Delhi Ibsen Festival

The Delhi Ibsen Festival er en internasjonal teaterfestival knyttet til Henrik Ibsens dramatiske forfatterskap.
Festivalen ble for første gang arrangert fra 10. til 22. desember 2008, og startet med tre indiske, en bengalsk og to norske teaterforestillinger i perioden 10. til 18. desember, etterfulgt av et seminar 19. til 20. desember og Workshop 21. til 22. desember.
Festivalen kom i stand som et norsk-indisk samarbeid mellom Den kongelige norske ambassade, ved ambassadør til India og Bhutan, Ann Ollestad, og det private Dramatic Art & Design Academy (DADA), ved direktør Nissar Allana, som ble stående som ansvarlig arrangør og koordinator.
For festivalen i 2008 var Senter for Ibsen-studier, ved professor Frode Helland, og Ibsen Awards, ved direktør Inger Buresund, norske støttespillere til festivalen, mens Ibsenmuseene i Norge, ved museumsleder Erik Henning Edvardsen, Ibsenmuseet, bidro med historiske illustrasjoner til en supplerende utstilling, installert av Ved Pohoja, og et programhefte designet av Amal Allana og Arati Subramanyam.
Intensjonene med arrangementet var, ifølge redegjørelsen fra ambassadør Ann Ollestad, at dette ikke bare skulle bli én til i en utallig rekke av teaterfestivaler, men at nettopp Ibsens mangfoldig rike forfatterskap kunne virke som en døråpner for kulturelle dialoger landene imellom. Valget, å fokusere på dramatikk, skyldtes ikke bare at nordmannen Henrik Ibsens verdensberømmelse og dette at ahn blir regnet som den moderne dramaets far, men at India selv er en av verdens største kulturelle stormakter, både som film- og teaternasjon.
I møtet mellom verdensberømte indiske regissører og teatervitere, foruten meget kompetente indiske skuespillere og aktører, var ikke den norske delegasjon til stede i rollen som kulturmisjonærer fra et fremmed land, men utelukkende for å lytte, lære og opptre som diskusjonspartnere. Et i hovedsak indisk teaterpublikum, med norske gjester (tilreisende og fastboende), ble vitne til en rad oppsiktsvekkende forestillinger, spilt på bengali, hindi, punjabi, manipuri, norsk og engelsk. Både de indiske og de norskproduserte forestillingene reiste spørsmål til ettertanke og fruktbare diskusjoner.
Til den spennende rammen for kulturkontakt som sprang ut av samrøret, kommer, i tillegg til det meningsbudskap som den dramatiske diktningen artikulerer, det faktum at teaterforestillinger bærer i seg en rekke ulike kunstformer. Her blandes nemlig under etiketten scenekunst selve fremførelsen med artisteri, billedkunst, musikk, dans, lysdesign, og mye mer.
I forbindelse med forestillingene, og i løpet av et tankevekkende seminar, ble det ført samtaler om oversettelsesproblematikk, ikke først og fremst den språklige translasjonen, selv om også dette ble berørt, men vedrørende kulturell oversettelse, adapsjon og diskusjoner omkring omgivelsenes, og ikke minst natursceneriets, rolle i flere av Ibsens dramatiske verker (Brand, Peer Gynt, Rosmersholm, Lady From the Sea og John Gabriel Borkman).
Gjennom temaet Ibsen i en indisk kontekst satte fremfor alt representantene for vertslandet dagsorden med sine foredrag og refleksjoner over en moderne og mindre bunden gjenopplevelse av Ibsens diktning. Ibsen dramaer var nemlig gjennom George Bernard Shaws entusiasme for det samfunnskritiske aspekt fremført i India i femtiårsperioden, 1930 til 1980, som om dette var det egentlige innhold i forfatterskapet. Dermed ble Ibsen forholdsvis mye spilt i India innenfor denne femtiårsperioden, og alltid innenfor en slik kontekst, mens dramaene har knapt vært spilt i India i løpet av de siste 30 år.
Flere av de indiske regissørene og teoretikerne uttalte at de hadde hatt Ibsen som pensumlesning i studiedagene, men at hele forfatterskapet, gjennom Berhard Shaws fremstilling i The Quintessence of Ibsenism, var blitt satt inn i en streng vestlig realisme. Gjennom deres nye møter med Ibsens dramatikk hadde det imidlertid åpnet seg nye perspektiver og en nyvakt fascinasjon over forfatterskapet, som allerede hadde ført til lesning av flere dramaer og planer om å gjøre flere av dem til gjenstand for teateroppførelser i den nærmeste fremtid.
Det var nok også på bakgrunn av tidligere pensumlesning at arrangøransvarlige Nissar Allana i sine refleksjoner, skrevet før festivalen tok til, formulerte:
Det var spesielt dramaene med en sterk sosial tendens, som i A Doll’s House og An Enemy of the People, som det var blitt fokusert på. Svært få av de mer «symbolistiske» Ibsendramaene var blitt fremført på teaterscenene i India, eller slik Klassekampens journalist slår fast: «Aldri tidligere har Ibsens tre seneste skuespill vært fremført i så stor skala i India.»
De indiske spørsmålene vedrørende forståelse, bruk og eventuell tilpasning av Ibsens tekster, sentrert rundt allmennmenneskelige og politiske spørsmål, satte uvilkårlig et annerledes fokus på den vitenskapelige diskurs, som til vanlig blir ført når vestlige Ibsenkjennere og -forskere setter hverandre stevne.
Innslagene i Ibsenfestivalen for 2008 var:
Om opplevelsene av de indiske stykkene skriver Klassekampen: «Tre prestisjeproduksjoner trakk fulle hus under Delhi Ibsen Festival, som ble arrangert før jul. … Teaterlegenden Ratan Thiyams første Ibsenproduksjon noensinne med «Når vi døde vågner» ble en internasjonal kunsthappening, i tillegg til Anuradha Kapur og Neelam Mansingh Chowdurys oppsetninger av ”John Gabriel Borkman” og ”Lille Eyolf” på hindi og punjabi.» I forestillingen When We Dead Awaken var det blant annet brukt scenografiske happenings med tydelige referanser til Salvador Dalis kunst.
Seminaret «Ibsen In The Indian Context» fant sted 19. til 20. desember på Sanskriti. A Centre for Environment, Art and Culture.
Fra indisk side deltok blant annet direktør Nissar Allana (DADA), den bengalske teaterregissør Nilu Kamaluddin (Senter for Ibsenstudier), regissør og rektor Anuradha Kapur (National School of Drama), dramalærer og designer Amal Allana (DADA), teaterhistorikeren og kritikeren Rustom Bharucha, aktivisten og Bookerprisvinneren Raj Bisaria, Bishnupriya Dutt-Paul, Waman Kendre, Sohaila Kapur, m.fl.
Fra norsk side deltok professor Frode Helland, leder av Senter for Ibsen-studier, Inger Buresund, sekretær for Ibsen Awards, museumsleder Erik Henning Edvardsen, representant for nettverket Ibsenmuseene i Norge og skuespiller Juni Dahr, m.fl..
Juni Dahr var også ansvarlig for en avsluttende Workshop over Ibsens dramatikk.
Neste års festival i Dhaka og New Delhi vil bli atskillig større enn det første, da det allerede er gjort avtaler om Ibsenforstillinger både fra Egypt, Syria, Tyrkia, Libanon, Pakistan, Iran og Afghanistan, samt Freie Bühne fra Berlin og Nationaltheatret, Oslo.