davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Capitals of Brazil

The current capital of Brazil, since its construction in 1960, is Brasília. Rio de Janeiro was the country's capital between 1763 and 1960. The city of Salvador served as the seat for the Portuguese colonial administration in Brazil for its first two centuries and is usually called the "first capital of Brazil."
Salvador was established in 1549 by the first Governor-General of Portuguese South America shortly after colonization began. The city became the seat of the first Catholic bishopric of Brazil in 1552 and is still the center of Brazilian Catholicism. In the 17th century, Rio de Janeiro became a far more practical export port than Salvador, and the colonial administration was moved in 1763. In 1808 the Portuguese royal family and most of the aristocracy in the Portuguese capital Lisbon fled Portugal ahead of Napoleon's invasion. The Portuguese capital was temporarily transferred from Europe to Rio de Janeiro. The city remained the capital after the independence of Brazil in 1822 and after the abolition of the monarchy in 1889.
In the 1950s plans were considered for moving the federal capital from the east coast to the interior; the interior was sparsely populated and it was hoped that moving the capital to the region would help populate the area. The new capital, Brasília, was inaugurated as the federal capital on 21 April 1960 after being purpose built for $1.5 billion 1954 USD ($17.2 billion 2023 USD).
Elevador Lacerda

The Lacerda Elevator (Elevador Lacerda) is a public urban elevator located in Salvador, Brazil, connecting the lower city (Cidade Baixa) to the upper city (Cidade Alta). The 72 metres (236 ft) elevator was built between 1869 and 1873; it was named after Antônio de Lacerda, director of the Commercial Association of Bahia. It was a hydraulic elevator at first; later operating by electricity since 1906. The elevator towers were renovated in 1930, in an Art Deco styling. The Lacerda Elevator has two towers, one that pierces the stone slope of the Ladeira da Montanha, and the other, more visible, goes to the Cidade Baixa level. The elevator has four lifts, carrying 27 passengers each on a 30-second ride costing 0.15 reais. In 2019 it transported more than 33,000 passengers per day.
The elevator was listed as a historical heritage of Brazil by IPHAN, on 7 December 2006.
Flag of El Salvador

The flag of El Salvador features a horizontal triband of cobalt blue-white-cobalt blue, with the coat of arms centered and entirely contained within the central white stripe. This design of a triband of blue-white-blue is commonly used among Central American countries. The country's flag is one of the few that currently use the color purple, due to the rainbow in its coat of arms.
The colors signify:
The blue hue is a vivid, lustrous and luscious rich solid cobalt blue. In the center of and occupying the entire width of the white stripe is the coat of arms with its top touching the upper blue strip and its base touching the lower blue stripe. The coat of arms contains the in bold golden amber words "REPÚBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMÉRICA CENTRAL" (English: Republic of El Salvador in Central America). There are two variant flags, one without the coat of arms, and the other with the words "DIOS UNIÓN LIBERTAD" (English: God, Union, Liberty) in bold golden amber in place of the coat of arms. All three contain the same cobalt blue and white stripes, occasionally with a gold Fringe (trim). The main flag has an aspect ratio of 189:335 while the variants are both 3:5.
From 1865 to 1912, a different flag was in use, with a field of alternating cobalt blue and white stripes and a red canton containing stars. The designs of both sides of the flag are different; at the reverse side, it shows the then national coat of arms at the position of stars at obverse. The stars symbolized the provinces of the Republic; once a new province was created, one star was add to the obverse of the flag. This "Star-Striped" banner was considered to be inspired by the flag of the United States.
The blue stripes symbolize the ocean and sky. The white means Peace. Blue is an important color in Salvadoran culture and identity. It started with Native American cultures of Mesoamerica in El Salvador, that produced (añil) indigo plant which they used extracts to produce blue dyes. When the Europeans invaded and colonized the area, they saw the wealth of indigo and turned El Salvador to one of the world's foremost providers of indigo dye in its time.
Many other countries in Central America use blue and white colors as a Pan-Central American symbol.
Synonymous to the country's wealth, the colonizers referred to the dye as "the blue gold", that dominated El Salvador's economy until it was completely replaced by coffee cultivation. Today El Salvador remains as one of the few countries in the world that still cultivates indigo to produce blue dyes. Over time El Salvador's flag has had several different shades of blue, from the lightest to darkest, including Royal blue, Sapphire, Klein Blue and Indigo. The present current modern flag displays a cobalt blue color.
Rainbow (company)

Rainbow S.p.A. is an Italian studio founded by Iginio Straffi and co-owned by Viacom (later Paramount Global) from 2011 to 2023. Rainbow has collaborated with Viacom/Paramount's other company, Nickelodeon, on multiple shows, including Winx Club and Club 57. The studio is based in Loreto, Marche and was founded by Straffi in 1995. Rainbow began as an animation studio, providing creative services for larger companies until it secured enough funds for original productions.
In February 2011, Viacom purchased 30% of the company for 62 million euros (US$83 million), leaving the remaining 70% to Iginio Straffi. Viacom's Nickelodeon networks broadcast Rainbow's shows worldwide, and Rainbow acts as the licensing agent for Nickelodeon's shows in Italy. Nickelodeon's American studios have also collaborated with Rainbow on several productions, including Winx Club from 2011 to 2015 and Club 57 in 2019.
In 2015, Rainbow purchased fellow animation studio Bardel Entertainment. In 2017, Rainbow acquired a majority stake in Gruppo Iven S.p.A., which owns the production company Colorado Film.
In April 2018, Straffi and Viacom listed the company on the Italian stock exchange. The listing followed years of consideration regarding which country's stock market to enter (the United States or Italy). According to Straffi, this presented "a real dilemma" as Viacom was already listed on an American stock exchange, but Rainbow performed best in European countries. Straffi and Viacom withdrew Rainbow from the stock market in May 2018, citing a lack of suitable market conditions.
After almost 12 years of co-ownership, Paramount sold its stake back to Straffi in January 2023. While Nickelodeon will continue to be a broadcast partner for the studio, the purchase allows Straffi full control of Rainbow's new projects.
Rainbow founded Tridimensional, a magazine publishing division, in 2004. A 3D animation division, Rainbow CGI, was formed in 2006. Rainbow also established Witty Toys, a toy division, in 2008.
Human rainbow

A human rainbow is where a group of people form a pattern on the ground by placing themselves in the typical characteristics of a rainbow. For example, wearing the colours red, orange, yellow, green, blue, indigo, violet and forming a rainbow arch at the same time. Some human rainbows are formed in celebration of anniversaries and for charitable purposes. These human rainbows usually involve a large number of people participating and this has resulted in world records being broken. These records are officially recognised by the Guinness World Records.
Pedalo

A pedalo (British English), pedal boat (U.S. English), or paddle boat (U.S., Canadian, and Australian English) is a human-powered watercraft propelled by the action of pedals turning a paddle wheel.
A pedalo is a human-powered watercraft propelled by the turning of a paddle wheel. The wheel is turned by people operating the pedals of the craft. The paddle wheel of a pedalo is a smaller version of that used by a paddle steamer.
Pedalos, being particularly suited to calm waters, are often hired out for use on ponds and small lakes in urban parks, as well as in beaches when the weather allows.
The earliest record of a pedalo is perhaps Leonardo da Vinci's diagram of a craft driven by two pedals.
Typically, a two-seat pedalo has two sets of pedals side-by-side, designed to be used together. Some models, however, have three pedals on each side, to allow a person boating alone to pedal from a centrally seated position.
Mercado Modelo (Montevideo)

Mercado Modelo was the a central municipal fruit and vegetable wholesale market in of Montevideo, Uruguay. The area around the installations, which occupy several blocks of the Mercado Modelo–Bolívar barrio, has also taken on the name of the market, hence the composite name of the entire barrio. The central building has an area of 19,000 square metres (200,000 sq ft), to which more buildings were added in 1996 of an area of 15,000 square metres (160,000 sq ft), while the overall area of the market is 70,000 square metres (750,000 sq ft).
In March 2009, the then mayor of Montevideo, Ricardo Ehrlich, announced that the market would be moved to the west of Montevideo.
As a barrio (neighbourhood or district) of Montevideo, Mercado Modelo is part of the Mercado Modelo–Bolívar composite barrio. It shares borders with Bolívar to the northwest, Pérez Castellanos to the north, Villa Española to the east, Unión to the southeast and Larrañaga to the southwest. The barrio is home to the market of the same name, as well as to several big cold storage units, such as the Frigorifico Modelo and the Frigorifico Uruguayo.
相撲 (雑誌)

『相撲』（すもう）は、ベースボール・マガジン社（BBM）が1952年から発行している相撲（大相撲）専門雑誌。日本相撲協会の機関誌である。
前身は1949年発刊の『ベースボール・マガジン編集・相撲号』。その後も『相撲号』（題字は「相撲號」）として「ベースボール・マガジン特集」または「ベースボール・マガジン別冊」の表示を入れた上で発行。1952年から同題。月刊誌で年12回発行され、奇数月号は「○場所展望号」、偶数月号は「○場所総決算号」と呼ばれる（○には初、春、夏、名古屋、秋、九州の各場所名が入る）。展望号は大相撲の番付発表の3日後、決算号は場所後最初の木曜日（番付編成会議の翌日）に発売となる（おおよそ20 - 25日頃）。
相撲専門誌はこれまでに本誌以外にも、NHKサービスセンターより発行の『NHK大相撲中継』と、読売新聞東京本社発行の『大相撲』と、併せて3誌が存在していたが、読売が2010年9月号を最後に休刊し、さらに2011年に八百長問題が発覚したことでNHKも休刊となったため、相撲専門誌は2011年から『NHK G-Media 大相撲ジャーナル』（イースト・プレス発行）が創刊される2013年6月まで、本誌だけが唯一残る形となっていた。
毎月、全力士の星取表や関取の略歴表が連載されている。なお場所前の奇数月号には、1999年7月号から本物の番付も付くようになった（その番付は本物に、雑誌「相撲」のロゴ等を印刷したもの）。また、活躍した力士のグラビアやピンナップなども掲載されている。
2011年3月号は、八百長問題の影響により「春場所展望号」の名称を外す形で、通常の「3月号」としての発売された。このため、4月号は、〈本場所開催待望号〉として発売された。
なお、第二次世界大戦前の1936年より1950年まで当時の大日本相撲協会により同題名の機関誌（『相撲』）が発行されていたが、戦後の本誌との直接的つながりはない。
1980年から1998年10月まで、本誌よりひとまわり小さいサイズ（A5判）で、より若い相撲ファン層を対象にした『van van相撲界』という雑誌も刊行していた。最初は隔月刊、のちに月刊に移行した。「やくみつるのおチャンコくらぶ」や琴剣淳弥の連載は元々本誌で連載されていたもので、休刊に伴い『相撲』へ移行したもの。他にデーモン閣下や桂文福のエッセイの連載もあり、大関貴ノ浪の人生相談コーナーもあった。
相撲茶屋

相撲茶屋（すもう ぢゃや）とは、大相撲の本場所において、入場券の売買仲介および会場での接客や案内を行う店舗である。単にお茶屋（おちゃや）ともいう。正式名称は相撲案内所（すもう あんないしょ）だが、あまり普及はしていない。
なお「相撲茶屋○○」と名乗るちゃんこ料理店があるが、後述の相撲案内所の業務とは全く関係ない。
2023年現在、相撲茶屋は東京に20軒、大阪に8軒、名古屋に2軒あり、それぞれ国技館、大阪府立体育会館、愛知県体育館で行われる本場所にあわせて業務を行っている。福岡国際センターで行われる九州場所の場合、前述のような相撲茶屋こそ存在しないが、大相撲売店「喜久家」が同等の業務を行っている。
東京の相撲茶屋は、20軒全てを国技館サービス株式会社（こくぎかんサービス、本社：国技館内）が経営している。大阪、名古屋については1軒ごとに独立した業者が行っている。大阪の8軒は「大阪相撲案内所組合」を編成している。
相撲茶屋には、店舗責任者である女将や主人のほか、事務長である番頭が置かれている。また、入場券販売の窓口となったり飲食の接待を行う出方と呼ばれる従業員がいる。女将・主人は往年の関取に縁のある人物が多い。半数以上が出羽海一門系列の茶屋であり、相撲協会の本流として出羽海一門が君臨する基盤となっている。
相撲茶屋の業務は、おおむね下記の2つに分けられる。
相撲茶屋は枡席などの上等の席について、日本相撲協会からの委託により入場券の販売権を持っており、その割り当ては慣例によりそれぞれの縄張りが定まっている。たとえば、現在国技館には約1500の枡席があるが、そのうちの70％から80％が相撲茶屋の持分として売りさばかれる（最大で1200枡）。さらに、その一割以上を最大手の「四ツ万」が「保有」しており、他の相撲茶屋はこの席を売ることはできない。割り当ては旧慣のほか茶屋同士の話し合いで決まることもある。
相撲茶屋が保有する入場券は、弁当・土産等の当日の飲食饗応とセットになって、さらに建前上任意ではあるものの出方に祝儀を渡すのが慣例であり、総額としては入場券本体の価格よりもかなりの高額を払うことになる。天竜は1957年の国会答弁において「マル公で手に入るならば、それでは茶屋がつぶれているはずです。」と指摘している。多くの場合、相撲茶屋の得意先や相撲関係の人脈のある客に優先して売りさばかれるが、プレイガイドに出回ることもある。
本場所期間中には、会場の入場口に各相撲茶屋の簡易店舗が設けられる。各相撲茶屋の販売権のもとに売りさばかれた入場券は、たとえ電話購入やプレイガイドで購入したものであっても「接待権」を有するため、入場客は該当の相撲茶屋で受付を行わなければならない。国技館の場合、入場券の裏面にその席を「縄張り」としている相撲茶屋の名称がスタンプで押されている（2006年‹平成18年›までは相撲茶屋の番号が記されているだけであった）。
受付後に、出方が入場客を席に案内する。この際に入場客は出方にご祝儀（チップ）を渡すのが慣例となっており、ご祝儀の額によりその後のサービスの質が変わることがある。
席には湯茶・弁当・取組表・土産物などが用意されているほか、入場客の注文に応じて随時出方が飲食を提供する。
かつて歌舞伎や人形浄瑠璃の劇場では芝居茶屋とよばれる専属のお食事処が観客の食事や飲み物をまかなっていた。これと同じように、大相撲においても、宝暦から明和年間に江戸勧進相撲の観客同士で桟敷札の調達や飲食提供を行っていたのを起源として、寛政年間には相撲茶屋の前身である「桟敷方」と呼ばれる業者が組織された。天保年間には14の桟敷方が相撲会所から委託を受けて席札の販売や接客を行うようになった。1909年（明治42年）に旧両国国技館が設立された際に、当時の20あった桟敷方は入口に待合（待合茶屋）を設置して業務を行い、これより後「相撲茶屋」と呼ばれるようになった。
日本相撲協会は1957年（昭和32年）の制度改革の際、当時蔵前国技館に20軒あった「相撲茶屋」を新たに「相撲案内所」とし、それぞれの屋号をやめてこれを「一番」から「二十番」の案内所とした。そして新規に「相撲サービス株式会社」を立ち上げ、各案内所をその傘下に置いて法人化した。相撲サービス社は1985年（昭和60年）に国技館が台東区の蔵前から墨田区の横網に移転する際、この社名が墨田区ではすでに登記されていたため、当時の日本相撲協会春日野理事長の発案で現行の「国技館サービス株式会社」の名称に変更された。
しかし、今日でもこれらの業者のことを正式名称の「相撲案内所」と呼ぶことは稀で、一般には「相撲茶屋」または「お茶屋」と呼ぶことがほとんどである。NHKも「相撲茶屋」の方を主に使う。「一番」から「二十番」の案内所番号に至ってはほとんど有名無実化しており、それぞれのお茶屋では今日でもそれぞれの由緒ある屋号を前面に打ち出して使用している。それぞれの枡に置かれた湯のみや急須（かつて枡席での喫煙が認められていた時代には灰皿も）、出方の持っている荷物運搬用の籠には、その枡席を保有するお茶屋の番号が無造作にマジックインキで書きつけられている。作家の喜多哲士は自身のウェブサイト「大相撲小言場所」で、この有様を「大相撲は現代に残る江戸時代だ。スポーツではない、興行だ」と評している。
相撲案内所と日本相撲協会は、長年持ちつもたれつの関係にある。
相撲人気に陰りがあるときも、入場券を安定的に大量購入し、コネを駆使してさばいてくれる相撲案内所の存在は、協会の財政に大いに貢献している。逆に、人気力士の活躍で相撲人気が高まった時には、一般人が入場券を入手するのが困難となり、その度に相撲案内所制度への批判が出ている。
昭和初期に相撲人気が高まった際には、一般人が升席を取ることができず不満が高まった時期があった。
相撲協会は、1939年（昭和14年）に本場所13日制から15日制に改めた際に、初日に限り「大衆デー」として升席の一般販売を行い、相撲茶屋を介在させた販売手法に風穴を開けたこともある。さらに、戦時色が強まった1940年（昭和15年）以降、警視庁は相撲茶屋に対して、入場券のプレミアム販売などを自粛するように再三にわたり指導。これらの取り組みにより相撲茶屋の経営上のメリットが薄れた時期もあったが、戦後は元の関係に復した。協会の有力者の親族が茶屋の経営者になることが多いことから、永井高一郎（元幕内・阿久津川）は国会において茶屋制度を「相撲協会の制度というものは、ちょうどサル回しがサルを回す。三番叟をやらしたりいろいろなことをサルに踊らして、サル回しはそのサルの働きによってうまいものを食べて栄養をとるというのと同じように、相撲取りや相撲協会の年寄はサルで、第三者の茶屋とか売店とか、周囲におるものがサル回しです。」と揶揄している。
毎年一月、五月、九月の大相撲本場所が開催される期間中、国技館サービス社のもとには「一番」〜「二十番」の「相撲案内所」が置かれ、これが実際の営業業務を行う。
以下の一覧は2017年当時のもの。2023年現在、20番案内所は林家から千鳥屋に変更している。
18代間垣であった2代目若乃花は後年、貴闘力のYoutubeチャンネルで「維持員席を巡るダフ屋行為の責任者を8代尾車が行っており、その収益のマネーロンダリングが相撲茶屋を通すことによって行われている」と主張した。
決まり手

決まり手（きまりて）は、勝敗が決した際の技のことである。
決まり手には技と非技（勇み足など自滅的なもの）があり、前者を「決まり手」、後者を「勝負結果」として区別する場合もある。また、髷（まげ）を引っ張る、まわしの前袋が外れる（不浄負け）などの反則・禁手による決着もある。極まり手（きまりて）とも表記される。
相撲の技を言葉で表現しようとする試みは、戦国時代（16世紀後半）に始まるといわれる。『信長公記』に相撲の記事があり、その中で勝負の結果を決まり手も含めて表現したことが始まりとも伝えられる。この時代には土俵がなかったので、投げ・掛け・反り・捻りのいわゆる四十八手が言われていた（元禄年間（1688～1704年）に四十八手に分類されたとも伝わる）。18世紀に土俵が完成してから、寄り・押し系の決まり手も生まれた。
戦前までは、各種マスコミにより決まり手報道はばらばらであったため、1955年に日本相撲協会は決まり手68手と非技2つ（勇み足と腰くだけ）を決め、場内放送で公式に流すことにした。また、日本相撲協会の星取表にも十両以上の決まり手を掲載するようになった。1960年に出し投げが上手出し投げと下手出し投げに分かれ、また切り返しから河津掛けが分離し、70手となった。2000年にそれまでの決まり手に技12手、非技3つが加えられ、技は82手、非技は5つある。アマチュア相撲でも、大相撲にならって決まり手を決定している。
決まり手の決定は、決まり手係の親方が、画角の異なる6つほどのモニターを目視で見て判断する。アナウンス係の行司が目で見て決まり手を瞬時に判断できないときは、手元の電話を取って決まり手係の親方に教えてもらう。時には一度発表された決まり手が、少し時間をおいて訂正される場合もある。
最初は十両以上の取組に限られていたが、のちにすべての取組に対して場内放送が行われるようになった。ただし、星取表への掲載は十両以上である。
本場所での場内放送のアナウンスでは「ただいまの決まり手は○○。○○で（力士の四股名）の勝ち」（上位5番を除く幕下以下および大相撲トーナメントなどの本場所ではない場合は「○○で（力士の四股名）の勝ち」）となっている。反則・非技の場合は「ただいまの一番は（力士の四股名）に、（「○○をする反則」または非技の内容）があり、（相手力士の四股名）の勝ちであります」とアナウンスされる。
大相撲において、寄り切り・押し出し・叩き込み・上手投げなどは頻繁に出現するが、反り技を中心にめったに出現しない決まり手もいくつかあり、さらに撞木反りのように1955年の決まり手制定以降一度も出たことがないというものも存在する。珍しい決まり手が出たときには大いに報道される。
かつて栃若時代の頃までは、吊り出しやうっちゃりなどのような決まり手が多用されていたが、近年では力士の大型化も相まって、これらの技は珍しくなり、代わって叩き込みや引き落とし、突き落としなどの技が増えており、土俵際での粘りも影を潜め、足腰の弱体化等の懸念がこれに関して言われることがあり、特に年配の相撲ファンからは、相撲内容の劣化であると槍玉に挙げられることがある。一方で、立ち合いの手付きに厳しくなってからは、当たりの圧力も上がっており、力士一人一人が自分の型を持つ技術が上がっていると捉える見方もある。
決まり手の判定においては、相撲の技や勝負展開を限られた数の言葉にする以上、古文書に見られる定義より広義となっていたり、あるいは多少定義が変化していることが多々あり、技や勝負展開によっては多少の無理が出てきてしまうのもやむを得ず、稀には本来の意味からすればかけ離れているような決まり手を便宜的に当てざるを得ない場合すらあり、また決まり手係の判断に依存する面もある。その代表例は次の通り。
崩し、誘い、抑え込み、起し、極て技、出し技など48手ある。 出典
フィニッシュとも呼ばれる。一般にはピンフォールあるいはタップアウトに持ち込んで勝敗を決した技を指すが、それらの他に「（テクニカル）ノックアウト」「判定」「反則」もある。最後にピンフォールを決めた際の技の名のみであるから、其処に持ち込むまでに披露された技の名は出ない。投げ技などの名が出ることはない。昭和期のプロレスでは、ほとんどすべての試合の決まり手が「体固め」であった。総合格闘技ではグラウンドパンチで決着した場合「パウンドによるTKO」となる。
「逃げ」「まくり」「つけ回い（ツケマイ）」「差し」「まくり差し」「抜き」（または「道中競り」）「恵まれ」がある。競艇#1周目第1ターンマークの攻防、競艇#道中（ゴールまで）の攻防を参照。競輪とは異なり、2着の決まり手は存在しない。競艇#2着の決まり手を参照。
「逃げ」「捲り」「差し」「マーク」の4種類があり、2着までの選手に公式に記録される。レース開催日に競輪場で配布される出走表には、各選手の直近4ヶ月の決まり手回数が掲載され、レース展開を予想する重要な要素となっている。
「逃げ」「先行」「差し」「追い込み」がある。
大相撲の決まり手一覧

大相撲の決まり手一覧（おおずもうのきまりていちらん）では、大相撲における決まり手を挙げる。日本相撲協会が定めた相撲の技は、決まり手八十二手と、非技（勝負結果）5つである。なお、アマチュア相撲にもこの決まり手が使用されている。このほか、反則負け（髪の毛をつかむことや、まわしがはずれる不浄負けなど）が規定されている。
2000年12月制定の日本相撲協会の公式の決まり手。その時に追加された技12手、非技3つには末尾に*を付す。
基本技(7手)は以下である。
投げ手(13手)は以下である。
掛け手(18手)は以下である。
反り手(6手)は以下である。
捻り手(19手)は以下である。
特殊技(19手)は以下である。
非技（勝負結果）(5種)は以下である。
日本相撲協会の決まり手八十二手と非技の名称としては採用されたことがない技を以下に挙げる。
長い歴史を持つ競技ゆえに数多くの決まり手やその呼称が考案された。以下はその一例である。これらの決まり手が使われたときは、公式には現行の決まり手もしくは反則（カッコ内の→で示したもの）に当てはめる。
これらの決まり手は、公式の決まり手の制定以前に各マスコミで用いられたことがあるものも多いが、当時はマスコミによって決まり手報道がバラバラであった。
決まり手八十二手では細分化されているもの。
決まり手八十二手では統合されたもの。
決まり手八十二手では別の名称で呼ばれてるもの。
以下は「近世日本相撲史」などの取組の記録にある。ここではその決まり手の名称・読みおよびその決まり手が記録された取組を示す。
上覧相撲

上覧相撲（じょうらんずもう）は、将軍の観戦する大相撲のこと。
広義には、鎌倉時代や室町時代にも上覧相撲は行われていた。これは武芸としての相撲の技を、武士が主君である将軍に披露し競いあったものである。また戦国大名もしばしば相撲大会を催し、優秀な者は家臣に取り立てることもあった。
鎌倉時代には『吾妻鏡』に相撲奉行という役名が出てくるが、これは上覧相撲の進行、事務の監督など行ったものであり、勝負を裁いたものではない。
狭義の上覧相撲は、興行としての勧進相撲の成立した江戸時代、11代・徳川家斉と12代・徳川家慶の時代に、いずれも江戸城吹上で計7回催されたものを指して言う。
力士を抱える諸大名にすると、「上様の覚えめでたき」を得られるかどうかがかかっていた。各力士は主君からその旨を厳しく申し付けられ、場合によっては抱えを解かれることさえあった。そのため、上覧相撲は本場所以上の真剣勝負の場となり、当時よくあった預りや無勝負も、上覧にかぎっては適用されなかった。
幕府側の思わくとしては上覧相撲によって「寛政の改革」で娯楽を制限された庶民の不満をかわしつつ、江戸相撲側に対して相撲興行の地位を確たるものにする絶好の機会を与えるというものがあったとされる。
寛政3年（1791年）の最初の上覧相撲は、大坂相撲や京都相撲に遅れをとっていた江戸相撲がこれを挽回するために企図した側面も強い。興行政策上のものだった横綱制度も、上覧を得て権威づけがなされることになった。小野川の「気負け」の逸話にしても、上覧を機に相撲家元の地位を確固としたかった追風のパフォーマンスだったという説もある。
試合

試合（しあい）は、武術やスポーツ、遊戯などで勝敗を争う事、競技を行うことを指す。またはその出場記録を指す事もある。競技によっては、「取組」（相撲）・「対局」（囲碁・将棋）など別の表現を用いる場合もある。
野球においては、試合に出場した選手はどの様な形の出場 であれ、試合出場が記録される。また、年単位ではシーズン中に1試合でも出場が記録されれば実働年数1年と扱われる。
投手としての試合出場は登板として区別されることが多い（打撃成績としての試合出場も記録される）。投手が投手以外のポジションで出場することは稀なので、多くは登板数と試合出場数は一致するが、投手以外のポジションで出場したり、交代で告げられたが実際には投げなかった場合などは、打撃成績としての試合出場のみが記録されるため、登板と試合出場の数が一致しないこともある。特に予告先発制度がなかった時代の投手は偵察要員として試合出場が記録されることがあり、登板数と試合出場数が一致しないことが多い。
以上の記録は2024年シーズン終了時点
サッカーにおいては、試合に出場した選手はどの様な形の出場であれ試合出場が記録される。ただしJリーグの場合、記録されるのはJ1のときのみである。
プロレスでは、シリーズ当初から出場予定がない場合には連続出場がストップしない。ジャイアント馬場はデビュー以来3000試合無欠場記録を達成したが（1980年）、これは「デビュー以来の日本プロレス・全日本プロレスの全ての興行に出場した記録」ではなく、海外遠征による欠場を間に挟んでいる。また、真琴も2006年のデビュー以来2010年8月21日にWWEトライアウト受験のため欠場するまでアイスリボン全大会連続出場を続けていたが、イベント大会分はカウントされておらず、それらの2大会の欠場を間に挟んでいる。
セネガル相撲

セネガル相撲（セネガルずもう、仏: Lutte sénégalaiseまたは Lutte avec frappe）またはランブ（ウォロフ語: LaambまたはLamb）とは、アフリカのセネガル（特にシヌ＝サルーム地方やカザマンス地方）やガンビアに伝わる武術、格闘技である。セネガルでは人気スポーツとして親しまれている。プロの試合はテレビでも放映され人気を博しており、プロはそれぞれリングネームを名乗る。近年ではタイソン（フランス語版）と呼ばれる選手が人気である。
セネガル相撲は、もともとセネガル南部やガンビアで農繁期が終了した後の娯楽として行われていた伝統的な競技である。選手は、勝利を祈るため、イスラーム伝来前から伝わる伝統的なお守りや、イスラームのコーランの聖句を書き付けた紙などを身に着け、試合に望む。また、プロスポーツであるため、スポンサーのロゴが入ったシャツなども身につけている。それらは、試合が始まると全て脱ぎ、選手は腰布とマウスピースだけを身に着けて戦う。
婚約者から貰った腰巻を着けて戦う。試合に出るときはマラブー（呪術師）のチェックを受け、OKが出てから試合場に入るようになっており、試合の前にも儀式を行う。
セネガル相撲の世界にも相撲部屋のようなものがあり、各部屋が推薦する力士に国家セネガル相撲運営委員会(CNG)が免状を発行することで力士が誕生する。2010年から2011年の間に登録されていた力士の数は3029 人に上る。
日本の相撲の番付のような細かいランク付けは存在しないが、チャンピオンはロイ・ド・アリーナ(闘技場の王)と呼ばれる。現在のロイ・ド・アリーナは、数か月前に前チャンピオンのバラ・ゲイII（フランス語版）を破ったボンバルディエ（フランス語版）（爆撃機の意) である。その他の強豪として、タイソン（フランス語版）（マイク・タイソンに由来。親米家であるらしい)、グリ・ボルドー（フランス語版）（由来は不明だが「灰色・赤紫色」の意)などユニークな四股名の力士が続く。
こうしたプロの試合は、トーナメント形式等ではなく、プロモーターが注目度の高い力 士の組み合わせで個別に試合を企画することで行われる。最高峰の力士の試合ともなると、プロモーターが両者合わせて1億 CFAフラン(約 2000 万円)など高額の報酬を力士に支払い、チケット代やスポンサーからの出資で元手が回収されるが、報酬が高額すぎて利益が上がらない場合もある。こういった有名力士の試合数は、年間通して1試合など極端に少ないが、試合自体はものの数十秒で決着が付く場合もある。こうした有名力士の人気は凄まじく、かつての日本の長嶋茂雄や王貞治のような国民的大スターである。彼らは多くのCMや広告に起用されている他、街中至る所に写真やブロマイドが飾られている。その時々の二大人気力士の名前を挙げ、「バラ・ゲイIIとボンバルディエどっちのファンか」などと質問されて、自分の贔屓の力士の名前を即答できない人はいないほど、セネガル相撲は国民的娯楽として根付いている。 セネガル相撲の力士は、セネガルにおいて、国外に出ずに大金を稼ぐ数少ない職業である。
ルールは非常に厳格で、審判は主に三人から構成される。試合は大きな円形のリング（土俵）で行う。野外のスタジアムで行う事が多い。 相手の膝か背中を地面に付けると勝ちとなる。投げ技やタックルが主だが、プロでは素手の拳による打撃があるのが特徴である。フランス語の別名 Lutte avec frappe （突き技のあるレスリング）はそれに由来する。
ロイ・ド・アリーナは、国家セネガル相撲運営委員会により1986年に設置された。
アマチュア相撲

アマチュア相撲は、相撲のアマチュア競技。国内競技は日本相撲連盟、国際競技（IF）は国際相撲連盟が統括しており、プロの力士が所属する日本相撲協会（大相撲）とは異なる。具体的には、学生相撲や実業団相撲のことを指す。
統括団体である日本相撲連盟は日本武道協議会に加盟しており、学校体育にも武道種目として採用されている。しかし、柔道・剣道など他の武道と比べると競技人口はかなり少なく、トップレベルの選手と草相撲レベルの選手の競技人口が逆転しているという、逆ピラミッド型のいびつな構造となっている。
中学相撲、高校相撲などにおいては、加盟校の少なさから相撲部のある公立学校への越境通学が常態化している。また、公立小中では通常昼休み中の給食・弁当以外のものを校内で食べることは禁止されているが、相撲を行っている児童・生徒は学校側の協力で増量のための間食を認められる場合がある。
段級位制があり、日本相撲連盟が認定している。
試合は、日本相撲連盟競技会規程が競技ルールとして定められており、審判規定により勝敗が判定される。張り手や鯖折りなど危険な技は禁止されている。公認審判員制度があり、四段以上で、一定年齢以上、3年以上の審判実務経験、認定講習会を受講するという条件を満たした上で、申請書を提出して日本相撲連盟から認定を受ける。日本相撲連盟以外に、支部の相撲連盟の公認審判員や、国際審判員の資格がある。
かつては、プロの相撲は、義務教育を終えたばかりで入門するものであり、上級の学校に進学した場合は、大相撲入りすることはほとんど考えられなかった。しかし、進学率の向上、実業団相撲の縮小化、学校でのクラブ活動・体育科目としての相撲の普及率の減少などによる指導者としての進路の減少などの要因で、最近では、アマチュア相撲で一定の実績を上げた選手がプロ入りするなど、大相撲とのつながりが深くなっている。
なお、日本相撲協会に所属した経験のある者でも、現役時代の最高位が幕内未満であれば一定期間を経たうえでアマチュア復帰が認められることもある。
全国的に見ても大手以外の多くの相撲部は団体戦出場可能ラインまで部員を確保できるかどうかの部員不足に悩んでおり、メディアでも度々高校相撲部の部員不足が報じられる。2003年度時点で213校あった高校相撲部の加盟校は2020年度時点で146校まで減少しており、特に岡山、山梨、愛知、滋賀、奈良、鳥取、島根の7県では相撲部が1校しかなく、都道府県単位で出場校を決める全国大会へは県予選不戦勝での出場となる。正部員が足りない場合は体格の優れた助っ人を学校内の他の部活動や、時には帰宅部や運動未経験者から募る場合もある。2022年の全国大会の高知県予選では高知農業と高知工業の大将戦で、どちらも部員不足で素人の男子マネージャーが名を連ねた。それ以前も不戦勝狙いで人数合わせとしてマネージャーが出場登録されることはあったが、大会関係者も「今までなかった」というマネージャー同士の一戦が実現する珍事となった。高校相撲部は名門どころですら部員不足の危機と無縁ではなく、出身者が多数関取となっている明徳義塾高等ですらも志摩ノ海の相撲部在籍時代は部員不足に喘いでいたという。
高校より在籍者数が必然と多い傾向にある大学の相撲部ですら例外ではなく、2017年には名古屋大学相撲部の窮状が報道された。
中学相撲部所属者は2003年の1484人から2023年に655人まで減少している。例えば2023年度時点の福岡県では、中学校に進学すると体格を求められるスポーツとしてレベルが高いラグビー、野球、柔道に相撲少年が流出してしまうという事情がある。元武蔵丸の武蔵川親方は、これについて「スター力士の不足」「昔は公園などにも身近にあった土俵の減少」を指摘している。その人口不足のため、全国中学校相撲選手権大会は2026年度を最後に廃止されることが決定した。
社会人のアマチュア相撲選手も、界隈の高齢化によって40代で公式戦に出場する選手が珍しくなくなっている。
段級位制には、初段から十段までの段位があり、日本相撲連盟が認定する。段位認定は1956年から開始され、2006年までに十段認定者3名をはじめ、累計で75000人あまりの段位を認定した。
段位の認定は年に2回行われる。初段から四段までは都道府県の相撲連盟か東日本学生相撲連盟などの支部が審査し、五段および六段はブロック連盟が審査し、日本相撲連盟の段位審査委員会に推薦する。七段以上はブロック連盟が意見書を付けて、段位審査委員会に上申する。
段位は順次昇段するが、30歳以上は二段、50歳以上は三段から申請できる特例がある。六段はおおむね30歳、七段はおおむね40歳、八段はおおむね50歳の最低年齢基準がある。
原則として戦後、十両以上のもの
かつては相撲は最もプロとアマチュアの力量差の大きいスポーツと言われた。昭和の半ば頃までは、アマチュアのトップクラスでも大相撲の三段目と互角、幕下には敵わないというのが定説だった。ひとつには、他のスポーツの人気が未発達であり、関取を五穀豊穣のシンボルとみる力人信仰も根強く、素質のある若者は角界で独占できていた背景がある。
輪島が学生相撲出身で初めて横綱に昇進した頃から、この差は確実に縮まって来ている。大相撲のレベルの低下と、アマチュアの向上と、双方の見方から論じられる。
平成以降のアマチュア相撲出身力士の躍進は、外国出身力士の増加と並ぶ、大相撲の二大潮流にもなっている。かつてはアマチュアでの経験者を、おかしな癖がついていてこれを矯正できないとして敬遠する相撲部屋も多かったが、近年では他のスポーツ人気の向上や進学率の向上などで、以前のように伸び盛りの少年を入門させることが難しくなってきており、また部屋経営の面などからも早期の関取昇進を見込めるアマチュア相撲出身の新弟子を歓迎する傾向も強い。
全国高等学校総合体育大会相撲競技大会

全国高等学校総合体育大会相撲競技大会（別名、全国高等学校相撲選手権大会）は、高等学校対抗相撲の大会である。（公財）全国高等学校体育連盟、（公財）日本相撲連盟、読売新聞社などの主催で開催される。1919年に大阪毎日新聞社の主催で全国中等学校相撲大会として初開催。
団体と個人無差別および体重別（80kg・100kg）の4種目に分けられる。団体には、各都道府県代表47校と開催都道府県1校の48校が参加でき、個人には、各都道府県代表3名×47=141名と開催都道府県1名の142名が参加することができる。
団体は予選3回戦を行い、勝数得点順で上位の優秀校32校を選び、上位16校と17～32位校に分けて決勝トーナメントが行われる。個人無差別は予選3回戦を行い、2勝以上の選手で決勝トーナメント戦を行う。体重別はトーナメント戦を行われ、いずれも順位決定戦は行われない。
団体戦の優勝校には高体連・文部科学大臣・日本相撲連盟からそれぞれ賞状、優勝旗（高体連相撲専門部）、全国高体連会長杯、高体連相撲専門部長楯、文部科学大臣杯、日本相撲連盟楯、日本相撲連盟名誉会長杯、木下藤作楯、万代鹿三トロフィー、高松旗、読売新聞社杯、NHK楯が、準優勝校にも準優勝旗が授与される。上位4校には高体連・日本相撲連盟・日本相撲協会からメダルが授与される。読売新聞社杯とNHK楯・メダル以外は持ち回りで、次回大会で返還される。
個人戦（無差別）の優勝者には日本相撲連盟から高校横綱の称号が贈られる。
なお2023年度以降、本大会の個人無差別級で準決勝（ベスト4）まで勝ち抜いた選手は、大相撲の三段目最下位格付出の資格を取得できる制度が制定された。この資格は、該当する成績を修めた日から1年以内が期限とされる。
（公財）全国高等学校体育連盟相撲専門部
技量審査場所

平成二十三年五月技量審査場所（へいせい23ねん5がつ ぎりょうしんさばしょ）は、『平成二十三年五月場所』の代わりとして2011年5月8日から5月22日まで両国国技館で行われた、日本の大相撲の大会である。
2011年2月ごろ発覚した八百長事件などを受けて、日本相撲協会は同年3月本場所（主会場・大阪府立体育会館）を戦後初めて中止した。相撲協会では「八百長事件の信頼回復がなされるまで、本場所の開催は見送る」とする方針を固めた。
その後八百長事件に関与した力士について、引退勧告や解雇などを行い、今後本場所を再開するにあたり、力士の番付編成のために相撲協会の技量審査を行う場として、同年5月（同・両国国技館）を「興行としての本場所」つまり『平成二十三年五月場所』とはせず、観客に無料公開した、正式名称『平成二十三年五月技量審査場所』として開催することになった。
また2011年3月に起きた東日本大震災の影響も考慮し、通常会場前に掲げる力士幟やふれ太鼓・やぐら太鼓を自粛。代わりに「がんばろう日本」のメッセージの幟を掲げた。
前述のとおりNHKによる中継が一切行われない代わり、下記のネット配信により前相撲から結びの一番までの全取組が生中継された。前相撲からの完全生中継は地上波・衛星放送でも過去に例がなく史上初となる。
アクセス数は初日だけでも協会公式サイトで約74,000件、ニコ生で約156,000件に上り、最終的な視聴者数はニコ生だけで延べ約160万人に達した。
番付表は発表されず、〈順席〉として序列が公開された。
西前頭15枚目は蒼国来であったが引退勧告を拒否したため解雇（裁判で解雇無効の判決が出たため2013年7月場所に同地位で復帰）。
Yokohama-e

Yokohama-e (横浜絵, "Yokohama pictures") are Japanese woodblock prints depicting non-East Asian foreigners and scenes in the port city of Yokohama.
The port of Yokohama was opened to foreigners in 1859, and ukiyo-e artists, primarily of the Utagawa school, produced more than 800 different woodblock prints in response to a general curiosity about these strangers. The production of yokohama-e ceased in the 1880s.
The most prolific artists working in this genre were Utagawa Yoshitora, Utagawa Yoshikazu, Utagawa Sadahide, Utagawa Yoshiiku, Utagawa Yoshimori, Utagawa Hiroshige II, Utagawa Hiroshige III, Utagawa Yoshitoyo, and Utagawa Yoshitomi.
Arc de triumf

Un arc de triumf este un monument în formă de portic arcuit, cu una sau mai multe arcade, decorat bogat cu basoreliefuri și inscripții, amplasat pe o arteră de circulație sau într-o piață, ridicat pentru a sărbători o victorie militară (când pe sub el treceau cortegiile triumfale) sau în amintirea unui alt fapt însemnat.
Primele arcuri de triumf au fost construite de romani în Antichitate, fiecare fiind dedicat unui general victorios, iar modelul acestora a fost reluat în arhitectura modernă.
Arcul de Triumf din Paris

Arcul de Triumf (Arc de Triomphe în franceză) este un monument situat în Paris, în Place de l'Étoile, la extremitatea vestică a bulevardului Champs-Élysées. Se află pe o esplanadă circulară cu un diametru de 120 m, la intersecția a douăsprezece bulevarde, cum ar fi Kléber, Grande Armée, Wagram și Champs-Élysées.
Își are originea într-un discurs pronunțat de Napoleon Bonaparte după bătălia de la Austerlitz, pe 2 decembrie 1805: „Va veți întoarce acasă sub arcuri de triumf.” Un decret adoptat pe 18 februarie 1806 a lansat lucrările, finanțate prin contribuțiile ale Grande Armée. Piatra de temelie s-a pus pe 15 august a aceluiași an, cu ocazia zilei de naștere a lui Napoleon.
Lucrările s-au suspendat după căderea Primului Imperiu în 1815, apoi s-au reluat sub conducerea lui Jean-Nicolas Huyot în 1826, în timpul domniei lui Ludovic al XVIII-lea. Huyot a realizat antablamentul, bolta ogivală pentru a susține dalajul superior, și bolta cu casete a arcului principal. Ludovic-Filip și prim-ministrul său Adolphe Thiers au ales programul iconografic al altoreliefurilor și sculptorii: Plecarea voluntarilor din 1792 (și cunoscut sub numele La Marseillaise) de către François Rude, Triumful din 1810 de către Jean-Pierre Cortot, Rezistența din 1814 și Pacea din 1815 de către Antoine Étex. Construirea s-a terminat în 1836 sub îndrumarea arhitectului Guillaume-Abel Blouet. Arcul a fost inaugurat pe 29 iulie 1836 pentru a sărbători cea de-a șasea aniversare a „Revoluției din iulie”, care a adus la putere Monarhia din Iulie.
Monumentul este inspirat de arhitectura romană și în special de Arcul de triumf lui Janus la Roma, cu formă tetrapil. În anumite aspecte se îndepărtează de modelul roman: nu includ nicio coloană și este de dimensiuni excepționale, cu 50 m înălțime, 45 m lățime și 22 adâncime.
Programul iconografic se desfășoară în ordine cronologică pe altoreliefurile pilierelor:
Deasupra pereților se afla șase basoreliefuri, care ilustrează episoade marcante ale războaielor revoluționare și napoleoniene. Partea inferioară a antablamentului este decorată cu o friză, ce reprezintă plecarea și întoarcerea armatelor în cadrul campaniei din Italia și al campaniei din Egipt. Pe zidurile interioare sunt înscriși cei 558 de generali ai Imperiului. Numele celor care au murit în luptă sunt subliniate. Pe aticul se găsesc 30 de scuturi, fiecare purtând numele unei victorii a Revoluției sau a lui Napoleon: Valmy, Jemmapes, Fleurus, Montenotte, Lodi, Castiglione, Rivoli, Arcole, Pyramides, Aboukir, Alkmaer, Zurich, Heliopolis, Marengo, Hohenlinden, Ulm, Austerlitz, Jena, Friedland, Somosierra, Essling, Wagram, Moscova, Lützen, Bautzen, Dresda, Hanau, Montmirail, Montereau și Ligny.
Arcul face parte acum din monumentele naționale franceze cu o mare însemnătate istorică. La picioarele sale se află Mormântul Soldatului Necunoscut din Primul Război Mondial; sistemul ce alimentează flacăra care îl comemorează a fost pentru prima dată folosit aici. Soldatul Necunoscut este comemorat la fiecare 11 noiembrie, ziua armistițiului semnat între Franța și Germania în 1918.
Arcul de Triumf din Chișinău

Arcul de Triumf (numit un timp Porțile Sfinte, iar sub regimul sovietic — Arcul Victoriei și Arcul Biruinței) este un monument de arhitectură de însemnătate națională, introdus în Registrul monumentelor de istorie și cultură a municipiului Chișinău, parte a Ansamblului Catedrala Nașterii Domnului. A fost construit în anii 1840–1841, pentru comemorarea victoriei armatei ruse în războiul ruso-turc din 1828–1829. În interiorul arcului se află un clopot gigant cu greutatea de 6,4 tone, care a fost turnat din metalul tunurilor turcești capturate în război.
Arcul are în plan formă de pătrat și dispune de două niveluri. Înălțimea monumentului este de 13 m. Capitelurile celor patru piloni ai construcției au fost sculptate în stil corintic. Nivelul superior este decorat în stil clasic. Pe partea frontală este montat un orologiu mecanic, luminat în timpul nopții, care însă nu anunță prin sunet ora exactă. Ornamentele și capitelurile sunt executate în ceramică.
Primele ceasuri pe arcadă au apărut în anul 1842. Ele au fost aduse de la Odesa, iar șapte ani mai târziu, un vânt puternic a smuls cadranul, iar mecanismul a funcționat până în anul 1881 și a trebuit să fie înlocuit. Noul mecanism a fost achiziționat în Austria. Ceasul real a lucrat fără reparații până la începutul războiului, cînd a fost lovit de bombardamentele din anul 1941.
În 1945, pe pereții Arcului au fost instalate plăcuțe cu numele luptătorilor armatei sovietice și a cetățenilor Moldovei, care au luptat pe teritoriul Basarabiei în cel de-al Doilea Război Mondial și au primit distincția de „Erou al Uniunii Sovietice”. Plăcuțele au fost scoase în 1991, după obținerea independenței.
Arcul de Triumf din Chișinău se află pe axa de simetrie a ansamblului arhitectural ce mai cuprinde și Catedrala Nașterii Domnului, clopotnița acesteia, Piața Marii Adunări Naționale și Casa Guvernului din Chișinău.
Stadionul Arcul de Triumf

Stadionul Național Arcul de Triumf este un stadion polivalent din București, amplasat în Sectorul 1, pe Bulevardul Mărăști, lângă Arcul de Triumf al cărui nume îl poartă. Fiind construit pe locul fostului Stadion Național de Rugby Arcul de Triumf, stadionul găzduiește meciuri importante de rugby, fotbal, oină etc, inclusiv meciurile de pe teren propriu ale echipei naționale de rugby a României și ale echipei de fotbal Dinamo București.
Primul eveniment sportiv desfășurat pe stadion a avut loc pe 3 iulie 2021, când un număr de 4.400 de spectatori au urmărit meciul de rugby dintre România și Argentina.
Din 2022 o găzduiește temporar și pe FC Dinamo București, până la finalizarea construirii noului Stadion Dinamo.
Echipele naționale de fotbal ale Austriei și Franței au avut baza la acest stadion în timpul pregătirii și între meciurile de la UEFA Euro 2020.
Materiale media legate de Stadionul Arcul de Triumf la Wikimedia Commons
BRD Bucharest Open

BRD Bucharest Open este un turneu internațional de tenis de câmp care face parte din circuitul WTA International și are loc în fiecare iulie la Arenele BNR din București, în prima săptămână după Wimbledon. Prima ediție a avut loc în anul 2014. Organizat de Federația Română de Tenis, BRD Bucharest Open este cel mai mare turneu de tenis din România.
A apărut ca înlocuitor al turneului de la Budapesta. Câștigătoarea primei ediții la feminin simplu este Simona Halep.
Bucharest Financial Plaza

Bucharest Financial Plaza este o clădire de birouri de clasă A din București. Are 18 etaje și o suprafață de 30 000 de m². Are de asemenea și 3 nivele subterane utilizate ca parcare pentru 160 de automobile. Mai este cunoscută și sub numele de Blocul Bancorex.
În prezent clădirea BFP găzduiește sediul central al Băncii Comerciale Române precum și sediile centrale ale unor subsidiare ale băncii, cum ar fi BCR Leasing și BCR Banca pentru Locuințe.
Dan Reynolds

Dan Coulter Reynolds (n. 14 iulie 1987, Las Vegas, Nevada, Statele Unite ale Americii) este un cântăreț american cunoscut ca și solistul trupei Imagine Dragons. De asemenea a lansat și un E.P. numit „Egyptian” alǎturi de soția lui, Aja Volkman(solista trupei Nico Vega). Hitul trupei Imagine Dragons, Radioactive, a dărâmat recordul de 87 săptămâni în Billboard Hot 100 a melodiei lui Jason Mraz , „I'm yours”.
Dan este fiul lui Ronald Reynolds și a lui Christene M. (numele de fatǎ Callister), fiind al 7-lea copil din 9. Amândoi pǎrinții sunt din Nevada, Dan fiind a patra generație din Nevada. La vârsta de 18 ani, membru al religiei mormone, s-a oferit voluntar ca misionar în Nebraska. Asta consta în a bate pe la ușile oamenilor purtând un tricou cu numele sǎu și a-i convinge pe oameni să-și schimbe religia în cea mormonă. Deși mulți îi închideau ușa în nas, Dan a spus într-un interviu cǎ aceastǎ experiențǎ i-a schimbat viața, astfel, dupǎ 2 ani petrecuți ca misionar mormon, a renunțat la colegiu pentru a-și crea propria trupǎ, deși mamei lui i se părea o idee nebuneascǎ.
Dan a povestit cum „It's time” este un cântec pe care l-a scris la un punct slab din viața lui, mai exact atunci când a pǎrǎsit colegiul pentru a-și face propria formație, înțelegând cǎ pǎrinții lui nu o sǎ-l lase. „It's time” nu a fost primul lui cântec scris, el începând sǎ compunǎ încǎ de la 12 ani.
Când au trebuit să facǎ videoclipul la piesa „Radioactive”, toți directorii cu care a lucrat Dan au vrut sǎ-i punǎ pe ei îmbrǎcați în costume radioactive pe un fundal apocaliptic, ceea ce era exact ce nu voia Dan și trupa lui. Astfel, fǎcând acest videoclip, Dan a spus cum problema lui cu depresia s-a mai ameliorat. Pǎpușile au fost inspirate din Muppets, un show preferat de-al lui Dan, și laserul din ochii ursulețului roz a fost tot ideea lui.
Monumentul lui Washington

Monumentul lui Washington este un obelisc aflat lângă National Mall din Washington, D.C., construit în memoria primului președinte al Statelor Unite ale Americii, George Washington.
Monumentul, făcut din granit, marmură și gnais este cea mai înaltă structură din rocă și cel mai înalt obelisc din lume, având o înălțime de 169,294 metri. Acesta a fost proiectat de arhitectul Robert Mills în anii 1840. Construcția în sine a început în 1843, dar a fost terminată abia în 1894, la aproape 30 de ani după moartea arhitectului. Întârzierea a fost cauzată în mare parte de lipsa de fonduri și de Războiul Civil American. Diferența de nuanță de la marmura aflată la peste 46 de metri este o dovadă a faptului că construcția a fost oprită pentru mai mulți ani.
Când a fost terminat, în 9 octombrie 1888, monumentul era cea mai înaltă structură din lume, titlu ce fusese deținut până atunci de Catedrala din Köln, și a rămas cea mai înaltă până în 1889, când a fost terminat Turnul Eiffel din Paris.
Monumente istorice ale Narei antice

„Monumente istorice ale Narei antice” este denumirea comună a 8 locuri în orașul Nara (vechea capitală a Japoniei) incluse în Patrimoniul Mondial UNESCO. Dintre cele 8 monumente, 5 sunt temple budiste, unul este sanctuar (altar) șintoist, unul este palat imperial și unul este pădure ancestrală. Acest loc este înregistrat în lista Patrimoniului Mondial UNESCO din anul 1998.
Lista de locuri din Partimoniul Mondial din Japonia
Monumente istorice ale vechiului Kyoto (orașele Kyoto, Uji și Otsu)

„Monumente istorice ale vechiului Kyoto (orașele Kyoto, Uji și Otsu)” este denumirea unui loc din Patrimoniul Mondial UNESCO, situat în Japonia, în raza sau în apropierea orașului Kyoto (vechea capitală a Japoniei). Cuprinde 17 obiecte de partimoniu, amplasate în trei localități învecinate: orașele Kyoto și Uji din prefectura Kyoto, și orașul Otsu din prefectura Shiga. Din cele 17 monumente, 13 sunt temple budiste, 3 sunt sanctuare (altare) șintoiste și unul este castel medieval. Acest loc este înregistrat în lista Patrimoniului Mondial UNESCO din anul 1994.
Lista de locuri din Partimoniul Mondial din Japonia
Atacul asupra navelor Prince of Wales și Repulse

Scufundarea navelor Prince of Wales și Repulse a fost un angajament naval în Al Doilea Război Mondial, ca parte a războiului din Pacific. A avut loc la 10 decembrie 1941 în Marea Chinei de Sud, în largul coastei de est a coloniilor britanice din Malaya (Malaezia de astăzi) și Așezările Strâmtorii (azi Singapore și orașele sale de coastă), la 110 kilometri est de Kuantan, Pahang. Cuirasatul Royal Navy HMS Prince of Wales și crucișătorul HMS Repulse au fost scufundate de bombardiere terestre și torpiloare ale Marinei Imperiale Japoneze. În Japonia, lupta a fost denumită Bătălia Navală din Malaya (マレー沖海戦, Marē-oki kaisen).
Obiectivul grupului Force Z, care consta dintr-un cuirasat, un crucișător de luptă și patru distrugătoare, a fost să intercepteze flota de invazie japoneză în Marea Chinei de Sud, la nord de Malaya. Grupul operativ a navigat fără sprijin aerian. Deși britanicii au avut o întâlnire strânsă cu unitățile grele de suprafață japoneze, forța nu a reușit să găsească și să distrugă convoiul principal. La întoarcerea lor în Singapore, au fost atacați în ape deschise și scufundați de bombardiere cu torpile cu rază lungă de acțiune. Comandantul Force Z, amiralul Sir Tom Phillips, a ordonat să se mențină tăcerea radio și o alertă nu a fost trimisă (de către Repulse) decât la o oră după primul atac japonez.
După atacul de la Pearl Harbor efectuat cu doar trei zile mai devreme, angajamentul din Malaya a ilustrat eficiența atacurilor aeriene chiar și împotriva celor mai grele mijloace navale, dacă acestea nu au acoperire aeriană. Acest lucru a crescut importanța pentru aliați a celor trei portavioane ale Marinei Statelor Unite din Pacific: USS Enterprise, Lexington și Saratoga.
Scufundarea celor două nave a slăbit grav Flota de Est Britanică din Singapore și flota japoneză a fost atacată doar de submarine până la Bătălia de la Endau din 27 ianuarie 1942. Singapore însuși va cădea în mâinile japonezilor o lună mai târziu, pe 15 februarie, ceea ce a dus la cea mai mare capitulare din istoria Marii Britanii.
Spectru politic

Spectrul politic este o clasificare a pozițiilor politice, a ideologiilor sau a partidelor politice de-a lungul unei singure dimensiuni. Stânga și dreapta sunt denumite extremele acestui spectru și reprezintă o categorisire largă a abordării diverselor probleme politice.
Deseori prezentate ca diametral opuse, politica de dreapta și cea de stânga, reprezintă direcția generală a unei mișcări politice. Deși unele măsuri pot fi încadrate ca măsuri de stânga, și un partid de dreapta le poate adopta, precum și invers (un partid de stânga poate adopta măsuri de dreapta). Denumirile au, însă, importanță istorică și ilustrează împărțirea forțelor politice după anumite criterii.
Spectrul politic este asemănător unei axe imaginare, care se extinde la stânga și la dreapta unui centru politic. Pozițiile apropiate de centru, cele mai moderate, poartă denumirile de centru-stânga și centru-dreapta. Extrema stângă și extrema dreaptă sunt situate spre capetele axei. Diversele mișcări politice ocupă poziții de-a lungul acestei axe, determinate după doctrina politică ale acestora. Politica este deseori divizată în stânga și dreapta, acești termeni provin din timpul Revoluției Franceze din 1789, când cei ce-l sprijineau pe rege stăteau în partea dreaptă a Adunării, iar cei care sprijineau formarea republicii stăteau în stânga.
În mod tradițional, stânga include social democrația, socialismul, comunismul și, după unele categorisiri, anarhismul Totodată, dreapta include liberalismul, monarhismul, conservatorismul, naționalismul și fascismul. Clasificarea capitalismului ca "de stânga" sau "de dreapta" diferă de la o țară la alta.
În următorul tabel sunt prezentate sumar câteva poziții politice asociate părților spectrului politic.
Carl Wolff

Carl Wolff (n. 11 octombrie 1849, Sighișoara, Imperiul Austriac – d. 3 octombrie 1929, Sibiu, România) economist, jurnalist și politician sas din Transilvania.
A absolvit studiile juridice la Viena și Heidelberg. Între 1871-1874 a lucrat ca jurnalist al cotidianului vienez Neue freie Presse. În anul 1874 a preluat conducerea ziarului Siebenbürgisch-Deutsches Tagesblatt din Sibiu. A fost de asemenea director al Casei de Economii din Sibiu, iar din 1895 membru fondator al cooperației Raiffeisen din Sibiu. Din 1881 până în 1887 a fost deputat în Dieta Ungariei.
Gyula (voievod)

Gyula (în limba greacă Gylas) a fost, în jurul anului 952, un conducător al tribului maghiar omonim, numele său semnificând și o importantă demnitate cu caracter laic. A fost tatăl Șaroltei, mama primului rege maghiar, Ștefan I. Este întâlnit în istorie și sub numele Geula / Gyla sau Iula / Jula cel Tânăr.
Gyula este menționat de unguri, în Gesta Hungarorum, capitolul De morte Gelou, ca voievod dux magnus et potens în Transilvania. Conform cronicii lui Anonymus, Gyula a fost un descendent al lui Tuhutum, căpitanul lui Árpád, care l-a învins pe Gelu conducătorul românilor din Transilvania.
Dacă datele din Anonymus referitoare la succesiunea Gelu-Tuhutum-Gyula sunt reale, rezultă că românii din ducatul lui Gelu au format populația autohtonă și în voievodatul condus de Gyula.
Urmașii lui Tuhutum au extins voievodatul lui Gelu până la Alba Iulia și au format voievodatul autonom al Transilvaniei. Teritoriul era până la Mureș, vecin cu voievodatul lui Ahtum din Banat. Istoricul Florin Curta consideră totuși că nu sunt date suficiente pentru o dinastie Tuhutum-Gyula.
Gyula și-a stabilit reședința la Bălgrad. În anul 953 trece la creștinism, primind botezul la Constantinopol, de unde îl va aduce pe grecul Ierotei (Hieroteus) pe scaunul bisericii bizantine din Alba Iulia, fapt disputat în istoriografie. Documentele istorice bizantine arată că Ierotei a fost primul episcop al Turkiei; dar conform Institutului de istorie al Academiei Ungariei, Turkia din documentele bizantine era chiar Transilvania, definită de râurile Criș, Mureș, Timiș, iar în vest de Tisa. Episcopia a fost creată pentru mulțimea de credincioși români și slavi.
Într-o cronică germană, Gyula era considerat rege:
Ruinele bisericii bizantine construite de Gyula au fost descoperite în 2011.
În jumătatea a doua a secolului X politica urmașului lui Gyula manifestă tendințe centrifuge față de centrele de putere din Câmpia Panoniei și a dat adăpost refugiaților politici și religioși, fapt pentru care în anul 1003 va fi atacat și dus în captivitate de regele Ștefan I al Ungariei.
Fiii lui Gyula s-au ridicat în 1046 împotriva regelui Petru Orseolo, sprijinind un pretendent creștinat răsăritean. Războiul civil care a urmat a dus la moartea regelui Petru, la moartea episcopului Gerard și la domnii instabile.
Frederick Jackson Turner

Frederick Jackson Turner (n. 14 noiembrie 1861 – d. 14 martie 1932) a fost un istoric american al începutului secolului 20 care a exercitat o influență însemnată asupra gândirii istorice și politice din Statele Unite ale Americii. Profesor de istorie al University of Wisconsin până în 1910 și apoi al Universității Harvard, Turner a promovat metode cantitative și interdisciplinare în analizarea istoriei, și cu precădere ale istoriei Vestului Mijlociu, respectiv ale Frontierei americane și ale Vestului american.
Frederick Jackson Turner este cel mai bine cunoscut pentru eseul său The Significance of the Frontier in American History (în română Semnificația frontierei în istoria americană), publicat în 1893, ale cărui idei au format cunoscuta Teză a Frontierei (în engleză Frontier Thesis). Argumentele aduse de Turner subliniază rolul important al fenomenului de mutare continuă al frontierei americane către vest în formarea și aprofundarea caracterului americanilor precum și în procesul de cristalizare al democrației în Statele Unite ale Americii.
Cunoscut, de asemenea pentru teoriie sale asupra secționalismului geografic, opera lui Turner a fost repusă în lumină în ultimul timp datorită altor completări și comentarii ale cunoscutei sale Frontier Thesis, cu părerea unanimă ale istoricilor americani a enormului impact pe care Turner l-a produs asupra istoriografiei americane și a gândirii comune ale americanilor.
Arcul de Triumf

Arcul de Triumf (Romanian; "The Triumphal Arch") is a triumphal arch located on the Kiseleff Road, in the northern part of Bucharest, Romania. The monument, designed by Petre Antonescu, was built in 1921–22, renovated in 1935–36, and renovated again starting in 2014. It commemorates Romania's victory in the First World War and the coronation of King Ferdinand I and his wife Marie.
The first, wooden, triumphal arch was built hurriedly, after Romania gained its independence (1878), so that the victorious troops could march under it. Another arch with concrete skeleton and plaster exterior of elaborate sculptures and decoration designed by the architect Petre Antonescu was built on the same site after World War I in 1922. The arch exterior, which had seriously decayed, was replaced in 1935 by the current much more sober neoclassical design, more closely modelled on the Arc de Triomphe in Paris. The new arch, also designed by Antonescu and executed in stone, was inaugurated on 1 December 1936.
Nowadays, Arcul de Triumf is one of the well-known symbols of the Romanian capital. Military parades are held beneath the arch each 1 December, with the occasion of Romanian National Day.
Arcul de Triumf has a height of 27 metres (89 ft). It has as its foundation a 25 by 11.5 metres (82 by 38 ft) rectangle. The sculptures with which the façades are decorated were created by famous Romanian sculptors such as Ion Jalea and Dimitrie Paciurea.
Elisabeta Palace, the current residence of the Romanian Royal Family, is located near Arcul de Triumf, in King Michael I Park (Herăstrău Park).
Grand Hotel Bucharest

The Grand Hotel Bucharest is a 24-story 87 m (285 ft) high-rise five-star hotel situated near University Square, Bucharest, in Sector 1. Opened in 1971 as the Inter-Continental Bucharest, it is a city landmark.
Designed by Dinu Hariton, Gheorghe Nădrag, Ion Moscu, and Romeo Belea, the hotel was part of a larger development that included the Bucharest National Theatre. Construction began in 1967, and the hotel opened on 23 May 1971 as the Inter-Continental Bucharest. At the time, it was the second tallest building in the city, after the House of the Free Press. Although it no longer holds that title today, it is still the tallest hotel in Bucharest.
It became the hotel of choice for members of the foreign press in Bucharest. During the Romanian Revolution of 1989, the balconies of the Inter-Continental were used to report on the protests in the adjacent University Square.
The hotel was renamed slightly in 2003, becoming the InterContinental Bucharest, when the chain was reorganized and dropped the hyphen from its name. In 2007 the hotel transitioned from a long-standing franchise agreement to a management contract with the InterContinental Hotels Group. The hotel ceased to be managed by IHG on January 1, 2022, and was renamed Grand Hotel Bucharest. It is set for an EUR 21 million renovation, scheduled for completion in 2024.
The building is designed so that each room has a unique panorama of the city. The highest 2 floors (21 and 22) contain a club lounge, conference rooms and a health centre with an outdoor terrace, indoor swimming pool and fitness centre. The hotel complies with the triskaidekaphobic numbering system of the floors. The first 12 levels above ground are numbered from 1 to 12 and the next 12 levels are numbered from 14 to 25.
The Imperial Apartment at the 19th floor has two bedrooms and a total area of 240 square meters. The apartment contains white Italian walnut furniture polished with gold and Murano glass light fixtures. In its living room there is a fully functioning Steinway & Sons white piano which was specially brought in for Nigel Kennedy's stay at the hotel in winter 2007.
Bucharest Tower Center

Tower Center International is a class A office building in Bucharest. It has 26 floors, with a total of 31,000 m (330,000 sq ft) floor space. It is located near Victory Square, or 1 Mai zone. At a height of 106.3 m (349 ft), it is also the 4th tallest building in Bucharest, as well as in Romania.
The original building project had 21 storey floors and 3 level basement, however, the constructor has built one more floor. The city hall has stopped the works to remake the permit.
The structure has a height regime of 3S + P + 22/f + 3Etehn. At the basis, the building has a plan size of 42.0 m × 24.8 m (137.8 ft × 81.4 ft). The upper level at the 22nd floor is 94.3 m (309 ft), and at the level of the last technical floor is 106.3 m (349 ft).