davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
कोकम

कोकम किंवा रातांबा (गार्सिनिया इंडिका) हा मँगोस्टीन कुलातील वृक्ष आहे. याला भिरंड असेही म्हणतात. या वृक्षाची फळे आहारात, औषधांमध्ये तसेच उद्योगांमध्ये वापरली जातात. कोकम भारतीय भाषांमध्ये खालील वेगवेगळ्या नावाने ओळखले जाते -
हा एक सुमारे १८ मीटरपर्यंत उंच होणारा व झुकलेल्या फांद्यांचा वृक्ष असतो. याची पाने २.५ ते ३.५ इंच लांब व गडद हिरव्या रंगाची असतात. कोकमाची फुले लहान असतात. एकाच झाडावर नर आणि मादी फुले तयार होतात. उन्हाळ्यात या वृक्षाला फळधारणा होते. कच्ची फळे हिरव्या रंगाची असतात. एप्रिल-मे महिन्यात फळे पिकतात. ती पिकल्यावर गडद लाल रंगाची होतात. फळाच्या आत पांढरट, गुलाबी बिया आणि मऊ, गोड गर असतो.
लाल तोंडाची माकड, वानरे, खारी, वाटवाघळे कोकमाच्या फळांवर ताव मारतात. फळे लिंबापेक्षा थोड्या मोठ्या आकाराची असतात. फळाची ताजी साल रसदार आणि आम्लधर्मी असते.
कोकम वृक्ष भारतातील पश्चिम घाटातील स्थानिक वृक्ष आहे. हा वृक्ष भारतात महाराष्ट्रातील कोकण, गोवा, कर्नाटक येथे आढळतो. भारतात याच्या ३५ जाती आढळतात, त्यापैकी १७ जाती प्रदेशनिष्ठ आहेत. रत्‍नागिरी जिल्ह्यातील कोकमाला जीआय मानांकन मिळाले आहे.
आयुर्वेदानुसार - कोकम पित्तनाशक आहे. अर्श, शूल, उदरकृमी, अरुची, पित्त इ. रोगांत. त्याचा वापर करतात. कोकमाच्या बियांपासून तेलही निघते. ते व्रणरोपक व तळपायांच्या भेगांवर उपयोगी आहे.
कोकमापासून केले जाणारे पदार्थ - कोकमाची साल मिठाच्या पाण्यात बुडवून उन्हात वाळवली जाते. त्यानंतर त्याला आमसूल असे म्हणतात. आमसुलाचा वापर स्वयंपाकात आंबटपणासाठी केला जातो. आमटी, माशाचे कालवण इत्यादी पदार्थात ते वापरले जाते.
कोकमाच्या सालीत साखर भरून ठेवली जाते. त्यामुळे सुटणाऱ्या रसापासून कोकम सरबत तयार करतात. कोकमाच्या सालीमध्ये मीठ भरून ठेवल्यास सुटलेल्या रसाला आगळ असे म्हणतात, त्याचा वापर सोलकढी करण्यासाठी केला जातो. कोकमच्या बियामध्ये 23-26% कोकम लोणी असते, जे खोलीच्या तापमानावर घनरूप राहते. हे चॉकलेट तयार करण्यासाठी वापरले जाते.
कोकमावर प्रक्रिया करून विविध पदार्थ बनवणे हा कोकणातील एक मोठा उद्योग आहे.
रक्तरोडा

रक्तरोडा ही भारतात उगवणारी एक आयुर्वेदिक औषधी वनस्पती आहे. रक्तरोडाला भारतीय भाषांमधून या वेगवेगळ्या नावांली ओळखले जाते -
रक्तरोड्याचा मोठा वृक्ष असतो. ही झाडे डोंगराळ प्रदेशात आढळतात. त्याच्या पानांच्या दाटीत फुलांचे घोस येतात, त्या पाठोपाठ फळे लागतात. ही फळे मिऱ्यांहून मोठी, गोल, लाल रंगाची असतात. टपोरी गोल बोराच्या आकाराची हिरवी फळे पिकल्यावर किंचित पिवळट होतात. पिकलेले फळ झाडावरच तडकते. या फळाच्या आत लालभडक वेष्टनात लपेटलेल्या बिया असतात. याची संयुक्त पाने गुळगुळीत असून याचे खोड पिवळे असते. हा वृक्ष बाल्यावस्थेत असताना सर्वांगावर रेशमी लव असते.
भारतात बहुतेक प्रदेशांत.
सर्वसाधारण -
आयुर्वेदानुसार -पानथरी, श्वेतप्रदर, माराने रक्तगोठणे इत्यादी विकारांवर
आयुर्वेदिक औषधी - रोहितारिष्ट
नंदुरबार

नंदुरबार हा भारतातील महाराष्ट्र राज्याच्या सातपुडा प्रदेशातील एक आदिवासी (tribal ) जिल्हा आहे. १ जुलै १९९८ रोजी धुळे जिल्ह्यातून बाहेर पडून नंदुरबार जिल्ह्याची निर्मिती झाली. हा जिल्हा महाराष्ट्र व गुजरात व मध्यप्रदेश राज्याच्या सीमेजवळ असून याचे क्षेत्रफळ ५०३५ चौरस कि.मी. आहे. येथील लोकसंख्या १३,११,७०९ असून त्यांपैकी १५.४५% लोक शहरी भागात राहतात. (२००१ च्या जनगणनेनुसार). हा भाग आदिवासी बहुल असून निसर्गाच्या वैविध्याने पूर्णपणे परिपूर्ण असा आहे. येथे होळी हा प्रमुख सण मानला जातो. प्रामुख्याने काठीच्या आदिवासी संस्कृतीतली होळी ही मोठ्या स्वरूपात होत असून तत्पश्चात भरणाऱ्या बाजारास भोंगऱ्या बाजार असे म्हणतात.
नंदुरबार हा शंभर टक्के आदिवासी जिल्हा आहे. 'याहाकी देवमोगरा माता' हे येथील आदिवासींचे प्रमुख टोटेम (कुलदेवी) आहे. शेजारील जिल्हे फक्त - धुळे
नंदुरबार जिल्ह्यात अक्कलकुवा, अक्राणी (महाल/धडगाव), तळोदा, शहादा, नंदुरबार आणि नवापूर असे ६ तालुके आहेत.
सातपुडा पर्वताच्या रांगेत हे गाव वसलेले आहे. येथे पाताळगंगा नावाची नदी आहे.
सातपुड्यातील तापी खोऱ्यात वसलेला नंदुरबार हा राज्यातील अति उत्तरेकडील जिल्हा.(नाशिक प्रशासकीय विभागात.)
तापी नर्मदा ही मुख्य नदी. (इतर नद्या - नर्मदेश्वर उपनद्या उदई, देवनंद, आहेत गोमाई, पाताळगंगा, रंगवली, शिवण, वगैरे.)
मोलगी: सातपुडा पर्वतातील पर्यटकांना आकर्षित करणारा प्रसिद्ध बोरकी धबधबा हा देवनंद नदीवर उमटी गावात आहेत.
नंदुरबार नगरपालिकेच्या जुन्या इमारतीवर दर्शनी भागात छत्रपती शिवाजी महाराजांचा अर्धपुतळा होता. परंतु पालिकेने जुनी इमारत पाडून त्या ठिकाणी शॉपिंग कॉम्प्लेक्स अर्थात व्यापारी संकुल उभारल्याने हा पुतळा पालिकेच्या तत्पुरत्या इमारतीत एका बंदिस्त खोलीत ठेवला होता. नंतर तो मोकळ्या जागेत आणण्यात आला.
नंदुरबार- प्रमुख आदिवासी सुसंस्कृती, जीवनशैली
बाल हुतात्मा शिरीषकुमार याचे स्मारक. प्रकाशे -शहादा तालुक्यात तापी-गोमाई संगमावरील प्रसिद्ध तीर्थक्षेत्र ( दक्षिण काशी )
मोलगी - गाव उमटी येथे देवनंद नदीवर पर्यटकांना आकर्षित करणारा बोरकी धबधबा व बोरकी खोलदरी दृश्य पर्यटकांना आकर्षित करते.
शहादा तालुक्यात उनबदेव येथे गरम पाण्याचे झरे. अक्राणी तालुक्यात तोरणमाळ हे थंड हवेचे ठिकाण.येथे यशवंत तलाव ,सिताखीची दरी, पार्क, निसर्ग व धबधबा आहे. आदिवासी संस्कृती आणि खूप काही अक्कलकुवा येथे होराफली धबधबा अक्ककलकुुवा तालुक्यातील उमटी गावात देवनंद नदीवर पर्यटकांना आकर्षित करणारा बोरकी धबधबा आहे. मोलगी येथील काठीची आदिवासी संस्कृती होळी,तसेच जामली येथे देखील होळी मेलादा प्रसिद्ध आहेत. सातपुडा डोंगर रांगा, वन्यजीव, आणि निसर्ग सातपुडा प्रदेशमधील आदिवासी सुसंस्कृती आणि मनमोहक खेडी. हिडिंबा जंगल. परिसरात घेतल्या जाणाऱ्या मिरचीसाठीची नंदुरबार ही मोठी बाजारपेठ आहे.
हर्णे

हर्णे गाव हे दापोली तालुक्यामधे असून ते रत्‍नागिरी जिल्ह्यामधे आहे. हे गाव समुद्रकिनारा असल्याने बंदर म्हणूनही प्रसिद्ध आहे.या गावात कोळी समाजाची वस्ती असून येथील बंदरावर भरणारा मासळी बाजार प्रसिद्ध आहे.
या गावाच्या समुद्रामध्ये सुवर्णदुर्ग हा प्रसिद्ध ऐतिहासिक किल्ला आहे. इसवी सन १६७४ मध्ये छत्रपती शिवाजी महाराज यांनी या किल्याची दुरुस्ती, डागडुजी करून घेतली होती. दादा सेखोजी आंग्रे यांनी या किल्ल्यांच्या चार कोटांचे काम केल्याचे उल्लेख ऐतिहासिक कागदपत्रात सापडतात.
हर्णे गाव हे दापोलीपासून जवळ असून मुरुड कर्दे आसूद सालदुरे पाळंदे आंजर्ले, मुरडी ही या गावाच्या नजीकची गावे आहेत.कोकणामधील महाड, मंडणगड आणि खेड कडून गाडीमार्गाने दापोलीला पोहोचता येते. दापोलीपासून सोळा कि.मी. अंतरावर हर्णे आहे.
पावसाळ्यात येथे भरपूर प्रमाणात पाऊस पडतो आणि हवामान समशीतोष्ण राहते. हिवाळ्यात येथील हवामान थंड असते व अनेकदा सकाळी धुके पडते. उन्हाळ्यात हवामान उष्ण असते. पावसाळ्यात येथे भातशेती, नागलीशेती केली जाते.
विदर्भ साहित्य संघ

विदर्भ साहित्य संघ ही विदर्भातील सर्वांत जुनी आणि मोठी साहित्य संघटना आहे. ही संस्था अण्णासाहेब खापर्डे यांनी जानेवारी १४, इ.स. १९२३ रोजी अमरावती येथे स्थापन केली. त्यानंतर मार्च १९५०मध्ये तिचे मुख्य कार्यालय नागपूरला हलवण्यात आले. आजही ते नागपूर येथेच आहे. शहरातील संस्थेचे सभागृह झाशी राणी चौकात, सिताबर्डी येथे आहे. ही संस्था दरवर्षी विदर्भ साहित्य संमेलन भरवते.
विदर्भ साहित्य संघाचे ’युगवाणी’ या नावाचे एक साहित्य विषयाला वाहिलेले त्रैमासिक आहे. विदर्भ साहित्य संघाच्या गोंदिया शाखेमध्ये 'भवभूती रंगमंदिर' नावाचे नाट्यगृह आहे. विदर्भ साहित्य संघाच्या खामगाव शाखेत १९५८मध्ये ’कोल्हटकर स्मारक मंदिर’ उभारण्यात आले आहे.
मराठी भाषा, साहित्य व संस्कृतीचा सर्वांगीण विकास साधने हे या संस्थेच्या कार्याचे मुख्य स्वरूप असल्याने संस्था त्या योगे साहित्य संमेलनांचे आयोजन, नवीन लेखकांना प्रोत्साहन देणे, नवीन पुस्तके प्रकाशित करणे, विदर्भातील साहित्य जगताला जोडण्यासाठी नियतकालिक चालवणे आदी भरीव स्वरूपाची कामे विदर्भात करीत आहे. संस्थेतर्फे मराठी साहित्याचे प्रमाणपत्र अभ्यासक्रम चालवले जातात. १९४६सालापासून विदर्भ साहित्य संघ हा 'मराठी साहित्य परीक्षा' घेत आला आहे.
या परीक्षा डिसेंबरच्या शेवटच्या रविवारी दरवर्षी घेतल्या जातात. आणि यांत सर्वाधिक विद्यार्थी सहभागी होतात. महाराष्ट्र राज्य शिक्षण मंडळाच्या परीक्षांसाठी उत्कृष्ट सराव म्हणून त्या सिद्ध झाल्या आहेत. यांशिवाय महाविद्यालयीन विद्यार्थ्यांसाठी,
सध्या विदर्भ साहित्य संघाची मोठी इमारत अंबाझरी मार्गावर आहे. विदर्भातील खामगाव, चंद्रपूर(स्थापना १९५४; संस्थापक तु.ना. काटकर), गोंदिया(स्थापना १९५६), लाखनी, वर्धा, वाशीम आदी सर्व महत्त्वाच्या शहरांत मिळून संघाच्या (२०१३ साली) ५९ शाखा आहेत.
लाखनी(भंडारा जिल्हा) येथील विदर्भ साहित्य संघाची शाखा कै.प्रा. द.सा.बोरकरांनी स्थापन केली. तिचे ते संस्थापक सचिव व केंद्रीय कार्यकारिणी सदस्य होते.
दरवर्षी १४ जानेवारीला विदर्भ साहित्य संघाचा वर्धापनादिन साजरा होतो. या दिवशी काही खास पुरस्कार जाहीर करण्यात येतात. २०१३सालासाठी जाहीर करण्यात आलेले पुरस्कार (प्रत्येक पुरस्कार ५ हजार रुपये रोख आणि सन्मानचिन्ह) :
Carvalhos (Minas Gerais)

Carvalhos é um município brasileiro do estado de Minas Gerais. Localiza-se à latitude 22º00'04" sul e à longitude 44º27'41" oeste, com altitude de 1092 metros.
Seu nome é uma homenagem a família Carvalho, família de origem judaico-marroquina cujo nome original era Nahom. Esta família se assentou na região, construindo uma igreja dedicada a Nossa Senhora Aparecida, em um terreno doado pela dona de uma fazenda na região. Atualmente essa família se encontra quase extinta no município. Sua população estimada em 2004 era de 4.760 habitantes. Cidade pouco explorada comercialmente, sem indústrias. O comércio não possui potencial tão grande, quando comparado a cidades maiores. Porém, na região, destaca-se pelas lojas de material de construção, supermercados e farmácias. Além desses, a cidade conta com dois estabelecimentos que vendem hortifrútis, padarias e lojas de móveis. Na cidade, a operadora de telefonia móvel é a Vivo. Possui uma área de 283,38 km².
Possui inúmeras cachoeiras distribuídas por todo o município (em torno de 70 quedas) e mais de 400 km de trilhas para a prática de Off-Road. Além disso, possui um pico chamado Pico do Muquém de altitude aproximada de 1800m acima do nível do mar. Também encontra-se no município o Pico do Calambau e dos Três Irmãos, que juntamente com o do Muquém, formam a Serra dos Três Irmãos. Há também o Pico do Quilombo (Serra do Quilombo), a Serra da Aparecida e a serra do Grão-Mogol.
A cidade conta com uma escola de ensino fundamental a partir do 6º ano (antiga 5ª série) e ensino médio, Escola Estadual Ana Dantas Motta, em homenagem a primeira professora do município, além de várias outras que vão da pré-escola ao 5º ano (antiga 4ª série).
O município encontra-se subdivido em diversos bairros e povoados, a saber:
O município é servido pelas rodovias BR-267 e AMG-1040.
No passado, Carvalhos também já foi atendida por transporte ferroviário entre os anos de 1903 e 1979, pela Linha da Barra da Rede Mineira de Viação. Além de realizar o transporte de passageiros, a ferrovia era responsável pelo escoamento das produções cafeeiras e leiteiras das fazendas e cooperativas de laticínios locais. O último trem de passageiros circulou pela cidade no dia 30 de julho de 1977, enquanto que o último trem cargueiro encerraria suas atividades em abril de 1979, culminando com a desativação da ferrovia, que seria erradicada do município pouco tempo depois.
Calendário hagiológico

Este é um calendário hagiológico (de santos) ou efémerides dos santos ou santoral composto por uma seleção de santos das principais famílias denominacionais cristãs, principalmente a católica.
Para o calendário litúrgico oficial do rito romano da Igreja Católica, ver Calendário Romano Geral. Para a forma histórica dada a esse Calendário por ordem do Concílio de Trento, ver Calendário tridentino.
São exemplos de festas móveis: Cinzas, Páscoa, Divina Misericórdia, Ascensão, Pentecostes e Primeiro Domingo do Advento.
Festa do Sagrado Coração de Jesus

A Festa do Sagrado Coração de Jesus, em latim: (Sollemnitas Sacratissimi Cordis Iesu) é uma solenidade no calendário litúrgico da Igreja Católica. Ele ocorre 19 dias após o Pentecostes, na sexta-feira.A data mais antiga possível é 29 de maio, como em 1818 e 1885. A data mais recente possível é 2 de julho, como em 1943 e 1938. A devoção ao Coração de Jesus é uma das devoções católicas mais amplamente praticadas e conhecidas, tomando o coração físico de Jesus Cristo como representação de Seu amor divino pela humanidade.
A devoção ao Sagrado Coração de Jesus remonta claramente ao século XI. Marcou a espiritualidade de São Bernardo de Claraval no século XII e de São Boaventura e Santa Gertrudes, no décimo terceiro. O início de uma devoção ao amor de Deus, simbolizado pelo coração de Jesus, é encontrado até nos pais da Igreja, incluindo Orígenes, São Ambrósio, São Jerônimo, Santo Agostinho de Hipona, São Hipólito de Roma, Santo Irineu, São Justino Mártir e São Cipriano, que usaram nesse sentido João 7: 37-39 e João 19: 33-37.
A primeira festa litúrgica do Sagrado Coração de Jesus foi celebrada, com aprovação episcopal, em 31 de agosto de 1670, no seminário maior de Rennes, na França, através dos esforços de São João Eudes. A Missa e o Ofício composto por este santo também foram adotados em outros lugares, especialmente em conexão com a difusão da devoção ao Coração de Jesus, após as revelações a Santa Margarida Maria de Alacoque e à Beata Maria do Divino Coração Droste zu Vischering.
A Missa solene evocativa do Sagrado Coração obteve aprovação papal para ser celebrada na Polônia e Portugal em 1765, e outra foi aprovada para Veneza, Áustria e Espanha em 1788. Finalmente, em 1856, o Papa Pio IX estabeleceu a Festa do Sagrado Coração de Jesus como obrigatória para a Igreja inteira, a ser celebrada na sexta-feira após a oitava de Corpus Christi. Em junho de 1889, o Papa Leão XIII elevou a festa à dignidade da primeira classe. Em 1928, o Papa Pio XI elevou a festa ao posto mais alto, o dobro da primeira classe, e acrescentou uma oitava; as reformas de 1955 do calendário romano geral suprimiram essa oitava e removeram a maioria das outras oitavas.
As orações e leituras da missa aprovadas naquela ocasião foram substituídas por novos textos em 1929, e o Missal Romano publicado em 1970 forneceu três conjuntos de orações e leituras, uma para cada ano do ciclo litúrgico de três anos.
Os padres podem usar esta missa, celebrada com vestimentas brancas, como missa votiva em outros dias também, especialmente na primeira sexta-feira de cada mês (a menos que caiam em um dia de classificação mais alta).
Desde 2002, a solenidade do Sagrado Coração de Jesus também é um dia especial de oração pela santificação dos sacerdotes.
Em 2009, a festa marcou o início de um "Ano Sacerdotal".
Datas recentes até 2030.
Lista de festas populares da Região Nordeste do Brasil

No Nordeste brasileiro as festas populares mais importantes são as que vão desde o Natal, no dia 25 de dezembro, até 6 de janeiro, que é o dia de Reis. Nos demais estados são muito importantes as festas juninas, dedicadas a Santo Antônio, no dia 13 de junho, São João, dia 24 e São Pedro, dia 29. Além dessas festas religiosas, existe uma grande festa que não é religiosa e que reúne milhares de pessoas é o Carnaval, festa móvel .
Essa festa é dedicada ao Divino Espírito Santo é realizada no domingo de Pentecostes. A figura homenageada é o Imperador do Divino, habitualmente um menino com vestimenta de imperador. É organizada pela Folia do Divino, que são pequenos grupos encarregados de arrumar o dinheiro para a realização da Festa.
Essa festa é uma procissão no mar, feita por diversas embarcações que transportam o barco onde está a imagem do Protetor dos Navegantes. A realização da procissão é realizada na Baía de Todos os Santos, em Salvador.
Essa festa comemora a descoberta da verdadeira cruz de Cristo pela imperatriz Helena, mãe do Imperador Constantino. É uma festa religiosa com música e danças de origem indígena. É uma festa em que apenas os homens participam, dançando e, trocando e tocando instrumentos próprios dos índios.
Para os baianos que seguem as religiões africanas, o Senhor do Bonfim é o mesmo que Oxalá. No dia da festa as mães e filhas-de-santo lavam as escadarias da Igreja do Bonfim com água do poço de Oxalá. Os festejos duram nove dias, com rodas de samba e capoeira. A comemoração é encerrada na “segunda-feira da Ribeira”.
Festa da Penha (Espírito Santo)

A Festa da Penha é uma tradição comemorativa típica do estado do Espírito Santo. A comemoração está entre os maiores e mais antigos eventos religiosos do Brasil, de grande relevância da identidade e na cultura do povo capixaba há 452 anos. Nossa Senhora da Penha, padroeira do Estado, tem sua festa em data móvel que ocorre oito dias depois do Domingo de Páscoa, normalmente no mês de Abril.
O evento atrai reúne turistas e fiéis de todos os cantos do estado. Simultaneamente, a festa religiosa ocorre a festa profana, que dura praticamente uma semana. Nela são vendidas comidas e bebidas típicas, roupas, souvenires em geral, terços, além da apresentação de peças teatrais religiosas, bandas de músicas comuns e religiosas locais e nacionais, artistas, etc. Tudo isso se concentra no Convento da Penha, onde são celebradas missas no Campinho, e no Parque da Prainha, região no sopé do morro.
A nova edição do evento que foi realizado em 2022, após duas edições sendo totalmente online, devido à pandemia do Covid-19, e foi realizada pela Mitra Arquidiocesana de Vitória, Convento da Penha e Associação dos Amigos da Festa da Penha, com apoio institucional da Prefeitura de Vila Velha.
O evento conta com missas presenciais, corridas, apresentação cultural de bandas, romarias e shows.
Feriado móvel

Feriado móvel ou festa móvel é uma designação popular usada para identificar os feriados que não ocorrem sempre no mesmo dia do calendário civil. Estas festas podem ser calculadas com base nos calendários lunar ou civil, ocorrendo sempre no mesmo dia da semana.
Os feriados baseados no calendário lunar são comuns nos países católicos (como Portugal e Brasil) onde é celebrada a Páscoa. Esta festa acontece no primeiro domingo depois da primeira lua cheia que sucede o Equinócio da primavera. Outros dias festivos católicos são celebrados em função da Páscoa, tal como a Sexta-Feira Santa (sexta-feira precedente à Páscoa), o Entrudo (40 dias antes da Páscoa), a Ascensão (40 dias depois da Páscoa), ou o Pentecostes (50 dias depois da Páscoa).
As festas móveis baseadas no calendário civil ocorrem num dia de uma determinada semana de um mês (por exemplo, segunda-feira após o segundo domingo do mês de agosto), sendo em geral evocações de santos e/ou dias de feiras tradicionais.
Imagem de Jesus Misericordioso

A Imagem de Jesus Misericordioso é um quadro cuja pintura representa a Divina Misericórdia.
No ano de 1931, Jesus Cristo apareceu a Santa Faustina Kowalska em Płock, na Polónia, e lhe pediu:
O quadro original foi pintado por Eugeniusz Kazimirowski, em Vilnius, no ano 1934. A versão mais popular, feita por Adolf Hyła, está em Cracóvia-Łagiewniki.
Religiões tradicionais africanas

As religiões tradicionais africanas, também referidas como religiões indígenas africanas, englobam manifestações culturais, religiosas e espirituais originárias do continente africano e que continuam sendo praticadas nesse continente nos dias atuais. Há uma multiplicidade de religiões dentro desta categoria. Religiões tradicionais africanas envolvem ensinamentos, práticas e rituais, e visam a compreender o divino. Mesmo dentro de uma mesma comunidade, no entanto, podem haver pequenas diferenças quanto à percepção do sobrenatural. São religiões que não foram significativamente alteradas pelas religiões adotadas mais recentemente (cristianismo, budismo, islamismo, judaísmo e outras). Estima-se que estas religiões sejam seguidas atualmente por aproximadamente 100 milhões de pessoas em todo o território africano.
Os africanos quase sempre reconhecem a existência de um Deus Supremo ou Demiurgo que criou o Universo (Olodumarê, ou Olorum, Mawu, Zambi etc). Muitas histórias tradicionais africanas falam que Deus, ou seu filho, uma vez viveu entre os homens, mas que, quando os homens fizeram algo que ofendeu a Deus, o divino retirou-se para os céus. Religiões tradicionais africanas são definidas em grande parte por linhagens étnicas e tribais, como a religião iorubá.
A maioria das religiões tradicionais africanas tem, na maior parte de sua existência, sido transmitida oralmente (em vez de por escrito). Assim, os peritos linguísticos tais como Christopher Ehret e Placide Tempels aplicaram seus conhecimentos de línguas para reconstruir a opinião do núcleo original dos seguidores dessas tradições. As quatro famílias linguísticas faladas na África são: Línguas afro-asiáticas, línguas nilo-saarianas, Níger-Congo e Línguas khoisan.
Adherents.com lista as "religiões tradicionais africanas e da diáspora" como um "grande grupo religioso", estimando cerca de 10 milhões de adeptos. Eles justificam esta listagem combinada das religiões tradicionais africanas e da diáspora africana, bem como a separação da categoria genérica "indígenas-primitivas", salientando que "as religiões 'indígenas-primitivas' são essencialmente tribais e compostas por povos pré-tecnológicos."
A mitologia africana foi levada para as Américas pelos africanos escravizados. As que mais se tem notícia são: a mitologia fon daomeana, mitologia iorubá, mitologia ibo, mitologia fânti, mitologia axânti, mitologia angola, mitologia congo, mitologia banta (que, mais tarde, tornou-se uma mitologia mestiça nas religiões afro-americanas).
Lista dos principais grupos religiosos do Brasil

O censo demográfico realizado em 2000, pelo Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística (IBGE), apontou a seguinte composição religiosa no Brasil: 73,8% dos brasileiros (cerca de 125 milhões) declaram-se católicos; 15,4% (cerca de 26,2 milhões) declaram-se evangélicos (evangélicos tradicionais, pentecostais e neopentecostais); 7,4% (cerca de 12,5 milhões) declaram-se sem religião, podendo ser agnósticos, ateus ou deístas; 1,3% (cerca de 2,3 milhões) declaram-se espíritas; 0,3% declaram-se seguidores de religiões tradicionais africanas tais como o Candomblé, o tambor de Mina, além da Umbanda; 1,8% declaram-se seguidores de outras religiões, tais como: as testemunhas de Jeová (1,1 milhão), os budistas (215 mil), os santos dos Últimos Dias ou mórmons (200 mil), os messiânicos (109 mil), os judeus (87 mil), os esotéricos (58 mil), os muçulmanos (27 mil) e os espiritualistas (26 mil).
Maio

Maio é o quinto mês do calendário gregoriano e o terceiro dos sete meses que têm 31 dias. Para os católicos romanos, este mês é dedicado especialmente à Virgem Maria.
Maio (em latim, Maius) foi nomeado em homenagem à deusa grega Maya, mãe de Hermes que foi identificada na mitologia romana com a deusa da fertilidade Bona Dea, cujos festivais os romanos celebraram neste mês. Ovídio por sua vez fornece uma segunda etimologia, na qual diz que o mês de maio é nomeado para os maiores (em latim, "maximus", uma redução de Maius Juppiter), isto é, os "anciãos", e que o mês seguinte (junho) é nomeado para os "iuniores", ou seja, os "jovens"(Fasti VI.88), mas isso é etimologia popular.
Maio é um mês de primavera no hemisfério norte e outono no hemisfério sul. Portanto, maio no hemisfério sul é o equivalente sazonal de novembro no hemisfério norte e vice-versa. O final de maio normalmente marca o início da temporada de férias de verão nos Estados Unidos e Canadá, que termina no Dia do Trabalho, a primeira segunda-feira de setembro. Nenhum mês começa ou termina no mesmo dia da semana que maio de qualquer ano. Este é o único mês com essas duas propriedades. No entanto, maio começa e termina no mesmo dia da semana que janeiro do ano seguinte. Além disso, em anos comuns, maio começa e termina no mesmo dia da semana que agosto do ano anterior e, nos anos bissextos, começa no mesmo dia que fevereiro, março e novembro do ano anterior.
Na Grécia antiga, seu equivalente é o mês de Targelion. No calendário revolucionário francês, os meses que compreendiam maio eram Floreal e Prairial.
Na astrologia o mês de maio, começa com o signo de Touro (até 20 de maio) e termina com o signo de Gêmeos (de 21 de maio adiante). Sob o Antigo Regime francês, era de costume plantar um "Maio" ou "árvore de Maio" na honra de alguém. No Condado de Nice moças e rapazes "giravam Maio" ao som de pífano e tambor, ou seja dançar as rondas de Maio ao redor da árvore de Maio.
Ofensiva de maio a junho de 2000

A ofensiva de Maio-Junho de 2000 foi uma ofensiva decisiva das Forças Armadas da Etiópia durante a guerra de fronteira com a Eritreia. Durante a operação, os etíopes expulsaram o inimigo de todas as áreas fronteiriças disputadas e continuaram seu sucesso, capturando 1/4 do território do estado inimigo. O exército etíope estava a 50 km de Asmara, capital da Eritreia.
Graças ao uso de truques táticos e operacionais estratégicos, à ajuda de especialistas russos e ao Domínio do ar, o exército etíope rompeu com sucesso as defesas inimigas, enquanto o lado eritreu sofreu perdas sem precedentes. Devido à impossibilidade de continuar a guerra e à pressão da comunidade internacional, os países foram forçados a concluir um acordo de paz.
Ang Mutya ng Section E

Ang Mutya ng Section E (transl. The Jewel of Section E) is a Philippine teen romantic comedy television series. It is based on the Wattpad book trilogy of the same name by the Filipino author Lara Flores, who is better known by her pseudonym Eatmore2behappy. The series premiered on Viva One on January 3, 2025.
The series stars Ashtine Olviga as Jay-jay, a high school student who transfers to the prestigious Higher Value International School. However, to her surprise, she is sent to Section E, the lowest and most unruly section of the school. The boys of Section E, especially the class president Keifer, are determined to drive their only female classmate out of their section, but she won't go down without a fight.
The series is based on a popular Wattpad book trilogy of the same name by the Filipino author Lara Flores, better known by her pseudonym Eatmore2behappy. The trilogy has reportedly amassed a total of 348 million reads, as of December 2024. The cast was first revealed at a press conference in November 2024 at the Viva Café, with Ashtine Olviga, Andres Muhlach, and Rabin Angeles playing lead roles.
New-generation actors Andre Yllana, Charles Law, Frost Sandoval, Keagan De Jesus, Ethan David, Kurt Delos Reyes, Martin Venegas, Nic Galvez, Daniel Ong, AJ Ferrer, Sam Shoaf, Michael Keith, Kyosu Guinto, Yanyan De Jesus, Derick Ong, and Heart Ryan were also announced as cast members in November, alongside senior actors Yayo Aguila, Katya Santos, Nanette Inventor, and Lander Vera-Perez. The director, Theodore Boborol, promised fans of the books that Mutya would remain faithful to the source material. Flores, the author, affirmed Boborol's promise, revealing that the production secured her consent before making any significant changes to the story. On December 19, 2024, the series' official trailer premiered at another press conference. The trailer garnered more than two million views in fewer than 24 hours, which surged to seven million by December 21.
The first episode of Mutya aired on January 3, 2025. New episodes premiere on the Viva One streaming service every Friday. The series is set to run for 16 episodes. The series is a collaboration between Viva One and Wattpad Webtoon Studios.
Nica Glorioso of Nylon Manila described the series as a cliché, but praised Olviga for bringing "depth, vulnerability, and plenty of comedic chops" to her performance as Jay-jay.
On March 8, 2025, The Philippine Star declared that Ang Mutya ng Section E was "officially a global sensation". Writing for the newspaper, MJ Marfori reported that the series made "huge waves" among foreign audiences, helping them appreciate the unique Filipino charisma. Olviga shared, "We're so shocked by the countless edits where the language is different, and the music is different too. We're so happy that even our comment sections are full of people speaking in different languages." Marfori also noted that the Mutya cast members had become highly popular on social media, with their posts accumulating millions of views and likes on platforms such as TikTok. She described Jay-jay as Olviga's breakthrough role.
Lists of holidays

Lists of holidays by various categorizations.
In the order of the Wheel of the Year:
The following table is a chart based on a Messianic Jewish perspective of the 9 biblical holidays (including the Sabbath), along with their times and days of occurrence, references in the Bible, and how they point to Yeshua (Jesus). All the holidays shown below are major with the exceptions of the Feast of Dedication and the Feast of Lots which are minor festivals.
The following holidays are observed to some extent at the same time during the Southern Hemisphere's summer, with the exception of Winter Solstice.
Many other days are marked to celebrate events or people, around the world, but are not strictly holidays as time off work is rarely given.
These are holidays that are not traditionally marked on calendars. These holidays are celebrated by various groups and individuals. Some are designed to honor or promote a cause or a historical event not officially recognized, while a few others are both celebrated and intended as humorous distractions.
Sacris solemniis

"Sacris solemniis" is a hymn written by St. Thomas Aquinas (1225–1274) for the feast of Corpus Christi (also known as the Solemnity of the Holy Body and Blood of Christ). The strophe of Sacris solemniis that begins with the words "Panis angelicus" (bread of angels) has often been set to music separately from the rest of the hymn. It appears about 1768 in the iberian musical form Vilancete/Villancico at Francesc Morera's "Si el grano divino". Most famously, in 1872 César Franck set this strophe for voice (tenor), harp, cello, and organ, and incorporated it into his Messe à trois voix Opus 12. The hymn expresses the doctrine that the bread and wine are changed into the Body and Blood of Christ. In the Roman Catholic tradition the concept of transubstantiation is presented as an explanation of how this change happens.
The phenomenon whereby the strophe of Sacris solemniis that begins with the words "Panis angelicus" is often treated as a separate hymn has occurred also with other hymns that Thomas Aquinas wrote for Corpus Christi: Verbum supernum prodiens (the last two strophes beginning with "O salutaris hostia"), Adoro te devote (the strophe beginning with "Pie pelicane, Jesu Domine"), and Pange lingua gloriosi corporis mysterium (the last two strophes beginning with "Tantum ergo").
The Latin text below is from the Liturgy of the Hours. The English translation is a cento based upon a translation by John David Chambers (1805–1893).
In the 4th episode of the first season of the 2022 television show, Night Sky the character Jude sings the first verse of Sacris Solemniis at a karaoke bar.
Ilê Axé Opô Afonjá

Ilê Axé Opó Afonjá, also known as Centro Santa Cruz Axé of Opó Afonjá or Casa de Xangô, is a Candomblé terreiro in Salvador, Bahia, Brazil. It was founded by Eugênia Anna Santos (1869-1938), better known as Mãe Aninha, in 1910. The terreiro is located in the Cabula neighborhood on Rua de São Gonçalo do Retiro. Ilê Axé Opó Afonjá was the second Afro-Brazilian religious place of worship to receive heritage status from the Brazilian National Historic and Artistic Heritage Institute (IPHAN).
Ilê Axé Opó Afonjá was formed in 1910 by a group that separated from Ilê Axé Iyá Nassô Oká, or the Casa Branca do Engenho Velho. It is one of the primary temples of the Ketu sect of Candomblé. A terreiro of the same name was founded by Mãe Aninha in Rio de Janeiro. In 1967 the Terreiro was visited by Jean-Paul Sartre and Simone de Beauvoir who were invited by Jorge Amado and Zélia Gattai.
Ilê Axé Opó Afonjá covers 3.9 square kilometres (1.5 sq mi). Two-thirds of the land is covered in dense vegetation. The remainder includes religious structures, sacred plants, and a fountain dedicated to Oxum. Terreiro structures include a central temple, the Casa de Xangô, and sanctuaries dedicated to Oxalá (Obatala) and Iemanjá.
The terreiro has a public school, the Escola Eugênia Anna dos Santos, founded in 1976. The Ilê Ohum Lailai, also known as the Museu do Axé Opô Afonjá, is a museum founded to house physical objects related to the terreiro, including ceremonial objects, clothing, and cooking implements. It was founded in 1981. The Ikojopo Ilê Iwe Axé Opô Afonjá, also known as the Biblioteca do Axé, is a library opened by the terriro in 1996. Its collection consists of books related to African and Afro-Brazilian culture.
Ilê Axé Opó Afonjá has had six sacerdotisas, or religious leaders since 1910:
Ilê Axé Opó Afonjá holds public festivals including one dedicated to Oxóssi, held on the same day as Feast of Corpus Christi. Another is dedicated to Xangô, which begins on the evening of June 28 and June 29. Festivals dedicated to other orixás are held on separate cycles.
Ilê Axé Opó Afonjá received heritage status by the National Institute of Historic and Artistic Heritage (IPHAN) on July 28, 2000.
Тиква

Тиквите (Cucurbita) са род плодови зеленчуци от семейство Тиквови.
Стъблото на тиквата е пълзящо и достига на дължина до 4 – 5 метра. То е цилиндрично или ръбесто, цялото покрито с остри и твърди бели космици. Листата имат кухи, дълги дръжки и големи петури. Понякога те са разположени толкова наблизо едно до друго, че земята не се вижда от тях. И не само земята. Често те закриват цветовете така, че пречат на пчелите да ги открият, за да смучат сладък нектар от тях и да ги опрашват.
Жълтите или оранжеви цветове на тиквата са едри. Мъжките цветове са разположени на дълги и тънки дръжки, а женските – на сравнително дебели и къси. Тиквата е еднодомно растение, т.е. на едно и също растение се намират и женски, и мъжки цветове. След като прашецът от мъжките цветове попадне върху женските, започва образуването на малка тиквичка, която бързо нараства. Листата се отдръпват, за да направят място на едрите плодове, които може да достигнат на тежина до 40 – 50 кг. Както при повечето културни растения, така и при тиквата съществува в зависимост от сорта голямо разнообразие в цвета, формата и големината на плодовете.
Тя се използва най-често за приготвянето на десерти. А семките ѝ се консумират, след като се изпекат. Има много полезни свойства и се препоръчва при някои здравословни проблеми.
Плодовете на някои сортове тиква може да се берат, докато незрелите семена и кора са все още меки и годни за консумация. Тогава плодът се нарича тиквичка.
Мускатна тиква

Мускатните тикви (наричани и тикви цигулки или само цигулки) (Cucurbita moschata) са вид двусемеделни растения от семейство Тиквови (Cucurbitaceae).
Първоначално са разпространени в Централна и северните части на Южна Америка, но днес се отглеждат като земеделска култура по целия свят, като има множество различни сортове. Те обикновено са по-устойчиви към влажен и горещ климат от другите два често отглеждани вида тикви – бялата (C. maxima) и Твърдокората тиква (C. pepo).
Петах Тиква

Пѐтах Тиква̀ (на иврит: פֶּתַח תִּקְוָה) е град в Израел, няколко километра източно от Тел Авив. Има 240 357 жители (по приблизителна оценка от декември 2017 г.).
Градът е основан през 1878 г. от преселници от Яфо. Той е първото еврейско селище в тогавашната Палестина.
Първите обитатели на селището са имали първоначално огромни трудности поради лошите реколти и маларията. С течение на времето маларийните блата в района са пресушени и районът е превърнат в център за отглеждане на цитрусови култури. От 1888 г. жителите на града получават помощ от барон Едмонд Ротшилд, а през 1937 г. Петах Тиква е обявен за град.
В днешни дни градът е център не само на селскостопанска дейност, а и на много индустриални дейности. Развиват се металообработващата и текстилната промишленост. Тук се намира и седалището на фармацевтичния концерн TEVA.
Градът е известен с втория най-стар израелски футболен клуб – Макаби (Петах Тиква), основан през 1912 г. Най-старият клуб е Макаби (Тел Авив), създаден през 1906 г.
Дива тиква

Дива тиква (Bryonia) е род тревисти многогодишни растения от семейство Тиквови (Cucurbitaceae). В България се срещат два вида: бяла (Bryonia alba) и черна дива тиква (Bryonia dioica).
Бялата дива тиква е разпространена из храсталаци, по влажни места и край реки, като бурен край населени места. Корените са масивни и с причудлива форма. Запарка от корените се използва за медицински цели.
Черната дива тиква е рядък вид и е установяван в България само в Софийско.
Олгой-Хорхой

Олгой-Хорхой е митично същество, за което се говори в легенди, идващи от пустинята Гоби в Монголия. Бива изобразявано като гигантски червен червей, който плюе киселина и убива жертвите си с електрически шок. Латинското му название е Allghoi khorkhoi, и за първи път се споменава в книгата „По следите на Древния човек“ от 1926 на американския палентолог Рой Чапман Андрюс. Андрюс съобщава, че е чул за създанието от митовете на местните хора, както и че никой от тях не е виждал създанието наживо.
Учените отхвърлят възможността такова същество да може да съществува, заради големия брой индивиди, които е необходимо да съществуват, за да се поддържа размножаваща се популация, както и поради липсата на хранителни запаси в предполагаемите хабитати.
Среща се в творбите на автори научна фантастика и фентъзи, сред които Братя Стругацки („Страната на пурпурните облаци“, „Сказка о Тройке“), Иван Ефремов и Франк Хърбърт („Летописите от Дюн“).
Сицилия (римска провинция)

Сицилия (на латински: Sicilia) е първата провинция, придобита от Римската република през 241 г. пр.н.е. след Първата пуническа война с Картаген. Включва Сицилия и Малта, управлявани от проконсул.
За следващите шест века Сицилия е провинция на Римската република и Римската империя и осигурява хранителни запаси на Рим. Империята не прави големи усилия, за да романизира региона, който остава гръцки.
Пенати

Пена̀ти (на латински: Penātes, от penus – „хранителни запаси“) – в Римската митология са божества пазители, чийто култ е свързан с обожествените духове на умрелите предци. Римляните имали два вида пенати: домашни и обществени. Домашните били наследствените духове-покровители, пазители на дома, на запасите от храни. Техните изображения се намирали до огнището. Обществените пенати били пазителите на държавата и на нейното благополучие. В тържествените клетви те били призовавани заедно с Юпитер. Статуйките им, които Еней донесъл от Троя, отначало се пазели в Лавиний, а впоследствие били съхранявани в храма на Веста в Рим.
Комплект за оцеляване

Комплектът за оцеляване (НАЗ- носим авариен запас, syrvival kit, англ.), наричан също 72-часов комплект, съдържа най-необходими средства за оцяляване в бедствени ситуации. Произлиза от армейските, флотски или космонавстки комплекти които включват оръжие+патрони, консерви, лекарства/превръзки, голям нож/мачете, сигнални средства (сигнални ракети, флуоресцентни тръбички, радио, димни сигнали, огледало), плащ палатка и/или малка надуваема лодка.
Представлява торба (чанта, сак), в която се съхраняват средства, необходими на човек да оцелее при бедствие, катастрофа, авария или друга извънредна ситуация. Името „72-часов комплект“ идва от необходимото най-често време на спасителните служби при големи бедствия, за да окажат помощ. Той съдържа всички необходими материали за оцеляване. Идеята е тези необходими неща да са разположени на лесно достъпно място.
Основното съдържание трябва да включва:
Какво съветват организации по света за съдържанието на 72-часовия комплект:
Интерстелар

„Интерстелар“ (на английски: Interstellar) е научнофантастичен филм от 2014 г. на режисьора Кристофър Нолан.
Действието на филма се развива в едно близко бъдеще, в което светът агонизира от липсата на хранителни запаси, а климатът на Земята рязко се влошава, предизвиквайки глобална суша, облаци от прах и гигантски пясъчни бури. Тук се появява и историята на бившия пилот Купър (Матю Макконъхи), който работи по програма за фермери и отглежда царевица. Тя е единственото растение, което не е покосено от „чумата“ на главнята. Освен за царевицата, Купър се грижи сам за двете си деца. Стечение на обстоятелствата отвежда Купър в секретен научен център, изучаващ новопоявила се „червеева дупка“ в близост до Сатурн. Целта на екипа, представляващ останки от бившата космическа агенция НАСА и предвождан от професор Бранд (Майкъл Кейн), е да се изпрати кораб в дупката и така да се изследва една далечна галактика, в която да търси нов дом за човешката раса.
На 6 февруари 2018 г. bTV Cinema излъчва филма с български дублаж за телевизията. Дублажът е в студио VMS. Екипът се състои от:
Свети Йоан Предтеча (кръщелня в Солун)

„Свети Йоан Предтеча“ (на гръцки: Άγιου Ιωάννη του Προδρόμου) е православна църква в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е изградена в центъра на града около антична кръщелня (баптистерий), свързана със система от катакомби със съседния храм „Света София“.
Разположена е в градинка между „Иктин“ на северозапад, „Макензи Кинг“, която я отделя от „Света София“ на север и „Павлос Мелас“ на изток. Останките са под нивото на улиците, на нивото на „Света София“ и „Света Богородица Медникарска“. Запазеният басейн е първоначално част от античен нимфеум - храм на нимфите. Християнският баптистерий вероятно е по-стар от „Света София“. На една от колоните е изсечен кръст. Катакомбната система от коридори и две подземни помещения, в едно от които има малък извор, е открита в 1892 година. В средата на двора се намират останките от византийска църква, която е много подобна на ротондата „Свети Георги“, но по-малка. Тази църква също е построена върху руините на античен храм. Разкопки са проведени в 1932 година, когато там е решено да се постори сграда. Разкритите антични останки спират строителството. Съвременната църква е добър пример за съчетание на модерна архитектура и антични останки – построена е от стъкло и зелен камък в 1990 година върху по-малка от 1940 година.
Бункер

Бункерът е военно отбранително съоръжение.
Обикновено бункерите се строят под земята, като изключение са само блокпостовете, които се изграждат над повърхността на земята. Бункери са строени и използвани интензивно по време на Първата и Втората световна война.
По време на Студената война са строени огромни масивни бункери, снабдени с инфраструктурно управление на военните и държавни структури с цел защита при евентуална ядрена война. В САЩ по онова време бункерите стават модерни, хората започват да строят подобни на бункери помещения за защита от ядрена атака.
Знаменити са построените бункери от американо-канадската система за въздушно предупреждение NORAD, включващи подземни съоръжения разположени в планината Шайен. Бункери са строени с отбранителни цели също в България (на границата с Турция), в Съветския съюз и особено в Албания – албанският комунистически лидер Енвер Ходжа осеял своята страна със стотици бункери.
Млечнокисели продукти

Млечнокиселите продукти са хранителни продукти от мляко, в което основният млечен протеин – казеинът, е преминал от състояние на зол в състояние на гел. Този преход се осъществява под въздействието на млечната киселина, която се образува от анаеробната ензимна хидролиза – млечнокисела ферментация на млечната захар, която се причинява от млечнокисели микроорганизми.
Райска ябълка

Райската ябълка (Diospyros kaki) е вид растение от семейство Абаносови (Ebenaceae). Ботаническото ѝ наименование идва от гръцки – „diospyros“, което означава „божествен огън“, а популярното в България название вероятно е свързано с оприличаването й на Дървото на познанието от Райската градина.
Представлява дърво, достигащо до 8 – 10 метра височина. Произхожда от Китай и Япония. В страните от Средиземно море и Америка е пренесена още през XVIII в., а в България – около 1935 – 1940 г.
Райската ябълка се отглежда предимно в субтропичния климатичен пояс. Повечето от сортовете издържат без повреди при температури до -20 °С. В България се отглежда по Черноморието и градовете Пловдив, Сопот, Карлово, Стара Загора, Сливен, Хасково, Ивайловград, Сандански и Петрич и освен като райска ябълка, се знае и като „медовина“ (с това име има и известна напитка). В средата на всеки месец ноември има събор на центъра на село Хрищени до Стара Загора по случай Празника на райската ябълка.
Цъфти късно през пролетта – през май. Започва да дава плодове на 3 – 4 годишна възраст. Характерен признак е четириделната елипсовидна чашка, която след узряването остава на плода. Плодовете могат да имат закръглена, закръглено-сплесната, овална или късо-конусовидна форма.
Плодовете на райската ябълка имат богат и ценен химичен състав и висока хранителна стойност. От микроелементите се съдържат калий (100 милиграма калий на 100 грама плод), магнезий, желязо, калций, фосфор, манган, мед. Витамините, които съдържа, са провитамин А, както и С, Р, В1, В2, Е и пектинови вещества. Съдържа също 13 – 19% глюкоза и в състава си има и органични киселини. В зряло състояние количеството на захарта е 17 – 18%.
В миналото плодовете на райската ябълка са били използвани при лечение на скорбут. Днес се използват предимно за лечение на настинка и кашлица, причинени от запушване на дихателните пътища с възпалителен секрет (за лечението се прави отвара от обвивката на плодовете), анемия и стомашно-чревни нарушения, малокръвие, разранени венци, диабет.
Налагането на компрес върху рани от месестата част на пресни плодове подпомага заздравяването им. Прахът, получен от стриването на изсушени листа на райска ябълка, се използва при кръвоизливи. Сокът действа отхрачващо. Голямото количество йод прави плодовете много добро средство за борба със заболявания на щитовидната жлеза.
Гъбични заболявания при тези дървета се появяват, когато растението е засегнато от спорови патогени или фитопатогенни микроорганизми. При тях мицелът и спорните кониди покълват в тялото на растението. Гъбичните заболявания по растението включват: брашнеста мана, краста, ръжда, кафяво петно, разсад гъбички.
Нимфа

Нимфите (на гръцки: νύμφη) в древногръцката митология, за разлика от гръцките богини, са второстепенни женски божества.
Обикновено олицетворяват природата и са свързани (считани за покровителки) с конкретно място или природна забележителност. Често се изобразяват като млади, красиви и изящни девойки. Някои са безсмъртни, други не са, но за сметка на това те се отличават с изключително дълголетие.
Нимфи присъстват в много класически произведения на изкуството, литературата, митологията и белетристиката.
Най-общо, нимфите се делят на:
Атлас (митология)

Атлас (или Атлант) е титан от древногръцката митология. Той е от титаните от второто поколение, син на Япет и океанидата Климена, брат на Прометей. Отличава се с голяма сила. Един от титаните, наказан от Зевс да крепи на раменете си небето, защото участвал в Титаномахията. Трябвало да крепи небето на Запад, в близост до градините на хесперидите, затова океанът там получил името Атлантически.
Един от митовете разказва как Атлас искал да помогне на Херакъл да открадне ябълките от хесперидите. Но също толкова искал и да свали товара на небето от плещите си. Помолил Херакъл да подържи небето за малко, а той да открадне ябълките вместо него, а те били пазени от многоглав змей и било трудна задача. След като се върнал с ябълките, Атлас не искал отново да поеме товара си. Наложило се Херакъл да си послужи с измама, за да се отърве от огромната тежест. Така Атлас продължил да крепи небесния свод, докато боговете и титаните не се помирили.
Цървена ябълка

Цървена ябълка или Цървена ябука е село в Западна България. То се намира в община Кюстендил, област Кюстендил.
Село Цървена ябълка се намира в планински район. Разположено е в южните склонове на Осоговска планина.
Всяка година на девети август в селото в местността Пантелей се провежда земляческа среща събор.
Да изядеш ябълката

„Да изядеш ябълката“ е български игрален филм (трилър, драма) от 1976 година на режисьора Никола Рударов, по сценарий на Свобода Бъчварова. Оператор е Пламен Вагенщайн. Музиката във филма е композирана от Кирил Цибулка.
и др.