Savielly Tartakower

Savielly Grigorievitsj Tartakower (1887–1956) var en polsk-fransk sjakkmester og forfatter av sjakklitteratur.
Tartakowers navn lever fortsatt i flere åpningsvarianter, f.eks Tartakower-varianten i avslått dronninggambit. Bøkene hans leses fremdeles, og er tilgjengelige på markedet, og sjakkaforismene han skapte, de såkalte «tartakowerismer», fortsetter å glede sjakkentusiaster.
Savielly Tartakowers foreldre var av jødisk opphav, faren var fra Østerrike, moren fra Polen. Etter at de begge ble myrdet i en pogrom, flyktet den unge sønnen til Vest-Europa. Han studerte jus og litteraturvitenskap ved universitetene i Genève og Wien, og tok doktorgrad i rettsvitenskap. I studietida ble han interessert i sjakk og møtte flere av tidens store mestre, som Carl Schlechter, Géza Maróczy, Milan Vidmar og Richard Réti. Tartakowers første triumf kom med en turneringsseier i Nürnberg i 1906. Tre år senere tok han en andreplass i Wien, bare slått av Réti.
Under første verdenskrig deltok han som offiser i den østerriksk-ungarske armeen. Han emigrerte til Frankrike i 1924 og bosatte seg i Paris, men tok polsk statsborgerskap og representerte Polen under sjakkolympiadene i 1930, 1931, 1933, 1935, 1937 og 1939, med gull for det polske laget under sjakkolympiaden i Hamburg 1930. I tillegg deltok han i de polske mesterskapene i 1927, 1935 og 1937, og ble polsk mester i de to siste. Han vant dessuten en rekke andre turneringer, deriblant i Hastings 1927 og 1928.
Da andre verdenskrig brøt ut i september 1939, representerte Tartakower Polen under den åttende sjakkolympiaden i Buenos Aires. Etter et kort opphold Argentina, valgte Tartakower å vende tilbake til Europa – til forskjell fra sin lagkamerat Miguel Najdorf som også var av jødisk opphav. Tartakower ankom Frankrike i 1940 og meldte seg som frivillig i Charles de Gaulles frie styrker under pseudonymet G. Cartier. Den da 53 år gamle Tartakower kjempet med løytnants rang under den tyske invasjonen. Etter Frankrikes fall flyktet han til England.
Etter andre verdenskrig og kommunistenes maktovertakelse i Polen, ble Tartakower fransk statsborger. Han spilte i den første intersoneturneringen i sjakk i Saltsjöbaden 1948, men kvalifiserte seg ikke til kandidatturneringen. I sjakkolympiaden 1950 representerte han Frankrike. Samme år var han i den gruppa sjakkspillere som fikk FIDEs nyopprettede tittel internasjonal stormester i sjakk (IM). Tartakower vant det franske sjakkmesterskapet i Paris 1953. Stilistisk tilhørte Tartakower den såkalte «hypermoderne skolen», i likhet med mestre som Aaron Nimzowitsch og Richard Réti. Tartakower var en glimrende sjakkforfatter, hovedverket Die hypermoderne Schachpartie (1924), har kommet i en mengde opplag.
Stormesteren og psykologen Reuben Fine karakteriserte Tartakower som en mann med bred kulturell allmenndannelse, en mesterlig språkkunstner, poet, filosof og en trivelig samtalepartner.
Tartakowers beste historiske Elo-ranking er 2719 og ble oppnådd i januar 1921. På den i ettertid beregnede verdensrankinglista lå han fra mars 1921 i blant på tredjeplass.
En rekke åpningsvarianter er oppkalt etter Tartakower:
Tartakower står også bak katalansk åpning (hovedvariant 1. d2-d4 Sg8-f6 2. c2-c4 e7-e6 3. g2-g3). Bakgrunnen er at før sjakkturneringen i Barcelona 1929 spurte arrangørene ham om å finne en åpning som kunne få navn etter Catalonia. Tartakower er sannsynligvis ikke opphavsmannen til åpningen, men det var han som utforsket den systematisk og gjorde at den kom på moten.
Tartakower var berømt for sine sjakkaforismer: