthfinals to compete in a single-game format in which the third-placed teams of each group will face off against the sixth-placed teams of the opposite groups and the fourth-placed teams of each group will face off against the fifth-placed teams of the opposite groups. The four winning teams from eighthfinals will enter the quarterfinals to face off in a single-game format in the home of the two top teams from each regular season group. The higher-placed regular season team in each matchup will enjoy home court advantage in eighthfinals and quarterfinals. From semifinals onwards, teams will play in best-of-three series with the first leg and third leg, if necessary, in the home court of the higher-placed regular season team to crown the EuroCup champion.
Source: EuroCup
The eighthfinals was played on 4–5 March 2025.
The quarterfinals was played on 11–12 March 2025.
The first legs was played on 25 March, the second legs on 28 March and the third legs on 2 April 2025.
The first legs will be played on 8 April, the second legs on 11 April and the third legs on 16 April 2025, if necessary.
Spanish Basketball Federation

The Spanish Basketball Federation (Spanish: Federación Española de Baloncesto; FEB) is the governing body of basketball in Spain. Based in Madrid, it was founded on 31 July 1923 in Barcelona, Spain.
It organizes all the female national competitions (Liga Femenina (1st), Liga Femenina 2 (2nd), Copa de la Reina and Supercopa de España), and three of the four male nation-wide leagues (Primera FEB (2nd), Segunda FEB (3rd) and Tercera FEB (4th)), while oversees the 1st tier, Liga ACB.
It is also responsible for appointing the management of the men's, women's, and youth national basketball teams. As of 2023, the federation has 3,069 registered clubs and 411,885 federated basketball players, being the second biggest federation after the Football Federation.
FEB national competitions:
Combined table of men's and women's basketball teams, both senior and youth teams. Not included two discontinued competitions: Men's U-21 World Championship (three participations in four editions) and Women's U-21 World Championship for Women (one participation in two editions). Not included either, Mediterranean Games.
Combined table of men's and women's medal winners, with both senior and youth teams, also including medals won in the 3x3 format, as recognized by the Spanish Basketball Federation:
CD Oximesa

Club Deportivo Oximesa was a professional basketball club based in Albolote, Spain.
CD Oximesa was founded in 1979 and started playing in the Provincial League, promoting in its first year to Tercera División (Spanish fourth tier). In 1983 promotes to Primera División B, second tier, and in 1986 promotes to Liga ACB, where it plays until the relegation in 1992. In this year, the team is moved to Granada and renamed as Baloncesto Granada. After the 1992–93 season in Primera B, the team is dissolved.
Palacio Municipal de Deportes San Pablo

Palacio Municipal De Deportes San Pablo is an arena in Seville, Spain. Built in 1988, it is primarily used for basketball and the home arena of CB Sevilla. The arena can hold up to 10,200 people.
It hosted the European Aquatics Championships in August 1997 and also one of the group stages in the 2014 FIBA Basketball World Cup.
Estadio José Zorrilla

Estadio José Zorrilla ([esˈtaðjo xoˈse θoˈriʎa]) is a municipally-owned football stadium in Valladolid, Spain. The capacity of the stadium is 27,618 seats, making it the 22nd-largest stadium in Spain and the largest in Castile and León.
The stadium was built in 1982 and is named after poet José Zorrilla (1817–1893). Prior to this, they played in the old Estadio José Zorrilla.
The first match to be played at the stadium was a Spanish Liga match 20 February 1982 between Real Valladolid and Athletic Bilbao which ended in a 1–0 victory for Valladolid, the only goal being scored in the 84th minute by Jorge Alonso. The 1982 Copa del Rey Final was played at the stadium on 13 April, with Real Madrid defeating Sporting de Gijón 2–1.
During the 1982 FIFA World Cup, three Group D matches (Czechoslovakia–Kuwait, France–Kuwait and France–Czechoslovakia) were played at the Estadio Zorrilla.
Pop superstar Michael Jackson performed a sold-out show on September 6, 1997, during his HIStory World Tour and concluded his European leg of the tour.
On 3 June 1997, the Ayuntamiento de Valladolid and Real Valladolid agreed on a new 40-year lease, which also envisioned a potential use by the football club of "hospitality, entertainment and commercial activities" near the stadium, giving way years later to the so-called "Valladolid Arena" project. The construction of a shopping mall was thus given green light in 2008 but the project was suspended by the High Court of Justice of Castile and León in 2012.
In 2016, the stadium hosted the Copa del Rey de Rugby final between SilverStorm El Salvador and VRAC Entrepinares. 26,500 spectators attended to the game beating the record of attendance to a rugby union match in Spain.
The venue underwent refurbishing works in 2019, removing the dry moat and adding three new rows of seats (increasing the capacity to 26,451).
The stadium was one of the venues of the 1982 FIFA World Cup, and held the following matches:
The stadium also hosts the national team in rugby union, most recently in the 2024 autumn international against 2023 Rugby World Cup quarter finalist Fiji, losing 19–33.
Estadi Municipal de Can Misses

The Estadi Municipal de Can Misses is a multi-use stadium located in Ibiza, Balearic Islands, Spain. It is currently used for football matches and is the home stadium of UD Ibiza.
The stadium was built in 1991 in the neighborhood of Can Misses, and was used only by the main clubs in the city, SD Ibiza and UD Ibiza-Eivissa. In 2003, a roofed grandstand was inaugurated, but had to be replaced in 2012 due to a heavy storm. In 2017, the field was replaced by an artificial grass, and in 2018, the stands were renovated and waterproofed.
In the decade of 2010s, several clubs in the city shared the stadium, including UD Ibiza and CD Ibiza Islas Pitiusas which were in the national divisions (Segunda División B and Tercera División, respectively). On 4 June 2021, after UD Ibiza achieved promotion to Segunda División, the City Council reached a two-year agreement with the club for the use of the stadium in an exclusive basis, to comply with the Liga de Fútbol Profesional requirements.
Jersey Express

The Jersey Express are a basketball team based in Newark, New Jersey. The team competes in the American Basketball Association (ABA) as a member of the Black Division of the East Region.
The team was formed in 2005 as the Newark Express, and later became the Garden State Warriors. Marsha Blount, executive vice president of the ABA and CEO of the Women's American Basketball Association (WABA), is owner of the team.
The team was co-founded by Marsha Blount and Jacqueline Halyard, playing as the Newark Express at Essex County College. Darryl Dawkins was the team's first head coach for their inaugural 2005–06 ABA season. Former Seton Hall Pirates standout Shaheen Holloway was signed as their star player. The team finished its regular season with a record of 14-16 before falling to the Rochester RazorSharks in the playoffs.
Ron Moore replaced Dawkins as head coach for the 2006–07 ABA season but left shortly into the campaign, leaving Marsha Blount to take over coaching duties herself. Blount's team went 2-21 and failed to make the playoffs. The team rebranded as the Jersey Express for the 2007–08 ABA season and moved their games to Drew University in Madison, New Jersey, but struggled financially as many clubs in the ABA folded mid-season. In the 2008–09 ABA season, the team went 14-8 under new coach Jerry Reynolds before falling in the playoffs to the Nashville Broncs.
The team moved to East Orange Campus High School in East Orange, New Jersey beginning with the 2009–10 ABA season. Assistant coach Quaasim Austin was promoted to head coach beginning with the 2009–10 season, but was replaced mid-campaign by assistant Cassandra Smith. Smith led the 12-4 team to its first division title and a playoff appearance.
After the team went 8-6 during the 2010–11 ABA season and failed to make the playoffs, Terry Dehere was originally announced as head coach for the 2011–12 ABA season before he left due to a dispute with ownership. Assistant coach Joseph Amador took over, leading the team to a 5-7 record at their new home of Jersey City Armory, but was replaced after the 2011–12 season by assistant coach Ray Ortiz. The team then moved to Centenary University in Hackettstown, New Jersey for the 2012–13 ABA season, where the 9-3 team won its third division championship and made the playoffs.
The club returned to Newark for the 2013–14 ABA season, playing its games at Malcolm X Shabazz High School. A fourth division title was captured in 2013–14, with the team going 9-2 and making the playoffs.
Team owner Marsha Blount was named CEO of the Women's American Basketball Association (WABA) in 2017. She also founded a team in that league, the Jersey Expressions, and they captured consecutive WABA championships in 2017 and 2018. Blount was later named executive vice president of the ABA in 2022.
From the 2021–22 ABA season through the 2023–24 ABA season, the team was rebranded as the Garden State Warriors.
The team returned to its Jersey Express moniker for the 2024–25 ABA season under new head coach Tyrone Pullins, where they captured a fifth division championship with a 11-2 record and advanced to the 2025 ABA playoffs.
New Jersey Gems

The New Jersey Gems was a franchise that played in the Women's Professional Basketball League (WBL), one of only three teams in the league to survive through all three seasons, from 1978–79 to 1980–81. The team made the league playoffs once, losing in the first round. The team played its first two seasons at the Thomas Dunn Center in Elizabeth, New Jersey and at the South Mountain Arena in West Orange, New Jersey in the league's third and final season.
The league began with a player draft held in Manhattan's Essex House in July 1978, with eight teams participating. New Jersey selected Carol Blazejowski from Montclair State College, but announced while on tour in Bulgaria with the U.S. national women's team through her coach Maureen Wendelken that she had no intention of playing professionally and that her goal was to retain her amateur standing to be able to play for the U.S. at the 1980 Summer Olympics.
The Gems finished the 1978–79 season with a record of 9 wins and 25 losses, placing fourth in the Eastern Division and giving it the league's worst record in its debut season. Ann Meyers, top pick by the Houston Angels in the WBL's initial draft in 1978 sat out the first season. In a November 1979 news conference held at Giants Stadium, Meyer's agent announced that Meyers would sign a three-year contract with the Gems, with the $50,000 for the first year matching the amount she had been paid by the Indiana Pacers in a bid to become the first woman to play in the NBA. That year, Meyers shared Most Valuable Player honors with Molly Bolin of the Iowa Cornets. New Jersey had a 19–17 record in the 1979–80 season, placing third in the Eastern Division. While the team had a better record than the San Francisco Pioneers, which did make it into the playoffs as the second-best team in the Western Division, only two teams from each division were eligible.
For the 1980–81 season, Meyers left the club over non-payment of wages. However, the team added Carol Blazejowski, who signed a $150,000 three-year deal, as well as by Tara Heiss of the University of Maryland and twins Faye and Kaye Young. In the 1980–81 season. New Jersey completed the season with a record of 23 wins and 13 losses, placing second in the Coastal Division. In the first round of the playoffs, the Gems played the division-leading Dallas Diamonds. The Gems won the first game of the series 91–86, but were swept by Dallas by scores of 92–85 and 107–88 in the final two games.
Sergio de Larrea

Sergio de Larrea Asenjo (born 4 December 2005) is a Spanish professional basketball player for Valencia of the Spanish Liga ACB .
De Larrea was born on 4 December 2005 in Valladolid, Spain. His parents both played basketball, with his father being a member of Club Deportivo Universitario and his mother playing for the team at the University of Valladolid. He grew up playing basketball and attended Colegio San Agustín. After playing for a time with the team at his school, he left to join the club Valencia Basket, training with their youth team.
De Larrea averaged 8.0 points for the Valencia U18 team in the 2020–21 season, then averaged 18.0 points for the Valencia reserve team in the Segunda LEB (third-tier) in 2021–22. He played most of the 2022–23 season with CB L'Horta Godella [es] in the LEB league, averaging 10.1 points. He was promoted and made his senior debut for Valencia in January 2023, in EuroLeague play, at the age of 17. He returned to L'Horta Godella in 2023–24 and averaged 13.7 points, while also appearing in two games for Valencia. After declining offers to play college basketball in the U.S., he returned to Valencia for the 2024–25 season and played regularly for the team at point guard.
De Larrea has been seen as a potential selection in the 2025 NBA draft.
De Larrea helped Spain win a silver medal at the 2022 FIBA Under-17 Basketball World Cup. The following year, he helped Spain win the 2023 FIBA Under-19 Basketball World Cup, and in 2024, he competed at the European U20 championship. He was called up to the senior national team and trained with them prior to the 2024 Summer Olympics. He made his senior national debut against the Dominican Republic in June 2024.
Otto Schmidt

Otto Juljevitsj Schmidt (О́тто Ю́льевич Шмидт) (1891–1956) var en sovjetisk vitenskapsmann, matematiker, astronom, geofysiker, statsmann, akademiker, Helt av Sovjetunionen (27. juni 1937) og medlem av kommunistpartiet.
Schmidt er blant annet kjent for sin hypotese om dannelsen av jorden og andre planeter i solsystemet.
Out Stack

Out Stack, eller Oosta, er en ubebodd liten øy på Shetland nord for Skottland. Det er den aller nordligste av De britiske øyer, som navnet peker på: Out i betydning «det ytre». Siste ledd Stack er avledet fra norrøne stakkr, i betydningen «stabel, haug», og peker på øyas utseende. Øya ligger 600 m nordøst for Muckle Flugga og 3 km nord for øya Unst. Out Stack hører med til naturreservatet Hermaness. Den er ubebodd og det er ingen landfall rett mot nord.
Out Stack har vært omtalt som «the full stop at the end of Britain» («siste stopp ved Storbritannias ende»), og er ikke særlig mer enn et skjær. Det har aldri bodd folk der.
Lady Jane Franklin, kona til arktisutforskeren John Franklin, reiste til Out Stack i 1850-årene. Det var det nærmeste hun kunne komme den savnede mannen sin. Lady Jane Franklin ville stirre nordover over havet og «sende kjærlighet på bønnens vinger» til sin for lengst tapte ektemann. Det finnes ikke land i en rett linje mellom Out Stack og Nordpolen.
(en) Out Stack – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dalstroj

Dalstroj var en organisasjon som ble opprettet i 1931 av det sovjetiske NKVD (forløperen til KGB) for å lede veibygging og utvinning av gull i Tsjukotka-regionen i Russlands fjerne østen, også kjent som Kolyma. Dalstroj er det russiske akronymet for Det fjerne nords anleggsselskap. Til å begynne med var det opprettet som Det statlige selskap for veianlegg og industribygging i området Øvre Kolyma (russisk: Государственный трест по дорожному и промышленному строительству в районе Верхней Колымы — Дальстрой). Etter omorganiseringen i 1952 var det kjent som Hoveddirektoratet for leire og anlegg i det fjerne nord (russisk: ГУ лагерей и строительства Дальнего Севера).
Dalstroj drev utviklingen og gruvedriften i området ved hjelp av tvangsarbeid. Gjennom årene opprettet Dalstroj rundt 80 Gulag-leire i Kolyma-regionen. Som følge av en rekke avgjørelser vokste området som ble dekket av Dalstroj innen 1951 til tre millioner kvadratkilometer. Byen Magadan var basen for denne virksomheten.
Dalstroj-regionen blir ofte referert til som Kolyma, ettersom den var sentrert hovedsakelig rundt utvinning av gull i elva Kolymas øvre løp.
Dalstroj administrerte stort sett alle aspekter av livet i regionen: territoriell administrasjon, økonomiske aktiviteter og arbeidsleire.
Driften av Dalstroj ble stadig mer komplekst ettersom årene gikk, delvis som resultat av flere geografiske sentra, men også på grunn av at sentra ble opprettet for å drive geologisk kartlegging, motorisert transport, drift av sekundære økonomier, veidrift, skipsfart på elva Kolyma, og drift av havner og terminaler.
I sin bok Red Arctic, forklarer John MacCannon hvordan Dalstroj til å begynne med var avhengig av Glavsevmorput eller GUSMP, det russiske akronymet for Hoveddirektoratet for den nordlige sjørute, en sovjetisk myndighet ansvarlig for utnyttingen av ressurser i det fjerne nord, for koordinering av forsyninger og transport. Glavsevmorput drev jernbanetraffikken til Vladivostok og skipsfart derfra til Magadan. Etterhvert som Dalstroj ble mektigere, skaffet dets direktør, Eduard Berzin, sine egne skip for å ha mere handlefrihet. I 1938, da Glavsevmorput mistet mye av sin politiske støtte, hadde Dalstroj allerede full kontrol.
En full redegjørelse for de mange skipene som over årene ble brukt til fangetransportene over Okhotskhavet til Magadan, og til den arktiske havna Ambartsjik, gis av Martin Bollinger i hans bok Stalin's Slave Ships.
For å sitere fangen Ayyub Baghirov, «hele administrasjonen av Dalstroj – økonomisk, administrativt, fysisk og politisk – var i hendene til én person med mange rettigheter og privilegier.»
Lederne for Dalstroj var:
Etter Stalins død i 1953, medførte omorganiseringen av Dalstroj i hovedsak at dets funksjoner ble delt i tre deler. Driften av arbeidsleirene ble omorganisert til USVITL (Nordøstre korrektive arbeidskraft-administrasjon) av Gulag. Driften av territoriet og det lokale kommunistparti-apparatet ble overført til den nyopprettede Magadan oblast og andre nærliggende administrative områder. Dalstroj sto igjen som en rent økonomisk virksomhet.
Isbjørnhamna

Isbjørnhamna er en polsk forskningsstasjon (Polska Stacja Polarna) ytterst i fjorden Hornsund på det sørlige Spitsbergen, Svalbard. Stasjonen ligger i Wedel Jarlsberg Land ved foten av isbreen Hansbreen der denne renner ut i fjorden, og umiddelbart sør for Skoddefjellet (513 - 736 m) - og et stykke øst for foten av Torbjørnsenfjellet (663 m).
Isbjørnhamna avgrenses i øst mot Hansbukta og Hansbreen av den langsmale Baranowskiodden med morene, og mot vest av den enda større Wilczekodden før neste bukt som er Rettkvalbogen. Landskapsmessig utgjør Isbjørnhamna og Hansbukta en nesten sammenhengende fjordbukt.
Stedet hadde tidligere inntil 25-30 fastboende og var norsk postkontor mellom 1. februar 1990 og 20. september 2002 under navnet 9177 Hornsund. Stasjonen er i nyere tid base for 10-12 polske forskere.
Isbjørnhamna har en egen fyrlykt - Hornsund fyr - som er montert på bygningsmassen og driftes av forskningsstasjonen.
Her ble det i den norske fangstperioden i mellomkrigstiden oppført en fangststasjon i 1908 av svenske fangstmenn, og en norsk fangsthytte oppført 1919 av Anders Kvive Andersen på vegne av utrederen Johan Hagerup. A. K. Orvin besøkte hytta i august 1936 og da sto det et skilt som viste til Hagerup, og et som viste til det britiske gruveselskapet Northern Exploration Company.
Like ved hytta ligger en steinmur av ytterligere en hytte, og inne i bukta ligger også en russetuft etter den russiske pomorperioden (1800-tallet). Den russiske hytta var delvis bevart så sent som i 1950-årene.
Den polske forskningsstasjonen ble anlagt i 1957 - Det internasjonale geofysiske år. Stasjonens opprinnelige bygg ble brukt for overvintring av de norske fangstmennene Fredrik Rubach og Odd Ivar Ruud i andre halvdel av 1960-tallet.
Beau Riffenburgh

Beau Riffenburgh (født 1955) er en forfatter og historiker med utforskning av polområdene som spesialitet. Han er også en prisbelønt trener i amerikansk fotball og forfatter av bøker om fotballhistorie.
Riffenburgh fikk sin doktorgrad ved Scott Polar Research Institute ved University of Cambridge. Han har skrevet og vært redaktør for en rekke bøker om polekspedisjoner, inkludert The Myth of the Explorer, en prisbelønt vitenskapelig undersøkelse om hvordan den sensasjonsultne anglo-amerikanske pressen lagde populærkultur av utforskeren; Shackleton's Forgotten Expedition, historien om Ernest Henry Shackletons Nimrod-ekspedisjon som var nær ved å nå både den geografiske Sydpolen og den magnetiske Sydpolen; og Racing with Death, historien om Douglas Mawsons antarktisekspedisjon. Han var redaktør for Encyclopedia of the Antarctic, et verk på to bind som er det mest omfattende oppslagsverket om Antarktis som noensinne er produsert.
Kaghandalen

Kaghandalen (urdu: وادی کاغان‬‎) er en alpindal som ligger i Mansehra-Distriktet, Khyber Pakhtunkhwa, Pakistan. Dalen strekker seg 155 kilometer lang over nordlige Pakistan. Dalen stiger fra sitt laveste nivå på 650 moh til sitt høyeste punkt på Babusar Pass, som er 4170 moh. Jordskred utløst av det ødeleggende Jordskjelvet I Kashmir 2005 ødela mange av passene som ledet inn i dalen, men veiene har siden stort sett blitt gjenoppbygd. Kaghan er en svært populær turistattraksjon.
Isfjord radio

Isfjord Radio er en norsk radiostasjon på Svalbard, opprettet i 1933. Isfjord Radio ligger ytterst i Isfjorden, på Kapp Linné, som springer ut helt nord på Nordenskiöldkysten. Stasjonen er i dag automatisert og fjernstyrt fra Bodø radio. Byggene som tilhørte radiostasjonen er omgjort til villmarkshotell, som driftes av Basecamp Explorer Spitsbergen AS.
I 1911 etablerte Telegrafvesenet en kystradiostasjon lengre inne i Grønfjorden, i Green Harbour, som betjente nordlige deler av Atlanterhavet. Isfjord radio ble opprettet og avløste Grønfjord-radioen 22 år senere, etter anmodning fra Sovjetunionen. Bakgrunnen var de vanskelige is- og værforholdene som kunne skape problemer for skipsfarten til gruvebyene i Isfjorden. Et sovjetisk skipsforlis var den utslagsgivende årsaken og en bemannet radiostasjon med et fyrtårn var på plass i 1930-årene. Materialene til Isfjord Radio ble fraktet opp med motorkutteren M/K «Polarbjørn», og det første anlegget oppført av A. K. Orvin på vegne av Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser (forløperen til Norsk polarinstitutt).
I mellomkrigstiden stod det her et hovedbygg, en brakke, en smie, et lagerbygg og et båtnaust. Det ble overdratt til Staten i 1933. Da Svalbard ble evakuert i 1941 ble byggene revet eller brent. Rett etter at krigen var over ble radiostasjonen gjenoppbygd på samme plass som før. I 1957–58 ble stasjonen utvidet med et nytt hovedbygg og et nytt generatorrom.
Telenor solgte i 2006 bygningene til Store Norske Spitsbergen Kulkompani, som leier dem ut til turistformål. Fra 1. januar 2008 leies de ut til Basecamp Explorer Spitsbergen. Men fortsatt har Telenor vanlig VHF kystradiosending fra stedet.
Den 19. september 2011 monterte Telenor Maritim Radio en ny kystradiosender på Isfjord Radio, som skal sende kortbølge vær- og ismeldinger til skipstrafikken rundt og nord for Svalbard. Dette er den tredje historiske antenneinstallasjonen på stedet og gjør igjen Isfjord Radio til et viktig sendersted for kystradioen i Nord-Atlanteren.
I begynnelsen av januar 2012 ble det oppdaget at store mengder diesel har lekket ut ved Isfjord radio, kanskje så mye som 150 000 liter. Utslippet ble oppdaget av ansatte fra Store Norske Spitsbergen Grubekompani i forbindelse med vedlikeholdsarbeid. Sysselmannen på Svalbard fikk deretter beskjed.
I 2018 tok en isbjørn seg inn i en matbod i hotellets garasje. Isbjørnen forlot garasjen gjennom et vindu, etter at den hadde forsynt seg av matlageret i boden.
I 2021 startet Store Norske planleggingen av en energiløsning som vil redusere bruk av diesel. I 2023 sto pilotanlegget ferdig, med en solcellepark som forsyner stasjonen med energi. Med den nye løsningen reduseres stasjonens forbruk av diesel med 70%.
I 2022 varslet Riksantikvaren fredningsoppstart for Isfjord Radio.
I september 2023 ble Isfjord Radio fredet ved riksantikvar Hanna Geiran og daværende klima- og miljøminster Espen Barth Eide. Seremonien ble arrangert på Isfjord Radio i forbindelse med at radiostasjonen feiret sitt 90 årsjubileum.
Desoto (bil)

DeSoto (enkelt ganger skrevet De Soto) var et amerikansk bilmerke produsert av Chrysler Corporation i Detroit fra 1928 til 1960.
DeSoto ble grunnlagt av Walter P. Chrysler 4. august 1928. Den ble oppkalt etter den spanske oppdageren Hernando de Soto. Chrysler ønsket at merket skulle konkurrere med erkerivalene Oldsmobile, Nash og Pontiac i mellomklassen.
Kort tid etter at DeSoto ble introdusert, kjøpte Chrysler opp Dodge, og hadde nå to mellomklassemerker. Hvis oppkjøpet hadde blitt gjort litt tidligere ville DeSoto aldri ha sett dagens lys. I utgangspunktet var forretningsstrategien med to merker relativt vellykket.
Den siste årsmodellen av DeSoto som solgte anstendig var 1957, på en tid da høye finner og tre baklykter på hver side var DeSotos kjennetegn. Da DeSoto begynte å bruke samme karosseri som Chrysler mistet DeSoto markedsandeler. Det var stor konkurranses på det amerikanske markedet på slutten av 1950-tallet.
Produksjonen av DeSoto opphørte 30. november 1960, kort tid etter at 1961-modellen ble introdusert. Navnet levde imidlertid en tid videre på tunge lastebiler produsert utenfor USA. DeSoto ble sammen med Fargo brukt på lastebiler laget av Askam i Tyrkia frem til 1970. I 1978 solgte Chrysler sin andel i Askam til sine tyrkiske partnere.
Hubert Wilkins

George Hubert Wilkins (født 31. oktober 1888, død 30. november 1958) var en australsk polarforsker, flyver/flyfotograf og oppdager.
Wilkins ble født i Hallett i Sør-Australia som den siste av 13 barn i en innvandrer-/pionerfamilie hvor faren drev en sauefarm. Som tenåring flyttet han til Adelaide, hvor han fikk jobb som kinomaskinist ved et reisende kinoteater. Senere kom han seg til England, hvor han begynte å arbeide som filmfotograf og ble en pioner på flyfotografering. Hans kunnskaper om fotografering ledet han inn på den banen som skulle bli hans livsverk, polarekspedisjoner og polarforskning. Først som deltaker og senere som leder for egne ekspedisjoner.
Den 22. april 1928, bare et år etter Charles Lindberghs atlanterhavsflyvning, fløy Wilkins og hans flyver Carl Ben Eielson over Polhavet fra Point Barrow i Alaska til Spitsbergen langs Grant Land og Ellesmere Island. For denne bragden ble han adlet og kunne deretter sette sir foran sitt navn. Han ble også hedret med Norsk Aero Klubbs hederstegn.
I kjølvannet at den store oppmerksomheten han fikk ved hjemkomsten til New York, giftet han seg med den australske skuespilleren Suzanne Bennett.
Med finansiell støtte av William Randolph Hearst fortsatte Wilkins sine polarekspedisjoner, denne gang i Antarktis. På den australske halvøy navnsatte han Hearst Land etter sin sponsor, og Hearst takket tilbake ved å invitere han og Suzanne på en bryllupsreise jorden rundt med luftskipet «Graf Zeppelin».
Wilkins ledet en mislykket ekspedisjon sommeren 1931 som skulle ta seg frem under isen til Nordpolen med en amerikansk ubåt fra første verdenskrig. Denne hadde han gitt navnet «Nautilus». Til tross for at han ikke gjennomførte turen som planlagt, så hadde han banet veien for senere ekspedisjoner under isen i Polhavet, noe som skjedde da den amerikanske marines atomubåt USS «Nautilus» krysset Polhavet under isen i 1958.
Etter Wikins død 30. november 1958 tok atomubåten USS «Skate», den første som brøt gjennom isen på Nordpolen 17. mars 1959 hans aske og strødde den over Polhavet.
Wilkins isbrem og Wilkinssundet er begge oppkalt etter han.
Royal Caribbean Internationals flåte

Royal Caribbean Internationals flåte består av cruiseskip tilhørende cruiserederiet Royal Caribbean International (RCI), hvorav alle har navn som slutter med uttrykket «of the Seas», et kjennemerke til Royal Caribbean som begynte i 1987 med cruiseskipet «Sovereign of the Seas» som ble levert i 1988. I tillegg har alle skipene i Royal Caribbean (med unntak av skipene i Quantum-klassen og Quantum Ultra-klassen) en salong på øverste dekk kalt «Viking Crown Lounge». Royal Caribbean har også et eget barneprogram som markedsføres under navnet «Adventure Ocean».
Royal Caribbean International opererer mange av verdens største cruiseskip; pr. 27. januar 2022 har rederiet hele 26 skip, som inkluderer fem av de største cruiseskipene i verden, og med ytterligere fire skip til på beordring.
Pokémon (videospillserie)

Pokémon er en videospillserie utviklet av Game Freak og Creatures Inc. og utgitt av Nintendo som del av mediefranchisen Pokémon. De første rollespillene i hovedspillserien, Pokémon Red og Blue, ble utgitt på Game Boy i Japan i 1996, og nye spill har kommet til hver av Nintendos håndholdte konsoller siden. Spillene utgis vanligvis i par – to spill med noen små forskjeller – før utvidede nyutgaver av dem utgis noen år senere. Hovedspillserien består av rollespill, men det har blitt utgitt mange spinoffspill i forskjellige sjangre, som actionrollespill, puzzlespill og digitale kjæledyr-spill. Per februar 2016 har mer enn 279 million spill blitt solgt på verdensbasis, noe som gjør spillserien til den nest-bestselgende videospillserien noensinne, kun slått av Nintendos egne Mario-spill.
Spill merket med fet skrift regnes som hovedspillene i serien; resten anses som spinoffspill.
Chimelong Ocean Kingdom

Chimelong Ocean Kingdom is a theme park situated in Hengqin, Zhuhai, People's Republic of China. It was designed by PGAV Destinations. The park broke ground on 28 November 2010 and soft-opened on 28 January 2014. The grand opening occurred on March 29 of that year. The first phase of the park cost RMB 10 billion to build. It is part of the Chimelong International Ocean Tourist Resort, which aims to become the "Orlando of China". In 2023 the park hosted 12.52 million visitors, making it the sixth-most visited theme park in the world and the most visited theme park in the world that is not a Disney or Universal park.
Among its attractions are a wide range of amusement rides and animal shows, as well as one of the world's largest oceanariums with a total of 48.75 million litres (12,880,000 US gal; 10,720,000 imp gal) of water. The theme park has achieved five Guinness World Records.
There are eight themed areas inside the park, each representing a part of the ocean.
Journey of Lights - Nighttime parade designed by Miziker Entertainment
The resort has been served by the Zhuhai Changlong railway station on the Zhuhai–Zhuhai Airport intercity railway since 18 August,
In 2015, Chimelong Ocean Kingdom won the Thea Award for Outstanding Achievement over 169 international candidates, marking the first time the award was given to a Chinese theme park.
The ocean park holds the Guinness world record for being the largest aquarium in the world, it also had the largest aquarium window in the world according to the Guinness World Records, a single acrylic panel measuring 39.6 by 8.3 metres (130 by 27 ft).
The Journey of Lights parade won the 2018 Thea Award for outstanding achievement - live show.
Samuel Hung Ka-yiu, chairman of the Hong Kong Dolphin Conservation Society, said, "Ocean Kingdom seems to have imported everything." They are doing everything wrong. "They are doing everything you don't want them to do". Examples include polar bears confined in small areas demonstrating "repetitive pacing, swaying, head-bobbing or circling" and skin disorders in penguins kept in a sub-tropical environment.
Further criticism arises from a recent trade of orcas between China and Russia. In 2013 Russia captured wild orcas in the Sea of Okhotsk, two of which have been sold to China. "Now, a conservation group monitoring the capture of killer whales says it has discovered that Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora (CITES) permits were applied for by Russia and granted for two wild-caught killer whales, also known as orcas, to be exported to China." Ocean Kingdom refuses to comment on whether they plan to display orcas in the future, but there are currently 50 aquariums in China, none of which have orcas on display.
Craig Mathieson (polar explorer)

Craig Mathieson is a polar explorer who is 'Explorer-in-Residence' with the Royal Scottish Geographical Society.
Craig takes selected young people from high school all over Scotland on a polar expeditions, to improve their confidence and self belief.
Born in Johnstone, Renfrewshire and raised in Buchlyvie, Stirlingshire, Mathieson was educated at Balfron High School. He began his working life overseas in the military, before moving into HM Customs & Excise as an inspector and anti-fraud officer. He spent seven years with Ernst & Young, before joining Johnston Carmichael in 2007. In January 2014, Craig Mathieson joined accountancy firm French Duncan to head a new VAT department. In 2018 he was awarded an honorary doctorate by Abertay University in Dundee.
He successfully led the first dedicated Scottish Expedition to the South Pole in 2004, man-hauling his sledge 730 miles over the Antarctic Continent, and two years later led an expedition to the Geographical North Pole, taking a 16-year-old boy as part of his team.
In 2009 he was Leader of the 'Northern Lights' sea kayaking expedition on the east coast of Greenland
He was appointed special advisor to HM Forces regarding Polar training and guiding in 2012.
In 2013 he was appointed 'Explorer-in-Residence' by Royal Scottish Geographical Society.
Mathieson established the Polar Academy charity in 2013, taking young adults from a variety of backgrounds and inspiring them through participation in Arctic expeditions. The young adults Mathieson targets for his expeditions are not those who fit the profile of the extreme high achievers or the other extreme, for which there is an abundance of initiatives already in existence. Rather, Mathieson aims to help the average young adult who struggles through life – surviving without recognition and without ever truly realizing their full potential.
Byrd Cloth

Byrd Cloth is a type of fabric similar to Grenfell Cloth which was designed in the 1934 by Harris Thurston and heavily promoted by Antarctic explorer Richard Byrd. The material was considered windproof, yet the weave allowed some air to penetrate and therefore allowed sweat to evaporate from the body rather than freeze against the skin. It was meant to replace the fur-lined parkas which had traditionally been used for cold-weather exploration, and was discovered to also be ideal for World War II army uniforms because it absorbed less sweat, repelled mosquito bites, and was much lighter weight than the existing cotton twill uniforms worn by soldiers in the Pacific theater of the war.
Byrd Cloth became trademarked by Reeves Brothers, Inc. of New York in 1975. The trademark expired in 1996. It is made from 100% cotton, and is considered windproof and water-resistant. As of 2018 it continues to be used in cold-weather clothing.
ስኳር ድንች

ስኳር ድንች (Ipomoea batatas) ኢትዮጵያ ውስጥ የሚገኝ ተክል ነው።
በግብርና በኩል፣ የስኳር ድንች ወይም ዘሩን በመዝራት ወይም በእፃዊ ተዋልዶ ሊስፋፋ ይችላል።
ማረሻ

ማረሻ በግብርና በከብት የሚሳብ መሬቱን ለማረስ የሚጠቀም ማሣሪያ ነው። በሱመር በ2175 ዓክልበ. ግድም ተፈጠረ። ከዚያው ጥቅሙ በቶሎ ወደ መካከለኛው ምሥራቅ፣ አውሮጳ፣ ቻይና አፍሪቃና ሌላም ቦታዎች ተስፋፋ።
ሃይቲ

ሃይቲ በካሪቢያን ባሕር ውስጥ ሂስፓንዮላ በተባለ ደሴት ላይ የሚገኝ አገር ነው። ዋን ከተማው ፖርቶፕሪንስ ሲሆን መደበኛ ቋንቋዎች ፈረንሳይኛ እና የሃይቲ ክሬዮል ናቸው።
ሃይቲ በግብርና ፍሬያማ አገር ሆናለች፣ ለአለም የምታቀርባቸው ዋና ምርቶች በተለይ ቡና፣ ማንጎ፣ ካካው፣ ሙዝ ናቸው። የልብስ ፋብሪካ ኢንዱስትሪ ሰፊ ስለ ሆነ ካናቲራ፣ ሹራብ ወዘተ. ወደ ውጭ አገር ይላካል። እንዲሁም የማዕድን ኢንዱስትሪ በተለይ መዳብና ወርቅ ትልቅ ነው። ሌሎችም ታናናሽ ኢንዱስትሪዎች አሉ።