Атанасий Велики

Свети Атанасий Велики известен и като Атанасий I Велики, патриарх Александрийски (на гръцки: Αθανάσιος) е египетски богослов и духовник, патриарх на Александрия от 328 до 373 година. Той е един от най-видните богослови и радетели за чистотата на вярата и се приема за първия разпространител в Европа на възникналото в Египет монашество. За тези си дела той е възвеличен още от ранното християнство като „Велики“.
Най-известен е с противопоставянето си на Арий и арианството. Почитан е от всички християни, като светец от православните, римокатолическите и древноизточните църкви и е смятан за един от значимите християнски водачи от повечето клонове на протестантството.
Светецът се чества на 18 януари, Зимния св. Атанас – „Атанасовден“, това е датата на последното му завръщане като православен епископ на Александрия, след като е бил гонен пет пъти от арианите от епископския си пост, и също на 2 май – деня на неговата смърт.
Роден в Александрия между 293 г. и 298 г. в християнско семейство. Майчин език му е гръцкия, макар и по-късно да изнася проповеди и да пише на коптски. Има свидетелства, че е имал силна вяра още от дете. Изучава "за кратко време" светските науки, но от проповедите му си личи, че познава добре философията на Платон, стоиците, епикурейците и неоплатониците. Познава добре и съчиненията и учението на църковните отци от предходните епохи: св. Ириней Лионски, Климент Александрийски, Ориген. Учил е право.
Първо е секретар, а впоследствие и дякон (329) на александрийския епископ Александър. Поради личните си качества, става от близкото обкръжение на еп. Александър и негов личен съветник по въпросите в борбата с арианството.
Участва в първия вселенски събор като дякон на еп. Александър. Успява да си спечели адмирациите на другите участници от антиарианската партия. Историкът Сократ го нарича "най-силен боец против арианите".
Създава връзки с египетските монаси-отшелници, които му повлияват и у него се развива желание към аскетичен живот.
Атанасий е един от участниците в създаването на станалото класическо учение за въплъщението и за Светата Троица. Според него Христос и Светия Дух споделят една и съща същност (homooysios) с Бог Отец. В „За въплъщението на Словото срещу арианите“, гл. 9, говори следното: „Давид пее в псалома [35:10] "защото у Тебе е изворът на живота: в Твоята светлина ние виждаме светлина", казвайки с това, че 'защото [Той] с Тебе е извор на Живота, защото заедно с Отца Синът наистина е източникът на Светия Дух'". Освен това, активно противопоставяйки се на арианството, според което Христос е част от останалите творения на Бог, Атанасий развива идеята, че Син Божи е приел тленна форма, за да възвърне хората към безсмъртието, отнето в резултат на грехопадението. През 325 г. Никейският събор приема неговите идеи за Бог пред тези на Арий.
В традиционния български фолклор свети Атанас е смятан преди всичко за владетел на снеговете и ледовете, които получава след делба на света със своите петима братя – свети Никола, свети Илия, свети Иван, свети Рангел и свети Петър.
Простонародните вярвания тачат светеца като брат-близнак на свети Антон. Поверието твърди, че облечен с копринена риза той отива в планината на бял кон и се провиква: „Иди си, зимо, идвай, лято!“. Той заедно с брат си св. Антон са ковачи и изобретяват ковашките клещи. Антонов и Атанасовден се честват като сезонни празници и като празници на ковачи, ножари, налбанти и железари. Зимния св. Атанас – „Атанасовден“ е наречен „Среди зима“ след който денят започна да пораства с по „едно просено зърно“ и лятото се приближава. св. Атанас и брат му се считат и за повелители над чумата, шарките и антракса (синята пъпка). На този ден за „Баба шарка“ се пекат и се раздават надупчени с вилица содени питки полени с мед, за да не се шарят децата и да се умилостиви да бъде „медена“ болестта и да премине леко. За да не се „подсърдят“ болестите за тях се оставя на тавана парче с мед от питата, а за „лелята“ т.е. чумата цяла питка. Болестите не са наричани по име, а само „медените“, „лелите“ или „благите“. Жените не плетат, не предат и не готвят боб и леща. Готви се и се раздава за здраве черно пиле с ориз; перата на пилето се считат за лечебни и се запазват до следващата година. Традиционно празнично ястие е и свинското с бамя. Младите момци и моми излизат на поляните край селището, връзват люлки и се люлеят, пеят и играят хора.
Успоредно с пастирската си дейност, и въпреки преследванията и заточенията, свети Атанасий развива богата творческа дейност. Най-общо неговите творби могат да се разделят в следните групи съчинения: апологетически, догматико-полемически, историко-полемически, екзегетически, аскетически, пасхални (празнични) послания.
Двете произведения представляват едно смилово цяло в две отделни части.
Запазени са само откъслеци от тълкувания върху:
Според решенията на Първия вселенски събор, св. Атанасий изпраща всяка година от името на Александрийската църква послание до египетските църкви, в които определял датата на празнуването на Пасха. От 39-те послания са запазени само незначителни откъслеци. През 1848 г. в сирийски превод са намерени 18 писма от английския учен Кюртон.
39-то послание е известно също с това, че в него за първи път са упоменати 27-те книги на Новия завет, както и 39 книги от Стария Завет. Св. Атанасий нарича тези книги канонични. Може да се приеме, че макар и спорове около някои книги от новия завет (като Апокалипсис от св. Йоан Евангелист или Посланието към Евреите от св. Павел) да продължават до 5-ти 6-ти век, чрез това писмо на св. Атанасий се затваря процесът на създаване на канона на Новия завет.
В България иман над 120 храма, посветени на свети Атанасий Велики, включително няколко манастира. Всичките храмове принадлежат на Българската православна църква-Българска патриаршия. Част от тях отбелязват храмовия си празник на 17-ти януари, докато други, които носят името „Свети Атанасий Летни“, отбелязват на 2-ри май.
Сред храмовете, посветени на свети Атанасий Велики у нас, са:
На Атанасий Велики е наречена улица в квартал „Южен парк“ в София (Карта).