Anna Quindlen

Anna Marie Quindlen (n. 8 iulie 1952, Pennsylvania, SUA) este o publicistă, jurnalistă și cronicară de opinie americană.
Editorialul ei din New York Times, Public and Private, a fost distins în 1992 cu Premiul Pulitzer pentru comentariu. Ea și-a început cariera jurnalistică în anul 1974 ca reporter la New York Post. Între 1977 și 1994 a deținut mai multe posturi la The New York Times. Romanul ei semi-autobiografic One True Thing (1994) a fost ecranizat în 1998, cu Meryl Streep și Renée Zellweger în rolurile principale.
Anna Quindlen s-a născut în Philadelphia, Pennsylvania, ca fiică a lui Prudence (născută Pantano, 1928-1972) și Robert Quindlen. Tatăl ei era irlandezo-american, iar mama ei a fost italo-americană. Quindlen a absolvit în 1970 Liceul South Brunswick din South Brunswick, New Jersey și a urmat apoi Colegiul Barnard pe care l-a absolvit în 1974. Ea este căsătorită cu avocatul din New Jersey Gerald Krovatin, pe care l-a întâlnit în timp ce era studentă. Fiii lor, Quindlen Krovatin și Christopher Krovatin, sunt ambii autori publicați, iar fiica lor, Maria, este scenaristă și actriță.
Anna Quindlen a renunțat la jurnalism în 1995 pentru a se ocupa cu scrierea romanelor.
În 1999 s-a alăturat ziarului Newsweek, scriind un editorial de două ori pe săptămână până ce și-a anunțat semiretragerea în numărul din 18 mai 2009 al revistei. Quindlen este cunoscut ca un critic a ceea ce percepe a fi o schimbare rapidă și a atitudinii din ce în ce mai materialiste a societății americane moderne. O mare parte a scrierilor sale o au în centru pe de mama ei, care a murit la vârsta de 44 de cancer ovarian, când Quindlen avea doar 19 ani.
Ea a scris opt romane, dintre care trei au fost ecranizate. One True Thing a fost ecranizat într-un film de lung metraj în 1998, pentru care Meryl Streep a primit o nominalizare la Premiul Oscar pentru cea mai bună actriță. Black and Blue și Blessings au fost ecranizate în filme de televiziune în 1999 și respectiv 2003.
Quindlen participă la LearnedLeague sub numele de „QuindlenA”.
În 1994 a fost publicat romanul ei semi-autobiografic, intitulat One True Thing. Cartea se concentrează pe relația dintre o tânără femeie și mama ei care este pe moarte din cauza cancerului. În viața reală, mama Annei, Prudence Quindlen, a murit în 1972 de cancer ovarian, deși avea vârsta de doar 44 de ani. În acea perioadă Anna Quindlen era studentă la colegiu, dar a venit acasă pentru a avea grijă de mama ei. În 1998 a fost lansat un film cu același nume (tradus în limba română Mamă și fiică). Meryl Streep și Renée Zellweger le-au interpretat pe „Kate și Ellen Gulden”, versiuni ficționale ale lui Prudence și Anna Quindlen. Streep a fost nominalizată la Premiul Oscar pentru cea mai bună actriță pentru interpretarea ei.
Scriind în The New Republic, criticul Lee Siegel a menționat-o pe Quindlen ca un exemplu de „monștri ai empatiei” care „autosubjugă, îmblânzesc și asimilează fiecare tragedie îndepărtată”. El a inventat termenul de „efect Quindlen” pentru a descrie acest fenomen și a sugerat că totul a început cu editorialul ei din Times din 13 decembrie 1992, în care Quindlen i-a atacat pe cei patru presupuși autori ai violului de la Glen Ridge. „Într-un mod corect pentru nișa sa”, a scris Siegel, „Quindlen a atacat cu o indignare nimicitoare acțiuni pe care niciun cititor întreg la cap al ziarului Times le-ar apăra vreodată”.
În 1999, Universitatea Villanova a invitat-o pe Anna Quindlen să țină discursul anual de la începerea studiilor. Dar, odată ce anunțul a fost făcut, un grup de studenți pro-viață a plănuit un protest împotriva poziției asumate de Quindlen cu privire la drepturile de reproducere și ea a renunțat să mai participe. În anul următor, cu toate acestea, ea a vorbit la festivitatea de absolvire a Universității Villanova.