davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Marcelo Garcia (grappler)

Marcelo Garcia (born January 17, 1983) is a Brazilian submission grappler and a 5th degree black belt Brazilian jiu-jitsu practitioner and coach. A highly decorated competitor, Garcia is widely considered to be one of the best grapplers in the world and arguably the best pound for pound submission grappler. Holding 5 World Jiu-Jitsu Championship and 4 ADCC Submission Fighting World Championship titles, Garcia is a member of the IBJJF Hall of Fame and the third BJJ athlete to be inducted into the ADCC Hall of Fame.
Marcelo Garcia was born on 17 January 1983 in Formiga, Minas Gerais a small city in southeast Brazil. Garcia won the World Championships at all belt levels (blue, purple, brown) before receiving his black belt from Fabio Gurgel who he trained with in Sao Paulo, Brazil.
At K-1 HERO'S Korea 2007, Garcia made his MMA debut. He lost this against Dae Won Kim twenty seconds into the second round by doctor's stoppage, due to a cut above his eye. In September 2008, Garcia opened up a Brazilian Jiu-Jitsu school in Pembroke Pines, a city in South Florida located between Miami and Fort Lauderdale. In September 2009, Garcia opened an academy in Manhattan, New York City. In November 2011, Garcia retired from competition, that same year he became the third person to be inducted into the ADCC Hall of Fame as a result of his record-setting four gold medals in his own weight division and his performances in the absolute division.
Garcia later opened the first Marcelo Garcia academy in Hawaii in 2024.
Garcia announced on November 11, 2024 that he had signed an exclusive contract with ONE Championship to make his return to professional grappling at one of their events.
Garcia competed against Masakazu Imanari at ONE 170 on January 24, 2025. He won the match by submission with a north-south choke.
On January 19, 2023, Garcia revealed that he had been diagnosed with stomach cancer and would undergo chemotherapy and surgery to remove the tumour. After months of treatment and a successful surgery, Garcia had made a recovery.
Mitsuyo "Count Koma" Maeda → Carlos Gracie Sr. → Helio Gracie → Rolls Gracie → Romero "Jacare" Cavalcanti → Fabio Gurgel → Marcelo Garcia
Garcia has won five world championship titles in Brazilian jiu-jitsu as a black belt in the middle-weight category. He has many submission grappling titles, including the ADCC Submission Wrestling World Championship. At ADCC, Garcia has won the 66–76 kg division four times (2003/2005/2007/2011), been awarded the most technical fighter twice (2003 and 2007) and won the best fight award in 2005. In 2005, he finished in third place in the absolute (open weight) division and in 2007 finished second in the absolute division. In ADCC 2009, Garcia finished second in his weight division, losing by points to Pablo Popovitch, whom he had defeated in the two previous finals.
Romero Cavalcanti

Romero Cavalcanti (born October 22, 1952) is a Brazilian Jiu-Jitsu master and the founder of Alliance Jiu Jitsu. He is one of the six men who were promoted to black belt by Rolls Gracie prior to his fatal 1982 hang gliding accident. Romero has coached many of today's top competitors and coaches, and was a significant influence on the US Army Combatives Program through his student Matt Larsen. Cavalcanti is a member of the IBJJF Hall of Fame.
Romero began training in Brazilian Jiu Jitsu at age 11. He was nicknamed Jacaré because he used to wear Lacoste polo shirts in his youth. By the age of 16, Romero regularly attended jiu jitsu classes at the famous Gracie School in Copacabana where he grew up, alongside Carlos Gracie, Jr., Crolin Gracie, Mario Claudio Tallarico, Fábio Santos, Mauricio Motta Gomes, the Machados, and Rickson Gracie. After extensive competition from 1972 to 1985 and working as an assistant instructor at the Gracie school, Romero opened his first school in Ipanema, Brazil. Romero had studied in New York in the 1970s, and in 1995 he moved back to the US with his family and opened a Brazilian Jiu Jitsu school in Miami. He later moved to Atlanta where he established a school in late 1996.
Kano Jigoro → Tomita Tsunejiro → Mitsuyo "Count Koma" Maeda → Carlos Gracie, Sr. → Helio Gracie → Rolls Gracie → Romero "Jacaré" Cavalcanti
Royler Gracie

Royler Gracie (born December 6, 1965) is a Brazilian-American retired mixed martial artist and Brazilian jiu-jitsu practitioner. Gracie ran the Gracie Humaitá school in Rio de Janeiro for many years under his father Helio's direction, and lives and teaches in San Diego, California. Considered a legend of jiu jitsu and submission wrestling, Gracie is a member of both the IBJJF Hall of Fame, and the ADCC Hall of Fame.
As son to the late Grandmaster, Helio Gracie and brother of Rickson and Royce Gracie, Royler is a member of the Gracie family. He holds an 8th degree red/black belt in the style pioneered by his family, Brazilian jiu-jitsu.
Prior to his retirement, Royler competed in the black-belt ranks for 20+ years. Royler is also a four-time World Jiu-Jitsu Champion in the Pena/Featherweight Black Belt Category and has placed in the Absolute Division.
Royler has a professional mixed martial arts record of five wins, five losses and one draw. His retirement fight came on September 14, 2011 at the age of 45 when he lost to Masakatsu Ueda via split decision.
In 2003, Royler Gracie faced Eddie Bravo in the quarterfinals of the ADCC tournament in the under 66 kg/145 lbs bracket. Royler was 38 years old at the time, but still regarded as one of the favorites to win the division. Bravo did exceptionally well against Royler, submitting him by way of triangle as the Gracie tried one of his trademarked knee sliding guard passes. Royler had a highly anticipated rematch against Eddie Bravo on March 29, 2014 at Metamoris III in a submission-only competition format. Despite a tight calf slicer submission attempt and multiple groin stretch attempts by Eddie the match concluded as a draw after the 20 minutes ran out due to the no points rule.
In a season 3 episode of the Wildboyz, Steve-O and Chris Pontius visit Brazil and attend the Gracie Jiu-Jitsu school in Rio de Janeiro. Royler takes on Chris Pontius and chokes him out, while female student Leticia Ribeiro defeats Steve-O via armbar submission.
Gracie has co-written three instructional books on Brazilian jiu-jitsu:
Royler is married to Vera Lucia Ribeiro. They have four daughters.
On September 23, 2015 Royler became a citizen of the United States of America.
Kano Jigoro → Tomita Tsunejiro → Mitsuyo "Count Koma" Maeda → Carlos Gracie → Helio Gracie → Royler Gracie
Brazil Downtown Historic District

Brazil Downtown Historic District is a national historic district located at Brazil, Clay County, Indiana. The district encompasses 35 contributing buildings and two contributing objects in the central business district of Brazil. The district developed between about 1875 and 1935, and includes notable examples of Italianate, Romanesque Revival, and Renaissance Revival style architecture. Located in the district is the separately listed United States Post Office. Other notable buildings include the Sinclair Oil Gas Station (c. 1935), Lark Theater (1922, 1958), Citizens Bank Building (c. 1910), Brazil Trust Company (c. 1915), D.H. Davis Building (1909), and Telephone Building (c. 1925).
It was added to the National Register of Historic Places in 1997.
UCL Main Building

The Main Building of University College London, facing onto Gower Street, Bloomsbury, includes the Octagon, Quad, Cloisters, Main Library, Flaxman Gallery and the Wilkins Building. The North Wing, South Wing, Chadwick Building and Pearson Building are also considered part of the main UCL building.
In 1827, a year after the founding of UCL, construction of the main building began on the site of the old Carmarthen Square. At the centrepiece of the building is an ornate dome, which is visible throughout the immediate area. The Octagon was designed by the Architect William Wilkins, who also designed the National Gallery. The original plans by Wilkins called for a U-shaped enclosure around the quad. Funds, however, ran out in 1829 with only the portico and dome finished. Wilkins' original plans were not completed until the 20th century: The Main Building was finally finished in 1985, 158 years since the foundations were laid, with a formal opening ceremony by Queen Elizabeth II of the United Kingdom.
The Octagon dome houses the central hall of the University Main Library, which contains casts from the John Flaxman casts collection, and a mural depicting the construction of UCL in a mythical scene with Jeremy Bentham overlooking the plans.
Facing Gower Street, the Front Quadrangle, abbreviated as the "Quad", is an enclosed square of paths, grass and a few disabled car parking bays. There are a large number of benches as well as two decommissioned astronomy observatories.
The enclosed north and south cloisters connect the Octagon dome to the north and south wings of the quad respectively. They are one of the main thoroughfares of the College, and accommodate a series of exhibitions and events throughout the year (for example shows from students of the Slade School of Art and from the UCL special collections). To the north of the north cloisters is the Housman Room, which is a staff common room. The auto-icon of Jeremy Bentham was located in the south of the south cloisters up until February 2020 when he was permanently relocated to the public atrium of the Student Centre.
The Wilkins Building refers specifically to the part of the building built during the lifetime of the architect William Wilkins. It does not include the later, U-shaped extensions around the Quad. Although these were designed by Wilkins they were not finished until 1985. Therefore the Wilkins Building refers to the oldest sections of the Main Building: the centre part of the main building which includes the UCL Main Library, the dome, the Flaxman Gallery and the Cloisters. The Wilkins Building (along with the south wing built in 1869–76, the north wing built in 1870–81 and parts of the west side built over 1912–52) is grade I listed; the two observatories in the quad are grade II listed.
The Main Library contains UCL's collections relating to arts and humanities, history, economics, public policy and law. The Flaxman Gallery, a collection of sculptures and paintings by artist John Flaxman, is located inside the Main Library in the Octagon Building under UCL's central dome.
51°31′29″N 0°8′1″W﻿ / ﻿51.52472°N 0.13361°W﻿ / 51.52472; -0.13361
Edificio Metrópolis, Madrid

The Metropolis Building or Edificio Metrópolis (Spanish) is an office building in Madrid, Spain, at the corner of the Calle de Alcalá and Gran Vía. Inaugurated in 1911, it was designed by Jules and Raymond Février for the insurance company La Unión y el Fénix. It is currently owned by Metrópolis Seguros.
After La Unión y el Fénix acquired the ground in 1905, they launched an international competition for the opportunity to design their building. Among French and Spanish architects, Jules and Raymond Février won, and construction started in 1907.
For its construction, five homes had to be demolished between two streets: Calle de Alcalá and Calle del Caballero de Gracia. At that time, the Gran Via was still in design phase.
In 1910 construction was finished, and on 21 January 1911 the building was inaugurated.
In 1972 Metrópolis Seguros acquired the building, and the previous owner decided to take the original statue away with them, by then very familiar in Madrid's skyline, to their new headquarters. This original statue that used to be on top of the building, depicted the mythological Phoenix and Ganymede sitting on its wing. It is currently on display in the gardens around the Mutua Madrileña building, Paseo de la Castellana nr 33.
Metrópolis Seguros put a great deal of effort restoring the building. They understood that it was one of Madrid's landmarks and should be maintained. This went in a few steps but works started right after Metrópolis Seguros bought the building.
In 1988 the facade was fully cleaned, together with the roof, basements and central courtyard. In November 1995 the delicate task of restoring the windows of the main staircase were done by the original artists, Maurnejean Vidrieras Artisticas and Antonio Herraiz, SA, retaining their original appearance.
End of 1996 the most important work was carried out, which restored the entire facade, with focus on the sculptures which were heavily damaged by environmental pollution and pigeons.
Jules and Raymond Février gave the building a French, Beaux-Arts style, which was quite unusual at the time.
The ground level is topped by ornate colonnaded upper floors. The columns support 4 statues representing Mining, Agriculture, Industry and Commerce, made by Saint Marceaux and L. Lambert. At the foot of the dome you'll find a statue sculpted by D. Mariano Benlliure.
The rounded cupola is covered with 30000 leaves of 24 carat gold.
It is commonly assumed Gran Vía starts at the Edificio Metrópolis. However, its real address is Calle de Alcalá 39. The first building at the beginning of Gran Vía is the Edificio Grassy.
Colonnade

In classical architecture, a colonnade is a long sequence of columns joined by their entablature, often free-standing, or part of a building. Paired or multiple pairs of columns are normally employed in a colonnade which can be straight or curved. The space enclosed may be covered or open. In St. Peter's Square in Rome, Bernini's great colonnade encloses a vast open elliptical space.
When in front of a building, screening the door (Latin porta), it is called a portico. When enclosing an open court, a peristyle. A portico may be more than one rank of columns deep, as at the Pantheon in Rome or the stoae of Ancient Greece.
When the intercolumniation is alternately wide and narrow, a colonnade may be termed "araeosystyle" (Gr. αραιος, "widely spaced", and συστυλος, "with columns set close together"), as in the case of the western porch of St Paul's Cathedral and the east front of the Louvre.
Colonnades (formerly as colonade) have been built since ancient times and interpretations of the classical model have continued through to modern times, and Neoclassical styles remained popular for centuries. At the British Museum, for example, porticos are continued along the front as a colonnade. The porch of columns that surrounds the Lincoln Memorial in Washington, D.C., (in style a peripteral classical temple) can be termed a colonnade. As well as the traditional use in buildings and monuments, colonnades are used in sports stadiums such as the Harvard Stadium in Boston, where the entire horseshoe-shaped stadium is topped by a colonnade. The longest colonnade in the United States, with 36 Corinthian columns, is the New York State Education Building in Albany, New York.
Continuous fever

Continuous fever is a type or pattern of fever in which temperature does not touch the baseline and remains above normal throughout the day. The variation between maximum and minimum temperature in 24 hours is less than 1°C (1.5°F). It usually occurs due to some infectious disease. Diagnosis of continuous fever is usually based on the clinical signs and symptoms but some biological tests, chest X-ray and CT scan are also used. Typhoid fever is an example of continuous fever and it shows a characteristic step-ladder pattern, a step-wise increase in temperature with a high plateau.
Continuous fever is manifested in following diseases.
Management is usually symptomatic. Antipyretics like ibuprofen and paracetamol are used for lowering body temperature and body aches. Antibiotics are also recommended for treating infectious diseases. Antibiotics used in treatment of infectious diseases include chloramphenicol, cefotaxime, ciprofloxacin, gentamicin and amikacin.
World's Tallest Thermometer

The World's Tallest Thermometer is a landmark in Baker, California, US. It is a steel electric sign that commemorates the weather record of 134 °F (57 °C) recorded in nearby Death Valley on July 10, 1913.
The sign weighs 76,812 pounds (34,841 kg; 34.841 t) and is held together by 125 cubic yards (96 m) of concrete. It stands 134 feet (41 m) tall and is capable of displaying a maximum temperature of 134 °F (57 °C; 330 K), both of which are a reference to the temperature record.
It was built in 1991 by the Young Electric Sign Company of Salt Lake City, Utah for Willis Herron, a Baker businessman who spent US$700,000 (equivalent to $1,616,000 in 2024) to build the thermometer next to his Bun Boy restaurant. Its height—134 feet—was in honor of the 134-degree record temperature set in nearby Death Valley on July 10, 1913.
Soon after its construction, 70 mph (110 km/h; 31 m/s) winds snapped the thermometer in half, and it was rebuilt. Two years later, severe gusts made the thermometer sway so much that its light bulbs popped out. Concrete was then poured inside the steel core to reinforce the monument.
Herron sold the attraction and restaurant to another local businessman, Larry Dabour, who sold it in 2005. In September 2012, the owner at that time, Matt Pike, said that the power bill for its operation had reached US$8,000 per month (equivalent to $11,000 in 2024) and that he turned it off due to the poor economy.
In 2013, the thermometer and accompanying empty gift shop were listed for sale. The family of Willis Herron (who died in 2007) recovered ownership of the property in 2014 and stated their intention to make it operational again. The renovation was funded with sweat equity and a contribution from the owner's mother of US$150,000 (equivalent to $202,000 in 2024). The official re-lighting took place on July 10, 2014.
In December 2016, EVgo announced building the first US fast charge station for electric vehicles at up to 350 kW. The station is located in the rear parking area behind the thermometer, visible to travelers on Interstate 15.
5,56 × 45 mm NATO

5,56 × 45 mm NATO er en standard-kaliber for geværer og lette maskingeværer innenfor NATO, da normert som STANAG 4172. Den er avledet fra, men ikke helt identisk til, den sivile .223 Remington. Kaliberet ble opprinnelig introdusert i M16 i 1963.
Mot slutten av 1950-årene bedrev Armalite og andre våpen- og ammunisjonsdesignere forskning på et felt som ble kalt «Small Caliber/High Velocity» (SCHV). De fleste tok utgangspunkt i den kommersielt tilgjengelige .222 Remington patronen, men fant ut at volumet i hylsa var for lite til at patronen klarte kravene fra U.S. Continental Army Command (CONARC) når det gjaldt kulehastighet og gjennomtrengning. Armalite kontaktet da Remington Arms og ba dem lage en modifisert patron med lengre hylsekropp og kortere «hals» for å øke hylsevolumet. Denne patronen ble kjent som .222 Remington Special.
Earle Harvey ved Springfield Armory kontaktet samtidig Remington og fikk produsert en enda lengre versjon av .222 Remington, denne kjent som .224 Springfield. Springfield gikk ikke videre i CONARC sin test, og .224 Springfield forsvant fra videre konkurranse i SCHV. .224 Springfield ble senere sluppet kommersielt som .222 Remington Magnum.
For å forhindre forvirring rundt det nå store antallet .222-patroner, ble .222 Remington Special omdøpt til .223 Remington. Etter at US Army tok i bruk Armalite sin AR-15 rifle under betegnelsen M16 i 1963, ble .223 Remington antatt som 5,56 x 45 mm.
Norges forsvar har brukt 5,56 × 45 NATO i flere år, men mest blant spesialstyrker i våpen som G36 og C8 SFW. Kaliberet er offisielt i bruk i vanlige avdelinger etter innføringen av HK416N som arvtaker til AG3. Ammunisjonen var opprinnelig Forsvarets blyfrie «Miljøammunisjon», NM229. Etter at arbeidstilsynet stanset bruken av denne ammunisjonen i 2011, bruker forsvaret SS109. Den nye løspatronen har fått designasjonen NM226F1.
Etter innføringen av NM229 5,56 × 45 NATO i Forsvaret, begynte rapporter om helseplager og dukke opp i dagene etter skyting. Forsvarets forskningsinstitutt fikk i oppdrag å foreta tester av alle kombinasjoner våpen og ammunisjon i bruk for å kartlegge utslipp av gasser ved avfyring og finne årsaken til plagene.
Både blyfri og blyholdig ammunisjon i 5,56 × 45 og 7,62 × 51 mm NATO ble testet, og totalt åtte variasjoner av våpen og ammunisjon ble testskutt, og utslipp av gasser og partikler ble målt.
Det ble også testet fire forskjellige våpen, Colt Canada C8, AG3, HK416N (Rifle) og HK416K (karabin).
Helseplager i forbindelse med bruk av HK416 – vurdering av årsak og helserisiko
DOMREP

DOMREP, formelt Mission of the Representative of the Secretary-General in the Dominican Republic, var en fredsbevarende observasjonsstyrke opprettet 14. mai 1965 av FNs sikkerhetsråd ved resolusjon 203. Oppgaven var å observere situasjonen i landet etter borgerkrigen og rapportere brudd på våpenhvilen. DOMREP hadde til enhver tid to militærobservatører til disposisjon. Observatørene kom fra Brasil, Canada og Ecuador. Observasjonsstyrken var i aktivitet til oktober 1966.
Þórdís Kolbrún Reykfjörð Gylfadóttir

Þórdís Kolbrún Reykfjörð Gylfadóttir (født 1987) er en islandsk jurist og politiker fra Sjálfstæðisflokkurinn. Hun var sist utenriksminister i 2024, etter å ha hatt samme stilling fra 2021 til 2023. Tidligere har hun også vært finansminister fra 2023 til 2024 og minister for turisme, industri og innovasjon fra 2017 til 2021. Hun er for tiden spesialutsending for Europarådets generalsekretær med ansvar for situasjonen til barn fra Ukraina.
Þórdís har vært medlem av Alltinget (Islands parlament) for Nordvest-kretsen siden 2016, som representant for Sjálfstæðisflokkurinn. Siden 2018 har hun vært partiets nestleder.
Þórdís har tidligere hatt stillingene som utenriksminister, minister for turisme, industri og innovasjon, samt justisminister. Da hun ble minister i en alder av 29 år, ble hun den yngste kvinnen noensinne til å inneha en ministerpost på Island.
Som utenriksminister hadde Þórdís det roterende formannskapet i Europarådets ministerkomité fra november 2022 til mai 2023. I juli 2023 kunngjorde hun at Island ville suspendere sin ambassade i Moskva, da den ikke lenger samsvarte med landets utenrikspolitiske prioriteringer i sin daværende form. Hun understreket imidlertid at suspensjonen ikke innebar en fullstendig avbrytelse av diplomatiske forbindelser med Russland.
Den 14. oktober 2023 ble Þórdís utnevnt til finansminister i en mindre regjeringsendring etter Bjarni Benediktssons avgang.
Den 9. april 2024 ble Þórdís på nytt utnevnt til utenriksminister etter at Bjarni Benediktsson overtok som statsminister etter Katrín Jakobsdóttir, som valgte å stille til presidentvalget i 2024.
I slutten av oktober samme år undertegnet hun og hennes nordiske kollegaer et felles brev hvor de fordømte Israels planlagte lovforslag om å forby UNRWA fra å operere i landet og de palestinske områdene. De oppfordret også Knesset til å revurdere forslaget.
I 2023 mottok Þórdís Cross of Good Neighbourhood fra Svjatlana Tsikhanowskaja. Denne utmerkelsen gis av det belarusiske forente overgangskabinettet til personer som har ytt betydelig hjelp til belarusiske saker.
OSGAP

Office of the Secretary-General for Afghanistan and Pakistan (OSGAP) var en politisk misjon utsendt i 1990 av FNs generalsekretær til Afghanistan og Pakistan for å bistå hjelpetiltak og støtte en politisk løsning på problemene i Afghanistan etter den afghansk-sovjetiske krig.
Misjonen etterfulgte United Nations Good Offices Mission in Afghanistan and Pakistan (UNGOMAP), som var i virksomhet etter Sovjetunionens tilbaketrekning fra Afghanistan i 1988 til mars 1990. FN etablerte United Nations Office for the Coordination of Humanitarian and Economic Assistance Programmes relating to Afghanistan (UNOCA) for å drive humanitært innsats i landet, et arbeid OSGAP støttet politisk. OSGAP var en politisk misjon, men hadde en avdeling av militærrådgivere. Arbeidet ble ledet av en personlig utsending for FNs generalsekretær. To hovedkontor ble etablert, det ene i Kabul i Afghanistan, det andre i Islamabad i Pakistan.
OSGAP var i virksomhet til 1995. Den ble etterfulgt av United Nations Special Mission for Afghanistan, UNSMA.
Henry Sebastian D’Souza

Henry Sebastian D'Souza (1926–2016) var en indisk geistlig og katolsk erkebiskop av Calcutta.
Henry Sebastian D'Souza ble presteviet den 24. august 1948.
Den 24. januar 1974 utnevnte pave Paul VI ham til erkebiskop av Cuttack-Bhubaneswar. Han ble ordinert til biskop den 5. mai samme år i Calcutta-katedralen av den apostoliske nuntius til India, erkebiskop John Gordon; medkonsekratorer var erkebiskopen av Calcutta, Lawrence Trevor Picachy S.J., og erkebiskopen av Ranchi, Pius Kerketta S,J.
Den 29. mars 1985 utnevnte pave Johannes Paul II D'Souza til koadjutorerkebiskop av Calcutta.
Da Lawrence Trevor Picachy trakk seg tilbake den 5. april 1986, etterfulgte han ham som erkebiskop av Calcutta. '
I løpet av sin levetid hadde han fungert som president for Conference of Catholic Bishops of India og generalsekretær for Federation of Asian Bishops’ Conferences. Han var kjent som pedagog, hadde han også spilt en stor rolle i grunnleggelsen av Sacred Heart School i Kharagpur.
During his lifetime, he had served as the president of the Conference of Catholic Bishops of India and secretary general of the Federation of Asian Bishops’ Conferences.
Han var erkebiskop av Calcutta (Kolkata) da Moder Teresa var i sine senere leveår, og ved hennes død i 1997, hjalp han med å initiere og støtte hennes helgenkåringsprosess.
Den 2. april 2002 aksepterte Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad.
D'Souza startet deretter Life Ascending - et månedlig nyhetsbrev for eldre.
Han døde i en alder av 90 år i 2016 på Vianney Home i Kolkata.
Hans episkopalgenealogi er:
Liste over norske militære bidrag i utenlandsoperasjoner etter 1945

Liste over norske militære bidrag i utenlandsoperasjoner etter 1945 gir en oversikt over norsk militær deltagelse, beordret av norske myndigheter, i militære operasjoner utenfor Norges grenser.
Mange av operasjonene, særlig før slutten på den kalde krigen, gjelder deltagelse i FNs fredsbevarende styrker. Rett etter andre verdenskrig deltok Norge også i de allierte seiersmaktenes okkupasjon av Tyskland. Etter den kalde krigen omfatter norsk deltagelse i utenlandsoperasjoner også militære operasjoner foretatt av NATO, Den europeiske union, Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE) eller i koalisjoner ledet av USA. Listen omfatter ikke Forsvarets deltagelse i øvelser og heller ikke norske bidrag til NATOs stående flåtestyrker.
Opplysningene for perioden 1945 til 2008 er hentet fra Stortingsmelding nr. 34 (2008–2009) supplert med informasjon fra nettstedet I tjeneste for Norge. Tallene for antall nordmenn som har deltatt i operasjonene er akkumulert totalantall for hele perioden Norge har bidratt med militært personell. For nyere og pågående utenlandsoperasjoner må tallene ventes å oppjusteres i takt med fortsatte norske styrkebidrag. Årstallene gjelder perioden Norge deltok med personell, med mindre annet er bemerket i parentes. De respektive operasjonene kan ha vært startet tidligere og også pågått etter at den norske deltagelsen var avsluttet.
Oversikten er supplert med andre operasjoner med kjent norsk deltagelse, også FN-operasjoner der FN selv opplyser at Norge har bidratt med militært personell. Listen er også supplert med nyere operasjoner etter at Stortingsmeldingen ble levert, og med eldre operasjoner som ikke er nevnt i denne. For de fleste av disse er det totale antallet norske tjenestegjørende ukjent.
I tillegg til militært personell, har Norge også bidratt med politifolk og sivile i internasjonale operasjoner. Operasjoner der Norge utelukkende har bidratt med politifolk eller sivile er ikke tatt med på listen.
For flere av operasjonene finnes det medaljer som er godkjent til bruk på norsk militær uniform, herunder medaljer fra FN og NATO.
Organisasjonen av alliansefrie nasjoner

Organisasjonen av alliansefrie nasjoner (engelsk Non-Aligned Movement, NAM) er en internasjonal organisasjon av over 100 stater som anser seg nøytrale overfor de store maktblokkene. Uttrykket «alliansefrie nasjoner» ble først brukt av Nehru i en tale i Colombo i 1954, og et første uformelt møte ble holdt i Bandung i Indonesia i 1955. Organisasjonen ble imidlertid ikke offisielt stiftet før i september 1961.
Organisasjonens formål som nedfelt i Havanna-deklarasjonen av 1979 er å sikre «alliansefrie lands nasjonale uavhengighet, suverenitet, territorielle integritet og sikkerhet i deres kamp mot imperialisme, kolonialisme, nykolonialisme, apartheid, rasisme, zionisme og alle former for utenlandsk aggresjon, okkupasjon, dominans, innblanding eller hegemoni, og mot stormakts- og blokkpolitikk». NAM fokuserer bl.a. på kampen for nasjonal uavhengighet, utryddelse av fattigdom, og økonomisk utvikling. Medlemslandene i organisasjonen representerer 55 % av jordens befolkning og nærmere to tredjedeler av FNs medlemmer.
Viktige medlemmer har inkludert India, Egypt, Sør-Afrika, Malaysia, Jugoslavia, og for en tid Folkerepublikken Kina. Brasil har aldri vært medlem, men deler mange av organisasjonens mål og sender observatører til dens møter.
NAM var opprinnelig ment å være en like tett allianse som NATO og Warszawapakten, men samarbeidet har vært begrenset, og mange medlemmer har valgt side til fordel for en av stormaktene; Cuba ble f.eks. tett knyttet til Sovjetunionen. Da Sovjetunionen invaderte Afghanistan i 1979 var medlemmene i NAM splittet i synet på invasjonen.
Organisasjonen av alliansefrie nasjoner har hatt problemer med å finne en relevant rolle etter den kalde krigens avslutning. Jugoslavias etterfølgerstater har vist liten interesse for NAM, og i 2004 forlot Malta og Kypros organisasjonen da de ble EU-medlemmer.
Dwight D. Eisenhower

Dwight David «Ike» Eisenhower (1890–1969) var en yrkesoffiser og politiker i USA for Det republikanske parti. Han var landets 34. president fra 1953 til 1961. Mot slutten av andre verdenskrig var han øverstkommanderende for de allierte styrkene i Vest-Europa.
Dwight D. Eisenhower var sønn av en møller. Han var født i Pennsylvania, men vokste opp i Abilene i Kansas. Han kom fra en stor familie med overveiende Pennsylvania Dutch herkomst. Foreldrene var sterkt troende, og hans mor ble medlem av Jehovas Vitner. Eisenhower selv tilhørte ingen organisert kirke før i 1952.
Han gjorde karriere som offiser i hæren, hvor han ble general i 1942. Han ble i 1941 beordret til den amerikanske militære planleggingsavdelingen og innledet planlegging av alliert landgang i Europa. I 1944 var han øverstkommanderende (SACEUR, Supreme Allied Commander Europe) for de alliertes krigføring på vestfronten, og hadde blant annet ansvaret for invasjonen i Normandie. Før krigens slutt ble han utnevnt til femstjerners general, en grad som motsvarer graden feltmarskalk i andre land.
Han vant presidentvalget i 1952 over demokraten Adlai Stevenson, og ble gjenvalgt i 1956.
Eisenhowers IQ har blitt anslått til å være litt over 130, som er nær gjennomsnittet for 42 presidenter. Personlighetstrekket åpenhet for erfaring (en del av femfaktormodellen) ble anslått på en skala fra 0 til 100, og Eisenhower oppnådde der 29 som er nær gjennomsnittet for 42 amerikanske presidenter.
Eisenhowers presidentperiode er kjent for en sterk økonomisk vekst enestående i amerikansk historie, samt en sterk militær opprustning. En del av styrkingen av landets forsvar var byggingen av det amerikanske motorveisystemet som ved siden av å bedre det innenlandske transportsystemet i fredstid, skulle effektivisere militær transport i krigstid. Autobahn-systemet i Tyskland var Eisenhowers inspirasjonskilde for denne satsingen i USA. I denne perioden ble mye militært utstyr gitt vekk mer eller mindre gratis til andre NATO-land, blant dem Norge, som fikk 200 jagerfly uten å betale en krone.
President Dwight D. Eisenhower var den første som tok i bruk TV-reklame, i valgkampene i 1952 og 1956. I 1952 var det om å gjøre å spille på Eisenhowers fortid som krigshelt. Reklamene fra 1956 viste vanlige velgere som stilte Eisenhower politiske spørsmål, og han svarte kort og direkte i et enkelt språk.
NATO Defense College

NATO Defense College (NDC) er en militær høyskole som ble etablert i 1951, underlagt NATO. Fra 1999 har den vært i Cecchignola, nær Roma. I perioden 1966–1999 holdt den til i Viale della Civilta del Lavoro i Roma. I perioden 1951–1966 holdt den til i École militaire i Champ de Mars i Paris.
Sjef for NDC er en offiser med grad generalløytnant/viseadmiral. 22. juli 2011 tiltrådte generalløytnant Arne Bård Dalhaug som sjef NDC. Dalhaug er den andre norske offiseren som innehar denne stillingen. Generalløytnant Einar Tufte-Johnsen var første norske sjef for NATO Defense College (1966–1968).
NDCs akademiske virksomhet styres av en sivil dekan, og rangerer tilsvarende generalmajor/kontreadmiral. Den akademiske stab består av ca. 30 forelsere. I tillegg er det et antall rådgivere (sivile og militære). Disse veileder og har hver ansvar for en gruppe på 7–8 studenter.
Enhet med ansvar for personell, økonomi, forvaltning mv. ledes av en offiser med grad brigader/flaggkommandør.
Seniorkurset, det viktigste kurset ved NDC, varer 5½ måneder og avholdes to ganger årlig. Rundt 15 uker er studentene på høyskolen, mens resten av tiden består av reiser og eksursjoner. Kurset innbefatter et 2–3 dagers krisehåndteringsøvelse.
NATO-offiserer som deltar er vanligvis på oberst/kommandørgrad, eller tilsvarende sivilt nivå. Enkelte har også oberstløytnants grad. Over 100 deltar hvert år (25% av disse er sivile).
Det avholdes også årlig et to ukers kurs for general-/flaggoffiserer (1–2 stjerners generaler/admiraler) og sivile på tilsvarende nivå.
Frode Ommundsen

Frode Ommundsen (født 1967) er en norsk generalmajor som i 2023 ble beordret i stillingen som sjef Heimevernet. Ommundsen har sin bakgrunn fra Hæren, der han gikk Befalsskolen for kavaleriet 1986–1987 og senere tok offisersutdannelse på Krigsskolen.
Han har vært kompanisjef i Telemark bataljon, sjef for Panserbataljonen og stabssjef i Hærstaben.
Ommundsen er tildelt følgende utmerkelser:
Alliansen av liberale og demokrater for Europa

Alliansen av Liberale og Demokrater for Europa (ALDE; engelsk: Alliance of Liberals and Democrats for Europe, ALDE; fransk: Alliance des Démocrates et des Libéraux pour l'Europe, ADLE) var en politisk gruppe i Europaparlamentet, bestående av to europeiske partier, henholdsvis det liberale ELDR og det sentrumsorienterte EDP. Gruppen ble etter valget i 2019 erstattet med gruppen kalt Renew Europe.
Denne gruppen var inntil 2019 med sine 85 mandater, den tredje største i Europaparlamentet, etter EPP-ED (de konservative og kristendemokratene) og PES (sosialdemokratene). ALDE utøvde ofte langt større innflytelse enn hva stemmetallet skulle tilsi, fordi de ofte havnet i en vippeposisjon mellom de andre grupperingene.
Foruten Europaparlamentet hadde ALDE også politiske grupperinger i Regionkomitéen, Europarådets parlamentarikerforsamling og NATO-parlamentet.
Antallet medlemmer av Europaparlamentet kan i perioder komme under det bestemte maksimum. Dersom et medlem av parlamentet fratrer, blir ekskludert eller dør, blir hen erstattet i henhold til nasjonale regler.
Byrået er det øverste beslutningstagene organet i ALDE-gruppen og består av lederne for de nasjonale delegasjonene.
Presidentskapet består av en president og 7 visepresidenter. Disse møtes en gang i måneden for å planlegge aktiviteter og forberede saker.
Warszawapakten

Warszawapakten (offisielt kalt Traktaten for vennskap, samarbeid og gjensidig assistanse) var under den kalde krigen en militærallianse mellom Sovjetunionen og land i den tidligere østblokken i Europa. Den bestod både av reelt uavhengige stater og stater som til tross for formell selvstendighet de facto var styrt fra Sovjetunionen. Forsøk på å bryte ut av pakten ble brutalt slått ned ved hjelp av sovjetiske militærmakt.
Traktaten ble etablert som forsvarspakt rettet mot NATO, som hadde blitt etablert i 1949. En viktig begivenhet som førte til dannelsen av Warszawapakten var (Vest-)Tysklands gjenopprustning og NATO-medlemskap. Pakten ble underskrevet i Warszawa 14. mai 1955, og trådte i kraft 5. juni 1955. Sovjetunionen hadde på forhånd inngått bilaterale forsvarsavtaler med de fleste av medlemslandene i Warszawapakten. Endringen til en multilateral avtale bidro til å øke Sovjetunionens prestisje som en supermakt internasjonalt.
3. november 1956 erklærte Ungarns nye statsminister Imre Nagy at Ungarn ville trekke seg fra Warszawapakten. 4. november ble landet invadert av Sovjetunionen. Omtrent 30 000 ungarere ble drept, flere tusen fengslet og omtrent 200 000 flyktet.
Natten mellom 20. og 21. august 1968 invaderte Warszawapakten Tsjekkoslovakia for å knuse det nye og mer liberale styret til Alexander Dubček.. Det var den eneste felles militæroperasjonen Warszawapakten foretok.
Den bestod til den kalde krigen var over, og medlemslandene begynte å trekke seg i 1991. DDRs medlemskap opphørte i september 1990, rett før landet sluttet å eksistere, og pakten ble offisielt oppløst den 1. juli 1991.
Albania trakk seg ut av alliansen i 1968 som følge av uenighetene mellom Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen etter at Sovjetunionen hadde fordømt Josef Stalin og gjennomgått en avstalinisering. Albania fortsatte således med stalindyrkelsen.
Joar Eidheim

Joar Eidheim (født 1966) er en norsk offiser i Forsvaret som har vært sjef for Forsvarets spesialstyrker siden juni 2022.
Eidheims militære karriere begynte ved Hærens jegerskole under Forsvarets spesialkommando. Han har hatt flere roller, inkludert fallskjermjeger, troppssjef, avdelingssjef, nestkommanderende, og fungerende sjef for Forsvarets spesialkommando. Han har også vært instruktør og hovedinstruktør ved kampvåpenets utdannings- og kompetansesenter.
Han har vært deployert som troppssjef i Stabilisation Force i Bosnia-Herzegovina i 1996, skvadronssjef i Kosovo i 1999, operasjonssjef i Afghanistan i 2002, samt som sjef for Taskforce-51 i Afghanistan i 2008 og 2009.
I 2010 tjenestegjorde Eidheim som liaisonoffiser ved U.S. Central Command i Tampa, og deretter som J3 Director, Operations ved NATO Special Operations Headquarters i Supreme Headquarters Allied Powers Europe i fire år. I 2015, ble han sjef for øvings- og rustningskontrollseksjonen i Forsvarsstaben, før han i 2019 ble han utnevnt til brigader og tiltrådte sin nåværende stilling som Assistant Chief of Staff Plans ved HQ Joint Force Command Brunssum.
Eidheim tok Forsvarets stabsskole II i 2006 og sjefskurset ved Forsvarets høgskole i 2015.
Norges delegasjon til NATO

Norges delegasjon til NATO (NORDEL) er utenriksstasjon som ivaretar Norges interesser ved NATOs hovedkvarter i Brussel.
Delegasjonen ble etablert i 1950 i London og flyttet i 1952 til Paris, der det ble etablert en felles delegasjon til Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling (OECD) og NATO. Etter at man i 1966 flyttet det militære hovedkvarteret Supreme Headquarters Allied Powers Europe fra Paris til Mons i Belgia, ble den norske delegasjonen i 1967 flyttet til Brussel og NATOs hovedkvarter der.
Delegasjonen ledes av den norske NATO-ambassadøren som også er Norges faste representant til Det nordatlantiske råd som møtes to ganger i uken til lunsj og uformelle samtaler. NORDEL ledes fra 2018 av ambassadør Øystein Bø og har et tyvetall medarbeidere med kontorer i NATO sitt hovedkvarter.
I Brussel ligger også Norges ambassade til Belgia og Norges delegasjon til EU som utgjør Norges største utenriksstasjon.
Hilde-Yvonne Smelror

Hilde-Yvonne Storeng Smelror (født 1981) er en norsk kanalvert i NRK.
Smelror vokste opp i Kjøpsvik i Nordland. Etter videregående skolegang studerte hun mediekunnskap på Høgskolen i Finnmark, og journalistikk ved Høgskulen i Volda. Smelror var journalist i Lokalavisa NordSalten, før hun ble nyhetsreporter for TV2 i 2005. Etter dette har hun hatt ulike oppgaver for NRK som journalist, nyhetsavvikler, reporter, vaktsjef og programleder. Smelor har blant annet vært programleder for radioprogrammene Nattønsket og Radiolangs på NRK P1+ samt for Kveldsåpent på NRK P1.
I 2014 overtok Smelror jobben som kanalvert for Ragnhild Sælthun Fjørtoft, som hadde vært kanalvert i 45 år for NRK. Hun begynte i jobben 1. september 2024 og debuterte som kanalvert den 14. september 2014. Smelror har fått fritak fra å snakke normert språk, og bruker dialekt.
I 2017 var hun, sammen med Ole Rolfsrud, programleder for Sommertoget.
Trine Wiggen

Trine Amalie Wiggen (født 1968) er skuespiller ved Nationaltheatret.
Trine Wiggen studerte ved Statens teaterhøgskole fra 1991 til 1994. Hun har jobbet ved Den Nationale Scene, Oslo Nye Teater i tillegg til hennes nåværende stilling ved Nationaltheatret. Hun vant i 2006 Gablerprisen for beste kvinnelige hovedrolle Una i Blackbird av David Harrower. I 2010 vant hun Heddaprisen for beste kvinnelige hovedrolle for for tittelrollen i Valerie Solanas skal bli president i Amerika Teatret på Torshov, Nationaltheatret. I 2014 hadde hun rollen som Liv Holm i den norske krimserien Det Tredje Øyet
Hun har hatt filmroller i En folkefiende, Varg Veum – Bitre blomster, Vinterkyss, I et speil i en gåte, Mannen som elsket Yngve, Fritt vilt III, Jeg reiser alene og Som du ser meg.
Trine Wiggen vokste opp i Stjørdal.
Jonis Josef

Jonis Josef Afrah Abdulle (født 1992) er en norsk standupkomiker, serieskaper, tekstforfatter og programleder.
Josef vokste opp i drabantbyen Gulset. Han har somalisk familiebakgrunn. Han begynte som aksjemegler i 2012, etter finansstudier på BI.
I 2014 begynte han å jobbe fulltid som komiker. Han har vært med i TV-programmene Latter Live og HumorLab og i dramaserien Unge lovende. Han har også hatt ukentlige podcastshow med humorgruppa Terningkast Tre, og jobbet sommeren 2017 som programleder i NRK P3. I 2019 ble han programleder i P3-programmet «Karakter» sammen med Henrik Farley og Martin Lepperød, fram til det ble avviklet i 2021. Josef ledet NRK-podkasten «Dynga», sammen med de samme programlederne fra «Karakter» fra 16. februar i 2022 til 20. desember 2023.
Josef ble i 2017 nominert til Komiprisen som «Årets nykommer». I 2018 ble han også nominert til Stå opp-prisen for sitt bidrag til norsk stand-up.
I samarbeid med NRK laget han TV-serien Kongen av Gulset, som ble vist på TV våren 2019. Serien vant Gullruten 2019 i klassen «Årets nyskapning» og Humorprisen i klassen «Årets humorprogram». Han ble nominert til publikumsprisen året morsomste på TV under Humorprisen 2020/2021 og 2022.
Josef er skuespiller i den norske filmatiseringen av Tre nøtter til Askepott. Han spiller også i krimkomedien «Purk».
Han var bidragsyter til essaysamlingen Third culture kids (Gyldendal, 2019).
NATOs generalsekretær

NATOs generalsekretær er leder av Det nordatlantiske råd, som er det øverste organ i den internasjonale forsvarsalliansen NATO. Generalsekretæren er NATOs frontfigur utad og ivaretar medlemslandenes interesser, likesom vedkommende er øverste sjef for alliansens sivilt ansatte.
Det er en uoffisiell tradisjon at NATOs generalsekretær er europeer. USA utpeker til gjengjeld tradisjonelt alliansens øverste militære ledere.
Mark Rutte har vært generalsekretær siden 1. oktober 2024.
Det kreves enighet om valget av kandidaten. De enkelte medlemland har alle vetorett.
Generalsekretæren velges etter uformelle diplomatiske drøftelser mellom medlemslandene, som hvert foreslår en kandidat til posten. Generalsekretæren velges for en periode på fire år. Lønnen er aldri offentliggjort, men nivået svarer til ledere av andre internasjonale organisasjoner som FN.
NATO Security Assistance and Training for Ukraine

NATO Security Assistance and Training for Ukraine (NSATU), also known as the Ukraine mission is a NATO command inaugurated by NATO Secretary General Jens Stoltenberg at the NATO summit in Washington in July 2024 with the stated task "to plan, coordinate, and arrange delivery of security assistance that Ukraine needs to prevail in its fight today, and in the future." NATO stated that the command was to "build upon and complement organizations already in place." The command is headquartered at Clay Kaserne, the U.S. military base in Wiesbaden-Erbenheim
According to the information released by NATO 11 July 2024, NSATU was to have around 700 personnel to be headquartered in Wiesbaden, Germany. According to the NATO statement, NSATU would have "three main focus areas: oversee training of Ukrainian armed forces at training facilities in Allied countries; provide support to the long-term development of Ukraine’s Armed Forces; support Ukraine through planning, coordination of donations with Allies and partners, transfer of security assistance material, and repair of equipment." The statement alleged, "These efforts do not make NATO a party to the conflict, but enhance support to Ukraine’s self defence."
In early October 2024, President of Croatia Zoran Milanović stated, "The vast majority of citizens of Croatia oppose any and every form of active involvement of Croatia in the conflict in Ukraine. […] logistical support in Ukraine is the mission by which NATO enters the war conflict. […] So, even if they are not physically in Ukraine, but they are, I affirm that and I know that, and the one who hides that is misleading the European public, because the citizens should know. I don’t accept and don’t want that responsibility."
Norway and NATO

Norway joined NATO on 4 April 1949 as a founding member, along with eleven other countries. Norway committed an effort to NATO's intervention in Yugoslavia in 1999 and in Libya in 2011. It also sent troops to Afghanistan after the September 11 attacks. There are two major parties in the country that support the country's exit from NATO, the Reds and the Socialist Left.
Before joining NATO, the country had been out of any alliances since its complete independence in 1905 from Sweden. That belief changed due to the German occupation during the Second World War, as neutrality was considered to be no longer a feasible policy. After the war Norway intensified its cooperation with the United Kingdom and secured support under the US Marshall Plan.
At present, Norway which is still a founding member of NATO – falls short of the NATO requirement which states that each country should allocate 2 percent of its GDP towards military expenditure. However, the government made a pledge to accomplish this by the year 2026. In a 2022 poll, 96 percent of Norwegians said they supported NATO membership. In another poll, 72 percent of the Red Party voters said they wanted to continue membership in the alliance, despite the Red Party's principled opposition to the alliance.
In March 2024, large NATO military exercises in Finnmark, northern Norway, resulted in significant damage.
Herna Verhagen

Hendrica Wilhelmina Petronella Maria Agatha "Herna" Verhagen (born 1966) is a Dutch business executive and the CEO of PostNL since 2012. Verhagen is one of two women leading publicly-listed companies in the Netherlands.
In 2020, Verhagen was appointed by NATO Secretary General Jens Stoltenberg to join a group of experts to support his work in a reflection process to further strengthen NATO's political dimension.
Verhagen has a master's degree in Law from Nijmegen University, and a master's degree in Human Resources from Tilburg University.