davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Mercado de Nuestra Señora de África

El Mercado de Nuestra Señora de África es el mercado municipal de Santa Cruz de Tenerife (Canarias, España), popularmente conocido como La Recova, de estilo arquitectónico neocolonial inaugurado a principios de 1944.
Está ubicaco en la Avenida de San Sebastián, 51, de la ciudad de Santa Cruz de Tenerife.​
La Recova, fue mandada a construir por el capitán general de Canarias, jefe de la jefatura del Mando Económico, el General Ricardo Serrador Santés.​
Para dicho proyecto se contrató al arquitecto José Enrique Marrero Regalado, con el que se buscaba darle una nueva imagen a la ciudad. Paralelo a dicho proyecto el arquitecto José Blasco Robles construyó el puente Serrador (en honor a Ricardo Serrador Santés) que cruza el barranco de Santos (el puente conecta la Calle Castillo con el mercado).​
El día 4 de enero de 1944 se inauguró el Mercado de Nuestra Señora de África. En el acto inaugural el capitán general Sr. Francisco García-Escámez cortó la cinta simbólica, inaugurando el puente, y el obispo de la diócesis procedido a su bendición.​
El diseño estético del mercado presenta un aire colonial neoclásico con un moderno sentido arquitectónico y urbanístico, con tres grandes patios de grandes proporciones, uno central, que se asemeja a una plaza de estilo español clásico, y dos laterales, (patio poniente y patio naciente) y una planta baja.
El arco, el patio central y la torre de estilo mudéjar constituyen los principales recursos proyectuales del conjunto, que fue concebido en función del concepto de fortaleza, puesto de moda por el estilo californiano de "misiones".​
Animal nocturno (álbum)

Animal nocturno es el nombre del cuarto álbum de estudio grabado por el cantautor guatemalteco Ricardo Arjona,​ Fue lanzado al mercado bajo el sello discográfico Sony Music México el 9 de febrero de 1993.​ Este álbum significó el salto definitivo de Arjona al éxito internacional, con canciones que tuvieron fuerte repercusión en la radio y lograron convertirse en clásicos como "Mujeres", "Primera vez", "Quién diría", "Cómo olvidarte" y "Animal nocturno".​
El disco forma parte de la lista de los 100 discos que debes tener antes del fin del mundo, publicada en 2012 por Sony Music.​
Todas las canciones escritas y compuestas por Ricardo Arjona.
Bicicleta valla

Una bicicleta valla (bicicleta publicitaria) es un tipo de publicidad móvil en la que una bicicleta remolca una valla con un mensaje publicitario. Gary Saunders de Queens, NY, Nueva York empezó el concepto de bicicleta valla en 1997. Su bicicleta valla estaba orientada hacia bicis de mensajería y medía 12 x 18 pulgadas.​
Desde la introducción de la bicicleta valla, han sido construidas diversas variaciones de este soporte publicitario difiriendo tanto en sus medidas como en su aspecto. Hoy, las bicicletas de valla comprenden una amplia variedad de formas y medidas. Algunas constituyen una sola unidad mientras que tras están compuestas de una bicicleta y una valla independientes.
Algunas bicicletas valla son especialmente fabricadas para tener una apariencia única con objeto de atraer una mayor atención de la audiencia. Otras sin embargo consisten en meros marcos que centran la atención tan sólo en el mensaje publicitario. Algunas bicicletas valla utilizan carteleras grandes; no obstante la medida de la misma está limitada por requerimientos del viento. Otras vallas como las originales de Gary Saunders son pequeñas.
Bicicleta de reparto

Una bicicleta de reparto, bicicleta de cargo, triciclo de reparto o bicicarro es un vehículo de tracción humana diseñado específicamente para transportar cargas. El diseño del vehículo suele incluir una zona de carga que puede ser una caja cerrada, una plataforma plana o una cesta. Estos pueden estar montados sobre la bicicleta o entre ruedas paralelas en la parte delantera o trasera del vehículo. El cuadro y la transmisión deben soportar cargas muy superiores a las de las bicicletas normales. Otras consideraciones de diseño incluyen la visibilidad del conductor y la suspensión. Con la aparición de aplicaciones móviles dedicadas al delivery y otros tipos de repartos, donde se requiere un transporte ligero y de bajo costo, las bicicletas de reparto han vuelto han tenido un realce explosivo durante el siglo XXI, en especial en las grandes aglomeraciones urbanas, con el fin de evitar la congestión vehicular.​
A la persona dedicada a usar este tipo de vehículo se le denomina repartidor, mensajero, ciclomensajero, bicimensajero o rider.​
Entre sus ventajas están:
Entre sus inconvenientes están:
Este medio de transporte está muy extendido en algunos países subdesarrollados o en vías de desarrollo, aunque también en algunos países desarrollados con tradición ciclista, como los Países Bajos. Su uso en áreas urbanas se está estudiando y extendiendo fundamentalmente por motivaciones mediomabientales.
Entre los usos más frecuentes están:
Diseños incluyen un área de carga consistente sobre un tubo de acero portacargas, una caja abierta o cerrada, una plataforma plana o una cesta de alambre o mimbre.
La panadera (Delibike o Baker's Bike en inglés) es un clásico por derecho propio, trayendo de vuelta los buenos recuerdos de una época pasada, con su construcción tradicional y eterno diseño con cesta de mimbre cual le otorga estilo y gracia.
El Filibus es un nuevo estilo de bicicleta de reparto, diseñada por el alemán Michael Kemper.​ y adaptado por muchos fabricantes. Este vehículo de carga es sorprendentemente ágil y cómodo, está muy de moda en los países nórdicos y escandinavos de Europa.
Transporte Urbano

Transporte Urbano fue un grupo de rock de República Dominicana surgido en 1982. considerado uno de los iniciadores del rock dominicano.
Transporte Urbano fue fundado por el cantautor Luis Días, en 1982, luego de su regreso de Nueva York.
Días, fundador del folk urbano dominicano y unos de los creadores del grupo de investigación y creación folclórica Convite, se había propuesto, ya desde finales de los 70, un replanteo de la música y los ritmos folclóricos dominicanos. Al sumar esa experiencia a su contacto con el punk y el rock que por entonces tomaba vuelo en Nueva York, regresó a la Isla con el propósito de producir la eclosión. Se creó entonces "Transporte Urbano".
Contó para ello con jóvenes músicos: Juan Francisco Ordóñez en la guitarra eléctrica, Guy Frómeta en la batería, Héctor Santana en el bajo (sustituido más tarde por Peter Nova), Bruno Ranson en el saxo y José Duluc en la percusión. Pocos años más tarde, el grupo evolucionó a una formación de "power trío" con bajo, batería y guitarra.​
En febrero de 1983 se presentaron en el anfiteatro de Altos de Chavón junto a Bob James y en abril con el grupo británico de ska English Beat​
En el año 1984, Luis junto a Transporte Urbano graba la banda sonora de un corto llamado “Las Pausas Del Silencio” en colaboración con artistas como Juan Luis Guerra, Maridalia Hernández y Tavito Vasquez. La música luego fue galardonada con el premio a Mejor Banda Sonora en el festival de cine internacional de Filadelfia.
Al siguiente año, Transporte graba lo que iba a ser su primer LP en el estudio Audiolab, aunque debido a falta de recursos no se publica oficialmente hasta el año 2000 bajo el nombre “Vickiana: Las Sesiones Del 1985”
En abril de 1987, el grupo tuvo una polémica participación en el festival "Varadero 87" celebrado en Cuba. La presencia escénica y el fuerte sonido del grupo fue considerado "impropio" por algunas autoridades y los miembros de la banda fueron "invitados" a salir del país al día siguiente de su presentación. Sin embargo, se produjo una gran ola de apoyo en la prensa juvenil cubana, en la que cabe destacar el gesto solidario de Pablo Milanés.
"Transporte Urbano" se mantuvo activo en la escena musical dominicana hasta el año 2004, poco después de su presentación en el homenaje que le hiciera al cantautor Días la secretaría de cultura de la República Dominicana. Luis Días murió 5 años más tarde en Santo Domingo, el 8 de diciembre de 2009, a los 57 años de edad, a causa de infarto agudo de miocardio y complicaciones hepáticas y renales.
El 2 de noviembre de 2010, Sonia Silvestre y Transporte Urbano presentaron a casa llena en el Palacio de Bellas Artes el concierto "Mi amigo el Terror", como homenaje póstumo al fundador del rock dominicano.​​
Midtown Beer Garden

The Midtown Beer Garden (formerly known as the Southwest 5th Avenue food cart pod) is a food cart pod in Portland, Oregon, United States. The pod is the city's oldest, operating since the early 1980s. Following an update and renovation in 2023, the pod became known as Midtown Beer Garden. Notable tenants include Bing Mi, Stretch the Noodle, and Tokyo Sando.
The pod has operated in downtown Portland, along Southwest Fifth Avenue between Harvey Milk (Stark) Street and Oak Street, since the early 1980s. It is considered the city's oldest food cart pod. Food & Wine has said the pod "specializes in Korean tacos, Mexican, and Egyptian cuisine".
The site of the pod has been considered for development. In 2016, Matthew Korfhage of Willamette Week reported, "The bustling pods at Southwest 5th Avenue and Stark Street, Southwest 2nd Avenue and Stark Street and Southwest 3rd Avenue and Oak Street are on the list of properties announced for future development by Greg Goodman, co-president of the Downtown Development Group and scion to one of Portland's most powerful property-owning families."
The pod has been vandalized. In 2022, an explosion at one cart damaged nearby buildings.
In May 2023, an update and renovation funded by Expensify in collaboration with the restaurant group ChefStable was announced. According to Eater Portland, the pod has "room for 30 carts, seating for more than 300 people, a bar cart with beer on tap, and a stage for concerts and events". The pod was rebranded as Midtown Beer Garden. The re-opening was held on August 20.
Businesses which operated in the pod prior to the 2023 rebrand include:
Businesses that have operated at Midtown Beer Garden include:
In 2023, in response to Food & Wine naming Portland "the best food truck city in America", Michael Russell of The Oregonian wrote, "No argument there, though I don't necessarily recommend following the magazine's advice about where to start (Stretch the Noodle is great, but the Third and Fifth Avenue carts downtown have seen better days)."
Ecobici (Mexico City)

Ecobici is the bicycle sharing system launched in February 2010 by the government of Mexico City. Initially launched with 85 docking stations and 1,000 distinctive red and white liveried bicycles, the network then expanded by September 2013 to be at 276 stations with 4,000 bicycles, and as of April 2015, now has 444 stations with 6,000 bicycles.
From September through December 2012, the system area expanded from 6.8 to 21 square kilometres (2.6 to 8.1 sq mi), which would bring the estimated number of users from 30,000 in September 2012 to 100,000. And indeed, statistics from August 2013 showed 95,780 members registered; daily ridership averaged 25,000, versus 14,000 in December 2012; monthly ridership averaged 400,000.
By October 2013, the system covered the areas:
In February 2014 it was announced that the system would be extended (Phase IV) with 2600 additional cycles and 170 new stations in the Benito Juárez borough, in the area bordered by Viaducto, Avenida Cuauhtémoc, Circuito Interior and Avenida Revolución, covering the colonias:
The system is run by a private company, Clear Channel Outdoor, but funded by the government with an initial investment of 75 million pesos (US$5,750,000). Users of the system are required to purchase an RFID card at a cost of 545 pesos (US$26.55) which will provide them with access to the bicycles for one year. For tourists, a 7-day card can be obtained for 409 pesos, a 3-day card for 245 pesos, and a single day card for 123 pesos. A smart phone app is also available that uses a QR code scan to rent the bikes. The app is created and managed by Lyft. Use of a bicycle is free for the first 45 minutes; extra charges are applied for use beyond this time limit.
The registration process has been simplified considerably but this is not well known. Updated Ecobici station readers have a credit card slot at the bottom. You can register and pay (with any credit card) very simply by answering a few questions on the screen - no ID required, no passports, no forms to sign. Once you register on the screen, you are given a registration number and you put in your own PIN code. You can then get a bike at any station just using that registration number and PIN.
Mobile catering

Mobile catering is the business of selling prepared food from some sort of vehicle. It is a feature of urban culture in many countries. Mobile catering can be performed using food trucks, trailers, carts and food stands with many types of foods that can be prepared. Mobile catering is also used to provide food to people during times of emergency.
A food cart is a motorless trailer that can be hauled by automobile, bicycle, or hand to the point of sale, often a public sidewalk or park. Carts typically have an onboard heating and/or refrigeration system to keep the food ready for consumption. Foods and beverages often served from carts include
A catering truck enables a vendor to sell a larger volume than a cart and to reach a larger market. The service is similar; the truck carries a stock of prepared foods that customers can buy. Ice cream vans are a familiar example of a catering truck in Canada, the United States and the United Kingdom.
A food truck or mobile kitchen is a modified van with a built-in barbecue grill, deep fryer, or other cooking equipment. It offers more flexibility in the menu since the vendor can prepare food to order as well as fresh foods in advance. A vendor can choose to park the van in one place, as with a cart, or to broaden the business's reach by driving the van to several customer locations. Examples of mobile kitchens include taco trucks on the west coast of the United States, especially in Southern California, and fish and chips vans in the United Kingdom. These vehicles are sometimes dysphemistically called "roach coaches" or "ptomaine wagons".
A concession trailer has preparation equipment like a mobile kitchen, but it cannot move on its own. As such it is suited for events lasting several days, such as travelling funfairs.
In addition to being operated as private businesses, mobile catering vehicles are also used after natural disasters to feed people in areas with damaged infrastructure. The Salvation Army has several mobile kitchens that it uses for this purpose.
Mobile catering vehicles have also provided a niche for advertisers to target the working population and general audience. With a wide variety of display options, lunch truck advertising has exploded into a successful marketing venture for many companies, including Outdoor Ad Systems, LLC and Roaming Hunger.
Mobile catering is popular throughout New York City, though sometimes can be unprofitable.
Braveheart

Ba scannán stairiúil ó 1995 é Braveheart. Stiúraigh Mel Gibson an scannán agus bhí sé féin sa phríomhpháirt aisteoireachta. Déantar cur síos sa scannán seo ar scéal an trodaí saoire Albanaigh, Uilleam Uallas, agus ar an éirí amach a raibh sé páirteach ann i gcoinne riail na Sasanach in Albain, faoin rí Éadbhard I. Carachtar tábhachtach eile sa scéal ná an fear a bhí ina rí ar Albain ina dhiaidh sin, Roibeard Brús.
Bhí an-ráchairt ar an scannán seo nuair a eisíodh é agus bronnadh cúig cinn de ghradaim an Acadaimh air, an gradam don stiúrthóir is fearr le haghaidh Mel Gibson san áireamh.
Cé go raibh iomlán an scéil suite in Albain agus i Sasana, scannánaíodh cuid mhaith den scannán in Éirinn, mar gheall ar dhreasachtaí cánach a chuir an tAire Rialtais, Mícheál D. Ó hUiginn ar fáil do thionscal na scannán tamall roimhe sin. Baineadh úsáid as an bhFórsa Cosanta Áitiúil mar shaighdiúirí le haghaidh na gcathanna sa scannán agus baineadh úsáid as Caisleán Bhaile Átha Troim agus Mainistir Bheigtí i gContae na Mí mar chúlraí chomh maith.
Cé go raibh an-rath ar an scannán seo, glacadh leis i gcoitinne go raibh go leor míchruinneas stairiúil ag baint leis, maidir leis na carachtair agus na heachtraí éagsúla sa scéal.
Mel Gibson

Aisteoir, stiúrthóir, léiritheoir agus scríbhneoir scannán Astrálach-Meiriceánach é Mel Columcille Gerard Gibson (3 Eanáir 1956 a rugadh é).
Rugadh é i Nua-Eabhrac ach bhog a mhuintir go dtí an Astráil nuair a bhí sé dhá bhliain déag d'aois, áit ar chaith sé cuid mhaith dá shaol. Ba as Éirinn a mháthair agus is mar gheall air sin a ainmníodh é as na naoimh Éireannacha Mel agus Colm Cille.
Bród Átha Cliath

Sraith bhliantúil imeachtaí a cheiliúrann an saol leispiach, aerach, déghnéasach, agus trasinscneach (LADT̟+) is ea Bród Átha Cliath nó Dublin Pride (Dublin LGBTQ Pride Festival). Is é an fhéile is mó dá chineál in Éirinn, agus í á thionól i mí Meithimh gach bliain. Is buaicphointe na féile í paráid mhórtais i lár Bhaile Átha Cliath.
D'fhás an fhéile as imeacht amháin sa bhliain 1974 go féile il-laethúil inniu. Tá ról na n-ealaín, cultúir, agus an tsaoil shóisialta, go háirithe, méadaithe go mór ann ó shin.
Tharla an chéad agóid LADT+ i mBaile Átha Cliath ar an 27 Meitheamh 1974. Chuaigh deichniúr (an Seanadóir David Norris san áireamh) ar mhórshiúl ón Roinn Dlí agus Cirt go dtí Ambasáid na Breataine chun agóid a dhéanamh in aghaidh choiriúlú na homaighnéasachta (iarsma ó na dlíthe coilíneachta).
Tharla an chéad mhórfhorbairt eile i 1983. Le linn an tsamhraidh i 1982, buaileadh a lán fir aeracha agus déghnéasacha in ionsaithe homafóbacha i mBaile Átha Cliath. Ar an 9 Meán Fómhair 1982, buaileadh fear óg darbh ainm Declan Flynn chomh dona sin go bhfuair sé bás ina dhiaidh sin. D'ainneoin gur admhaigh beirt den chúigear ionsaitheoirí gur ionsaigh siad timpeall 20 duine LADT+ thar an tréimhse sé seachtaine, scaoileadh saor gach duine den chúigear agus gearradh pianbhreith ar fionraí orthu. Ag an am céanna, gearradh téarma príosúin 12 mhí ar fhear a ghoid sparán. Dúirt an breitheamh i gcás Flynn 'nach bhféadfaí é seo a mheas mar dhúnmharú riamh' (‘this could never be regarded as murder’) agus nach raibh ‘aon chineál pionóis’ (‘no element of correction’) ag teastáil maidir leis na fir.
Bhí an-imní ar dhaoine LADT+ faoin toradh. Mar thoradh ar sin, tharla an agóid ba mhó ar son cearta LADT+ go dtí sin. Dé Sathairn, 19 Márta 1983, tar éis an bhreithiúnais, chuaigh na céadta duine ar mhórshiúl ó Halla na Saoirse go Páirc Fhionnradhairc (áit ar maraíodh Declan).
Tharla an chéad Pharáid Bród i mBaile Átha Cliath i mí an Mheithimh an bhliain sin, 1983. Ó shin i leith, tá Bród Bhaile Átha Cliath ag dul ó neart go neart agus glacann na mílte agus na mílte duine páirt ann gach bliain.
Sa bhliain 2022, d'fhógair Bród Bhaile Átha Cliath inné go raibh deireadh curtha maolabhrach acu leis an gcaidreamh oifigiúil le RTÉ mar gheall ar an allagar faoin bpobal trasinsnceach ar an gclár raidió Liveline (le Joe Duffy). Chuir siad i leith RTÉ go raibh an eagraíocht "ag gríosú thine na reitrice in aghaidh an phobail thrasinscnigh."
Ach thug RTÉ le fios go mbaineann plé poiblí - bíodh sé míthaitneamhach, deacair agus conspóideach uaireanta - go mbaineann a leithéid go smior le feidhm na heagraíochta de réir dualgais.
Rhys Ifans

Is aisteoir agus amhránaí Breatnach é Rhys Ifans (rugadh Rhys Owain Evans: 22 Iúil 1967 ). Rugadh é in Hwlffordd, Sir Benfro, bhog an teaghlach go Rhuthun i Sir Ddinbych, áit a bhfuair sé a bhunoideachas i Ysgol (Scoil) Pentrecelyn agus a chuid meánscolaíochta i Ysgol Maes Garmon, yr Wyddgrug. Bhí a mháthair, Beti Wyn, ina múinteoir naíscoile i nDinbych go dtí go ndeachaigh sí ar scor ag deireadh na 90idí agus bhí a athair Eurwyn ina bhunmhúinteoir i mBwcle. Bhí a athair ina bhall de Chuideachta Drámaíochta John Owen i Rhuthun agus bhí Rhys mar phrintíseach ar a athair. Bhí an deis aige freisin ag aois óg gníomhú ag Theatr Clwyd, Yr Wyddgrug. Tá a dheartháir níos sine Llŷr Ifans ina aisteoir freisin.
Is Breatnaiseoir ó dhúchas é, bhí sé le feiceáil i réimse clár teilifíse Breatnaise, mar shampla Swig o ..., Sdwnsh, Mwy Na Phapur Newydd agus Pobl y Chyff de chuid S4C sular thug sé faoi ghairm bheatha i dtionscal na scannán idirnáisiúnta.
I Meán Fómhair 2012 ceapadh é mar Uachtarán Oinigh (patrún) ar 'Cymdeithas Wici Cymru' (Cumann Vici na Breataine Bige).
Sheinn sé san 'Theatr Frenhinol Genedlaethol, Llundain (Amharclann Náisiúnta Ríoga, Londain) agus in 'Theatr Frenhinol y Gyfnewidfa, Manceinion' (Amharclann an Royal Exchange, Manchain). Bhí sé mar phríomhamhránaí ar na 'Super Furry Animals' ag aon am amháin, sular tháinig siad chun suntais. I mí an Mheithimh 2008 bhunaigh sé banna nua darb ainm The Peth; is é príomhamhránaí an ghrúpa é. Tagraíonn ceann dá gcuid amhrán do sheanchara dá chuid, Sienna Miller, a chonacthas le Rhys i Rhuthun, Nollaig 2007.
Fuair ​​sé Céim Onóracha ó 'Prifysgol Bangor' (Ollscoil Bhangor) i mí Iúil 2007 as a chuid oibre scannánaíochta.
I measc a chuid drámaí stáitse tá: 'Accidental Death Of An Anarchist', a léiríodh in Amharclann Donmar, Londain, 2003, 'Hamlet' in Amharclann Clwyd, 'A Midsummer Night's Dream' ag Regent's Park Theatre agus 'Under Milk Wood' agus 'Volpone’san Royal National Theatre (Amharclann Náisiúnta Ríoga, Londain.
Gerda Stevenson

Is aisteoir,stiúrthóir agus scríbhneoir Albanach í Gerda Stevenson. Chuir The Scotsman síos uirthi i 1999 mar “an t-aisteoir is fearr in Albain” (Béarla:"Scotland's finest actress" ). Bhí go leor páirteanna aici san amharclann, lena n-áirítear an phríomhpháirt in aistriúchán Béarla a rinne Edwin Morgan ar Phèdre agus Lady Macbeth. (Chum Jean Racine an tragóid drámata Phèdre i véarsaíocht shiollach alexandrine). Bhí Gerda le feiceáil i go leor drámaí teilifíse. Ba í máthair Murron MacClannough í sa scannán Braveheart de chuid Mel Gibson, agus tá aithne ag éisteoirí raidió na Breataine Móire ar a guth, mar léitheoir gearrscéalta agus oiriúnuithe. Go háirithe, léirigh sí roinnt dánta agus amhrán le Robert Burns don BBC.
Tá sí pósta ag an fhile Ghaeilge Aonghas Dubh MacNeacail.
Mainistir Bheigthí

Fothracha mainistreach Cistéirsí cois Bóinne i gContae na Mí is ea Mainistir Bheigthí (Bective Abbey as Béarla). Bhunaigh Murchad Ua Maeil Sheachlainn, Rí na Mí, í sa bhliain 1150 mar fho-mhainistir den Mhainistir Mhór, agus tiomnaíodh í don Mhaighdean Bheannaithe. Bhíodh suíochán ag ab na mainistreach seo i bParlaimint na Páile sna meánaoiseanna, agus é ina údarás saolta agus spioradálta araon. Bhí sí ar na chéad mhainistreacha in Éirinn a cuireadh faoi chois le linn Dhíscaoileadh na Mainistreacha sna blianta 1535/36, ó ba rud é go raibh sí chomh gar sin d'ionad cumhachta na nGall i mBaile Átha Cliath.
In ainneoin nach bhfuil ach fothracha ann anois, tá dea-chaoi orthu i gcomparáid le go leor dá leithéid ón ré chéanna. Is séadchomhartha náisiúnta í agus tá í ar oscailt don phobal.
Rinneadh cuid de radhairc an scánnáin Braveheart, le Mel Gibson, a scannánú i Mainistir Bheigthí sna 1990idí.
Bré

Baile i gContae Chill Mhantáin is ea Bré (nó Brí Chulainn). Tá sé in aice leis an teorainn le Baile Átha Cliath. Is baile í i dtuaisceart Contae Chill Mhantáin. Is ceantar uirbeach gnóthach í agus is baile cois trá í in a bhfuil 33,492 duine ina gcónaí ann, is í an ceathrú baile is mó in Éireann (seachas na cúig chathair.) Tá sé suite timpeall 20km (12 mhíle) de dheisceart Baile Átha Cliath ar an gcósta iarthar.
'Sé suíomh de chuid thionscal an baile seo, áit chónaithe do an-chuid daoine a dhéanann comaitéireacht do Baile Átha Cliath sa charr nó ar Iarnród/DART agus is é baile mhargaidh don réigiún timpeall air agus fós mheallann sé turasóirí, an chuid is mó ó Bhaile Átha Cliath ag an deireadh seachtaine.
Tá an baile suite idir an imeall Baile Átha Cliath/Cill Mhantáin, le cuid de na bruachbhailte atá suite i gContae Baile Átha Cliath. Tá an t-aon ionad scannánaíochta tiomnaithe in Éirinn, 'Ardmore Studios', suite i mBré, áit ina ndearnadh scannáin ar nós Excalibur, Braveheart, agus Breakfast On Pluto.
Bhí 10,998 daoine ábalta Gaeilge a labhairt. Labhair 431(1.4%) gach lá taobh amuigh den chóras oideachas. Labhair 4,041 teanga eile seachas Gaeilge nó Béarla sa bhaile. Bhí Polainnis an teanga iasachta is comónta le 866 cainteoirí.
Tá cumann sacair ag an mbaile - mar atá Cumann Peile Fánaithe Bhré. Tá an club mar chuid de Chumann Peile na hÉireann agus tá a gcluichí baile á n-imirt acu i bPáirc Charlisle. Sa Phríomhroinn atá siad i mbun imeartha.
Tá cumann CLG lonnaithe sa bhaile chomh maith - Eiméid Bhré, agus páirc bhaile acu ar Sheanascail Chonaithe.
Tá an bhaile suite ar an M11 ag acomhal 5, 6, agus 7.
D'oscail Stáisiún Uí Dhálaigh Bhré sa bhliain 1854, agus anois, tá sé an ceann scríbe don chuid is mó ar an Mearlíne Átha Cliatha (DART) ó Binn Éadair nó Mullach Íde. Oibríonn seirbhísí ó Na Clocha Liatha freisin.
Tá seirbhísí eile ó Calafort Ros Láir go dtí BÁC Stáisiún Uí Chonghaile nó Stáisiún Mhic Ghiolla Bhríde Driochead Átha, nó go dtí Stáisiún Mhaigh Nuad.
Tá na seirbhísí go léir á oibriú ag Iarnród Éireann.
Boudica (2023 film)

Boudica (or sometimes Boudica: Queen of War), is a British 2023 action drama film directed and written by Jesse V. Johnson. The film follows the eponymous Celtic warrior of the Iceni people, Boudica, in Roman Britain and how she revolted against the Romans after the death of her husband, Prasutagus. The film stars Olga Kurylenko as the titular character. The film received generally negative reviews.
Prasutagus and his wife, Boudica are the King and Queen of the Iceni people. The King dies at the hands of Roman soldiers, leaving Boudica's kingdom without a male heir, and the Romans seize her land and property, setting her on a path to war.
Filming took place in various locations across the United Kingdom. Film crew were spotted filming in St Lawrence's Church in Ipswich. The roundhouse was filmed in Hadleigh.
The film was released on Amazon Prime Video on 30 October 2023.
Boudica was made available on Netflix in the United Kingdom. It was listed without the subtitle 'Queen of War'.
Review aggregation website Rotten Tomatoes gives Boudica: The Queen of War a 40% rating based on 15 reviews and an average of 4.4. One review by Bilge Ebiri of New York said, "It’s like a dimestore Braveheart: It might not have the sweep of those old-school period action films, but it’s still thrilling and passionate and filled with bloodcurdling, wall-to-wall violence."
Kingdom of Meath

Meath (/miːð/ MEEDH; Modern Irish: Mí; Old Irish: Mide [ˈmʲiðʲe]) was a kingdom in Ireland from the 1st to the 12th century AD. Its name means "middle," denoting its location in the middle of the island.
At its greatest extent, it included all of County Meath (which takes its name from the kingdom), all of County Westmeath, and parts of counties Cavan, Dublin, Kildare, Longford, Louth and Offaly.
Mide originally referred to the area around the Hill of Uisneach in County Westmeath, where the festival of Beltaine was celebrated. The larger province of Meath, between the Irish Sea and the Shannon, is traditionally said to have been created by Túathal Techtmar, an exemplar king, in the first century from parts of the other four provinces. In the fourth and fifth centuries its territories were taken over by the Uí Néill from Connacht and they pushed out Laigin tribes. The Uí Néill assumed the ancient titles of Kings of Uisnech in Mide and Kings of Tara in Brega and claimed a cattle-tribute, the Bóroma Laigen, on the Laigin. The Uí Failge, under Failge Berraide, were finally expelled from the plain of Mide with the battle of Druim Derg in 514. The Uí Enechglaiss were an early paramount dynasty of the Laigin. An ogham stone found south of Slane suggests they controlled the Brega area in County Meath together with Carbury Hill and the plains of Kildare. During the early 6th century, they were expelled across the Wicklow Mountains.
The Uí Failge and Uí Bairrche belonged to the Laigin but may also be associated with the Iverni.
In medieval Ireland, the Kings of Mide were of the Clann Cholmáin, a branch of the Uí Néill. They came to dominate their Southern Uí Néill kindreds, including the Síl nÁedo Sláine in County Meath, the Uí Failghe and Uí Faelain tribes of the Laigin and the Kingdom of Dublin. Several were High Kings of Ireland. The position alternated with their kindred the Northern Uí Néill for many centuries. The kingdom came under pressure in the 11th and 12th century from other provincial kings seeking the position of High King of Ireland and the Kingdom of Breifne under Tigernán Ua Ruairc. Mide was frequently overrun and partitioned and began to collapse as a coherent kingdom.
Following the Norman invasion of Ireland, in 1172, the kingdom was awarded to Hugh de Lacy as the Lordship of Meath by Henry II of England in his capacity as Lord of Ireland. De Lacy took possession of the kingdom and the dynasty of the Ua Mael Sechlainn or O Melaghlins were forced west and settled on the east bank of the River Shannon in the barony of Clonlonan. Bearers of the name were noted as among the Gaelic nobility as late as the 1690s, though they had lost power long before. Melaugh is the more commonly associated name in Ireland today, though it is more often rendered as McLoughlin.
Meath is also considered to have been one of five Provinces (Irish: cúige meaning "fifths") of Ireland, along with the four current provinces of Connacht, Leinster, Munster and Ulster. The Diocese of Meath established by the Synod of Ráth Breasail in 1111 had boundaries similar to those of the kingdom.
Present territories:
Braveheart (soundtrack)

Braveheart – Original Motion Picture Soundtrack is the instrumental soundtrack album to the 1995 film of the same name composed and conducted by James Horner and performed by the London Symphony Orchestra. It is Horner's second of three collaborations with Mel Gibson as director following The Man Without a Face (1993). The soundtrack, comprising 77 minutes of film score, was notably successful and was nominated for Best Original Score at the 68th Academy Awards in 1996.
Horner's score includes a melody that appeared again in his 1997 music for Titanic. Irish band Clannad wrote a theme tune for the film, entitled 'Croí Cróga' (meaning 'braveheart'). However, the track was not used in the soundtrack, but was released by Clannad on the album 'Lore'. Several critics have noted similarities between the "Main Theme" and an earlier theme song, Kaoru Wada's "Pai Longing" in the 1991 anime series 3×3 Eyes.
In 1997, album co-producer Simon Rhodes produced a follow-up soundtrack entitled More Music from Braveheart. This album features many unreleased cues, source music, and dialogue from the film.
In November 2015, in commemoration for the film's 20th anniversary, La-La Land Records produced a 2-disc limited edition album of James Horner's complete score to Braveheart. The album's original release was limited to 3,000 copies and is currently sold out. However, La-La Land Records re-issued the score for another 3,000 copies on March 29, 2022.
The album is dedicated to Horner who was killed in a plane accident prior to the album's release.
+: Contains previously unreleased material*: Previously unreleased
List of fortifications in Bosnia and Herzegovina

This is a list of fortifications in Bosnia and Herzegovina, including fortresses and castles, arranged alphabetically.
Bosnian archaeologist and historian of the Middle Ages, Pavao Anđelić, posited that Bosnia and Herzegovina is a home of great number of forts, fortresses, castles, including a number of walled city-fortresses, in various degrees of preservation, and built in different stages of Bosnian history. According to his research he argued that at least 350 of these edifices exists on the territory of modern-day Bosnia and Herzegovina, most of which was erected by or belonged to a medieval Bosnian state, while small number in its borderlands simply rests on the territories included into modern state of Bosnia and Herzegovina, which was largely unchanged, with few very minor exceptions, since 1878. In his book, the Medieval Towns in Bosnia and Herzegovina, historian of architecture of the Middle Ages in Bosnia and Herzegovina, Husref Redžić, described 225 sites in manuscript and 147 in published book.
The list is based on body of work in Bosnia and Herzegovinian historiography.
Irish Grand National

The Irish Grand National is a National Hunt steeplechase in Ireland which is open to horses aged five years or older. It is run at Fairyhouse over a distance of about 3 miles and 5 furlongs (5,834 metres), and during its running there are twenty-four fences to be jumped. It is a handicap race, and it is scheduled to take place each year on Easter Monday.
It is the Irish equivalent of the Grand National, and it is held during Fairyhouse's Easter Festival meeting.
The event was established in 1870, and the inaugural running was won by a horse called Sir Robert Peel. The race took place at its present venue, and the winner's prize money was 167 sovereigns. In the early part of its history it was often won by horses trained at the Curragh, and there were ten such winners by 1882. The Easter Monday fixture regularly attracted racegoers from Dublin, and it became known as the Dubs' Day Out.
Several winners of the Irish Grand National have also won its English counterpart at Aintree, but none in the same year. The first to complete the double was Ascetic's Silver, the winner of the latter version in 1906. The feat has been achieved more recently by Rhyme 'n' Reason, Bobbyjo, Numbersixvalverde and I Am Maximus. The most successful horse in the event's history is Brown Lad, a three-time winner in the 1970s.
Since 1991, the distance of the race has been 3 miles and 5 furlongs; previously it had been 3 miles and 4 furlongs.
The Irish Grand National was sponsored by Irish Distillers under various titles for many years up to 2010. Ladbrokes sponsored the race from 2011 to 2013. In 2014, Boylesports took over as Irish Grand National sponsor and appointed the jockey Barry Geraghty as the first ever ambassador for the race, promoting the race through various channels, including social media.
Peters, Stewart (2007). The Irish Grand National: The History of Ireland's Premier Steeplechase. Stroud: STADIA. p. 144. ISBN 978-0-7524-3691-3.
Hyland, Francis P M; Williams, Guy St John (1995). Jameson Irish Grand National: a history of Ireland's premier steeplechase. The Organisation. p. 263. ISBN 978-0-9526902-0-7.
The Sweeney guide to the Irish turf from 1501 to 2001 / by Tony & Annie Sweeney in association with Francis Hyland ; photographs by Caroline Norris ... [et al.].
Bravehearts

Bravehearts were an American hip hop group from New York City. The group's roster originally included Jungle (born Jabari Jones, son of jazz trumpeter Olu Dara, and younger brother of hip hop star Nas), Wiz (born Mike Epps), and Horse (born E. Gray). Horse left the group in 2002, and Jungle and Wiz carried on as a duo. Wiz was in turn replaced by Nashawn, Nas's cousin.
Signed to Columbia Records as part of Nas's Ill Will Records imprint, Bravehearts first emerged in 1998, collaborating with Nas, Nature, and Trackmasters on "I Wanna Live," a song on the soundtrack to the Hype Williams film Belly. From there, the Nas protégés moved on to the Nas & Ill Will Records Presents QB's Finest compilation album, and saw their track "Oochie Wally" go gold. Jungle and Wiz then began working on their full-length debut for Columbia Records. In the meantime, they appeared on 50 Cent's mixtape-style compilation Guess Who's Back?, supporting 50 Cent and Nas on the track "Who U Rep With."
The group's debut full-length album Bravehearted was released in December 2003 with Jungle and Wiz making up the core group. The album featured guest appearances from Nas, Nashawn, Lil Jon, Jully Black and Teedra Moses, and the group scored a hit single with the Lil Jon-produced track "Quick to Back Down". There may also have been a slight diss at 50 Cent on track 5 called "Bravehearted" on their album and Jungle also takes a shot at Jay-Z. Jungle states in his verse: "Jungle will live by the morals of the street, not like snitch C.J. or bitch Jay-Z." Recently Jungle was featured on a diss track on G-Unit and The Diplomats with rapper Q-Butta called "Gun On Me." In 2009, Nashawn appeared twice on Memphis rapper C-Rock's album "Tha Weight Is Over". He was featured on the track "Street Niggaz", which is a diss to Juelz Santana/Jim Jones, and on the track "We Dons".
In 2008, they released their final studio album, Bravehearted 2, with Jungle and Nashawn making up the core group.
In 2019, Jungle started his own record label; Street Dreams Record, following in his brothers Nas' footsteps with Mass Appeal Records. The first artist signed to the label was Kiing Shooter.
The Fever

The Fever este episodul 16 al serialului american Zona crepusculară. A fost difuzat pe 29 ianuarie 1960 pe CBS.
Franklin Gibbs și soția sa, Flora, merg împreună în Las Vegas după ce aceasta a câștigat un concurs de sloganuri. Soțul său detestă jocurile de noroc, dar Flora este încântată de vacanța obținută. Într-un cazinou, aceasta introduce o monedă într-un slot machine și Franklin o avertizează că își irosește banii. Flora îl convingă să-i permită să joace, din moment ce a introdus deja bani, însă pierde. Fericit că vorbele sale s-au adeverit, acesta o imploră să revină în camera de hotel, deoarece urmează cina. În timp ce părăsesc sala de jocuri, Franklin primește o monedă de la un bărbat beat, care îl forțează să o folosească la un aparat. Acesta câștigă și îi spune soției sale că ar trebui să păstreze câștigurile, nu să le irosească la fel ca ceilalți jucători.
După ce părăsesc sala, Franklin are impresia că aude aparatul strigându-i numele. Continuă să audă această chemare inclusiv în timp ce încearcă să adoarmă. Se ridică din pat, spunându-i soției sale că nu poate păstra banii „pătați” și că se va descotorosi de ei. Mai târziu, Flora revine în cazinou și îl descoperă pe Franklin captivat de jocurile de noroc. Devenit dependent de aparat, Franklin încasează numeroase cecuri și atrage mulțimi de oameni care îl urmăresc cum joacă la aparat. Când Flora încearcă să-l convingă să înceteze, acesta declară că a pierdut atât de mult încât trebuie neapărat să recâștige o parte din ei. Se înfurie când îi cere să se oprească și susține că mașina este „inumană”, că „te tachinează, te absoarbe”.
Când Franklin își pune ultimul dolar în aparat, acesta se defectează. În următorul moment, își pierde cumpătul, răstoarnă aparatul și este evacuat din cazinou. Mai târziu, în timp ce stă în pat, îi spune Florei că era pe cale să câștige, dar aparatul s-a defectat intenționat pentru a-l împiedica să-și obțină câștigurile. Începe să audă din nou cum aparatul îi strigă numele. Apoi, spre groaza sa, vede o slot machine pe holul hotelului care se îndreaptă spre camera lor. În tot acest timp, Flora susține că nu vede niciun aparat. Aparatul îl urmărește până lângă fereastră, repetându-i numele întruna. Franklin se prăbușește de la etaj și moare. Polițiștii stau lângă cadavrul său, notându-și declarația soției care menționează că soțul său era treaz de 24 de ore. Administratorul cazinoului susține că „a văzut mulți devenind dependenți de aparate, dar niciunul ca el”. În ultima scenă, ultimul dolar al lui Franklin se rostogolește până lângă mâna sa. Camera se întoarce și ni se prezintă aparatul „zâmbind”.
888casino

888casino, fost Casino-on-Net, este un cazinou online fondat în 1997, cu sediul în Gibraltar. Este una dintre companiile ce aparțin grupului de divertisment online 888 Holdings plc.
Casino-on-Net a fost fondat în 1997 de două perechi de frați: Avi și Aaron Shaked și Shay și Ron Ben-Yitzchak. Aaron Shaked, medic dentist la acel moment, a declarat că i-a venit ideea unui cazinou online în timp ce participa la o conferință pe teme stomatologice în Monte Carlo. Prima versiune a noului cazinou online a fost fondată și licențiată în Antigua, fiind lansată în mai 1997. În versiunea inițială, jucătorii trebuiau să efectueze un apel telefonic pentru a face o depunere.
Versiunea modernă a 888casino oferă jocuri de cazinou online, care pot fi descărcate sau jucate instantaneu, pe PC, tablete și dispozitive mobile. Jocurile disponibile includ jocuri clasice la masă, cum ar fi blackjack, ruletă, bacara și zaruri, sloturi clasice și sloturi video, poker video și mese de cazinou live. Unul dintre cele mai populare jocuri 888 este Millionaire Genie, cu un jackpot de 1.000000 USD.
888casino este licențiat în Marea Britanie, Gibraltar, New Jersey, Danemarca, Spania, Italia, România și o serie de alte țări și teritorii. Are birouri în Gibraltar, Marea Britanie, Israel, România și Antigua.
În august 2013, 888casino a fost sponsorul principal al Campionatului mondial Seniors de snooker. În 2014, 888casino a fost sponsorul principal al Snooker Shoot Out.
Interwetten

Interwetten a fost fondată în 1990. Acesta operează în filiala de divertisment online oferind clienților săi pariuri sportive, pariuri live, un cazinou, un cazinou live și jocuri.
În 1997, Interwetten a devenit prima companie din lume care oferă și pariuri sportive online. Prin urmare, compania poate fi văzută ca unul dintre pionierii din domeniul divertismentului online. Astăzi, compania are sediul în Malta. Acest site este interzis în România de ONJN.
Monte Carlo

43.7397777777787.42719444444447Coordonate: 43° 44′ N, 7° 26′ E Monte Carlo este o subdiviziune a orașului-stat Monaco cu o populatie de 30.000 de locuitori. El este renumit prin cazinourile sale și prin faptul că este domiciliul unor personalități marcante. Monte Carlo este considerat eronat de unii capitala statului Monaco. Numele lui provine din timpul prințului Charles III de Monaco care a întemeiat aici prin anii 1860 un cazinou. Aici au loc anual raliurile de automobile de la Monaco care este finalizat cu acordarea pentru formula 1 a Marelui Premiu de la Monaco. De asemenea tot aici are loc Turneul de Master Series de la Monte Carlo.
Emerson, Lake and Palmer

Emerson, Lake & Palmer, cunoscută și ca ELP, a fost o formație engleză de rock progresiv. Trupa a fost celebră în anii 1970, având vânzări de peste 40 de milioane de albume și susținând concerte de proporții. Trupa era formată din Keith Emerson, Greg Lake și Carl Palmer. Aceasta este una din cele mai populare și mai de succes formații de rock progresiv.
Flamingo International

Flamingo este o companie românească cu sediul la București, având ca domeniu de activitate retail-ul de IT. Flamingo este listată la Bursa de Valori București din anul 2005, fiind prima și singura companie din industria de profil prezentă pe piața de capital, capitalizarea sa bursieră fiind de peste 300 milioane RON. Compania a deschis primul magazin în anul 1995.
Acționarii principali ai companiei sunt (martie 2009): Dragoș Cincă – 25,19%, Dan Adamescu – 19,93%, QVT Fund – 15,16% și Flanco Holding – 10,58%.
În anul 2008 Flamingo deținea 111 magazine dintre care 64 de magazine Flanco, 21 de unități Flanco World, restul aparținând rețelei Flamingo.
Principalii competitori pe piața românească de retail de IT&C sunt Domo și Altex.
În decembrie 2009, Tribunalul București a admis cererea de intrare în insolvență a Flamingo Internațional, după ce anterior subsidiara Flanco primise acordul pentru deschiderea aceleiași proceduri, putând astfel începe reorganizarea judiciară sub protecția împotriva creditorilor.
Din ianuarie 2009, până în ianuarie 2010, compania și-a redus numărul de angajați de la 1.300 la 500, iar suprafața netă de vânzare a fost redusă de la 45.000 de metri pătrați la 32.000 de metri pătrați. Tot în 2009, compania a închis circa 30 de unități, ajungând să dețină 75 de magazine.
Cifra de afaceri:
Profit net:
Căpitanul Flamingo

Căpitanul Flamingo (engleză Captain Flamingo) este un serial de desene animate produs de Atomic Cartoons, Breakthrough Films & Television, The Heroic Film Company și PASI Animation. A fost difuzat pentru prima dată pe canalul canadian YTV, la data de 7 februarie 2006. A mai fost transmis de ABC și Toon Disney. În România s-a transmis de Jetix, dublat în limba română.
Milo Powell este un băiat obișnuit, care de fiecare dată când un copil strigă "Uh-oh! Flamingo!", se transformă în Căpitanul Flamingo. Misiunea lui este să protejeze copii care nu sunt respectați, într-o lume în care adulții fac legea. Este mereu acompaniat de Lizbeth Amanda Zaragoza, prietena lui cea mai bună. Milo are și un frățior mic, pe nume Thor.
Flamingo roz

Flamingo roz (Phoenicopterus roseus) este cea mai răspândită și mai mare specie din familia flamingo. Poate fi întâlnită în Africa, subcontinentul indian, Orientul Mijlociu și în sudul Europei.
Marele flamingo a fost descris de Peter Simon Pallas în 1811. Anterior se credea că este aceeași specie ca și flamingo american (Phoenicopterus ruber), dar din cauza diferențelor de culoare ale capului, gâtului, corpului și ciocului, cei doi flamingo sunt acum cel mai frecvent considerate specii separate. Marele flamingo nu are subspecii.
Marele flamingo este cea mai mare specie existentă de flamingo, având o înălțime medie de 1,1–1,5 metri și cântărind 2–4 kg. Cei mai mari flamingo masculi înregistrați au avut 1,87 metri înălțime și 4,5 kg.
Cea mai mare parte a penajului este alb-roz, dar acoperitoarele aripilor sunt roșii, iar penele de zbor primare și secundare sunt negre. Ciocul este roz cu vârful negru, iar picioarele sunt în întregime roz. Sunetul scos este asemănător cu cel de gâscă.
Puii sunt acoperiți cu puf cenușiu pufos. Flamingii subadulti sunt mai palizi, cu picioare întunecate. Adulții care hrănesc puii devin și ei mai palizi, dar păstrează picioarele roz strălucitor. Colorația provine de la pigmenții carotenoizi din organismele care trăiesc în zonele lor de hrănire. Secrețiile glandei uropigiale conțin și carotenoizi. În timpul sezonului de reproducere, culoarea roz devine și mai aprinsă.
Durata de viață tipică în captivitate, conform Grădinii Zoologice din Basel, este de peste 60 de ani. În sălbăticie, durata medie de viață este de 30 – 40 de ani.
Se găsește în anumite părți ale Africii, Asia de Sud (Bangladesh și regiunile de coastă din Pakistan, India și Sri Lanka), Orientul Mijlociu (Bahrain, Cipru, Irak, Iran, Oman, Israel, Kuweit, Liban, Qatar și Emiratele Arabe Unite) și sudul Europei (Albania, Bulgaria, Grecia, Italia, Muntenegru, Macedonia de Nord, Portugalia, Spania, Turcia și sudul Franței).
Cel mai nordic loc de reproducere este Zwillbrocker Venn din vestul Germaniei, aproape de granița cu Țările de Jos. În Gujarat, un stat al Indiei, flamingii pot fi observați la Sanctuarul de păsări Nal Sarovar, Sanctuarul de păsări Khijadiya, Orașul Flamingo și în Sanctuarul de păsări Thol. Ei rămân acolo pe tot parcursul sezonului de iarnă.
Phoenicopteriformes

Phoenicopteriformes este un ordin de păsări în care se află familia Phoenicopteridae cu genul de păsări Flamingo. Caracteristic păsărilor din acest ordin este faptul că majoritatea au un colorit mai mult sau mai puțin rozaceu, ciocul are o structură lamelară și împreună cu limba formează un sistem specializat de filtrare a planctonului din apă. Familia Phoenicopteridae cuprinde cinci sau șase specii, răspândite în zonele calde. Având forme foarte asemănătoare cu cocostârcul, pasărea flamingo poate sta, dormi într-un picior. Formează stoluri de mii de păsări și traversează Marea Mediterană în căutarea apelor puțin adânci și a mlaștinilor.
Genuri și specii:
C/2012 E2 (SWAN)

C/2012 E2 (SWAN) este o cometă hiperbolică razantă, din familia cometelor Kreutz, descoperită la 4 martie 2012. Această familie de comete provine dintr-o cometă gigant, care după ce a fost introdusă de perturbațiile gravitaționale pe o orbită cu un periheliu foarte mic s-a spart în mai multe bucăți, fiecare dintre acestea, la rândul său, a devenit o nouă cometa. Din cauza forțelor mareice exercitate de Soare și din cauza radiației solare intense, care implică creșterea temperaturii la suprafața cometei, de peste 1.000 °C, cometa s-a dezintegrat, prăbușindu-se pe Soare.
A fost descoperită cu instrumentul SWAN al sondei spațiale SoHO de un astronom amator ucrainean, Vladimir Bezugly (în ucraineană Володимир Безуглий), care a detectat-o pe imagini la 8 martie. Apoi a fost observată de una din sondele spațiale STEREO.
Motivul strălucirii intense pe care a avut-o cometa SWAN rămâne necunoscut, deși se crede că această cometă a cunoscut o explozie cu câteva zile înainte de descoperire, care făcut-o mult mai luminoasă decât era înainte.
Nu au fost observații ale cometei, disponibile de la sol. Trecând la periheliu, la 15 martie 2012, cometa C/2012 E2 (SWAN) a dispărut întrucât distanța sa de Soare era de 70 de ori mai mică decât cea a planetei Mercur.