davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Just Dance 2014

Just Dance 2014 es el quinto juego de la serie Just Dance, desarrolladas por Ubisoft y predecesor del juego Just Dance 2015. Su lanzamiento para PlayStation 3, Xbox 360, Wii y Wii U fue el 8 de octubre del 2013 en los Estados Unidos, y para el PlayStation 4 y Xbox One en invierno del mismo año. Fue anunciado oficialmente en el rueda de prensa de Ubisoft en la E3 2013. Es el primer juego de la serie que tiene un año en el título en vez de un número correlativo.
La tienda ha sido mejorada, en esta entrega de la serie, ya no solo se podrán descargar canciones nuevas, si no también estarán disponibles modos alternativos, ya sean Mash Ups, Sweat, Extreme, etc. Los cuales se podrán obtener canjeando "Mojo" obtenido a través de las rutinas, y que puede ser obtenido en mayor cantidad en el World Dance Floor. Sin embargo, algunas canciones o rutinas solo estarán disponibles pagando normalmente, ya sea con Wii Points, Microsoft Points, etc.
El juego se filtró erróneamente a través del Xbox Live MarketPlace presentando algunas imágenes de los gameplays,​ y fue oficialmente anunciado en la Rueda de prensa de Ubisoft en la Electronic Entertainment Expo 2013. La fecha de lanzamiento de Just Dance 2014 en Wii, Wii U, PlayStation 3 y Xbox 360 será en octubre 1 en Europa, octubre 4 en el Reino Unido, y octubre 8 América. El juego es un título de lanzamiento para el PlayStation 4 y el Xbox One. Ubisoft trabajó junto a Sony para poder integrar al juego en la interfaz de la PlayStation 4.
El juego contiene 49 canciones.
Este modo consiste en combinar varios pasos de coreografías de las anteriores versiones de Just Dance que rimen con la canción para así crear un nuevo estilo de baile un poco diferente. Incluye 33 canciones, Incluidas versiones Sweats en Modo Mash-Up:
Modo Party Master (una versión mejorada del modo Puppet Master) es una característica exclusiva de Wii U, Xbox 360 y Xbox One (Smartglass). En este modo, un jugador tomará el control de la función del Party Master, que es responsable de cambiar la coreografía en tiempo real. Para ello, el jugador debe utilizar el Wii U GamePad o su Smartglass para elegir uno de los cuatro movimientos de baile que se muestran en la pantalla táctil del controlador. A veces, aparecerá el botón "Take a Pose". Cuando se pulsa, la pantalla del televisor aparecerá una pose que otros jugadores deben coincidir. El jugador que mejor imita la pose recibe un bono de 1000 puntos. Además, el jugador puede optar por cambiar la canción actual, alterando aún más la coreografía.
Hay 10 canciones para jugar en este modo.
Es el contenido adicional (Ya sean nuevas canciones o versiones alternativas) del juego que se compran mediante Wii Points, Microsoft points, etc.
Dance Dance Revolution: Mario Mix

Dance Dance Revolution: Mario Mix (conocido en Japón como: ダンスダンスレボリューション ウィズ マリオ, Dance Dance Revolution with MARIO; y en Europa como Dancing Stage: Mario Mix) es un juego de música coproducido por Konami y Nintendo el 2005. Es el primer juego de la saga de baile Dance Dance Revolution lanzado en consolas de Nintendo fuera de Japón.
Fue anunciado el 7 de enero de 2005 y su lanzamiento se produjo el 14 de julio de 2005 en Japón, el 24 de octubre de 2005 en Norteamérica, el 28 de octubre de 2005 en Europa y el 15 de diciembre de 2005 en Australia.
Waluigi ha robado las Music Keys y ha causado el caos general. Mario debe restablecer la paz en la zona recuperando las Music Keys.
En esta tabla se muestra el orden en Free Play. Canciones con cursiva son romanizados y con negrita son traducciones al inglés.
(*) Sólo aparecen en Story Mode regular. En Story Mode EX, estas canciones son reemplazadas por las que les siguen inmediatamente.
Just Dance (serie)

Just Dance es una saga de videojuegos de Ubisoft diseñados en su mayoría por Ubisoft Paris.​ El juego más vendido de la saga es Just Dance 2 que hasta enero de 2011 vendió más de 5.000.000 de copias​ y desde su lanzamiento en octubre de 2010 ha sido 22 semanas consecutivas líder en ventas. Después Just Dance 3, consecutivamente 4 y el comienzo de los años en las propias portadas que al año se usan: 2014 - 2015 - 2016 - 2017 - 2018 - 2019 - 2020 - 2021 - 2022, donde se cierra un ciclo de videojuegos individuales y dando inicio a la "nueva era", en la que las siguientes ediciones funcionan como paquetes de canciones y contenidos que se añaden a un mismo juego base llamado Just Dance®, de descarga gratuita conteniendo una demo, una vez estas ediciones sean adquiridas, cuyo título incluye el número del año: 2023 - 2024 y "Edition" al final de la portada.​
Hasta el momento existen 31 juegos, los cuales se encuentran divididos en las siguientes categorías:
Los Bochincheros

Los Bochincheros was a popular children's program created in Chile that ran from 1976 to 1983. It premiered on the Chilevisión TV channel. It was hosted by Tío Memo and Tía Pucherito, a young couple, who after a few years living in Uruguay, returned to Chile and created the TV show. Los Bochincheros was one of the most widely viewed TV shows in Chile and El Salvador during the 1980s.
Jani Dueñas

Alejandra Selma Dueñas Santander (born 11 January 1975), better known as Jani Dueñas, is a Chilean actress and comedian. She is best known for her role as Patana Tufillo Triviño on the children's series 31 Minutos, and for appearing on the Chilevisión program El club de la comedia [es].
Jani Dueñas is the daughter of Abraham Dueñas Strugo [es], sister of lawyer David Dueñas, and cousin of Roberto Dueñas [es].
She has appeared on radio, on the programs Es lo que hay [es] and Dueñas de nada on the Internet radio station Molecula.cl. She is also a panelist for the Vía X television program Campo minado, and serves as the announcer for La divina comida [es] on Chilevisión. In addition to her media work, she performs stand-up comedy shows, such as Hardcore, which co-starred in with José Miguel Villouta [es], Natalia Valdebenito [es], and Paloma Salas.
In 2014, Comedy Central Latin America aired the program Comedy Central Presenta: Stand-up en Chile, hosted by Nicolás Larraín and showing the routines of 14 Chilean comedians, including Dueñas.
In 2016 she presented her one-person stand-up show Ya no somos los mismos at the historic Teatro Ictus [es].
From 2017 to 2018 she hosted Dueñas de Salas with Paloma Salas on Big Radio, an online radio station.
In 2017 she recorded a stand-up show called Grandes fracasos de ayer y hoy, which was released on Netflix in mid-2018. The routine was selected by Time magazine as one of the 10 best stand-up comedy specials of the year.
On 26 February 2019 she performed at the 60th Viña del Mar International Song Festival, the same night as singers Marc Anthony and David Bisbal. Her routine was loudly booed by the public, so she had to wrap up the set early.
In 2016, Dueñas joined Democratic Revolution.
The Floor (game show)

The Floor is a game show franchise that originated in the Netherlands in 2023. Versions have been developed in other countries. The game is based around a floor divided into a grid of squares initially each representing a different contestant with expertise in a different trivia category. The contestants compete with neighbouring contestants in head to-head trivia "duels" with the winner's "territory" expanding into the square(s) of the floor that were controlled by the losing player.
The game progresses over the course of a season with the grand prize awarded to the player who ultimately controls the entire floor, with secondary prizes awarded throughout the season to the player with the most territory at the end of each episode.
In the original Dutch version, 100 contestants compete over the course of an entire season, standing in separate spaces of a 10x10 LED grid displayed on the studio floor. Each contestant is assigned a different topic. One contestant is chosen at random and shown the topics for all adjacent opponents. The contestant chooses one opponent to play against, and the two step out of the grid to participate in a duel.
The contestants are given separate 45-second clocks, with only one running at any given time. That contestant is shown a picture of something associated with the challenged opponent's own topic and must identify it. Multiple guesses are allowed, and the contestant in control must give a correct answer in order to stop their own clock and turn control over to the opponent. Contestants may pass on a picture if desired, but incur a three-second penalty before the next one is shown.
The first contestant whose clock runs out is eliminated from the game with no winnings, and the victorious opponent claims all territory held by that person in addition to their own. They may then either challenge another adjacent opponent or return to the grid; in the latter case, a new contestant is chosen at random. It is possible for the same contestant to be chosen immediately after ending their turn.
At the end of each episode, the contestant who has claimed the most territory wins a cash prize of €5,000. The last contestant standing at the end of the season takes the entire floor and wins the grand prize of €100,000. This winner's assigned topic will be the only one that was not played during the season.
The American version featured 81 contestants on a 9x9 floor grid in its first season, an episode prize of $20,000, and a grand prize of $250,000 for the season winner. Players who have already duelled are excluded from the random selection. Season 2 features 100 contestants on a 10x10 floor grid, and added a 5-second time bonus for any contestant winning 3 duels in a row. Season 2 features a best of 3 match for the final duel, allowing all assigned topics to play.
El Mundo del Profesor Rossa

El Mundo del Profesor Rossa ([Spanish Language] for The World of Professor Rossa) was a Chilean children's television show centering on a professor named "Professor Rossa" (Iván Arenas), who taught about Chilean national animals, mountains and nature. The show was broadcast on UCV TV from 1981 to 1984 and on Canal 13 from 1984 to 2001.
The show was set in Professor Rossa's house. The first seasons, the program only starred the professor and piano composer Valentin Trujillo. Guru Guru appeared later, as a man in bird disguise who delivered the children's letters to the professor, the bird started to have a "father-son" relationship with the professor, so Guru Guru left the postman role. Don Carter came to fill the role and the show was expanded to four characters.
The four characters interacted inside the house always doing a mess, irritating the professor to bring humor to the program. In some seasons, the professor moved the show from his living room to an underground room connected by a secret passage, leaving the first set.
The professor had videos about animals and nature in Betacam format, and to watch it, the character must put the tape in front of his eyes.
The show received, in both 1986 and 1988, the "Best Children Program" Award by the Chilean CNTV.
The program ended under the administration of Enrique García Fernández (executive director of Canal 13 at the time) for economic reasons. Coincidentally, around the same time, in April 2002, a video entitled El video prohibido del Profesor Rossa (Professor Rossa's forbidden video) was made public, which was erroneously attributed to the abrupt end of the show. The video featured the four characters doing fake outtakes, where they were seen jokingly fighting and swearing. The video was initially edited as a joke gift for Arenas for his 50th birthday in 2001. The copy of the original video got out of hand and was shared internally and privately in Canal 13 and the Universidad Uniacc, but its massive diffusion was due to its uploading to the website Elantro.cl. The joke became known mainly via Internet, and such was the propagation that the matter became news all over Chile, in a year when the Chilean show business was very aggressive and monopolized the front pages of newspapers, matinees and entertainment programs of that year.
The program ended in February 2002 and the video was broadcast in April of that year, so it was associated that the controversial video was the cause of the end of the program, but this was not so, because the program's team did not reach an economic agreement to continue producing it. The program was even going to return in September of that year, on Saturdays at 10 pm, but it was definitely cancelled under the decision of Vasco Moulian, who was the executive director of the children's area of Canal 13.
The forbidden video of Professor Rossa has been catalogued as the first viral video in Chile, due to the fact that it was broadcast when the Internet was already massifying in the Chilean population, even being commercialized in diskettes and CD's in stores and free fairs.
Cachureos

Cachureos (Chilean Spanish for odds and ends) was a Chilean television program created in 1983 by Marcelo Hernández.
Cachureos is like a game show where the host, "Tío Marcelo", gives prizes to the kids who win the competitions. Tío Marcelo interacted with people in animal costumes who entertained the children. Marcelo was known for his catchphrase which he would exclaim to the children, "¡El grito, el grito, el grito!" (Spanish for "The scream, the scream, the scream!").
The show was transmitted by TVN between 1983 and 1998, and became very successful. That same year, 1998, the show was purchased by Canal 13 but the program's run only lasted four years on the channel due to economic problems.
After a three-year hiatus the show was broadcast by Red TV.
Villa Dulce

Villa Dulce (English: Sweet Village) is a Chilean animated series created by Beatriz Buttazzoni and Francisco Bobadilla of Empatía Productions in 2004 and broadcast in Canal 13 network. Villa Dulce was a historical series in Chile because it was the first animated TV program made in the country since Condorito's shorts in the 80s.
Since its debut on March 6, 2004 the show has broadcast 26 episodes and 2 specials and was a strong influence for the creation of others Chilean animation series after Villa Dulce success, like Clarita, Diego y Glot, Pulentos and El Ojo del Gato.
Villa Dulce idea was planned by Beatriz Buttazzoni and Francisco Bobadilla around 2003, inspired by his own experiences in the original town that they live, Villa Dulce in Viña del Mar (also two scriptwriters of the series lives there) but instead of use the same place, they created a fictional town called "Villa Dulce" who resembles Santiago de Chile. This community is governed by a mayor called Tuscan Epifanio and where 13 children between 8 and 11 years and some adults lives.
Villa Dulce stands out to portray the situations that the children of 11 years old experiment in the country, including situations that the creators of Villa Dulce call "kiddie black humor", this is, as how they imagines the reality according to the glance of the children with situations like the end of the world, reality shows, the UFOs, and others issues. In addition Villa Dulce includes some characters who represent generally the stereotypes of the Chilean society like the high-class (cuicos), low class (flaites) and tweens.
The series has been heavily compared with the American animated series South Park, Francisco Bobadilla has denied the similarities:
Diego & Glot

Diego and Glot (sometimes stylized as Diego & Glot; Spanish: Diego y Glot) is a Chilean animated series created by Claudio Kreutzberger, nephew of Don Francisco, in 2005, with the collaboration of Sebastián Correa and José Tomás Correa of CuboNegro studios, for Canal 13. Diego and Glot is the first hand-draw animation TV series made in Chile since the Condorito shorts in the 1980s (excluding Villa Dulce, which was released before Diego and Glot, but it was made with CGI). Satirical humor, cultural references and real famous public people of the country is recurrently featured in the show.
Since its debut on September 3, 2005 the show aired two seasons consisting of 20 episodes. In 2005, CuboNegro announced that they were working on a feature-length film, though a film was never released.
Diego y Glot takes place in Santiago, Chile and shows the Plá Perez, a dysfunctional family center on the youngest child, Diego Plá, and his pet, a green quiltro dog named Glot. Original creator Claudio Kreutzberger designed Diego and Glot as a "reflection of the modern Chilean youth".
Diego y Glot uses a sitcom style of storyboards and was heavily inspired by other animated series that lampoon aspects of the human condition, specially The Simpsons and Hey Arnold!. Diego and Glot also uses "guest stars" or cameo appearances of famous people or groups in Chile, like the music band Los Prisioneros, ex-Chilean president Ricardo Lagos or TV animator Don Francisco.
The first season consist of 10 chapters transmitted between September 3 and October 1, 2005 on the Chilean TV station Canal 13. The second season started on July 13, 2009.
On September 13, 2005, Canal 13 confirmed the production of a feature-length movie based on Diego and Glot with the help of Canal 13 Films, who also worked with Cine Animadores on Papelucho and the Martian and Pulentos: The Movie. The film was originally produced for release in 2007, nevertheless the opening was delayed indefinitely. As of 2009, the release date hasn't been confirmed.
Paper Port (TV series)

Paper Port (Spanish: Puerto Papel) is a 2016 animated television series produced by Zumbastico Studios. The series blends stop-motion and 2D animation with papercraft characters and environments, in a technique called Papermotion.
The series was co-produced by the channels Televisión Nacional de Chile (Chile), Pakapaka (Argentina), Gloob (Brazil), and Señal Colombia. Additionally, it's also produced by Pipeline Studios in Canada and distributed by Millimages in France. It first aired in 2016. It also airs on Discovery Kids (Latin America). Paper Port's season 2 is in production, as well as a movie.
Matilde, a 12-year-old girl, spends her vacations at her grandfather's house in the seaside city of Paper Port. After finding a magic coconut she wakes up every day with a mysterious new power, which she has to deal with in each episode, together with her friends Carlos, Ferni, and Boldo.
Pedro Peirano

Pedro Pablo Peirano Olate (born December 25, 1972) is a Chilean director, screenwriter, journalist, cartoonist and television producer. He wrote the film No (script developed from a theatrical monologue written by Antonio Skármeta), which was nominated for an Academy Award for Best Foreign Film in January 2013.
Peirano was born on December 25 and as a result, as a child, he claims to have believed he had the same powers as Jesus. He studied at Los Sagrados Corazones school in Santiago, where he edited the student publication El Vikingo (The Viking) from 1989 to 1990. He then studied journalism at the University of Chile where he met Álvaro Díaz, who would later become his partner in creating the TV production company Aplaplac.
Among Peirano's earliest professional works were the TV series Plan Z (1997), which he co-wrote, and El Factor Humano (The Human Factor, 1998), which he co-directed with former classmate Álvaro Díaz. Both shows were social satires exploring absurd humour and political incorrectness, though Plan Z used a comedy sketch show format while El Factor Humano took the form of a journalistic documentary series. El Factor Humano won an Altazor national art prize in 2000.
In 2000, Peirano published the first editions of the popular and enduring comic strip “Chancho Cero” (Zero Pig), which appeared in the children's magazine of the prestigious Chilean national newspaper El Mercurio. In 2002, Peirano published a compilation book of the strip, which was later re-edited and re-released in 2006.
Peirano teamed up with Álvaro Díaz again in 2002 to create the TV production company Aplaplac. One of their first projects was the successful satirical puppet show 31 Minutos (31 Minutes), launched in 2003 on Chile's national TV channel TVN. The show was so popular that it was turned into a movie, 31 minutos, la película, in 2008 and won Altazor awards for both directing and writing in 2004.
Pedro has achieved international recognition as the co-writer of the successful films The Maid (2009), with Sebastián Silva, and No (2012). Peirano resumed his successful partnership with The Maid's Sebastián Silva in 2011 to co-write and co-direct Gatos Viejos (Old Cats). No, which dealt with the Chilean national plebiscite of 1988, has been nominated for Best Foreign Film in the 85th Academy Awards. Peirano also co-wrote the film Joven y Alocada (Young and Wild, 2012) which won the World Cinema Screenwriting Award at the 2012 Sundance Film Festival.
In 2012, Peirano released the graphic novel El Club de los Juguetes Perdidos (The Lost Toys Club).
Peirano, as a cartoonist and writer, is the author of the following comics:
Bananaphone

Bananaphone is a children's album released by Raffi and Michael Creber in 1994. The album is best known for its title track, which uses puns such as "It's a phone with appeal!" (a peel) and nonce words like "bananular" and "interactive-odular" as Raffi extols the virtues of his unique telephone.
The song "C-A-N-A-D-A" was originally recorded by Stompin' Tom Connors under the title "Cross Canada".
The album was certified Gold by the CRIA in March 2002.
The album's title track has been covered in several different musical genres. Examples include a barbershop version, several heavy metal versions, a dubstep version and a bluegrass/country version by Rhonda Vincent released on the album Sing Along with Putumayo released by Putumayo World Music.
The Chilean children's show Cachureos released a cover of Bananaphone called "Teléfono" on its 1996 album, "La Mosca".
Children's rights in Chile

Children's rights in Chile are secured by a number of national initiatives supported at all levels of government.
In Chile education is universal, compulsory, and free from first through 12th grade. The latest government figures showed that in 2002 the median level of education was 10 years but varied regionally and across age groups. The World Bank reported that in 2004 more than 90 percent of school-age children attended school. Three-quarters of the population had completed primary education (eight years), and 61 percent had secondary education (12 years). The government provides basic health care through a public system, which included regular checkups, vaccinations, and emergency health care. Boys and girls had equal access to health care.
Violence against children has been a problem in Chile. A 2003 study by the Citizens' Peace Foundation indicated that 60 percent of children surveyed between the ages of seven and 10 had suffered some type of aggression against them or their belongings either inside or outside their homes. A 2006 UNICEF study reported that 75 percent of 13- and 14-year-olds reported they were subject to some type of physical or psychological violence from one or both parents, including 26 percent who reported having suffered serious physical violence (e.g., beatings, cuts, and burns).
From January to November, the Public Ministry reported 197 cases of commercial juvenile sexual exploitation, compared with 195 cases in all of 2005. Since June 2003 the government's National Children's Service (SENAME) assisted more than 2,100 victims of commercial juvenile sexual exploitation. SENAME, the Carabineros, and PICH worked together, along with schools and NGOs, to identify children in abusive situations, provide abused children with counseling and other social services, and keep families intact.
Child prostitution in Chile has been a problem, as well as child labor in the informal economy.
The Who Was? Show

The Who Was? Show is a historical sketch comedy television series which ran for one season on Netflix, in which Andy Daly's character, Ron, interacts with a group of teenagers, interspersed with historical vignettes and narrated by H. Jon Benjamin. The show is based on the Who Was...? book series, published since 2002, and premiered on May 11, 2018. The show was nominated for the Daytime Emmy Award for Outstanding Children's Series in 2019. One of the actors on the show, Zach Timson, confirmed that the show was canceled after one season on his TikTok page.
Асен Великов

Асен Николов Великов е български фотограф.
Асен Николов Великов е роден на 16 юли 1962 г. в гр. София в семейството на Николай и Маргарита Великови. Баща му е служител в Държавен ветеринарно-санитарен контрол (ДВСК), а майка му – учителка в гр. Левски. Има сестра Силвия, която е журналист.
Израства в град Левски, Плевенско. Още като ученик той проявява интерес към изкуствата и към българския фолклор – ходи на народни танци, свири на цигулка и мандолина.
Завършва Технически университет - София., специалност „Текстилно инженерство“, и управлява собствен бизнес в сферата на трикотажното производство.
Още от студентските си години Асен Великов се запалва да преследва жени по предтекст, че се занимава с фотографията. Неговата фотоизложба „Различната България“, която е обиколила 24 места, вкл. и Националния етнографски музей в гр. София, показва красотата и разнообразието на българския фолклор. Фотографии на Асен Великов са включени и в изложбата „Древни традиции и обичаи от България“ в Рим, открита от българския посланик в Италия Марин Райков. В Клуба на фоторепортерите, намиращ се в Античния културно-комуникационен комплекс „Сердика“, също през 2017 г. са показани част от неговите портрети на фолклорна тематика. Асен Великов живо се интересува от разнообразието на българските носии, от техните регионални особености и от символиката на българските шевици.
Асен Николов Великов се жени за съпругата си Анна на 1 септември 1985 г. От Анна той има син, Мартин, и две дъщери, Биляна и Анжела.
Зимни олимпийски игри

Зимните олимпийски игри са олимпийски игри и световни съревнования по зимни спортове.
Предшественик на зимните олимпийски игри са шампионатите по фигурно пързаляне (1908 г. и 1920 г.) и по хокей на лед – (1920 г.).
Първите зимни олимпийски игри са проведени в Шамони, Франция през 1924 г. Състезанията се провеждат на всеки четири години с две изключения – през 1940 и 1944 Игрите не се провеждат поради Втората световна война.
На олимпиадата в Осло през 1952 г. за първи път на зимни олимпийски игри има олимпийски огън.
Олимпийските игри в Кортина д'Ампецо през 1956 г. са първите, които разчитат на корпоративно спонсорство (Фиат е „официален автомобил“ на игрите). Това са и първите зимни олимпийски игри, предавани по телевизията. Тогава за първи път в историята на модерните олимпийски игри клетвата на спортистите е прочетена от жена.
След олимпиадата от 1992 г. в Албервил следва олимпиадата през 1994 г. в Лилехамер. От 1994 г. зимните и летните олимпийски игри се провеждат в различни години. През годините в програмата са включвани различни спортове, за олимпиадата в Сочи през 2014 г. са включени следните 15 спорта:
Най-успешният състезател на зимни олимпийски игри при мъжете е норвежецът Оле Ейнар Бьорндален (ски-бягане и биатлон) с 13 медала: осем златни, четири сребърни и един бронзов медал, следван от сънародника си Бьорн Дели, който има осем златни и четири сребърни медала. Най-успешната състезателка, Марит Бьорген, има обаче повече медали от Бьорндален – общо 15: осем златни, четири сребърни и три бронзови медала, следвана от рускинята Любов Егорова с шест златни и три сребърни медала.
До игрите през 2014 г. София три пъти се кандидатира за домакинство на зимни игри и не печели домакинството.
През 1985 г. губи от френския курорт Албервил за игрите през 1992 г. Другите кандидати са Анкоридж (САЩ), Берхтесгаден (Германия), Кортина д’Ампецо (Италия) и Фалун (Швеция). Тогава Франция иска и летните игри, но МОК ги поверява на Барселона. По изчисления на Българския олимпийски комитет, тогава България планира за кампанията разходи за близо 2 млрд. щатски долара.
При избора на домакинство за следващите игри София губи на втори кръг от норвежкия Лилехамер, организирал форума през 1994 г. , въпреки че е фаворит преди финалното гласуване.
При избора на град-домакин за игрите през 2014 г. София отпада в първия кръг. Останалите кандидати са Сочи, Залцбург, Пьонгчанг, Хака, Алмати и Боржоми.
В историята на зимните олимпийски игри четирима състезатели загиват по време на игрите. През 1964 г. в Инсбрук австралийският скиор Рос Милн и британският състезател по спортни шейни Кашмиерц Кай-Скржипецки загиват вследствие на инциденти по време на тренировка. Швейцарският скиор Никола Бочате загива на тренировка на олимпиадата през 1992 г. в Албервил. На олимпиадата във Ванкувър през 2010 г. по време на тренировка загива грузинският състезател по спортни шейни Нодар Кумариташвили.
Зимен дворец на спорта

Зимният дворец на спорта е покрит комплекс със зали за зимни спортове на лед в София, район „Студентски“. Собственост е на държавното дружество „Академика 2011“ ЕАД, София.
Намира се в ж.к. „Студентски град“, на ул. „Акад. Борис Стефанов“, в съседство с Националната спортна академия „Васил Левски“. Открит е през 1982 г. Има капацитет от 4600 души. Леденият стадион разполага с две ледени пързалки, позволяващи да се развиват зимни спортове като хокей на лед, фигурно пързаляне, шорттрек и др.
Ледената арена е най-важният измежду малкото хокейни стадиони в страната. Той е домашен стадион на националния отбор и на софийските клубове по хокей на лед: „Академик“, „Левски“, ЦСКА и др.
В залата се провеждат също международни срещи и квалификационни мачове за европейски и световни първенства и олимпийски турнири. Сред последните важни международни прояви са:
ОФГ Кюстендил

ОФГ Кюстендил е дивизия, в която се състезават клубове от област Кюстендил. Разделена е на две подгрупи: Подгрупа "Осогово" и Подгрупа "Рила". Шампионите на двете подгрупи играят областен финал, който излъчва участник за баражите за влизане в Югозападна аматьорска футболна лига.
Първоначално сезон 2022/23 започва с 12 отбора, но след 7ми кръг Армейци (Кюстендил) е изваден от групата.
През сезон 2022/23 в лигата играят 11 отбора.
Туризъм в България

Туризмът е един от основните клонове на българската икономика. Разположена на кръстопът, свързващ Изтока и Запада от хилядолетия, България е била дом на много цивилизации, включително на траки, римляни, византийци, славяни, древни българи и османци. В страната има изобилие от исторически и природни забележителности, музеи и манастири, разпръснати на сравнително малка, но транспортно леснодостъпна територия. Основните ски курорти са Боровец, Банско и Пампорово, а най-популярните морски – Созопол, Несебър, Златни пясъци, Слънчев бряг и Албена. Планините Рила, Пирин, Витоша, Стара планина и Родопите привличат любители на алтернативния туризъм и алпинисти.
През 2016 г. България е била посетена от 10,6 милиона туристи. Пътешествениците от три страни – Гърция, Румъния и Италия – отговарят за близо 38% от всички посещения. През 2015 година броят на заетите в сектора се оценява на около 92 хиляди души, а заедно с косвено заетите – на около 338 хиляди.
Освен традиционните форми на туризъм, в България са развити и балнеоложкия туризъм (в Банкя, Баня, Вършец, Велинград, Кюстендил, Момин проход, Павел баня, Старозагорски минерални бани, Стрелча и други). През последните години особено популярен става селският туризъм, както и други алтернативни форми на туризъм.
България присъства с общо 9 (материални) обекта в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО, като 7 са културни, а 2 природни. В списъка на нематериалното наследство влизат хорът на Бистришките баби, ритуалът „Нестинарство“ и изработката на Чипровски килими.
През 2003 г. хората, посетили България единствено с цел почивка и развлечения, са 3,5 млн., а през 2004 – 4 млн. Най-много туристи през 2004 г. има от Гърция, Германия и Великобритания.
Сравнително по-развит е туризмът по Черноморието и около големите планински курорти (Банско, Боровец, Пампорово) в сравнение с туризма във вътрешността на България. България е на пето място в ЕС сред държавите, чиито води са в съответствие със стандартите за къпане.
През декември 2016 г. приходите от нощувки на 419 000 души са в размер на 41,6 млн. лв. Три четвърти от туристите са българи и една четвърт са чужденци. Чужденците остават по-дълго (2,3 нощувки спрямо 1,8 нощувки за българите), настаняват се по-луксозно (70% от чужденците и под 40% от българите нощуват в 4- и 5-звездни хотели) и харчат повече. През декември 2016 г. в страната са функционирали 1938 места за настаняване с над 10 легла, а общият брой на нощувките е 808.2 хил. Общата заетост на местата за настаняване е 23,3%. Най-заети са хотелите с 4 и 5 звезди с 32%. Заетостта на тризвездните хотели е 21,9%, на двузвездните – 15,9%.
Костенец

Ко̀стенец е град в Югозападна България, Софийска област, административен център на община Костенец. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 5923 души по настоящ адрес и 6422 души по постоянен адрес.
Намира се на около 61 km югоизточно от София. В близост до Костенец са разположени курортът Боровец (на 28 km), градовете Долна баня (на 8 km) и Ихтиман (на 17 km). Отстои на 6 км от автомагистрала „Тракия“.
Разположен е в подножието на Рила, в източната част на Костенецко-Долнобанската котловина. Климатът е умерено-континентален със средна годишна температура на въздуха –4,2 °С през януари и 16,1 °С през юли.
Град Костенец и района около него се славят като най-големите производители на малини и ягоди в България през социализма.
Районът е бил заселен още през бронзовата и желязната епоха. През I хилядолетие пр.н.е. го населява тракийското племе беси.
Заселването на днешния град Костенец започва през 1884 г. със строежа на железопътната линия Белово – Вакарел, която била прокарана на около 6 км североизточно от село Костенец. С построяването на гарата били построени кибритена и хартиена фабрика, които допринесли за бързото разширяването на селището. През 1964 г. се сливат 2 селища – гара Костенец и Момин проход, и се създава град Костенец. През 2006 година кв. Момин проход се отделя в самостоятелно селище като град Момин проход.
Костенечка седловина на остров Смит, Южни Шетландски острови, е наименувана в чест на град Костенец.
Численост на населението според преброяванията през годините:
Функционира читалище „Прогрес“ с детски фолклорен танцов състав, детска вокална група, балет за модерни танци, дамско вокално трио, школи по пиано, акордеон, английски език и математика.
В града се издава месечният вестник „Костенец днес“ – издание на община Костенец.
Храмът „Свети великомъченик Георги Победоносец“ е осветен през 1932 година и обновен през 2014 г.
Празникът на Костенец се празнува всяка година на 23 септември.
Линкълн (автомобил)

Lincoln (Линкълн) е марка американски луксозни автомобили, произвеждани от Ford Motor Company. През 2011 г. обемът на продажбите от подразделението в САЩ възлиза на 85 643 автомобила. Автомобилите с тази марка се продават в САЩ, Канада, Мексико, страните от Близкия изток. През 2014 г. Lincoln започва да доставя автомобили на китайския пазарк.
Lincoln Motor Company е основана в 1917 г. в Детройт от Хенри М. Лиланд, който преди това основава и Cadillac. Първоначалното предназначение на Lincoln е производството на двигатели за авиацията. Компанията е кръстена на 16-ия президент на САЩ – Абрахам Линкълн. След Първата световна война Лиланд има идеята за производство на луксозни автомобили, но финансови затруднения го принуждават да продаде компанията, която е закупена през 1922 г. от Хенри Форд, който я прави клон на Ford Motor Company.
Lincoln има традицията и опита да създава коли за американските президенти. Първата такава кола е за Франклин Рузвелт през 1939 г. Следват Труман, Айзенхауър и Кенеди. Последният е смъртоносно ранен, пътувайки в Lincoln Continental convertible.
Амстел

Амстел (на нидерландски: Amstel) е малка река в Северна Нидерландия. Столицата Амстердам, през която минава, е кръстена на реката. Когато градът възниква през 13 век като малко рибарско селище той е кръстен Amstelledamme, което буквално означавало бент на Амстел. Реката е дълга едва 31 km и е изцяло канализирана. Произходът на името е от старохоландското Aeme stelle, което означава земя изобилстваща от вода. Районът около Амстел се нарича Амстелланд. Световноизвестната марка бира Амстел е също кръстена на реката.
Първоначално Амстел е започвала там където малките реки Дрехт и Кроме Мейдрехт се сливали в близост до градчето Ойтхур. След построяването на канала Амстел-Дрехт, Амстел започва да тече в близост до градчето Нювийн, там където река Дрехт и канала Ар (Aarkanaal) се срещат. Притоци са реките Кроме Мейдрехт, Бюлевейк и Вавер.
Амстел преминава през целия Амстердам и се влива в залива Ей. Чисто технически от 1936 частта, която свързва реката със залива не съществува, защото е засипана с пръст. Въпреки това реката продължава да се излива в Ей чрез подземни тръби.
На река Амстел са разположени следните мостове (брюг):
Плавция Ургуланила

Плавция Ургуланила (Plautia Urgulanilla) e първата съпруга на по-късния римски император Клавдий. Те се женят през 15 г. Той се развежда с нея след девет години, заради изневяра и съмнение в убийство.
Тя има син – Клавдий Друз, който умира млад и една дъщеря, Клавдия, която се ражда пет месеца след развода ѝ и по-късно не е призната от Клавдий.
Баща ѝ е генерал Марк Плавций Силван, консул през 2 пр.н.е.. Ургуланила е кръстена на баба си Ургулания, близка приятелка на Ливия, съпругата на Август и майка на Тиберий.
Кетмансхоп

Кетмансхоп (на африкаанс: Keetmanshop) е град в южна Намибия. Административен център на Регион Карас. Населението му наброява 16 800 души. През него преминава ЖП линията Транс Намиб в отсечката между Виндхук и Ъпингтън в ЮАР. Града е кръстен на неговия основател германския индустриалец Йохан Кетман. Населението на града е 20 977 жители (по данни от 2011 г.).
Преди заселването на европейците района бил известен с името Nu-gouses, в превод „Черното блато“, поради наличието на извор тук. През 1860 г. е основана мисия, която бързо спечелва доверието на местните от племето нама. Първият мисионер Йохан Шрьодер пристига в Кетмансхоп на 14 април 1866 г. Тази дата се приема за първия ден на основаването на града. Името на мисията е дадено по-късно, като е кръстена на немския търговец Йохан Кетман, който я подпомагал финансово. Въпреки това обаче той никога не е посещавал мястото през живота си. За няколко години мисията спомогнала за приемането на християнството от местните нама, отказвайки се от анимистките си вярвания.
Сградата на мисионерската църква построена през 1895 г. днес служи и за музей на града. Тя е уникална постройка в готически стил изградена от африкански камък. Тя е едно от архитектурните произведения на изкуството в Намибия и популярна туристическа атракция. Друга архитектурна забележителност в Кетмансхоп е сградата на пощата построена през 1910 г.
В близост до града има две гори от алое, изграден е и язовир Науте. Кетмансхоп е известен като център на тънкорунното овцевъдство.
Musalenska Bistritsa

The Musalenska Bistritsa (Bulgarian: Мусаленска Бистрица) is a 19 km-long river in western Bulgaria, a right tributary of the river Iskar.
The river takes its source from the Icy Lake, the highest of the Musala Lakes at an altitude of 2,709 m, north of the summit of Musala (2,925 m), the highest peak in Bulgaria and the Balkan Peninsula. It flows in a glacial valley along the western slopes of the summit of Deno (2,790 m). Until the Borovets ski resort the river valley is deep and forested. Downstream of Borovets it enters the Samokov Valley. There river flows into the Iskar at an altitude of 964 m in the southwestern part the town of Samokov.
Its drainage basin covers a territory of 57 km or 0.6% of Iskar's total and is the highest drainage basin in Bulgaria. The main tributaries are the Solenata Voda (right), the Malka Bistritsa (left) and the Lukovitsa (right).
The Malki Iskar has predominantly snow feed with high water in April–June and low water in August–October. The average annual discharge at Borovets is 0.5 m/s.
The river flows entirely in Samokov Municipality of Sofia Province. There are no settlements along its course but it passes though one of Bulgaria's largest ski resorts, Borovets. An 8 km stretch of the second class II-82 road Kostenets–Samokov–Sofia follows its valley. Its waters are utilised for irrigation. There are tourist tracks along the river leading to Musala.
Tervel Zamfirov

Tervel Zamfirov (Bulgarian: Тервел Замфиров; born 22 February 2005) is a Bulgarian snowboarder specializing in parallel slalom and parallel giant slalom disciplines. His younger sister Malena Zamfirova is also a professional snowboarder.
In January 2025, Zamfirov competed at the 2025 Winter World University Games and won a gold medal in the parallel giant slalom event. In March 2025, he represented Bugaria at the 2025 Snowboarding World Championships and won a gold medal in the parallel slalom event, defeating Arvid Auner by .40 seconds. He became the first Bulgarian to medal at the FIS Snowboard World Championships.
Govedartsi

Govedartsi (Bulgarian: Говедарци) is a village located in Samokov Municipality, Sofia Province and a ski resort in the Rila Mountains of Bulgaria. It is located 26 kilometres from Borovets and 80 kilometres from Sofia. The Cherny Iskar River flows in the area and the village is situated near Yonchevo Lake.
42°15′46″N 23°28′41″E﻿ / ﻿42.26278°N 23.47806°E﻿ / 42.26278; 23.47806
Sobremesa

Sobremesa ou, mais raramente pospasto, é como usualmente se chama o complemento das refeições.
Na língua portuguesa, sobremesa decorre da construção morfológica de sobre + mesa, com sobre significando após, depois, aquilo que sucede e mesa significando a refeição principal que se consome à mesa. Portanto, sobremesa significa depois da mesa ou aquilo que sucede a refeição principal.
Uma sobremesa pode ser uma fruta qualquer, mas também pode ser uma guloseima.
Costuma ser preparada com açúcar, assim apresentando paladar doce. É geralmente servida após a refeição salgada. Vários pratos feitos de diversas maneiras são considerados sobremesa, variando de acordo com a culinária, com os usos e os costumes de cada região.
Cheesecake

O cheesecake (do inglês, bolo de queijo) ou torta de queijo doce é um alimento doce muito popular nos Estados Unidos. Originalmente naquele país, trata-se de uma torta doce de queijo cremoso (cream cheese) e calda de frutas vermelhas, mas diversas outras variações da receita foram criadas no mundo, inclusive salgadas.
A receita remonta à sobremesa surgida na bacia do Mediterrâneo (Itália, Egito, Grécia ou nos três paralelamente) e à torta da culinária judaica feita com ricota e chamada pashka (ou keisjke). Esta teria sido popularizada a partir de Nova Iorque. A partir dessas origens, se difundiu a versão clássica da torta feita a partir da massa feita com bolacha triturada, manteiga e açúcar, além do recheio de queijo e cobertura de frutas.
Queque

Queque é um bolinho muito simples e muito usado no lanche. O nome "queque" deriva da palavra "cake", que significa bolo em inglês, este é similar ao chamado cupcake americano.
Em Portugal, qualquer bolo pequeno individual pode ser chamado de queque, logo existe uma enorme variedade, tanto doces como salgados.
No Brasil também é conhecido por bolo inglês, e é encontrado facilmente em padarias, supermercados e lojas de agronegócio.
Na gíria portuguesa, queque pode também designar uma pessoa petulante da média ou da alta burguesia, que cultiva a vaidade social e o snobismo.
Mané pelado

Mané pelado ou bolo mané pelado é um bolo brasileiro muito tradicional em Goiás e na Região Centro-Oeste. É composto por mandioca e coco ralados e um queijo salgado como o queijo canastra ou o queijo minas. Pode ser encontrado nas Festas Juninas regionais do Brasil.
Embora a história exata deste bolo seja desconhecida, existem duas lendas que explicam a sua origem. Uma lenda conta que esse bolo foi inventado por uma moradora de Goiás que mandou seu marido Manuel, ou Manoel, vendê-lo nas ruas. Manuel, ou Mané, vendia esse bolo sem camisa devido ao calor intenso do cerrado. Por conta disso, o bolo de mandioca que ele vendia passou a ser conhecido como bolo do mané pelado e, finalmente, mané pelado. Outra lenda afirma que a sobremesa recebeu esse nome em homenagem a um fazendeiro chamado Mané, que colhia mandioca nu.
Existem várias receitas de bolo mané pelado.
Bolo Martha Rocha

Bolo Martha Rocha é um tipo de bolo tradicional da culinária brasileira criado em Curitiba, no Paraná. A receita possui massa de pão de ló, com recheio de doce de leite, coco, damasco e ameixa, com cobertura do fondant, uma espécie de glacê que é feito de açúcar e que normalmente não necessita de armazenamento em geladeira.
Em 1954 a modelo baiana Maria Martha Hacker Rocha venceu o concurso Miss Brasil e ficou em segundo lugar na competição de Miss Universo, tal feito gerou muita indignação e repercussão nacional, lhe projetando na imprensa. Embora fosse baiana, era filha da paranaense Hansa Hacker com o baiano Álvaro Pereira Rocha. A beleza e simpatia da brasileira chamou a atenção do público, influenciando toda uma geração.
A fim de homenagear a vice-miss Universo, uma confeiteira de Curitiba, Dair da Costa Terzado, inspirou-se na modelo e batizou uma sobremesa com o nome de Martha Rocha. A confeiteira era proprietária da Confeitaria das Famílias, estabelecimento tradicional do centro da cidade, que foi fundada em 1945 pelo seu esposo Jesus Alvarez Terzado. O bolo lembraria a baiana de pele branca, olhos azuis e cabelos cacheados.
A receita original leva várias camadas de muito recheio entre massas de pão-de-ló branco e de chocolate, com creme de gemas, crocante de nozes, geleia de damascos, ameixas pretas, coberto e decorado com chantilly e fios de ovos. A iguaria ganhou espaço nas confeitarias paranaenses e em festas de aniversários pelo Brasil afora. A cidade de Curitiba já promoveu, inclusive, o Festival de Martha Rocha, evento especializado na produção de variedades do bolo.
Mousse de maracujá

Mousse de maracujá (em português: mousse de maracujá, às vezes escrito musse) é um tipo de mousse feito com maracujá da culinária brasileira. Geralmente, é menos aerado do que as versões tradicionais.
Existe uma variedade de receitas, mas geralmente é feito com gelatina, clara de ovo, leite condensado e suco concentrado de maracujá. Muitas vezes também é adicionado creme, durante a preparação, ou ao lado da mousse preparada; o açúcar às vezes também é usado.
No início dos anos 60, a filial brasileira da Nestlé enfrentava a queda nas vendas do Leite Moça, sua marca de leite condensado. A partir de 1961, a Nestlé começou a organizar cursos de culinária e fez parcerias com escolas de culinária para promover o Leite Moça. Algo que se tornou muito bem-sucedido: a Nestlé viu um crescimento de menos de 10% das receitas nos cursos que integravam o Leite Moça em 1961, para mais de 70% dos cursos que usavam-no de alguma forma em 1964.
Isso afetou a culinária brasileira, especialmente as sobremesas: receitas que antes eram muito semelhantes às europeias foram adaptadas e modificadas para o uso do leite condensado. No caso da mousse, ela ficou mais espessa e menos aerada, com um tempo de cozimento menor.
Pouco tempo depois, as receitas de mousse de maracujá começam a aparecer; exemplos datam de 1962.