davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Heliotropium indicum

Heliotropium indicum, commonly known as Indian heliotrope, Indian turnsole is an annual, hirsute plant that is a common weed in waste places and settled areas. It is native to Asia. It is widely used in native medicine in Tamil Nadu, India.
It grows wildly on roadsides and has a curved arrangement of small flowers and velvety broad green leaves.
Indian heliotrope is an annual, erect, branched plant that can grow to a height of about 15–50 cm (5.9–19.7 in). It has a hairy stem, bearing alternating ovate to oblong-ovate leaves. It has small white or purple flowers with a green calyx; five stamens borne on a corolla tube; a terminal style; and a four-lobed ovary.
The plant is native to Asia. A common weed in waste places and settled areas.
In the Philippines, the plant is chiefly used as a traditional medicine. The extracted juice from the pounded leaves of the plants is used on wounds, skin ulcers and furuncles. The juice is also used as an eye drop for conjunctivitis. The pounded leaves are used as poultice.
Heliotropium indicum contains tumorigenic pyrrolizidine alkaloids.
Media related to Heliotropium indicum at Wikimedia Commons
Økotype

Økotype eller økoart (av gr. oikos) er en lokalt tilpasset variant av en organisme som skiller seg genetisk fra en annen økotype. Økotypene av en art kan imidlertid krysses med hverandre og gi fertilt avkom. Som sådan ble begrepet økotype første gang lansert av den svenske botanikeren Göte Turesson i 1922.
Man kan hevde, at en økotype er en genetisk variant av en art som er tilpasset lokale miljøforhold. Disse økotypene blir ofte beskrevet under artsnivået, som underarter eller varieteter, fordi forskjellene som oftest ikke er åpenbare. Økotyper kan utveksle gener, men dersom slik utveksling ikke skjer over lang tid (full isolasjon fra andre økotyper), kan økotypen utvikle seg til en selvstendig underart eller til og med en selvstendig art.
Eksperimenter antyder, at økotyper først blir åpenbare når de er adskilt av store avstander, fordi hybridisering mellom geografiske naboer av samme art/underart er vanlig. I noen tilfeller kan imidlertid forskjellige økotyper også oppstå under sterkt begrensede avstander.
Økotyper består ofte som en glidende og gradvis geografisk variasjon, som skaper analoge fenotypiske og genotypiske variasjoner. Dette fenomenet kalles gjerne klinal variasjon, og et eksempel er variasjonen i hudfargen blant klodens menneskelige populasjoner. Avhengig av breddegraden, og dermed solstrålingen, varierer huden vår, fra nesten hvit til nesten sort. En økotype kan imidlertid vise flere fenotyper innenfor én og samme populasjon.
Eksempler på økotyper er fjellbjørk og bjørk, fjellgullris og gullris, og de mange ulike lokale villaksstammene som finnes i våre ulike elver. Et annet eksempel er fjellrein, som eksisterer som flere økotyper (villrein/tamrein, mandsjuriarein, sibirrein/novajasemljarein).
Begrepet økotype står i motsetning til fenotypisk plastisitet, der organismer som genetisk er like, utvikler ulik morfologi som en tilpasning til omgivelsene.
Natur & miljø

Natur & miljø er et norsk tidsskrift, utgitt av Naturvernforbundet. Det fungerer som medlemsmagasin, og kommer ut to ganger i året. Magasinet distribueres til alle medlemmer, i tillegg til abonnenter. Opplaget for 2019 var 22 782.
Tidsskriftet regner sin historie fra 1965, da Norges Naturvernforbund startet medlemsbladet Norsk natur. Fra 1965 til 1974 kom dette bladet fire ganger i året. Ragnar Frislid var det meste av tiden redaktør og en drivkraft bak utgivelsene de første par tiårene.
I 1989 ble tidsskriftet slått sammen med bladet Miljømagasinet, som siden 1972 hadde kommet ut som en frittstående publikasjon. Ved sammenslåingen fikk bladet sitt nåværende navn: Natur & miljø.
Tidligere produserte redaksjonen også nyhetsmagasinet Miljøjournalen, som ble slått sammen med Natur & miljø i 2008.
Natur & miljø er medlem av Den Norske Fagpresses Forening.
Torbjørn Ekelund

Torbjørn Ekelund (født 1971) er en norsk journalist og forfatter. Han er medeier i nettmagasinet Harvest Magazine, og har skrevet bøkene Året i skogen. En mikroekspedisjon (2014), Gutten og fjellet. En oppdagelsesreise i norsk natur (2017) og Stiens historie. En reise til fots (2018). Bøkene er oversatt til syv språk. I 2019 samarbeidet han og alpinist Aksel Lund Svindal om Svindals selvbiografi «Større enn meg».
Rain Games

Rain AS, også kjent som Rain Games, er en uavhengig videospillutvikler basert i Bergen. Selskapet ble etablert i april 2010, og utga i 2013 sitt første spill, Teslagrad, til god kritikk. Rain Games har fått støtte fra Norsk filminstitutt og via Kickstarter. De kunngjorde 28. september 2020 at oppfølgeren til Teslagrad var under utvikling, med tematisk inspirasjon fra norsk natur og kultur.
Rain Games ble etablert 6. april 2010 av Peter Wingaard Meldahl, Stefan Alexander Svellingen, Aleksander Egeland og Aslak Helgesen. Det første spillet, Teslagrad, ble utviklet med støtte ifra Norsk filminstitutt og Fuzz, og var en del av Steam sitt daværende «greenlight»-program. Siden 2010 har selskapet utgitt fire spill på flere plattformer, og har to som er under produksjon. De utgitte spillene til Rain Games har blitt møtt med positiv kritikk.
Stilkvepser

Stilkveps (Apocrita) er en underorden av vepser. Som navnet tilsier har alle disse en «midje», en innsnøring (stilk) av kroppen mellom brystpartiet og bakkroppen.
Alle vepser gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium.
Stilkvepsene omfatter flere sosiale arter som lever i samfunn, slik som de fleste humler, maur og stikkvepser. Disse er sosiale insekter med fertile (forplantningsdyktige) hunner (dronninger), hanner (droner) og sterile hunner (arbeidere). De fleste vepser er imidlertid enslige (solitære veps) og lever ikke i samfunn.
Stilkvepsene er svært dårlig undersøkt i Norge, når det gjelder utbredelse og hvilke arter vi har i norsk natur. Mange av artene er svært små, de minste vepsene finner vi i familien dvergsnyltevepser, de er knapt 1 millimeter lange. Det er (trolig) litt over 7 000 arter i Norge, fordelt på 56 familiegrupper.
Slektskapsforholdene mellom stilkvepsenes delgrupper er avklart i ulik grad. Derfor finnes det flere ulike måter å dele inn (systematisere) stilkvepsene på. Her er en måte.
Flere av gruppene (familiene) har norske navn, men ikke alle. Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Gene Autry

Gene Autry (født 29. september 1907 nær Tioga i Texas, død 2. oktober 1998 i Studio City i California) var en amerikansk artist, sanger og skuespiller.
Autry var en av de mest populære ville vesten-stjernene ved slutten av 1930-tallet og begynnelsen av 1940-tallet. Autry skrev og sang over 200 sanger, og han har medvirket i 23 filmer, som regel med sin hest Champion.
Autry er den eneste som har blitt beæret med fem stjerner, en i hver kategori, på Hollywood Walk of Fame og i 1969 ble han innvalgt i æresgalleriet Country Music Hall of Fame.
Mari Boine

Mari Boine, tidligere Mari Boine Persen, (født Mari Brit Randi Boine, 1956) er en norsk-samisk sanger, musiker og utøver av «verdensmusikk». Hun har fornyet joik og modernisert samisk musikk ved å oppta elementer fra blant annet jazz, rock og folkemusikalske tradisjoner fra en rekke forskjellige kulturer. Hun ble utnevnt til Ridder av 1. klasse av St. Olavs orden i 2009, ble innlemmet i Rockheim Hall of Fame i 2015, og har vunnet fire Spellemannpriser, blant dem hedersprisen i 2018.
Mari Boines foreldre var småbruker og snekker Josef Olsen Boine (1922–1990) og Kirsten Vuolab (1924–1991). Hun tok lærerutdanning ved Distriktshøgskolen i Alta, og arbeidet noen år som lærer ved Billefjord skole i Porsanger. Hun ga seg senere som lærer, for å ofre seg mer for musikken. Allerede i sitt første album, Jaskatvuođa Maŋŋá (1985), tar hun kraftig oppgjør både med det læstadianske miljøet hun vokste opp i og det norske samfunnets overgrep mot samene.
Engasjementet for den samiske kulturen og opprør mot undertrykkelse og fornorskingspolitikk har i stor grad preget både Boines liv og kunst. Læstadiansk salmesang og joik var hennes første musikalske påvirkninger, som senere er utviklet i kombinasjon med andre folkemusikalske elementer, rock og jazz. Kritikk av norske myndigheter og kirken utgjør sentrale elementer i Boines tekster og budskap. Gjennombruddsalbumet Gula Gula preges av en moderne uttrykksform med elektriske instrumenter, kombinert med tradisjonelle elementer fra både samiske og andre musikkformer.
Hun var professor II i musikk ved Høgskolen i Nesna fra 2008 til 2010.
Det kongelige hoff kunngjorde 18. september 2009 at kong Harald V hadde utnevnt Boine til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hennes allsidige kunstneriske virke.»
Hun kom ut på frimerke 16. september 2011, da Posten utga en serie med fire frimerker med tema «Norsk populærmusikk III – Kvinnelige artister».
I statsbudsjettet for 2013 ble Boine utnevnt til statsstipendiat. I 2015 ble hun innlemmet i Rockheim Hall of Fame.
I juryens begrunnelse for tildelingen av Anders Jahres kulturpris i 2009 heter det:
Under utdelingen av Spellemannprisen 2017 i 2018, ble hun tildelt Spellemannprisens hederspris. I begrunnelsen for tildelingen het det blant annet:
Hun ble i 2018 utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.
Med Jan Garbarek
With Future Prophecies
Per Jordhøy

Per Jordhøy (født 15. august 1950 på Lesja) er en norsk forfatter, rådgiver, kåsør og naturfotograf.
Jordhøy har skrevet en rekke sakprosabøker og over 200 fagrapporter og artikler innen emnet natur og kulturhistorie. Han har arbeidet i Norsk institutt for naturforskning (1987–2018) innen fagområdet høyfjellsøkologi (med villrein som speialfelt) og fugleliv. Han har også studert den gamle fangstkulturen i fjellet (Dovrefjell, Rondane og Reinheimen) og hertil skrevet det faglige grunnlaget for en verdensarvsøknad om «Den gamle villreinfangsten..». Han har vært gjesteskribent i flere lokalaviser.
Jordhøy er i dag bosatt på Linesøya i Trøndelag.
Brun høstmåler

Brun høstmåler (Operophtera brumata (Linnaeus, 1758)) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Larven til sommerfuglen er blant artene som også kalles lauvmakk eller lauvmark.
Hos frostmålere har hunnen ofte reduserte eller mangler vinger. Hunnen til liten frostmåler kan ikke fly, vingene er bare små utvekster på 2-3 millimeters lengde. Hannens forvinger er lys-brune med et mørkt, bredt band på midten og ellers med en svakt rødaktig fargenyanse. Bakvingene er lysere og mer jevnt brunhvitt farget. Vingespennet er 26-32 millimeter.
Brun høstmåler ligner blek høstmåler, men har generelt et litt mer utydelig mønster på forvingene. Bakvingene er mørkere brun-hvite.
Larven er mørk grønn, vanligvis nesten grønnsvart. Den har tre skarpt avgrensede lyse linjer langs begge sidene av kroppen. Den skjuler seg ofte om dagen i blad som er spunnet sammen, i motsetning til fjellbjørkemålerens larve.
Brun høstmåler har en ett-årig livssyklus, med flygetid i september og oktober. De første er normalt på vingene etter den første frostnatten. Om dagen sitter de på en trestamme eller et annet sted. Ofte tiltrekkes de lys og kan finnes i store mengder ved utelamper.
Den vingeløse hunnen kryper opp langs stammen på bjørk og søker ut mot greiner og kvister. Om natten sender hun ut et feromon (luktstoff) som tiltrekker seg hannene. Paringen og eggleggingen finner sted på greiner i tretoppene. Eggene overvintrer.
Om våren klekker eggene samtidig som bjørkeløvet spirer. Larvestadiene er i juni og første delen av juli. Utvokste larver søker ned i skogbunnen. Ofte slipper de seg ned via en spinntråd. Nede i skogbunnen spinner de en kokong av spinntråd. I den tette kokongen har de sitt puppestadium. Den voksne sommerfuglen klekkes i september.
Arten finnes over hele Norge. Den er meget vanlig og kan opptre i flokker både i nord og sør i landet. Masseangrep kan forekomme på bjørk i lavlandet på Østlandet. Arten er også utbredt i store deler av Mellom-Europa.
Brun høstmåler kan leve på flere vertsplanter (polyfag), i motsetning til fjellbjørkmåleren. Derfor kan den opptre som skadedyr på trær i frukthager, og forårsake alvorlige skader.
Brun høstmåler forekommer ofte sammen med fjellbjørkmåler og kan være mer eller mindre medansvarlig for snauspising av bjørk i fjellskogen.
Borgen (TV-serie)

Borgen (dansk uttale: [ˈpɒˀwn̩]) er en dansk politisk tv-dramaserie. Adam Price har utviklet serien og skrevet den sammen med Jeppe Gjervig Gram og Tobias Lindholm. Borgen er produsert av den danske allmennkringkasteren DR, som tidligere har laget serier som Forbrytelsen og Krøniken. Tittelen refererer til det folkelige navnet på Christiansborg, hvor de tre danske statsmaktene holder til: Folketinget, statsministerens kontor og Danmarks høyesterett.
Serien handler om hvordan Birgitte Nyborg Christensen (Sidse Babett Knudsen) mot alle odds ender opp som Danmarks statsminister. Hun representerer et mindre sentrumsparti og blir landets første kvinnelige statsminister. Andre hovedkarakterer i serien er Birgitte Hjort Sørensen som Katrine Fønsmark, nyhetsanker på den fiktive kanalen TV1; Pilou Asbæk som Kasper Juul, Christensens spinndoktor; Søren Malling som Torben Friis, nyhetsredaktør på TV1; Mikael Birkkjær som Christensens ektemann Phillip; og Benedikte Hansen som journalisten Hanne Holm.
Serien består av fire sesonger, hver på 8–10 episoder. Den føste sesongen ble vist i Danmark høsten 2010, sesong 2 hadde premiere høsten 2011, mens sesong 3 hadde premiere 1. januar 2013. Den fjerde sesongen ble produsert i samarbeid mellom Netflix og DR, og ble vist fra 13. februar 2022. De tre første sesongene ble tilgjengelig på Netflix i hele verden 1. september 2020.
Serien har blitt en stor suksess, både hjemme i Danmark og i en rekke andre land verden over. Serien har blitt vist i de fleste europeiske land samt land som USA, Canada, Mexico, Sør-Korea, Japan, Israel, India, Australia og New Zealand. I Norge gikk serien på NRK.
Ole-Henrik Moe

Ole-Henrik Moe (født 4. april 1966 i Oslo) er en norsk komponist og fiolinist. Han er en av Kaare Sæthers elever ved Østlandets musikkonservatorium og i tillegg har han studert biofysikk, kognitiv vitenskap og musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Som komponist har Moe skrevet musikk for konserter, dans, teater og film, og i tillegg til egen produksjon har han også vært med på en rekke Motorpsycho-utgivelser. Han er sønn av den norske pianisten og kunsthistorikeren Ole Henrik Moe og gift med fiolinisten Kari Rønnekleiv som han ga ut albumet Ciaccona / 3 Persephone Perceptions med. For albumet vant de Spellemannprisen 2007 i klassen samtidsmusikk. Han ble også nominert til Spellemannprisen 2008 i klassen årets samtidskomponist for «Vent litt lenger».
Han ble i 2006 tildelt Arne Nordheims komponistpris og i 2011 fikk han Fartein Valen-stipendet.
Ålänningens sång

«Ålänningens sång» har vært Ålands nasjonalsang siden 1922, og har svensk tekst da Åland er en svenskspråklig del av Finland. Teksten ble skrevet av John Grandell, og musikken ble komponert av Johan Fridolf Hagfors. Sangen har fire vers, men det tredje blir av ukjent anledning ofte utelatt.
Engelsk oversettelse
PGA-mesterskapet

PGA-mesterskapet (offisielt PGA Championship) er en én av de fire årlige major-turneringe i golf som spilles på PGA-touren. Turneringen blir arrangert av PGA of America og spilles i mai (august før 2019). Den har offisiell status både på PGA-touren og Europatouren.
På linje med de andre major-turneringene, medfører en seier i PGA-mesterskapet en rekke privilegier som gjør karrieren til vinneren mye tryggere. Vinnere blir direktekvalifisert til å spille i de tre andre major-turneringene for de neste fem årene, og er unntatt fra å måtte kvalifisere seg til PGA-mesterskapet frem til en alder av 65 år. De får også medlemskap på PGA-touren for de neste fem årene og inviteres til å spille i The Players Championship i fem år.
PGA-mesterskapet har vært arrangert på en rekke forskjellige baner, og noen av dem er nå lite kjent. I nyere tid blir imidlertid turneringen vanligvis spilt på de mest berømte banene i USA.
Det første PGA-mesterskapet ble avholdt i 1916 på Siwanoy Country Club i New York. Trofeet var donert av Rodman Wanamaker og kalles i dag Wanamaker-trofeet. Det var opprinnelig en matchspill-turnering, men formatet ble endret til slagspill i 1958, angivelig etter påtrykk fra TV-selskapene, som foretrekker å se flest mulig toppgolfere i spill på mesterskapets siste dag. PGA-mesterskapets første vinner, Jim Barnes, vant 500 dollar i 1916, mens vinneren i 2013, Jason Dufner, vant 1,445 millioner dollar.
PGA-mesterskapet ble etablert for å gi profesjonelle golfspillere en turnering med høy profil i en tid da sporten var dominert av velstående amatører. Dette gjenspeiles fortsatt i kvalifiseringssystemet for turneringen. PGA-mesterskapet er den eneste major som ikke inviterer ledende amatører til å delta, og den eneste som reserverer et stor antall plasser, 25 av 150, for klubbproer. Det er også den eneste major som ikke eksplisitt gir adgang til de 50 beste på verdensrankingen i golf, selv om disse spillerne likevel ofte inviteres til å delta hvis de ikke er kvalifisert på annen måte.
Feltet består av 150 spillere, hvorav følgende er direktekvalifisert:
Liste over høyadelstitler på De britiske øyer

Liste over høyadelstitler på De britiske øyer omfatter alle høyadelstitler som har eksistert og som fortsatt eksisterer på De britiske øyer.
For de forskjellige landenes høyadel, se Englands høyadel, Skottlands høyadel, Irlands høyadel, Storbritannias høyadel og Det forente kongerikes høyadel.
For baronetter se egen liste: Liste over baronetter på De britiske øyer
Fotballstadioner i England

Dette er ei liste over engelske fotballstadioner, rangert etter kapasitet.
Lista inkluderer 128 klubber i de 4 øverste divisjonene i det engelske ligasystemet for herrer og den øverste divisjonen for kvinner i sesongen 2024/25. Lista inneholder i tillegg andre stadioner med en kapasitet på minst 5 000 tilskuere. Millennium Stadium, med en kapasitet på 73 931 tilskuere, ligger i Wales og er ikke med på lista, siden ingen av de walisiske klubbene i det engelske ligasystemet spiller der.
Janet Frame

Janet Paterson Frame (født 28. august 1924 i Dunedin, Southland, død 29. januar 2004) var en newzealandsk forfatter. Hun har vunnet en rekke priser, og er særlig kjent for sin trebinds selvbiografi, som ble filmatisert som En engel ved mitt bord av Jane Campion i 1990.
Flere tragiske hendelser definerte hennes ungdomsår. To søstre druknet i 1937 og 1947; i 1948 ble hun feildiagnostisert med schizofreni og tilbragte 7 år på ulike psykiatriske sykehus.
Lover’s Grief Over the Yellow River

Lover’s Grief Over the Yellow River (originaltittel: Huang he jue lian) er et kinesisk krigsdrama fra 1999 regissert av Feng Xiaoning. Filmen handler om en amerikansk pilot som under den andre kinesisk-japanske krig må nødlande i nærheten av den kinesiske mur. Han søker tilflukt hos en kinesisk geriljagruppe og blir forelsket en kvinnelig soldat. Etterhvert må gruppen krysse den Den gule flod for å komme seg i sikkerhet fra japanske styrker. 50 år senere returnerer piloten for å besøke og hedre folkene som reddet ham. Hovedrollene spilles av Paul Kersey og Ning Jing.
Regissør Feng Xiaoning regner filmen som den andre i hans "Krig og fred"-trilogi.
Den ble kåret til beste film ved Hundred Flowers Awards (delt med Veien hjem og The National Anthem) og tildelt prisen for fremragende film ved Huabiao Awards (sammen med flere filmer).
Hibiskus

Hibiskus er en gruppe blomsterplanter i kattostfamilien som vokser i varme og tropiske klima. Bladene er enkle, ofte litt taggete, mens blomstene har fem blomsterblad, er trompetformet og har hvit, lyserød, rød, lilla eller gul farge. Noen kjenner den også som hawaiirose.
Hibiskus dyrkes ofte for de vakre blomstene, men noen arter av planten kan brukes i te eller som grønnsak (Roselle), til papirproduksjon (Kenaf) eller klesmateriale. I Norge er arten Hibiscus rosa-sinensis kjent som hawaiirose, men den egenlige hawaiirosen er Hibiscus brackenridgei, som er gul og stedegen for Hawaii. Denne gule blomsterplanten ble den 2. mai 1923 utnevnt som offisiell blomsterplante for Territory of Hawaii (nå synonym med delstaten Hawaii). Videre ble planten utnevnt som offisiell delstatsplante for Hawaii den 6. juni 1988. Det var trolig denne hendelsen som ga planten det norske navnet.
New romantic

New romantic er en benevnelse for den musikkretningen som særlig var framme i Storbritannia tidlig på 1980-tallet. Den kom som en reaksjon på både punk og disco. Musikken var i stor grad basert på synthesizer og var særlig inspirert av David Bowie og Roxy Music.
I denne sjangeren kjennetegnes også av at de ble også lagt stor vekt på artistenes visuelle fremtoning og image, i tillegg til de musikalske elementene.
Musikalsk, og de visuelle elementene gjør at denne sjangeren ligner på Glam Rock, men hovedforskjellen er at glam-rocken er mer gitarbasert, mens new romantic bygges rundt synthesizer. Blant denne sjangerens pionerer og inspirasjonskilder finner man også er den japanske Yellow Magic Orchestra og den tyske gruppen Kraftwerk og gruppen Can. Manger er også inspirert av de futuristiske elementene hos mer eksperimentelle grupper som Landscape og Ultravox var tidlig ute med å fange oss disse elementene. Videre ble også rytmebokser introdusert på denne tiden, noe som i stor grad påvirket måten dette instrumentet ble spilt.
Videre bygger sjangeren på både Krautrock og New Wave.
Liste over danske aviser

Liste over danske aviser:
Antallet dagsaviser i Danmark var i henhold til offisiell dansk statistikk 10 landsdekkende aviser i 2020. I tillegg er det 21 regionale eller lokale aviser. Det gir 31 aviser totalt. Det har vært en langsom minskning i antallet: i 2009 var antallet 36, mens det var 37 i 1965, Opplagstallene og antallet lesere har også vært nedadgående de siste tiårene: I perioden 2017-18 var det en nedadgående tendens for landsdekkende aviser samlede leserantall.
Det europeiske journalistsenter (The European Journalism Centre, EJC) kategoriserer danske aviser i fem grupper: Nasjonale aviser med stor distribusjon som Jyllands-Posten, Politiken og Berlingske Tidende; nasjonale aviser med liten distribusjon som Information og Kristeligt Dagblad; regionale og lokale aviser, tabloider og gratisaviser som Ekstrabladet og BT.
Danmarks tre store dagsaviser Jyllands-Posten, Politiken og Berlingske Tidende utgis hver i et opplag på omkring 100 000 eksemplarer. De to store formiddagsavisene, B.T. og Ekstra Bladet, utgis i omkring 66 000 eksemplarer (2011). Dagbladet Børsen utgis i over 73 000 eksemplarer (2011). De mindre landsdekkende aviser Kristeligt Dagblad og Information utgis i henholdsvis cirka 27 000 og 22 000 eksemplarer.
Danske aviser mottar indirekte statsstøtte som en del av mediestøtten. Det skjer gjennom den såkalte distribusjonsstøtten og ved momsfritagelse. Distribusjonsstøtten utgjør på rundt 340 millioner danske kroner i 2007 i den såkalte «dagbladspuljen». En del aviser er avhengig av denne støtten. Eksempelvis mottok Dagbladet Information 25 millioner danske kroner i støtte, noe som tilsvarte en fjerdedel av deres omsetning.
Avisenes historie i Danmark går tilbake til 1634 hvor det første avisprivilegium ble utstedt, og dermed kom den første danske avis ut, skjønt den var faktisk skrevet på tysk. Ingen eksemplarer av denne avis er dog bevart for ettertiden. Den eldste bevarte avis skrevet på dansk er fra 1657 og hadde navnet Ny Affvjser. Her ble det blant annet skrevet om svenskekongens angrep på Frederiksodde (nå Fredericia).
Ny Affvjser ble utgitt av boktrykker Peder Morsing. Ved Morsings død et års tid etter utgivelsen gikk avisen først til enken og deretter til Henrik Gøde, som døpte avisen om til Europäische wochentliche Zeitung.
Avisen Den Danske Mercurius, som var skrevet på vers, utkom månedlig fra 1. august 1666 til 1677, hvor dens utgiver, Anders Bording, døde. Den lengstlevende danske avis er Berlingske Tidende, som ble stiftet i 1749. Dengang kom avisen to gange om uken, og fra 1841 utkom den daglig.
Funningur

Funningur er en bygd på Færøyene. Den ligger ved Funningsfjørður på nordvestkysten av Eysturoy. Bygda ligger ved foten av Færøyenes høyeste fjell, Slættaratindur. Den 1. januar 2019 hadde Funningur 49 innbyggere.
Selv om det ikke nevnes i Færøyingesaga, inngår det i sagntradisjonen at Færøyenes første landnåmsmann, Grímur Kamban, slo seg ned ved Funningur. Bygda er første gang nevnt skriftlig som Funding i 1584, og regnes ikke som en landnåmsbygd av historikere og arkeologer. Fra gammelt av består Funningur av tre grender. Bygda har blitt kalt í Funningi, så Funningur var nok opprinnelig navnet på fjorden.
Med innføringen av det lokale selvstyret i 1872 var Funningur en del av Eysturoyar prestagjalds kommuna. Funningur ble i 1906 utskilt som en egen kommune – Funnings kommuna – som også omfattet Gjógv. Gjógv ble utskilt som en egen kommune i 1948. Funnings kommuna med 75 innbyggere ble innlemmet i Runavíkar kommuna i 2009, mens Gjógv gikk til Sunda kommuna.
På Færøyene er bygda kjent som en «nyttårsbygd», altså en bygd der folk fra nabobygder har hatt tradisjon for å samles for å danse på nyttårsaften.
Folkeskolebygningen i Funningur ble oppført i 1944 og tatt ut av bruk høsten 2010.
Funnings kirkja er en tidstypisk, tjæremalt trekirke fra 1847.
Tine Ustad Figenschou

Tine Ustad Figenschou (født 1976) er en norsk professor ved Institutt for journalistikk og mediefag ved Oslomet – storbyuniversitetet.
Figenschou var fra 2006 til 2016 ansatt ved Institutt for medier og kommunikasjon ved Universitetet i Oslo (UiO), hvor hun forsket på internasjonale nyheter, medialisering av konflikter og medienes rolle i innvandringsdebatten. Figenschou er involvert i flere forskningsprosjekter, og forsker blant annet på myndighetenes mediearbeid, medier og helse, og medienes forhold til og representasjon av marginaliserte grupper. I tillegg til professoratet ved Oslomet har hun en forsker II-stilling ved Senter for ekstremismeforskning (C-Rex, UiO), hvor hun undersøker høyreradikale gruppers forhold til de etablerte mediene og mediekritikk fra ytre høyre.
Et utvalg av Figenschous vitenskapelige publikasjoner:
Lokk

En lokk er en kallelyd, duft eller noe annet som tiltrekker seg oppmerksomhet fra mennesker eller dyr. Lokking er i så måte menneskeskapt lyd for å tilkalle seg dyrs oppmerksomhet, enten formet med stemmen eller et instrument. Lokken kan i så måte være en plystre- eller fløytelyd, for eksempel skapt med en lur eller et annet fløyteinstrument som påkaller interessen fra bestemte arter (for eksempel hjortevilt som elg, hjort eller rådyr) eller husdyr (for eksempel tamdyr som kyr, geiter eller sauer), men det kan også være en narreting, som for eksempel ei lokkeand som gjør andre ender trygge, eller et åte som tiltrekker seg bestemte dyrs oppmerksomhet igjennom spredning av duftstoffer. Lokking er mye brukt lokkeform innen jakt, og det ble tidligere også benyttet i landbruket for å kalle hjem kyrene fra beite, spesielt under setring.
Lokking er også en avansert musikalsk vokalsjanger, men dette er ikke et nødvendig kjennetegn på lokken. Det er to vilkår for at lokken skal fungere: at dyra er preget på stemmen til budeia og at ropet bærer langt. Det finnes også tradisjonelle rop for å lokke på sau («sibba sibba…»), katt («psspss…») og høner («tippa tippa tippa…»), men fordi disse er lite melodisk utformet kalles de sjelden lokk, selv om funksjonen er den samme. Man skiller gjerne også mellom kulokk, geitelokk og så videre, etter hvilket dyr lokken retter seg mot. Lokk er et typisk eksempel på funksjonsdominert sang.
I tradisjonen finnes det også såkalte huldrelokker, melodisk velformet sang som en gang skal ha vært sunget av en hulder. Huldrelokkene er ofte en del av et sagn. I motsetning til de praktiske lokkeropene har huldrelokkene en fast tekst, ofte en rekke fantasifulle navn, som huldra bruker på kyrne sine.
Lokkerop som er tilpasset bruk fra scene, kalles gjerne kvasilokk eller pseudolokk.
Noen steder i verden har tradisjonell lokking utviklet seg til avanserte former for kommunikasjon, i kraft av særegne plystrespråk, for eksempel på La Gomera i Kanariøyene, der innbyggerne kommuniserer med plystrespråket silbo gomero. Det særegne plystrespråket står på UNESCOs verdensarvliste. I Alpene ble den tradisjonelle luren utviklet til enorme alpehorn, som gjorden det mulig for gjetere å kommunisere over svært lange avstander.
Tachash

Tachash er et ord som forekommer i Det gamle testamente i forbindelse med en type skinn. Det tas vanligvis for å være navnet på et dyr. Det er usikkerhet knyttet til hvilket dyr det er tale om.
I forbindelse med byggingen av Tabernakelet står det at dette dyrets skinn ble brukt. De som laget den greske Septuaginta, trakk den slutningen at ordet siktet til fargen på skinnet, men adskillige kommentatorer antar at den oppfatningen er feil. Forskjellige bibeloversettelser har gjengitt ordet på forskjellige måter. Noen oversetter teksten med «lær», «fint lær» eller «fiolett skinn». Flere oversettelser gjengir ordet med delfin. I den engelske King James Version oversettes ordet med grevling. Men mange mener det er sannsynlig at det skal oversettes med sel.
Sal (dyr)

Sal (av norrønt sǫðull) eller sadel, som er dansk form, er et sete for en rytter til å legge på ryggen av ridedyret og spenne fast med bukgjord, og således gjør det mer komfortabelt og praktisk å ri på et dyr, for eksempel en hest eller en kamel. Salen fordeler rytterens vekt, slik at dyret blir bedre i stand til å bære vekten. Salen legges som oftest bak manken (på hester og lignende dyr), i salleiet, der ryggen er sterkest.
Salstørrelser regnes på to måter, der en del forteller om størrelsen på setet (hvor stor rumpe rytteren har) samt en annen som forteller om bombredden (bredden på dyret).
Tradisjonelt har saler vært laget av lær og tre, og salputene fylt med ullstopp. Det finnes også saler laget av syntetmaterialer.
De forskjellige delene på salen heter forsvissel, sete, baksvissel, salkapper og salputer.
Det finnes tre hovedtyper engelske saler, alt etter hvilket bruk som er tiltenkt hesten. Det er sprangsal, dressursal og allroundsal. Allroundsalen er mest vanlig i rideskoler, da den kan brukes til det meste. I tillegg finnes det saler som galoppsal (som kan veie fra 300 gram og oppover), damesal, westernsal, australsk sal og bomfri sal. Westernsalen er ikke en engelsk ridesal, men er utviklet i Amerika.
Til en sal trenger man stigbøyler, stigbøylereimer, gjord og salunderlag, som voilock eller shabrack. En voilock eller shabrack brukes til å beskytte salen for at den skal vare lenger og for å forhindre gnag på pels, muskulatur og trykkpunkter.
Nesebremser

Nesebremser (Cephenemyiinae og Oestrinae) er en delgruppe (underfamilier) av bremser, som er fluer, som sammen med mygg, utgjør tovingene (Diptera).
Trolig bare to eller tre arter i Norge, og bare 34 kjente arter i verden.
Til bremser (i vid forstand) regnes også underfamiliene hudbremser (Hypodermatinae) og magebremser (Gasterophilinae) med ca. 100 arter i verden.
Nesebremser er fra 8 mm. og opp til ca. 25 mm. De spiser ikke, som voksne (imago) og er parasitter (rovdyr) i larvestadiet hos pattedyr, hvor larvene lever innvendig (endoparasitt).
Også noen husdyr er vert for enkelte nesebrems. De enkelte arter er parasitter hos bestemte pattedyr, og bremsene har fått sitt navn etter hvilket dyr som er verten. De parasitterer hest, kyr, rein og sau. Nesebrems er ikke særlig vanlige, men finnes der vertsdyren finnes.
Nesebremser har store øyne, kroppen er gjerne kraftig og er tett hårkledd. Brems ligner ellers en bie eller en humle, men kan skilles fra disse ved at de bare har ett par vinger, samt at antennene er svært korte.
Hester, sauer og rein oppdager ofte bremsene, når de kommer flygende, og prøver å komme seg unna. Trolig er det en særpreget summing de kjenner igjen. Dette er grunnen til at reinsdyr ofte oppholder seg på snø i fjellet, selv om det kan være bar mark i nærheten. Bremsene flyr ikke innover snø fordi temperaturen er lavere der.
Nesebremser gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium. Puppen er tønneformet og puppestadiet er i øvre laget, i jorden.
I nyere systematikk er alle bremser (Oestridae), regnet som en familie, da bestående av flere underfamilier. Disse kan deles inn etter hvor på vertsdyret larven lever som parasitt, nesebremser, magebremser og hudbremser. Bremser tilhører overfamilien Oestroidea. De andre familiene i denne gruppen er Mystacinobiidae, Spyfluer, Kjøttfluer, Skrukketrollfluer og Snyltefluer.
Det er trolig bare 5 norske arter av nesebremser.
Skandinavisk Dyrepark

56°20′40″N 10°39′09″E﻿ / ﻿56.344467°N 10.652489°E﻿ / 56.344467; 10.652489
Skandinavisk Dyrepark (Scandinavian Wildlife Park) is a Danish zoo in Djursland, located in Syddjurs Municipality in Denmark.
Opened for public in 1994, by the name Hjortenes verden (World of deer), later changed to Skandinavisk Dyrepark (Scandinavian Wildlife Park). As suggested by its name, the focus of the park is wildlife native to Scandinavia.
The exhibits for polar bears, brown bears and grey wolves cover 2.6 hectares (6.4 acres), 2.5 hectares (6.2 acres) and 1.5 hectares (3.7 acres) respectively, and are among the largest of their kind in the world. The zoo got worldwide attention by the birth of the polar bear Siku in 2011.
Siku (born 22 November 2011 in Skandinavisk Dyrepark) is a male polar bear cub. He has several siblings such as Sné. After his mother failed to produce enough milk to feed him, he was taken into care by the park staff.
In terms of popular appeal, Siku is by some considered to be a possible successor to the polar bear Knut, who attracted worldwide attention at Berlin Zoo from 2006 until his death in 2011. A YouTube video showing Siku at the age of one month attracted hundreds of thousands of hits in just twenty-four hours and he was hailed internationally as an online sensation, especially after appearing on the official BBC website.
Siku (polar bear)

Siku (born 22 November 2011 in Skandinavisk Dyrepark) is a male polar bear. He has several siblings such as Sné. After his mother failed to produce enough milk to feed him, he was taken into care in the Scandinavian Wildlife Park in Denmark.
In terms of popular appeal, he is by some considered to be a possible successor to the polar bear Knut, who attracted worldwide attention at Berlin Zoo from 2006 until his death in 2011. A YouTube video showing Siku at the age of one month attracted hundreds of thousands of hits in just twenty-four hours and he was hailed internationally as an online sensation, especially after appearing on the official BBC website.
Siku was born on 22 November 2011 at Skandinavisk Dyrepark ("Scandinavian Wildlife Park") in Djursland, Denmark. According to the Scandinavian Wildlife Park,
Siku's mother, Ilka, had no milk in her breasts for the third year running, and so the park decided to "immobilize" (anesthetize) her. According to park manager Frank Vigh-Larsen, Siku weighed three pounds (1.8 kg) at birth, but grew within his first month to seven pounds' (3.2 kg) weight. Receiving insufficient milk from Ilka, Siku was revealed on surveillance video inside the bear cave to be "moaning and being unruly all the time." At two days old, he was removed from his mother, as remaining with her could have endangered his life. His mother's defaulting on milk orphaned him, so that he required foster care, a type of ex-situ conservation.
Still blind and deaf at the age of one month, Siku had to be bottle-fed. He was put into care at the Scandinavian Wildlife Park in Kolind, 105 mi (169 km) northwest of Copenhagen, a privately owned zoo housing animals native to Scandinavia including wolves, brown bears, and reindeer. Vigh-Larsen gave Siku 24-hour care in his own apartment at the zoo, with two more people expected to assist in New Year 2012. Vigh-Larsen was quoted as saying, "He likes to be very social between 10 p.m. and 6 a.m. In the first week, he slept in his crate. . . but now he refuses to sleep in there and (instead) sleeps in bed with me."
In spring 2012, Siku was re-introduced to the zoo's five adult polar bears, including his mother, Ilka.
A video posted on 22 December showed the tiny cub sleeping, stretching, sucking a keeper's finger, and enjoying a back massage from a keeper. Siku's eyes were still closed. The video was viewed thousands of times after first being posted, and has been hailed as a YouTube sensation. Its popularity has invited comparisons with Knut (2006–2011), the polar bear cub raised at Berlin Zoo.
However, Vigh-Larsen emphasizes that he does not want Siku to be too heavily compared to Knut, to deter extensive merchandise production and huge numbers of visitors: "What happened to Knut was a disaster. He was used in order to sell teddy-bears and tickets. Therefore, we are doing everything we can in order to distance Siku from Knut as much as possible," he stresses. Instead, Vigh-Larsen hopes that Siku will serve as an "Ambassador and communicator for the Arctic area and the climate changes which occur up there."
Biological museum (Stockholm)

Biologiska museet is a museum located in Djurgården in Stockholm. It exhibits a collection of stuffed European birds and mammals in dioramas. Some of the diorama backgrounds were created by artist Bruno Liljefors, known for his dramatic paintings of Scandinavian wildlife. The museum was built in 1893 after a design by architect Agi Lindegren who was inspired by medieval Norwegian stave churches.
59°19′39″N 18°05′51″E﻿ / ﻿59.32750°N 18.09750°E﻿ / 59.32750; 18.09750
Coat of arms of South Georgia and the South Sandwich Islands

The coat of arms of South Georgia and the South Sandwich Islands was granted in 1985, upon the creation of the territory. Prior to 1985, South Georgia and the South Sandwich Islands were a dependency of the Falkland Islands, and used their coat of arms. However, prior to 1962, the islands were grouped with what is now the British Antarctic Territory and their coat of arms was used instead of the Falkland Islands’ arms.
The arms consist of a shield containing a golden lion rampant holding a torch, representing the United Kingdom and discovery, together with two golden estoiles from the arms of James Cook who discovered the islands. The background of the shield is blue and white lozenges. The supporters are an Antarctic fur seal standing on a mountain, and a macaroni penguin standing on ice, both animals native to the islands. The crest is a reindeer, from the two herds of reindeer found on South Georgia Island.
The motto is Leo Terram Propriam Protegat (Latin: “[Let the] Lion protect his own land”).
The coat of arms is used in the fly of the flag of South Georgia and the South Sandwich Islands, and as a crest in the defaced Union Flag of the Civil Commissioner.
Walking in the Air

"Walking in the Air" is a song written by Howard Blake for the 1982 animated film The Snowman based on Raymond Briggs's 1978 children's book of the same name. The song forms the centrepiece of The Snowman, which has become a seasonal favourite on British and Finnish television. The story relates the fleeting adventures of a young boy and a snowman who has come to life. In the second part of the story, the boy and the snowman fly to the North Pole. "Walking in the Air" is the theme for the journey. They attend a party of snowmen, at which the boy seems to be the only human until they meet Santa Claus with his reindeer, and the boy is given a scarf with a snowman pattern. In the film, the song was performed by St Paul's Cathedral choirboy Peter Auty; this performance was reissued in 1985 (on Stiff Records) and 1987.
In 1985, an altered version was recorded for use in a TV advertising campaign for Toys "R" Us. While it was believed that Auty's voice had then broken, Auty claimed in an interview with BBC Breakfast News on 2 December 2022 that his voice had not broken and he was never contacted for the recording. Blake recommended the then-14-year-old Welsh chorister Aled Jones, whose recording reached number five in the UK Singles Chart on 28 December 1985, and who became a popular celebrity on the strength of his performance. The association of the song with Jones, combined with Auty not being credited on The Snowman, led to a common misbelief that Jones performed the song in the film. "Walking in the Air" has subsequently been performed by over forty artists, in a variety of styles. In a UK poll in 2012, the Aled Jones version was voted 13th on the ITV television special The Nation's Favourite Christmas Song.
Green Meadow, Florida

Green Meadow was a census-designated place (CDP) in Broward County, Florida, United States. The population was 1,875 at the 2000 census. It was incorporated into the town of Southwest Ranches, Florida in 2000.
Green Meadow is located at 26°3′12″N 80°22′0″W﻿ / ﻿26.05333°N 80.36667°W﻿ / 26.05333; -80.36667 (26.053367, -80.366795).
According to the United States Census Bureau, the CDP has a total area of 5.4 km (2.1 sq mi). 5.4 km (2.1 sq mi) of it is land and 0.48% is water.
As of the census of 2000, there were 1,875 people, 572 households, and 522 families residing in the CDP. The population density was 346.2 people/km (897 people/sq mi). There were 583 housing units at an average density of 107.7 units/km (279 units/sq mi). The racial makeup of the CDP was 90.66% White (73.5% were Non-Hispanic White,) 2.72% African American, 0.43% Native American, 2.77% Asian, 1.76% from other races, and 1.65% from two or more races. Hispanic or Latino of any race were 19.37% of the population.
There were 572 households, out of which 46.9% had children under the age of 18 living with them, 80.2% were married couples living together, 7.7% had a female householder with no husband present, and 8.6% were non-families. 6.5% of all households were made up of individuals, and 1.4% had someone living alone who was 65 years of age or older. The average household size was 3.28 and the average family size was 3.42.
In the CDP, the population was spread out, with 29.1% under the age of 18, 6.7% from 18 to 24, 26.6% from 25 to 44, 30.2% from 45 to 64, and 7.4% who were 65 years of age or older. The median age was 39 years. For every 100 females, there were 102.6 males. For every 100 females age 18 and over, there were 97.9 males.
The median income for a household in the CDP was $79,877, and the median income for a family was $82,830. Males had a median income of $47,132 versus $39,167 for females. The per capita income for the CDP was $33,350. None of the families and 0.1% of the population were living below the poverty line, including no under eighteens and none of those over 64.
As of 2000, before being annexed to Southwest Ranches, English as a first language accounted for 82.09% of all residents, while Spanish as a mother tongue made up 17.90% of the population.
The Green Meadow

"The Green Meadow" is a short story by H. P. Lovecraft and Winifred V. Jackson written in 1918/1919 and published in the spring 1927 issue of The Vagrant. As in their other collaboration, "The Crawling Chaos", both authors used pseudonyms — the tale was published as by "Elizabeth Neville Berkeley" (Jackson) and "Lewis Theobald, Jun." (Lovecraft). Lovecraft wrote the entire text but Jackson is credited since it was based on a dream she had experienced.
In 1913, near the (fictional) seaside village of Potowonket, Maine, a meteorite crashes into the sea. A fishing vessel hauls in the meteor, and scientists soon examine it. Within the meteor is a small notebook, made of some indestructible material and written in classical Greek. The notebook is the first-person account of a man trapped on a small, disintegrating island who seems threatened by shadowy forces and ultimately discovers Stethelos, a city from Lovecraft's Dream Cycle Mythos.
The city Stethelos is also mentioned in the short story "The Quest of Iranon".
The tale was published in Beyond the Wall of Sleep (Arkham House, 1943). The corrected text is collected in Lovecraft's revisions volume The Horror in the Museum and Other Revisions (Arkham House, 1970).
Forsythia × intermedia

Forsythia × intermedia, or border forsythia, is an ornamental deciduous shrub of garden origin.
The shrub has an upright habit with arching branches and grows to 3 to 4 metres high. The opposite leaves turn yellowish or occasionally purplish in the autumn before falling. The bright yellow flowers are produced on one- to two-year-old growth and may be solitary or in racemes from 2 to 6.
The hybrid is thought to be a cross between Forsythia viridissima and F. suspensa var. fortunei. A plant of seedling origin was discovered growing in the Göttingen Botanical Garden in Germany by the director of the Royal Prussian Academy of Forestry in Münden, H. Zabel in 1878. Zabel formally described and named the hybrid in Gartenflora in 1885. It was introduced to the Arnold Arboretum in the United States in 1889.
The hybrid is best suited to a position in full sun or partial shade and is drought-tolerant. Like some other forsythias it is one of the earliest shrubs to flower. Well adapted to temperature changes, it blooms with bright yellow flowers that are noticeable even in twilight. It is one of several forsythia species that are widely cultivated in gardens and parks.
Cultivars include (those marked agm have gained the Royal Horticultural Society's Award of Garden Merit):
The first dirigent protein was discovered in Forsythia intermedia. This protein has been found to direct the stereoselective biosynthesis of (+)-pinoresinol from coniferyl alcohol monomers.
绘画

繪畫在技术層面上，是一個以表面作為支撐面，並在其之上加上顏色的動作。那些表面可以是紙張、油畫布、木材、玻璃、漆器或混凝土等，上色的工具可以是畫筆，也可以是刀、海綿，甚至是噴槍、牙刷、手指等等。
在藝術用語中，繪畫的意義包含了利用此藝術行為再加上圖形、構圖及其他美學方法去達到表現出繪圖者希望表達的概念及意思之目的。
亮度的意思就是色彩明暗的程度（深淺的程度）。比較淺就是明度高，比較深就是明度低，繪畫中的一個元素是亮度的感受及效果。空間中的每一個點都有不同的亮度，在繪畫中可以用黑色、白色及中間各種的灰色表示。在實務上，畫家可以用並列不同亮度的點來表達物體的形狀，相對的，若只用相同亮度的不同顏色，可能只能表示圖像的形狀而已。繪畫的基本手法會包括幾何圖案、許多不同的觀點及組織（透視法）及符號。例如畫家在看某一片特定的白牆時，因為陰影及周圍物體反射的影響，每一個點都會有不同的亮度，但在理想上，即使在一個全黑無光的房間中，白牆仍然是白色的。因為即使房間中沒有光，是黑暗的，物體依然存在，並沒有消失不見，所以可證明其理論是正確的。
色彩和色调是繪畫的基礎，正如音樂中的音高和节奏一様。顏色是高度主觀的，但其帶來的心理效果是可以觀測的，只是其效果可能會隨文化不同而不同，例如在西方文化中，黑色表示死亡及哀悼，但在東方文化中則是用白色表示 。有些畫家、理論家、作家及科學家（包括歌德、瓦西里·康丁斯基及牛顿）都提出了他們的色彩理論。而且其中的語言也只能表示一種抽象的顏色，例如紅這個字可以表示可見光譜中在純紅光附近一個範圍內的光。像在音樂上，不同的音樂家對於中央C或是C♯4有共同的定義，但不同的畫家對於顏色沒有一個公認的定義。對畫家而言，顏色不止是分為基本色或衍生色（如紅色、藍色、綠色、咖啡色等）而已。
在繪畫時，畫家是用顏料上色，因此畫家的「藍色」可能是以下顏色中的一種：午夜藍、靛色、鈷藍色、群青等。顏色在心理上及符號上的含意不一定和繪畫上的手法有關。顏色可以增加一些潛在的、衍生的意義，因此對於一幅畫的感覺是非常主觀的。這部分可以用音樂來類比．音樂中的音高（例如中央C）類似繪畫中的光，陰影類似強弱，顏色則類似不同樂器的音色，雖然這些不一定可以形成旋律，但可以在音樂中加入一些不同的內容。
現代的畫家已經將繪畫加以延伸，例如由立体主义衍生的珂拉琪，嚴格來說不算是繪畫。有些現代畫家會因為材料的紋理而整合不同的材料，例如砂、水、稻草或是木材等。像让·杜布菲及安塞尔姆·基弗的作品就屬於這一類。也有越來越多的藝術家社群利用電腦及Adobe Photoshop或Corel Painter等軟體將顏色畫在數位的畫布上，若有需要也可以印在真正的畫布上。
繪畫中的节奏和音樂中的节奏一樣重要，若节奏定義為「結合到一個序列中的暫停」，則繪畫中也有其节奏。這樣的暫停可以讓想像力參與在其中，產生新的創作，型式、旋律及上色等。這些形式（或是任何種類資訊）的分佈在藝術工作上相當重要，會直接影響作品的審美價值。在審美價值上，感知的自由流動即視為是美。不但在藝術或是科學中，能量的自由流動會提昇其審美價值。
已知最古老的繪畫位於法國肖維岩洞（Grotte Chauvet），部分歷史學家認為它可以追溯至32000年前。那些畫經由紅赭石（red ochre（英语：Red ochre））和黑色顏料作雕刻及繪畫，主題有馬、犀牛、獅子、水牛、猛獁象或是打獵歸來的人類。石洞壁畫在世界各地均十分常見，例如法國、西班牙、葡萄牙、中国、澳大利亞及印度等。這些繪畫的發現對其存在目的引起了眾多不同的猜測，有些假設指出那些繪畫是當時的人認為繪畫可以捕捉動物的靈魂，令他們狩獵更為順利；一些假設則認為那是泛靈論的一種現象，表達他們對自然的尊敬；亦有另一假設指人類與生俱來已有自我表達的需要，而那些繪畫正是其結果；此外亦有那是作為應用資訊的傳播的觀點。
西方文化主要是以油畫及水彩畫為主，在形式及主題上都有豐富的傳統。東方主要是以墨及礦物顏料的畫為主，在形式及主題上都有同様豐富的傳統。
攝影的發明對繪畫有很大的衝擊，第一張照片在1829年問世，在數十年後，攝影技術持續改進且廣為使用，因此繪畫原來用來記錄真實世界的功能也受到挑戰。19世紀末和20世紀初的一連串藝術活動，包括印象派、後印象派、野獸派、表現主義、立體主義及達達主義，挑戰文藝復興時代對藝術的觀點。不過東方藝術及非洲藝術仍維持以往的風格，未受到攝影的影響。
现代艺术和當代藝術的觀點和傳統藝術的歷史價值及概念有不少差異。因此在1960年曾有人說嚴謹的繪畫型式已死。不過這沒有阻止大多數的畫家繼續以繪畫作為其創作的部份或是全部。二十一世紀繪畫的活力及多變性蓋過了之前曾有人提出嚴謹藝術已死的宣告。在以文化多元性（英语：Cultural pluralism）為特點的時代，對於時代性的代表風格沒有共識。藝術家繼續以不同的風格及美學氣質進行創作，而其成就則留待市場的評價。
在二十一世紀初，仍在繼續的繪畫派別有單色畫、硬邊繪畫（英语：Hard-edge painting）、幾何抽象主義（英语：Geometric abstraction）、挪用、超寫真主義（英语：Hyperrealism）、照相寫實主義、表現主義、極簡主義、抒情抽象（英语：Lyrical Abstraction）、普普藝術、奧普藝術、抽象表現主義、色域繪畫、新表現主義、珂拉琪、Intermedia（英语：Intermedia）繪畫、集合藝術（英语：Assemblage (art)）繪畫、電腦藝術（英语：Computer art）繪畫、後現代繪畫、新達達繪畫、立體畫布（英语：Shaped canvas）繪畫、環境壁畫、傳統的人物画、風景畫、肖像畫及玻璃繪畫動畫。
繪畫可以根據很多不同方法分類，例如按媒介、題材、文化等。一個畫種不一定只屬一個類型，而可以同屬多個分類，例如白描畫既可以按文化，也可以按形式分類。
美學是有關藝術和美的研究，是康德或黑格爾等十八世紀及十九世紀的哲學家探討的主題之一。像柏拉圖及亞里斯多德等希臘哲學家也對藝術及繪畫有特別的探討。在柏拉圖的哲學系統中，畫家和雕刻家的地位不高，他認為繪畫無法描述真理，繪畫只是複製實際事物，其中除了工藝，沒有其他的成份在內，就像鞋匠及鑄鐵一様。不過在達文西的時期，對繪畫的認知和柏拉圖的認知不同，當時認為「La Pittura è cosa mentale」（繪畫是心靈的事物）。康德區分美和壯美兩種概念，分析兩者的相同處及不同處。雖然他沒有提到繪畫，但像约瑟夫·玛罗德·威廉·透纳及卡斯帕·弗里德里希等畫家將其概念延伸到繪畫上。
黑格爾認為無法對美給予一個共通性的定義，在他的美學研究中認為繪畫、詩歌和音樂是三項「浪漫」的藝術，其中有符号化，高度智力的目的。
繪畫是一個捕捉、記錄及表現不同創意目的的形式，它及其參與者的數量同樣地為數眾多。繪畫的本質可以是自然及具像派的（如靜物畫或風景畫）、影像繪畫（photographic painting）、抽象畫、有敘事性質的、象徵主義、情感的或政治性質的。歷史上有一大部分的繪畫被靈性主題及概念所主導，這些繪畫形式由陶器上的神話角色到西絲汀教堂的內壁及天花板上的聖經故事場景都有，它們會透過人類身體本身去表達靈性的主題。
[在维基数据编辑]