davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Herring Point

Herring Point (bulgarsk нос Херинг, ‘Nos Herring’) er et nes på nordkysten av Rugged Island utenfor vestkysten av Byers Peninsula på Livingston Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis på østsiden av innløpet til Hersilia Cove.
Neset er oppkalt etter den engelske kapteinen Joseph Herring på «Espirito Santo». Han startet selfangst sør for 60 °S i Antarktis ved Hersilia Cove på første juledag 1819.
Herring Point ligger ved 4,89 km øst-sørøst for Cape Sheffield, 1,63 km øst-sørøst for Ivan Vladislav Point, 3,92 km vest for Start Point og 1,31 km nordvest for Vund Point.
Sild

Sild (Clupea harengus) er en fisk i sildefamilien. Den kan bli opptil 40 cm lang, og har en tett kropp med store blanke skjell og stor kløftet halefinne.
Silda er en utpreget stimfisk, som stort sett lever av plankton, og da hovedsakelig små krepsdyr. Den gyter i februar–mars, når vannet har akkurat passende temperatur og saltholdighet. Den er en av våre viktigste matfisker, med en mengde anvendelsesområder.
Den minste silda (5–10 cm) kalles mussa. Når den blir omkring 1,5 år gammel har den en lengde på ca. 13–19 cm, og kalles bladsild. Etter 2,5–4,5 år er silda voksen (20–30 cm lang), og kalles feitsild. Feitsilda utvikler seg til gyteferdig fisk som gyter i stim, for deretter å vandre ut i havet til et område mellom Island og Spitsbergen.
Silda blir metaforisk kalt «havets sølv» på grunn av sin farge og økonomiske betydning. :
Kokt egg

Kokt egg er egg etter fugler, for eksempel hønseegg, som kokes i vann, med skallet på, til det oppnår ønsket innvendig konsistens. De to mest vanlige konsistensbeskrivelsene er «bløtkokt» og «hardkokt», mens en mellomting av disse gjerne kalles «smileegg». Egg som skal kokes bør alltid være romtempererte. Ferdig kokte egg serveres gjerne i eggeglass med skallet på og som en selvstendig matrett, typisk til frokost, eller som en ingrediens i andre retter.
Bløtkokte egg har rennende plomme og hvite som er delvis stivnet. Smileegg ligner bløtkokte egg, men hviten er helt stivnet og plommen ikke like rennende. Hardkokt egg har stivnet plomme og hvite, uten å bli misfarget i overgangen mellom disse. Overkokte egg er som hardkokte, men med en misfarget grønnskjær i overgangen mellom plomme og hvite. Egg som kokes uten skall kalles posjert egg og trenger en annen type behandling.
Hvor lenge egg må kokes for å oppnå ønsket konsistens varierer, først og fremst med eggets egenvekt, dernest med koketeknikken. Et såkalt standardegg veier 63 g og vil normalt være bløtkokt etter 4–5 minutter, smilende etter cirka 6 minutter, og hardkokt etter cirka 8–9 minutter, forutsatt at egget er romtemperert og legges i vann som alt koker. Mindre egg vil ta kortere tid å koke, mens større egg vil ta lenger tid å koke. Egg som overkokes får grønnskjær i overgangen mellom plomme og hvite.
Hønseegg varierer i størrelse. Det er vanlig å merke egg som omsettes i butikk med de engelske størrelsene S for small (små 45–53 g), M for medium (middels 53–63 g), L for large (store 63–73 g) og XL for extra large (ekstra store 73–78 g). En kombinasjon av to størrelsene er også vanlig, for eksempel som M/L for small/medium (mellomstore til store egg 53–73 g).
Egg bør være romtempererte, fordi skallet på kjøleskap-kalde egg sprekker lett. Dersom man må bruke kalde egg er det en fordel at de legges i kaldt vann, som siden varmes opp til rett under kokepunktet. Det vil ta litt lenger tid før eggene får ønsket konsistens, avhengig av hvor rasket vannet varmes opp. Eggehvite begynner å stivne ved 70 ℃, så det er ikke nødvendig at vannet fosser. Ideelt skal temperaturen ligge rett under kokepunktet.
Når egget er ferdig kokt må det avkjøles i kaldt vann, til kokeprosessen innvendig i egget stopper opp. Kokte egg som ikke skal brukes med det samme bør avskalles og oppbevares kjølig, ellers kan overgangen mellom plomme og hvite utvikle grønnskjær.
P.G. Wodehouse

Pelham Grenville «P.G.» Wodehouse (uttales: ['wʊdhaʊs]; født 15. oktober 1881, død 14. februar 1975) var en britisk forfatter, dramatiker, tekstforfatter og skribent. Han er kjent for sine humoristiske romaner og noveller om engelsk liv i 1900-tallets første tiår. Han var berømt for sin komiske stil, fantastiske språkføring, og de mange referansene til Bibelen, ulike filosofer og andre forfattere.
Wodehouse er kanskje mest kjent for den lange serien om den udugelige overklasseynglingen Bertie Wooster og hans betjent Jeeves. Wodehouse skrev 11 romaner og flere noveller om dette paret. Han var enormt populær i løpet av en karriere som varte mer enn sytti år. Til tross for politisk og sosial uro i løpet av hans liv, store deler av det tilbrakte han i Frankrike og USA, var hans hovedemner fra tiden før og umiddelbart etter den første verdenskrig i de øverste samfunnslag i England, noe som reflekterte hans fødsel, utdannelse og første karriere som skribent. Han er anerkjent som mesterlig stilist av engelsk prosa, og ble beundret av både samtidige som Hilaire Belloc, Evelyn Waugh og Rudyard Kipling, og av senere forfattere som Christopher Hitchens, Stephen Fry, Douglas Adams, J. K. Rowling, og John Le Carré.
Wodehouse tilbrakte de siste tiårene av sitt liv i USA og ble amerikansk statsborger i 1955, hovedsakelig grunnet de kontroverser som oppsto etter at han laget fem muntre radiosendinger fra det nasjonalsosialistiske Tyskland under den andre verdenskrig etter at han hadde blitt internert av tyskerne for et år. Spekulasjoner etter radiosendingene førte til beskyldninger om samarbeid og også forræderi, og noen biblioteker forbød hans bøker. Selv om en undersøkelse fra den britiske sikkerhetstjenesten MI5 frikjente ham for slik kriminalitet, vendte han aldri tilbake til England.
Woodhouse hadde et meget produktivt forfatterskap. Nedenfor er en liste konsentrert rundt hans bøker med Jeeves og Wooster. De fleste av historiene om Jeeves og Wooster ble først trykket i blader som Strand Magazine.
Fortellinger om Wooster og Jeeves er dramatisert flere ganger; blant annet av BBC radio på 1960–70-tallet og i 2006. Radioteatrets serie med Per Theodor Haugen og Gisle Straume gikk på NRK omkring 1970. TV-serien Jeeves and Wooster (1990–93), med Hugh Laurie og Stephen Fry, har også vært vist på TV.
Rita Moreno

Rita Dolores Moreno (født Rosa Dolores Alverío 11. desember 1931 i Humacao i Puerto Rico) er en amerikansk skuespiller, sanger og danser.
Da Moreno var fem år gammel flyttet hun med sin mor til New York City. Hun debuterte på Broadway som trettenåring. Moreno vant Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen som Anita i filmen West Side Story (1961). Hun har en stjerne på Hollywood Walk of Fame. I juni 2004 fikk Moreno Presidentens frihetsmedalje av USAs president George W. Bush.
Moreno har også spilt Liliana De La Vega i fire episoder av Jane the Virgin.
Hun spilte en av hovedrollene i filmkomedien 80 for Brady, som hadde premiere i 2023; de tre øvrige hovedrollene ble spilt av Jane Fonda, Lily Tomlin og Sally Field.
Chimichanga

Chimichanga (/tʃɪmiˈtʃæŋɡə/; spansk: [tʃimiˈtʃaŋɡa]) er en fritert burrito som er vanlig i tex-mex og det øvrige sydvestlige amerikanske kjøkken. Retten er vanligvis tilberedt ved å fylle en hvetetortilla med ulike ingredienser, som oftest ris, ost, bønner og kjøtt som machaca (tørket kjøtt), carne adobada (marinert kjøtt), carne seca (tørket oksekjøtt), eller strimlet kylling, som deretter brettes til en rektangulær pakke. Den er deretter frityrstekt, og typisk servert med salsa, guacamole, rømme eller ost.
Opprinnelsen til chimichanga er usikker. Noen hevder retten oppsto i Mexico, i andre at den oppsto ved en tilfeldighet i Arizona i USA. Med henvisning til varianten chivichanga, i hovedsak vanlig i Mexico, er en forklaring at innvandrere til USA brakte retten med seg, først og fremst gjennom Sonora inn i Arizona. Ordene chimi og changa kommer fra to meksikansk-spanske uttrykk: chamuscado (perfektum partisipp av verbet chamuscar), som betyr svidd, og changa, som er relatert til chinga (tredjeperson presens av verbet chingar), et frekt uttrykk for det uventede eller en mindre fornærmelse.
Frans Brüggen

Frans Brüggen (1934–2014) var en nederlandsk dirigent og blokkfløytist.
Frans Brüggen studerte blokkfløyte hos Kees Otten ved Conservatorium van de Vereniging Muzieklyceum i Amsterdam og tverrfløyte med Hubert Barwahser og Johan Feltkamp. Han ble professor ved det kongelige konservatorium i Haag bare 21 år gammel. Senere var han professor ved Harvard og Berkeley.
Brüggen regnes som en av de mest betydelige blokkfløytister på 1900-tallet. Han har mye av æren for at blokkfløyta fikk en renessanse, og for at instrumentet igjen ble tatt seriøst som konsertinstrument. Flere glemte mestre fra 1600- og 1700-tallet ble hentet fram i lyset igjen av Brüggen. Hans fortolkninger av verk fra barokken og renessansen ble svært populære og fikk stor påvirkningskraft på yngre musikere.
I 1981 grunnla Brüggen Orchestra of the Eighteenth Century (Orkest van de Achttiende Eeuw) sammen med fiolinisten Lucy van Dael. Han ledet det nederlandske Radio Kamerorkest fra 1991 til 1994, og var fra 1994 gjestedirigent ved Orchestra of the Age of Enlightenment.
I 2010 ble Frans Brüggen tildelt Prins Bernhard Kulturfonds Prijs for sin musikalske innsats, og samme år tildelte den nederlandske dronningen ham Eremedaille voor Kunst en Wetenschap.
Brüggen eide en betydelig samling blokkfløyter og traversofløyter fra barokken, blant annet av Pierre Jaillard Bressan, og bidro sterkt til at det ble bygget tro kopier av gamle originalinstrumenter.
Branko Đurić

Branko Đurić (født 28. mai 1962) er en skuespiller og regissør fra Bosnia-Hercegovina. Hans far var serbisk og hans mor var bosnjak. Hans første suksess kom med TV-serien Top Lista Nadrealista på 1980-tallet.
Noen av hans mest kjent filmer inkludere:
Han hadde også stor suksess med TV-seriene Naša mala klinika og Pet minuta slave i Kroatia.
Bente Lind

Bente Lind (senere Bente Erøy, født 4. juni 1948 i Arendal) er en norsk sanger, med barne- og skoleår i Arendal. Hun bodde deretter en tid i Finland og ble oppdaget på en talentkonkurranse på Park Hotell i Moss høsten 1964. Sammen med orkesteret The Lunicks (tidligere: The Upstarts) ble hun invitert til å spille inn plater for MANU records i Oslo, av direktør Per Gunnar Jensen i duoen Bjørg og Per Gunnar.
Hennes debutplate ble arrangert av Thor G. Norås, som også skrev alle hennes innspillinger for MANU. Debutplaten, Goodbye Jimmy, goodbye, var en homage (hyllest til en avdød) til Jim Reeves, som da nylig var omkommet i en flyulykke hvor han selv førte flyet. Denne platen ble straks en stor slager i hele Skandinavia og med hennes bakgrunn ble den også utgitt i Finland. På finsk ble «You cannot hurt me» titulert «Yksinen oon» («I'm alone») fordi den åpner med ordene: «So now I'm alone again, you cannot hurt me».
I USA ble platen utgitt på de Ville Records. Den finnes også på en samling som heter Girls in Garage Band. Sammen med sitt orkester, The Lunicks og Nina & Patzy, The Dandy Girls, Sully Ann (Gunn Støa), Toril Støa, Green Onions, Roy Scott, Jørn Are med fler, gjorde de en stor innsats i de to norske rocke-filmene, Equilibrium og Broder Gabrielsen.
Bente Lind lå på Ti i skuddet i 1965 som første norske artist med sangen «Goodbye Jimmy, goodbye».
Hun toppet Norsktoppen i 1982 i åtte uker med «Vil du følge med meg», som ble årets mest populære plate på Norsktoppen det året. Hun var også en av deltagerne i Melodi Grand Prix 1990 hvor hun kom på en delt sjetteplass med sangen «Ciao Amore».
Bente Lind har blitt kalt norsktoppdronning, og hun har også sunget mye countrymusikk. Hun har opptrådt på canadisk TV med country og hatt andre TV-opptredener, både i Norge og i Sverige, blant annet i Hylands Hörna. Hun har dessuten deltatt på et utall samlekassetter, hvorav flere har solgt til gull og andre troféer. Bortsett fra «Vil du følge med meg» og «Goodbye, Jimmy, goodbye», er «Comment ca va», «Driver dugg, faller regn» og «Da lyser en sol» andre melodier som forbindes med Bente Lind.
Hun er portrettert i nr. 26 av det amerikanske rocke-magasinet Ugly-Things.
Bente Lind har også medvirket på følgende album.
John Magnar Bernes

John Magnar Bernes, også kjent som Hungry John, (født 10. mai 1951) er en norsk musiker og munnspiller. Han er mest kjent som medlem og grunnlegger av bluesbandet Bergen Blues Band. Etter at det bandet ble oppløst i 1985, dannet Bernes bandet Hungry John and the Blue Shadows, som fremdeles eksisterer. I 2010 gjenforente han Bergen Blues Band og ga ut en ny plate med bandets beste låter.
En gang på 1960-tallet kom John Magnar over noen bluesplater. Han begynte å spille munnspill til plater av blant andre Muddy Waters, Sonny Boy Williamson, Little Walter, Sonny Terry, Paul Butterfield og John Mayall. Han største inspirasjon var, og er fremdeles, Muddy Waters.
Hans første band het Green Onions og ble startet i 1966. De spilte soul og blues.
I 1968 var Bernes med å starte Alfonso Band. Blues var nå mer akseptert som danse/konsertmusikk. De hadde mange jobber, men med en stadig utskifting i besetningen. Fra 1970 var John Magnar i lange perioder i London. Han jobbet som gatemusikant og var også på mange festivaler og klubber. Han levde på «loffen» og fikk slik tilnavnet «Hungry John».
I 1975 startet han Bergen Blues Band sammen med Per Jørgensen (gitar), Edvard Askeland (bass), Kåre Sandvik (piano) og Willy Korneliussen (trommer). Han spilte bass i Alfonso Band, men da de fikk med Edvard Askeland, som var byens beste bassist, solgte han bassen. De andre i bandet gikk også for å være «de beste» på sine instrumenter i byen. En av styrkene var at de presenterte egenkomponert stoff. Bernes har gjennom tidene laget et hundretalls låter. Bandet ga ut tre LP-er: Bergen Blues Band (1980), Another Blues (1981) og Blues Hit Me (1983). Da de ga ut den første LP-en havnet de rett på hitlistene. Den gangen var det noe som het Europatoppen, og bandet var inne på femteplass der. Den kanskje beste låten, «Jump 'n Shout 'n Dance», var nummer en i Irland. De tre LP-ene solgte til sammen over 60 000 eksemplar. Bandet turnerte i hele Skandinavia. Låtene var spilt på radio både i USA og Australia.
Bernes startet Hungry John and The Blue Shadows i 1985.
Suiyuan shidan

Suiyuan Shidan (kinesisk: 隨園食單 / 随园食单; pinyin: Suíyuán shídān) er et verk om matlaging og gastronomi skrevet under Qing-dynastiet av dikteren og mandarinen Yuan Mei. Engelske oversettelser av verket har fått navnene Food Lists of the Garden of Contentment, Menus from the Garden of Contentment, eller Recipes from Sui Garden. Verket ble publisert i 1792 (i Qianlong-keiserens 57. år). Her er instruksjoner og omtaler om det kinesiske kjøkken og et stort antall matoppskrifter fra samtiden.
Verket er forfattet på wenyan, det vil si det klassiske kinesiske litteraturspråk.
Det brede spekteret av mat og oppskrifter presentert i Suiyuan Shidan viser Yuan Mais og tidens smakspreferanser mot slutten av 1700-tallet. Man kan for eksempel uteske fra en spesiell matoppskrift som imiterer rognfylte kinaullhåndskrabber at etterspørselen og forkjærigheten for krabbe og krabberogn i kinesisk matlaging går mange århundre tilbake i tid, og at folk også har aktivt forsøkt å finne erstatninger for det når den ekte vare ikke var tilgjengelig:
Verket reflekterer Yuans «ortodokse» høylærde standpunkter til hvordan kinesisk mat skulle være. Den er nedlatende til de overdådige matpresentasjonene og matrettene som forekom på banketter den gang. Yuan ergret seg også over det han anså var de mandsjuiske kokkenes korrumpering av ekte kinesisk matkultur.
Verket har et forord, to kapitler om gastronomi, og tolv kapitler mer oppskrifter knyttet til forskjellige ingredienser:
Mer enn et halvt århundre etter at Suiyuan Shidan først ble utgitt, skrev Xia Chuanzheng (夏傳曾, 1843-1883) en kommentert og utvidet versjon, og publiserte det som Suiyuan Shidan Buzheng (隨園食單補證, det vil si «Utvidet og rettet Suiyuan Shidan»). Dette modifiserte verket inneholder ytterligere to kapitler, om:
Den opprinnelige teksten er grundig og gjennomgående kommentert med referanser til kinesiske historiske og filosofiske verker, og angir retters terapeutiske virkning i henhold til tradisjonell kinesisk medisin. Her er også noen feilrettinger av detaljer i Suiyuan Shidan; Xia har også med noen humoristiske anekdoter knyttet til retter.
Norsk Rocks Historie Vol. 3: Beatgrupper 1964–1967

Norsk Rocks Historie Vol. 3: Beatgrupper 1964–1967 er det tredje albumet i en serie på seks album med musikk fra NRKs dokumentarserie med samme navn. Albumet ble utgitt i 2004.
Musikken på plata er en kompanjong til episode tre av serien, som blant omhandlet Bergen Beat og andre norske beatgrupper.
Grex Vocalis

Grex Vocalis (latin for Den syngende hjord) var et norsk kammerkor som eksisterte fra 1971 til 2019. Koret ble stiftet av Carl Høgset, som også var korets dirigent så lenge det eksisterte. Repertoaret omfattet verker fra renessansen til norsk samtidsmusikk. Koret vant flere internasjonale korkonkurranser, og dessuten Spellemannpriser i 1977, 1983 og 2006.
Koret samarbeidet fra 1984 samarbeidet med Arne Nordheim og spilte inn og framført flere av hans verker. Det samarbeidet også med komponister som Knut Nystedt, Trond Kverno, Terje Rypdal og Martin Romberg.
Slottsfjellfestivalen

Slottsfjellfestivalen, eller egentlig Slottsfjell Festival, ofte bare kalt Slottsfjell, er en rock- og popfestival som arrangeres på Slottsfjellet i Tønsberg i Vestfold hver sommer. Som regel blir den arrangert i midten av juli.
Konsertscener og publikumsområder anlegges blant ruinene av middelalderfestningen Tunsberghus på Slottsfjellet og området rundt. Det avholdes også konserter i andre lokaler i byen. Festivalen ble i nyere tid for første gang arrangert i 2003. En serie rockefestivaler med samme navn ble også arrangert tidlig på 1980-tallet fram til og med 1983.
Festivalen ble til og med 2015 arrangert fra torsdag til lørdag, og hadde en kapasitet på 12 500 publikummere per dag. Festivalen har totalt fem scener oppe på fjellet; «Kongescenen», «Baglerscenen», «Tårnlunden», «Urørtscenen» og «Kastellscenen» i tillegg til to campingvogn-scener.
Slottsfjell har også klubbscener i byen hvor festen fortsetter etter at festivalområdet stenger.
I 2016 ble festivalen arrangert i fire dager, fra 13. til 16. juli. I 2017 ble festivalen arrangert i fire dager, fra 12. til 15.juli. I 2018 varte festivalen i tre dager. Det ble ikke arrangert festival i 2019, 2020 og 2021.
Fra 2022 blir festivalen arrangert på Kaldnes på Nøtterøy, 800 meter gangvei fra Tønsberg sentrum over Kaldnes bru.
Slottsfjellfestivalen i 2006 ble avholdt 20. til 22. juli.
Kings of Convenience måtte avlyse sin konsert på grunn av matforgiftning. I alt 21 250 billetter ble solgt til konsertene fra torsdag til lørdag.
Slottsfjellfestivalen i 2009 ble avholdt 16. til 18. juli.
Slottsfjellfestivalen i 2010 ble avholdt 15. til 17. juli.
Headlinere
Slottsfjellfestivalen i 2012 ble avholdt 19.–21. juli.
Slottsfjellfestivalen i 2024 ble avholdt 10.–11. juli.
Det har i over hundre år blitt avholdt konserter, teaterforestillinger og andre arrangementer på og ved Slottsfjellet. 18. juni 1932 avholdt Norges Bondelag et historisk skuespill på Slottsfjellet med Karl Holter i rollen som Kong Sverre. Arrangementet trakk til seg omkring 20 000 mennesker. Til Tønsbergs 1100-årsjubileum i 1971 skrev Kåre Holt et historisk drama om prinsessa Kristina av Tunsberg. Det ble framført som fast sommerteater i flere år på friluftscenen på Vestfold Fylkesmuseums område på Tallak rett nord for fjellet. Blues-legenden BB King opptrådte på Slottsfjellet under Vestfold Festspillene i juni 1994.
Høst (band)

Høst var et norsk band med base i Indre Østfold som spilte musikk i grenselandet mellom hardrock og progressiv rock. Bandet eksisterte mellom 1973 og 1978 og var et av de første rockebandene som benyttet seg av norske tekster.
Bestående av Svein Rønning (gitar), Lasse Nilsen (gitar), Knut R. Lie (trommer), Geir Jahren (vokalist) og Bernt Bodal (bass) spilte Høst inn sin første plate På sterke vinger som ble utgitt på Polygram i 1974 på seks dager. Plata ble godt mottatt. En tid etter forlot Nilsen Høst til fordel for Bazar. Da hadde allerede Rønning og Lie forlatt bandet og startet Déjà Vu. Nye medlemmer i Høst ble Willy Bendiksen (trommer), Fezza Ellingsen (gitar) og Halvdan Nedrejord (orgel), som alle tidligere hadde spilt sammen i bandet St. Helena. Denne besetningen ga i 1976 ut LP-en Hardt mot hardt som ble en kommersiell nedtur sammenlignet med forgjengeren. Der På sterke vinger hentet det meste av inspirasjonen sin fra engelsk hardrock var Hardt mot hardt langt mer avansert musikalsk og lå mye nærmere den progressive rocken.
Etter Hardt mot hardt ble Ellingsen erstattet med gitaristen fra et av Bendiksens gamle band, Flax, John Hesla, men plateselskapet satte ned foten da bandet ønsket å lage en ny plate. Som et kompromiss ble samle-LP-er Extra! Extra! gitt ut med fire nye låter i 1977. Kort tid etter skiftet bandet navn til Ice og begynte å synge på engelsk. På tross av en opptreden i NRK ble det ingen suksess og sommeren 1978 var det slutt for Høst.
Etter Høst har medlemmene gått ulike veier. Bodahl slo seg sammen med Kjell Inge Røkke for å dra til USA og slå seg opp, og er i dag mangemillionær, bosatt i USA, der han i dag er majoritetseier i American Seafoods. De andre driver fortsatt med musikk, dog først og fremst på hobbybasis. Rønning, Jahren og Lie har alle vært innom Kerrs Pink, mens Bendiksen har spilt blant annet med Road, Gry Jannicke Jarlum og Ronni Le Tekrø. Han spiller i dag i Wild Willy's Gang og er eier av utestedet Rock In i Oslo.
Etter oppløsingen har Høst hatt flere gjenforeningsturneer. Det har også blitt gitt ut en flexisingel med sangen «Stille timer» og en samleplate, Live & Unreleased, som inkluderer en radiosesjon fra 1975, fire engelskspråklige sanger fra tiden som Ice og tre sanger fra en gjenforeningsturne i 1991.
Høst spilte gjenforeningskonsert på Parkteatret i Oslo 3. desember 2006 i anledning prosjekt 101. Høst var også en av bandene på progrockfestivalen Subtacto, sommeren 2007 i Oslo. 14. august 2010 spilte to forskjellige utgaver av Høst på Rock på Torget festivalen i Bodø. Det var de to forskjellige besetningene på På sterke vinger og Hardt mot hardt som spilte sine respektive konserter.
Spekesild

Spekesild (Norwegian for "salted herring") is Atlantic herring preserved using salt.
The preservation takes place by the salt extracting water from the herring, and thus poorer growth conditions are created for microbes. Until the 1960s, herring was an important export item for Norway, but the decline in the herring fisheries led to these exports stagnating sharply. In the 1990s, exports picked up somewhat, and Russia, Sweden and Poland are important markets.
The salted herring is soaked in freshwater for one and a half to two hours for desalination before eating.
In Norway, spekesild was for hundreds of years considered a poor man's diet that kept hunger away. A traditional Norwegian dish with salted herring (spekesild) is along with boiled potatoes, raw onions, dill, pickled beetroots, butter or crème fraîche and flatbrød.
Norwegian International Film Festival

The Norwegian International Film Festival (Norwegian: Den norske filmfestivalen or Filmfestivalen i Haugesund) is a film festival held annually in Haugesund, Norway. The festival goes back to 1973 and is therefore the oldest one in Norway.
In 1985, the Amanda award was instituted. The Amanda is awarded every year at the festival in different movie categories. In the beginning it was an award for both film and television, but since 2005 it has been a mere film award. In the first 20 years, the award ceremony – with the exception of Nordic Amanda in 1993 – was a collaboration between The Norwegian Film Festival and NRK.
The award is a sculpture by the Norwegian sculptor Kristian Kvakland, measuring 30 cm (12") and weighing 2.5 kg (5.5 lb).
59°24′56″N 5°16′03″E﻿ / ﻿59.4155°N 5.2675°E﻿ / 59.4155; 5.2675
Norges Sildesalgslag

Norges Sildesalgslag (Norwegian Herring Sales Association) is a national sales organization for the sale of pelagic fish. The pelagic sector forms an important part of the seafood industry, which is Norway's second largest export trade.
Noregs Sildesalslag originated as an association of herring fishermen which was formed in 1936 with the merger of two fishing associations: Storsildlaget, which dated to 1926, and Stor- og Vårsildlaget, which dated from 1928. The first director of Noregs Sildesalslag was Mons A. Kårbø who served until 1951. Kårbø had previously been chairman and president of the sales board of Stor- og Vårsildlaget.
Norges Sildesalgslag is owned and operated by Norwegian fishermen. Norges Sildesalgslag has a central role in all sales which are carried out through electronic auction. Both Norwegian and foreign fishermen sell their fish through this association, which is open for bids from Norwegian and foreign buyers. The fishing fleet consists of 600 - 800 vessels.
Annually approximately 2 million tons of pelagic fish are sold through Norges Sildesalgslag. This corresponds to 2 - 2.5% of the total global wild fish catch. Catch data are instantly reported for governmental bodies, providing high quality input for resource control purposes. The main fish species that are traded are herring and mackerel. The first-hand value of this volume depends in the international market and amounts to 4-6 billion NOK or 500-700 million Euro annually. The export value amounts to 5-6 billion NOK.
Herring salad

Herring salad (Finnish: sillisalaatti, Swedish: sillsallad, Norwegian: sildesalat) is a mixed salad consisting of cut and salted herring, beetroot, potato, onion, mayonnaise and whipped cream.
Finnish herring salad is called rosolli and is part of the Finnish joulupöytä. The salad is made of cooked potatoes and carrots cut into small cubical pieces and served on a tray. It can also contain cucumber, apple, onion and herring. If the salad does not contain herring it is called beetroot salad. The salad can be eaten with a sauce made of whipped cream and vinegar.
The name "rosolli" comes from the Russian language. The original Russian word "rassol" meant a brine of pickled gherkins. The Swedish word sillsallad is thought to have inspired the word sinsalla which is used to refer to rosolli in Ostrobothnia.
Rømmegrøt

Rømmegrøt (Norwegian Bokmål), also known as rømmegraut (Norwegian Nynorsk) and römmegröt (Swedish), is a Norwegian porridge made with sour cream, whole milk, wheat flour, butter, and salt.
Rømme is a Norwegian word meaning sour cream; grøt translates as 'porridge'. Traditionally, rømmegrøt is a delicacy prepared for special occasions, including holidays. It is considered to be a traditional Norwegian dish. Recipes differ depending on the region of the country.
Rømmegrøt is thick and sweet and is generally drizzled in butter and sprinkled with sugar and ground cinnamon. Traditionally, it is eaten with cured meat.
In popular media, the children's book What's in the Rømmegrøt? was written in 2020 by Norwegian-American author Carol Hagen. The storyline is based on a grandmother making the dish with her granddaughter, and includes a recipe.
In Westby, Wisconsin, a city that celebrates its Norwegian heritage, there is an annual rømmegrøt eating contest.
Smalahove

Smalahove (also called smalehovud, sau(d)ehau(d) or skjelte) is a Western Norwegian traditional dish made from a sheep's head, originally eaten before Christmas. The name of the dish comes from the combination of the Norwegian words hove and smale. Hove is a dialectal form of hovud, meaning "head" (cf. Hǫfuð), and smale is a word for sheep, so smalahove literally means "sheep head". The skin and fleece of the head are torched, the brain removed, and the head is salted, sometimes smoked, and dried. The head is boiled or steamed for about three hours, and served with mashed swede/rutabaga and potatoes. It is also traditionally served with akevitt. In some preparations, the brain is cooked inside the skull and then eaten with a spoon or fried. Originally, smalahove was typically eaten by the poor.
One serving usually consists of one half of a head. The ear and eye are normally eaten first, as they are the fattiest areas and are best eaten warm. The head is often eaten from the front to the back, working around the bones of the skull.
Since 1998 and the mad cow epidemics, an EU directive forbids the production of smalahove from adult sheep, due to fear of the possibility of transmission of scrapie, a deadly, degenerative prion disease of sheep and goats, though scrapie does not appear to be transmissible to humans. It is now allowed to be produced only from the heads of lambs.
Smalahove is considered by most people to be unappealing or even repulsive. It is enjoyed mostly by enthusiasts, and is often served to tourists. Because of its status as an "extreme" food, tourists often seek it out as a thrill. Voss, Norway, in particular has benefited from tourists wishing to try it, "not only as a nostalgic and authentic rural dish, but also as a challenging culinary trophy appealing to thrill-seeking consumers."
Gomme (food)

Gomme (Norwegian pronunciation: [ˈɡʊ̂mːə]) is a traditional Norwegian dish usually served as a spread or a dessert. Gomme has long traditions in several places in the country and was largely used as a party food when cakes were served, for example at Christmas.
Gomme is commonly a form of sweet cheese made of long-boiled milk and having a yellow or brown colour. It is can be used as a cheese spread on slices of bread, lefse, or waffles. There are several regional and local variants. There also exists a porridge-like variant made of boiled milk with oat grain or rice. It can be served as a dessert with vanilla, cardamom, raisins, and cinnamon as added ingredients in most variants. The consistency can vary from soft to thick.
Austevoll Seafood

Austevoll Seafood ASA is a major Norwegian seafood company.
Austevoll Seafood trades publicly on the Oslo Stock Exchange. The company is a majority owner of Norwegian seafood company Lerøy. The company is a majority owner of Peruvian seafood company Austral. In July 2010, Austevoll Seafood ASA bought Domstein ASA's shares, and became the largest shareholder. In June 2011, a merger between Austevoll Fisk AS and Norway Pelagic AS was completed to effectively integrate Austevoll's pelagic operations for human consumption, into Norway Pelagic, with compensation through a direct share placement. In 2014, after several holding increase activities, Austevoll Seafood and Kvefi AS agreed to merge respective pelagic activities in Europe establishing seafood and feed company Pelagia. Austevoll Seafood has operations in Storebø, the administrative centre and largest village in Austevoll municipality, Norway. Ole Rasmus Møgster built up Austevoll Seafood (which Ole Rasmus controlled, as a major owner and chairman of the board) with his brother Helge Møgster. They also built DOF ASA (which Helge controlled). In 2008 the brothers were two of the three billionaires who were active in the Norwegian fishing industry. The third billionaire was Kjell Inge Røkke.
2024 Eliteserien

The 2024 Eliteserien was the 80th season of top-tier football in Norway. This was the eighth season of Eliteserien after rebranding from Tippeligaen.
The season started on 31 March 2024 and ended on 1 December 2024, not including play-off matches.
Bodø/Glimt are the defending champions. Fredrikstad, KFUM and Kristiansund joined as the promoted clubs from the 2023 Norwegian First Division. They replaced Vålerenga, Stabæk and Aalesund, who were relegated to the 2024 Norwegian First Division.
Sixteen teams compete in the league – the top thirteen teams from the previous season and three teams promoted from the First Division. The promoted teams were Fredrikstad, KFUM and Kristiansund. Kristiansund and Fredrikstad were promoted after respectively 1 and 11 seasons absent, while KFUM were promoted for the first time in their history. They replaced Vålerenga, Stabæk and Aalesund, ending their top flight spells of 22 years, 1 year and 2 years respectively.
The 14th-placed team in Eliteserien faced the winners of the First Division promotion play-offs over two legs to decide who would play in Eliteserien next season.
Player scored 4 goals(H) – Home team(A) – Away team
Felda Sungai Tengi Selatan

Felda Sungai Tengi Selatan adalah sebuah rancangan Felda. Terletak di Daerah Hulu Selangor, Selangor Darul Ehsan dan juga termasuk dalam FELDA Wilayah Trolak. Penduduknya lebih kurang 1000 orang, di mana terdapat 3 buah kampung iaitu Kampong Suria, Kampong Fajar dan Kampong Tasik Hijau (Kilang Sawit). Luas keseluruhan 4,416 ekar. Majoriti ladang adalah tanaman kelapa sawit.
Sesiapa yang hendak berkunjung ke Felda Sungai Tengi Selatan, hendaklah melalui Lebuhraya Utara–Selatan Jajaran Utara AH2 Lebuh Raya Utara Selatan dan menyusur ke EXIT 119 Bukit Tagar yang jaraknya lebih kurang 15km. Dan sekiranya melalui Tanjong Malim anda perlu melalui Jalan B44 dan kemudian B33 Jalan Sungai Tengi jarak jauhnya lebih kurang 48km. Sementara jika dari Bestari Jaya (Batang Berjuntai) jauh lebih kurang 27km.
Di Felda Sungai Tengi Selatan mempunyai tempat-tempat menarik seperti Projek Rock Melon yang bernilai 6.5 juta yang dibangunkan oleh Felda untuk dikontrakfarmingkan kepada pengusaha khususnya Peneroka Felda. Mula beroperasi setahun lalu dan telah mengeluarkan beribu metrik tan.
Selain daripada itu, terdapat Ladang Buah-Buahan yang dimajukan oleh Felda Agriculture Sdn. Bhd yang luasnya lebih kurang 1,000 ekar. Disitu terdapat ladang pisang, dragon fruit, kelapa matag, cempedak madu, rambutan, pulasan, kolam ikan, ternak ayam dan lain-lain lagi. Lokasi ini memang sudah terkenal sebagai Pusat Agrotourism.
Dikalangan pengusaha di Felda Sungai Tengi Selatan, ramai terdiri di kalangan Peneroka/Penerokawati mengusahakan Projek Ternakan Ikan seperti Ikan Ketutu, Ikan Puyu, Ikan Tilapia dan lain-lain lagi. Dalam sektor industri luar bandar terdapat pengusaha kuihmuih tradisional, jem & serikaya, kerepek, dalca, baulu dan kek. Terdapat juga Penternak kambing boer, ternakan ayam kampung, ternakan itek dan arnab.
Di peringkat pertandingan rancangan Felda, pernah memenangi beberapa anugerah dan diperingkat kampong pula pernah memenangi beberapa hadiah cemerlang. Infra pendidikan, Felda Sungai Tengi Selatan mempunyai sebuah Sekolah Kebangsaan dikenali SK Seri Fajar dan Sekolah Rendah Agama. Prasarana kampong, terdapat Mesjid Nurul Husna, Kedai PLB, Kedai G’Mart Felda dan Balai Raya.
Teluk Cempedak

Pantai Teluk Cempedak terletak kira-kira 5 km dari Kuantan, Pahang, Malaysia. Ia merupakan tempat perkelahan yang popular dan menjadi tumpuan ramai terutamanya pada hujung minggu. Mempunyai pasir pantai yang bewarna putih melepak dan gebu.
Kerajaan Negeri Pahang telah membina pelbagai kemudahan di Teluk Cempedak. Antara kemudahan yang disediakan ialah :
Kampung Bukit Cempedak

Kampung Bukit Cempedak merupakan sebuah kampung yang terletak di Marang, dalam negeri Terengganu, iaitu sebuah negeri di Malaysia.
Terengganu merupakan sebuah negeri yang mempunyai sultan dan salah sebuah negeri yang membentuk negara Malaysia. Ia juga dikenali dengan gelaran Terengganu Darul Iman. Terdapat banyak pulau peranginan yang terletak berhampiran pantai Terengganu, seperti Pulau Kapas, Pulau Redang, Pulau Perhentian Besar, Pulau Perhentian Kecil dan Pulau Tenggol.. Terengganu terkenal dengan hidangan nasi dagang, dan keropok lekor.
Poskod yang digunakan di Kampung Bukit Cempedak, Marang, Terengganu adalah 21040.
Melaka Tropical Fruit Farm

Melaka Tropical Fruit Farm merupakan sebuah ladang buah-buahan yang dibuka kepada orang ramai di Melaka, Malaysia. Ia terletak 20 km dari Bandar Melaka.
Dahulunya dikenali sebagai Pusat Latihan Pertanian Sungai Udang dan kemudiannya Sungai Udang Agro Park.
Pintu masuk utama untuk ke Melaka Tropical Fruit Farm Sungai Udang terletak di tepi jalanraya yang menghubungkan Sungai Udang dan Masjid Tanah. Pengunjung boleh menggunakan kenderaan sendiri atau pengangkutan awam seperti bas atau teksi terus dari bandar Melaka.
Dabai

Dabai atau kembayau (nama saintifik: Canarium odontophyllum) ialah sejenis pokok buah dari genus Canarium dalam keluarga Burseraceae serumpun dengan kacang-kacang kenari dan pili. Pokok ini hanya boleh didapati dalam kawasan-kawasan (atau "bahagian") Sibu dan Kapit di negeri Sarawak, pulau Borneo.
Pokok ini tumbuh sehingga ketinggian dalam 40 hingga 50 meter.
Buahnya berisi keras dengan purata 2.9-3.98 sentimeter panjang dan 1.94-2.63 sm lebar dengan berat sekitar 10.0 hingga 18.0 g sebiji. Kulit luar buahnya berwarna hitam licau sementara isinya kuning dan mempunyai biji yang panjang. Isirong bijinya mengandungi minyak sebanyak kira-kira 33.13% berat biji. Sebatang pokok dabai boleh membuah sehingga 80 kilogram paling maksimum ada satu-satu masa.
Buahnya perlu direndam dalam air panas terlebih dahulu agar ia dapat dilembutkan sebelum dimakan dengan garam, gula, lada hitam atau kicap. Ada yang menyatakan rasa buahnya seperti buah avokado, rasa dan tekstur ia juga adakala sering dibandingkan mirip zaitun. Buah ini boleh dimakan bersama sagu mahupun dimasak jadi lauk sambal atau nasi goreng.
Bijinya juga boleh dimakan dengan rasa mirip kacang badam atau pistacio.
Buah kiwi

Buah kiwi (Jawi: ‏بواه كيوي‎‎; bahasa Inggeris: kiwifruit atau kiwi, Bahasa Māori: [huakiwi] Error: {{Lang}}: text has italic markup (help)) merupakan sejenis buah beri didapati daripada mana-mana pokok menjalar dalam genus Actinidia. Kumpulan kultivar buah kiwi yang paling biasa ('Hayward') adalah berbentuk bujur seperti sebiji telur ayam (5–8 sentimeter (2.0–3.1 in) panjang dan berdiameter 4.5–5.5 sentimeter (1.8–2.2 in)). Ia mempunyai kulit berbulu dan berwarna perang-kehijauan pudar dan manakala isinya pula berwarna hijau terang atau keemasan dengan barisan biji-biji kecil hitam yang boleh dimakan. Buah ini memiliki struktur yang lembut serta rasa yang unik tetapi masam dan manis.
Buah ini didatangkan asalnya dari tengah dan timur tanah besar China. Pada hari ini, buah kiwi dijadikan tanaman komersial di negara Itali, New Zealand, Perancis, Yunani dan Chile.
Nama "kiwi" mula diberikan dari 1962 untuk menjenamakan semula hasil tanaman buah ini di New Zealand daripada rupa buahnya yang berbulu perang halus menyerupai burung kiwi yang ada di negara itu. Nama ini didaftarkan dalam barangan eksport syarikat Turners & Growers pada 15 Jun 1959; ia kemudiannya diterima luas pada tahun 1974 bahkan juga terlanjut merujuk kepada semua buah hijau sejenis dalam genus Actinidia.
Catatan terawal mengenai buah ini dari tempat asalnya di China (Bahasa Cina: 獼猴桃; pinyin: míhóutáo "persik monyet") bertarikh zaman dinasti Song sekitar abad ke-12 yang mana buah tersebut lebih dipungut ramu dari hutan liar dan digunakan untuk tujuan berubat.
Buah ini diperkenalkan ke New Zealand oleh seorang pengetua dari sekolah mubaligh Wanganui Girls' College bernama Mary Isabel Fraser dari darmawisatanya ke sekolah-sekolah di Yichang, China. Biji-biji dari buah ini ditanam di Whanganui tahun 1906 sebelum akhirnya berjaya membuah tahun 1910. Hayward Wright, seorang pakar hortikultur berjaya menumbuhkan suatu kultivar berbuah isi hijau yang terkenal di Avondale, Pulau Utara pada tahun 1924; kultivar ini dinamakan "Hayward" sempena sumbangan beliau ini.
Buah mencepu

Buah mencepu (spesies "Garcinia prainiana") ialah sejenis buah-buahan tempatan yang kurang dikenali oleh generasi sekarang mungkin kerana rasanya yang masam menyebabkan buah ini terpinggir dari buah-buhan tempatan yang lain. Ada sesetengah tempat memanggilnya dengan gelaran lain seperti di sebelah Pantai Timur buah ini dikenali dengan gelaran buah cuppu , manakala bagi sebelah utara pula buah ini dikenali dengan nama buah ceropu dan ada juga yang memanggil buah ini buah mencupu.
Buah ini bulat seperti buah tomato dan saiznya juga berbeza-beza mengikut kesuburan pokoknya. Kebiasaanya saiz buah ini seperti saiz buah tomato sahaja. Buah yang telah masak mempunyai saiz kira-kira (30mm - 50mm) sahaja.
Buah ini ketika masak akan bewarna oren manakala jika masih muda ianya bewarna hijau. Kulitnya sangat nipis dan lembik serta melekat dengan isinya. Isinya juga bewarna oren sama seperti kulitnya serta isinya bergetah. Kulitnya boleh dikupas dengan tangan sahaja dan isinya mempunyai pangsa kecil sama seperti buah manggis. Buah ini mempunyai biji kira-kira (5mm-8mm). Rasa buah ini agak masam sedikit dan kadangkala rasa kelat akibat getah buah ini tadi.
Buah nona

Buah nona atau seri kaya (nama saintifik: Annona squamosa) datang dari genus Annona. Buahnya ada kulit yang berbonggol dan mempunyai banyak biji.
Terdapat berbagai jenis Nona, antaranya yang mempunyai kulit bewarna hijau atau merah. Pokoknya merupakan pokok renak 6-8 meter tinggi. Daunnya berselang, ringkas, oblong-lanceolate, panjang 5-17 cm dan lebar 2-5 cm. Bunganya dihasilkan dalam kelompok 3-4, setiap bunga 1.5-3 cm, dengan enam kelopak, hijau-kuning dengan keunguan dipangkal.
Buah biasanya bulat atau bujur, berbonggol-bonggol, 6-10 cm keratan rentas dan seberat 100-230 g. Isi buah boleh dimakan, putih sehingga kuning cair, menyerupai dan rasa seperti kastad. Bijinya tersebar dalam isi buah; perang hingga hitam, sepanjang 12-18 mm, dan keras berkilat.
Secara tradisi, buah nona sering diperam di dalam kepuk beras sehingga masak.
Kundang

Kundang juga dikenali sebagai Kemior merupakan sejenis tumbuhan yang pokoknya mempunyai getah yang boleh menyebabkan keradangan sekiranya terkena pada kulit. Buahnya pula seperti buah mempelam kecil. Rasanya masih hingga masam, sebagai pemecah selera. Biasanya dimakan bersama dengan kulitnya, isinya mempunyai serat yang tinggi sebagaimana buah mangga.
Dua jenis kundang adalah:-
Pokok Kundang Daun Kecil (Bouea oppositifolia) atau dikenali juga dengan nama Setar, merupakan asal usal nama bandar Alor Setar adalah daripada nama pokok Setar ini yang tumbuh di sepanjang alor sungai.
Cipinang Cempedak

Cipinang Cempedak merupakan sebuah desa yang terletak dalam (daerah) kecamatan Jatinegara, Kota Jakarta Timur, Provinsi DKI Jakarta, Indonesia.
Poskod yang digunakan di Cipinang Cempedak adalah 13340. Terdapat 8 buah desa di dalam daerah kecamatan Jatinegara.
Sekolah Dasar Negeri Cipinang Cempedak 01

Sekolah Dasar Negeri Cipinang Cempedak 01 atau nama ringkasnya SDN Cipinang Cempedak 01, merupakan sebuah Sekolah Dasar Negeri Negeri yang terletak di Jln. Otista III, Jakarta Timur, Indonesia.
Sekolah Dasar Negeri Cipinang Cempedak 01 memiliki kod NPSN 20108463. Pada 2010, SDN Cipinang Cempedak 01 memiliki 128 pelajar lelaki dan 131 pelajar perempuan, menjadikan jumlah keseluruhan murid seramai 259 orang.
Syzygium aqueum

Syzygium aqueum is a species of brush cherry tree. Its common names include watery rose apple, water apple and bell fruit, and jambu in Malay and several Indian languages.
The tree is cultivated for its wood and edible fruit. The fruit is a fleshy whitish-pinkish to yellowish-pinkish or red berry which is bell shaped, waxy and crisp.
Syzygium aqueum is native to tropical Asia and Queensland. The tree requires heavy rainfalls and can survive in tropical habitats, up to 1600m from sea level. In the Philippines, it is locally known as tambis and is often confused with macopa (Syzygium samarangense).
The wood is hard and can be used to make tools. The bark of the tree is sometimes used in herbal medicines. It is grown in orchards and gardens and parks as an ornamental plant. The leaves are edible and are sometimes used to wrap food.
The fruit has a very mild and slightly sweet taste similar to apples, and a crisp watery texture like the inside of a watermelon. It is a staple of Southeast Asian fruit stands, where it is inexpensive while in season. It does not bruise easily and may be preserved for months in a household refrigerator.
List of English words of Indonesian origin

The following is a partial list of English words of Indonesian origin. The loanwords in this list may be borrowed or derived, either directly or indirectly, from the Indonesian language. Some words may also be borrowed from Malay during the British colonial period in British Malaya, or during the short period of British rule in Java. However, unlike loanwords of Malay origin, some of these loanwords may be derived from languages of Indonesia such as Javanese, Sundanese, Minangkabau, Buginese, Makassarese, Acehnese, and many more.
Examples of English loanwords of Indonesian origin are those related to Indonesian culture and artforms (e.g. angklung, batik, kris and wayang), as well as words used to describe flora and fauna endemic to the Indonesian archipelago (e.g. babirusa, cockatoo, orangutan and Komodo). Other recently adopted loanwords include food related terms (e.g. agar and tempeh) and specific volcanology terms (e.g. lahar and ribu).
Teluk Cempedak

Teluk Cempedak or Teluk Chempedak (literally : Cempedak Bay) also known as Palm Beach is a beach in Kuantan, Pahang, Malaysia. It is located 5 kilometres east from the town centre in Kuantan. The white sandy beach and casuarinas and pine trees line the coast, with some rocky promontories facing the South China Sea. The fishing village of Beserah is about 5 kilometres (3.1 miles) away.
3°48′32″N 103°22′22″E﻿ / ﻿3.8090°N 103.3728°E﻿ / 3.8090; 103.3728
Malaysia Federal Route 135

Federal Route 135, comprising Jalan Teluk Sisik, Jalan Dato' Mahmud and Jalan Teluk Cempedak, is a federal road in Kuantan, Pahang, Malaysia. It is also a main route to Teluk Cempedak beach. The Kilometre Zero of the Federal Route 135 starts at Padang Lalang junctions.
At most sections, the Federal Route 135 was built under the JKR R5 road standard, allowing maximum speed limit of up to 90 km/h.
Nixtamalização

Nixtamalização é um processo de cozimento e maceração do milho maduro em solução alcalina de cal (CaO) em 1,3% de peso. Esse processo facilita a moagem, melhora o sabor, aroma e valor nutritivo.
O termo pode igualmente referir a remoção do pericarpo do grão utilizando um meio alcalino. Estes benefícios fazem da nixtamalização uma etapa preliminar crucial para o processamento final do milho em produtos de alimento e o processo é empregado usando métodos tradicionais e industriais na produção de tortilla, de tamales, de microplaquetas de milho, tacos e de muitos outros produtos.
Mesoamérica
O processo de nixtamalização foi desenvolvido na Mesoamérica, nos locais do centro de origem da cultura do milho. A evidência mais antiga de nixtamalização é encontrada na costa sul da Guatemala, com equipamentos datados de 1200 a 1500 aC. Provavelmente a nixtamalização foi um efeito secundário da utilização de pedras calcárias quentes para ferver a água contendo espigas de milho. De fato, as primeiras civilizações da Guatemala e do sul do México não possuíam recipientes de cozimento robustos o suficiente para suportar o calor do fogo ou do carvão, então, as pessoas colocavam pedaços de calcário no fogo e, depois de aquecidos, os colocavam nos recipientes com água. Experimentos mostram que o calcário quente torna a água de cozimento suficientemente alcalina para causar a nixtamalização.
PROCESSO
O processo original começa pela obtenção duma solução de soda, usando um pedaço de tronco de árvore oco onde se colocam cinzas, de preferência do carvalho-verde, sobre as quais se despeja água; o líquido resultante é recebido num balde que se coloca debaixo da extremidade do tronco; este líquido pode ser deitado de novo sobre as cinzas, para obter uma solução mais forte. Esta soda natural é depois utilizada para nixtamalizar milho, ou para fabricar sabão.
Para fazer a massa de milho, colocam-se grãos de milho secos na solução de soda e vai-se mexendo até que a ponta do grão saia facilmente; este processo pode levar dois dias. Após este período, o milho é lavado e esfregado várias vezes em água limpa, para retirar a pele e a soda. O passo seguinte consiste em cozer o milho em água e mexer até obter uma papa; este produto chama-se grits nos Estados Unidos, “masa” no México, ou fubá no Brasil, e pode ser consumido imediatamente, temperado com manteiga ou outros ingredientes. Normalmente, uma parte da massa é seca e pilada para ser usada mais tarde. Algumas das preparações que se podem fazer com a massa incluem as tortillas de milho, fritas ou assadas, e os tamales.