davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Baiana do acarajé

As baianas do acarajé (ou simplesmente baianas) são as mulheres que se dedicam ao ofício tradicional de vender acarajé e outras iguarias das culinárias africana e afro-baiana. Mulheres em sua maioria negras e com forte identidade nas religiões de matriz africana, conseguiram a regularização da profissão junto aos poderes públicos. Uma das principais figuras típicas do Brasil, chega a ter uma caracterização recorrente nos desfiles das escolas de samba do país. Em 2012, as baianas foram reconhecidas como Patrimônio Imaterial da Bahia e tiveram seu ofício incluso no livro de Registro Especial dos Saberes e Modos de Fazer, do IPAC.
É uma profissão regulamentada pelo decreto municipal de Salvador 12.175/1998 e portarias subsequentes, que indicam, inclusive, a padronização de indumentária e tabuleiro, zelando principalmente pela higiene na preparação e manuseio do alimento.
Esta pergunta é feita na letra de uma famosa música do compositor baiano Dorival Caymmi, com a resposta:
Cantada por grandes intérpretes, desde Carmen Miranda, Maria Bethânia, Clara Nunes e outros, além do próprio Dorival, foi, durante a primeira metade do século XX, um grande divulgador dessa personagem típica de Salvador e da Bahia.
Ari Barroso, outro grande compositor brasileiro, num dos seus maiores sucessos, também faz referência à quituteira da Bahia, no samba de 1936, onde "No tabuleiro da baiana tem: Vatapá, oi, caruru, mungunzá, tem umbu"… mas sobretudo "desvenda" aquilo que tem a baiana em seu coração: "Sedução, canjerê, ilusão, candomblé"…(em "No tabuleiro da baiana").
Além de Carmen, Aurora Miranda foi outra que levou a figura "cheia de balangandãs" da baiana para as telas do cinema: é a baiana "Iaiá", no misto de animação e filme The Three Caballeros, de Walt Disney (Você já foi à Bahia?, no Brasil).
Atraído pelos encantos e magia baianos, o artista plástico argentino Carybé retratou como poucos a figura da baiana, assim como muitos outros, a exemplo de Santi Scaldaferri e Pierre Verger.
Dona Flor e Seus Dois Maridos (peça)

Dona Flor e Seus Dois Maridos é uma montagem teatral da clássica obra de Jorge Amado. Estreou em fevereiro de 2008, no Teatro das Artes, no Rio de Janeiro. Adaptação de Marcelo Faria e Pedro Vasconcelos.
Em 2008, temporada no Teatro das Artes, Rio de Janeiro. Entre os dias 5 de setembro e 21 de dezembro de 2008, o espetáculo circulou por:
Petrópolis, Belo Horizonte, Angra dos Reis, Juiz de Fora, Curitiba, Maceió, Recife, João Pessoa, Natal, Mossoró, Teresina, Fortaleza, São Luiz, Belém, Brasília, Manaus, Rio Branco, Palmas, Cuiabá, Rondonópolis, Campo Grande, Anápolis e Goiânia.
Em 2009, circulou por:
Abará

Abará é um bolinho de feijão-fradinho moído cozido em banho-maria embrulhado em folha de bananeira. É um prato típico da culinária africana e da cozinha baiana. Também faz parte da rituais do candomblé. É feito com a mesma massa que o acarajé; a única diferença é que o abará é cozido e leva temperos e azeite de dendê em sua massa, enquanto o acarajé é frito.
"Abará" é oriundo do termo iorubá aba'ra.
O preparo da massa é feito com feijão-fradinho, que deve ser quebrado em um moinho em pedaços grandes e colocado de molho na água para soltar a casca. Após retirada toda a casca, passa-se novamente no moinho e, desta vez, deverá ficar uma massa bem fina. A essa massa, acrescentam-se cebola ralada, sal, camarão seco e azeite de dendê.
Quando for comida de ritual, coloca-se um pouco de pó de camarão e, na culinária baiana, coloca-se camarões secos, previamente escaldados para extrair o sal. Os camarões secos podem ser moídos junto com o feijão, preservando-se alguns deles inteiros.
Esta massa deve ser envolvida em pequenos pedaços de folha de bananeira, análogamente ao processo usado para se fazer o acaçá, e deve ser cozido no vapor em banho-maria.
Pode ser comido puro mas, geralmente, é ingerido com camarão, caruru, vatapá, salada e pimenta à gosto.
Hábito alimentar

Hábito alimentar ou Cultura Alimentar é caracterizado como a forma com que as pessoas ou um grupo de pessoas usam um determinado alimento. O uso inclui as etapas de seleção, produção e as formas de preparo e de consumo do alimento.
Os hábitos alimentares são definidos de acordo com a cultura e costumes de cada povo, das religiões adotadas ou não por cada indivíduo, da influência dos familiares e grupo de convívio de uma pessoa, de ideologias pessoais, do acesso à educação e informação sobre alimentação e nutrição, da renda, preços e acesso a determinados alimentos e da região onde cada indivíduo reside ou trabalha.
O hábito alimentar dos brasileiros é muito variado, sendo suas principais refeições compostas por uma diversidade de alimentos tais como: arroz, feijão, macarrão, verduras, legumes, frutas, mandioca e outros tubérculos, pães, carnes, leite, queijos, ovos, café, chás e sucos. Esta variedade da culinária brasileira foi formada a partir da mistura da cultura indígena com culturas de outros povos colonizadores. Tal miscigenação pode ser observada no prato da população, o qual pode ser constituído por alimentos da culinária japonesa, italiana e indígena em apenas uma refeição.
As regiões brasileiras podem se caracterizar por alguns alimentos e pratos típicos:
Phaseolus vulgaris

O phaseolus vulgaris ou feijão comum é uma planta anual herbácea, trepadora ou não, pertencente a família Fabaceae, subfamília Faboideae, gênero Phaseolus. A leguminosa é reconhecida por ser excelente fonte de proteína e pelos conteúdos de carboidratos e minerais, especialmente o ferro. O feijão comum requer clima ameno e volume de 350 mm a 450 mm de chuva e alta insolação.
O Brasil é o maior produtor de feijão comum do mundo sendo os estados do Paraná, Minas Gerais e Bahia os principais produtores. A média de produtividade no Brasil é de 900 kg/ha, mas, em alguns estados chega a ter produtividade superior a 2 300 kg/ha. A Embrapa desenvolve pesquisas com a espécie no país, tendo criado mais de 20 variedades de feijão comum que contribuem com o desenvolvimento da produção nacional.
O feijão comum é a base de várias sopas e da feijoada, misturado com arroz, e ainda em alguma doçaria (por exemplo, o pastel de feijão). As vagens verdes (feijão-verde) podem acompanhar, cozidas, qualquer prato e, cortadas às tiras, em sopa (sopa de feijão-carrapato). O feijão-frade é frequentemente cozido e servido com cebola e salsa picadas, temperado com azeite e vinagre, a acompanhar atum.
Camafeu de Oxóssi

Ápio Patrocínio da Conceição, known as Camafeu de Oxóssi (Salvador, October 4, 1915 – March 26, 1994), was a capoeira mestre, president of the Filhos de Gandhi, Obá de Xangô in candomblé, owner of the famous restaurant in the Mercado Modelo (which still bears his name today), musician, composer, and an iconic figure in the capital of Bahia, mentioned in books and songs.
He was born on October 4, 1915, in Nazaré neighborhood of Salvador, Bahia. Camafeu was the son of Faustino José do Patrocínio and Maria Firmina da Conceição. His father died when he was young, and his mother was a baiana do acarajé (a traditional Bahian street food vendor). He spent his childhood on the streets of Pelourinho, working as a shoe shiner, newspaper seller, and lace seller.
He studied at the School of Apprentice Artisans and worked in a foundry. He worked as a stevedore before becoming a merchant in the Mercado Modelo. In 1945, he acquired his first stall there. He owned the "Barraca São Jorge," where he sold items related to candomblé and berimbaus. He was well-versed in capoeira and was a skilled berimbau player, composing various songs, chulas, and sambas.
When the Ilê Axé Opô Afonjá was led by Mãe Senhora, he received the title of Obá de Xangô, along with other cultural luminaries like Carybé, Dorival Caymmi, and Gilberto Gil.
In 1961, he was one of the first students in the Yoruba language course at the Federal University of Bahia. In 1966, mestre Pastinha participated with the Brazilian delegation of the "First International Festival de Artes Negras" in Dakar, Senegal, bringing with him João Grande, Gato Preto, Gildo Alfinete, Roberto Satanás and Camafeu de Oxossi.
Camafeu de Oxóssi released his first record in 1967. In 1972, he opened the "Camafeu de Oxóssi" restaurant in the Mercado Modelo, together with his wife Toninha. The restaurant became a landmark for Bahian cuisine.
He served as the president of the Filhos de Gandhi group, which was founded by stevedores like him in 1949, the year of the death of Indian leader Mahatma Gandhi. The institution faced a crisis from 1973 to 1976, during which it did not parade in the Carnival of Salvador. Under Camafeu's leadership, which lasted until 1982, the Afoxé group was able to recover and grow again.
Camafeu succumbed to cancer and passed away in 1994. His funeral was attended by a large crowd, as well as prominent figures from politics and culture. He was buried in the Cemetery of the Third Order of São Franscisco.
Lavinia Williams

Lavinia Williams (July 2, 1916 – July 19, 1989), who sometimes went by the married name Lavinia Williams Yarborough, was an American dancer and dance educator who founded national schools of dance in several Caribbean countries.
Grace Lavinia Poole Williams was born the second of six children in Philadelphia, Pennsylvania, in a family of west-indian descent. She grew up in Portsmouth, Virginia and Brooklyn, New York, and studied at Washington Irving High School and then the Art Students League of New York, where she joined the American Negro Ballet, beginning her career in a number of dance companies and stage productions.
Her work included classical ballet, folk, modern, musicals, and, most importantly, Caribbean dance, which she mastered in the 1940s while working with Katherine Dunham. She spent nearly the entirety of the years from 1953 through to the late 1980s teaching dance and founding and developing national schools of dance in Haiti, Guyana, and the Bahamas.
She spent most of the last years of her life teaching in New York City, but left the United States for Haiti in February 1984. The New York Times reported that she died of a heart attack in Port-au-Prince, although several other sources and Beryl Campbell reported it as "some kind of food poisoning". Diana Dunbar, Lavinia's friend and student, arranged her funeral service.
Williams married Léon Theremin in the mid-1930s. In 1938, Theremin suddenly returned to the Soviet Union, where he was imprisoned and later sent to a labor camp. Williams never saw him again.
She married Shannon Yarborough in the late 1940s and had two daughters, Sharron and Sara. The younger daughter, Sara Yarborough-Smith, followed in her mother's footsteps as a professional dancer with the Alvin Ailey American Dance Theater, the Dance Theater of Harlem and the Robert Joffrey Ballet, among others.
Lavinia visited Clara Rockmore in 1974 and expressed happiness in discovering that Theremin was still alive; shortly afterwards she and Theremin started corresponding, with Theremin even proposing remarriage.
Vatapá

Vatapá (Yoruba: vata'pa, [vɐtɐˈpa]) is an Afro-Brazilian dish made from bread, shrimp, coconut milk, finely ground peanuts and palm oil mashed into a creamy paste. It is a typical food of Salvador, Bahia and it is also common to the North and Northeast regions of Brazil. In the northeastern state of Bahia it is commonly eaten with acarajé, and as a ritual offering in Candomblé, with acaçá or acarajé. Vatapá is often eaten with white rice in other regions of Brazil. The shrimp can be replaced with other ingredients.
"Vatapá" is probably derived from the term Yoruba vata'pa.
Vatapá is of African origin and arrived in Brazil through the Yoruba people with the name of ehba-tápa.
It is a typical dish of the northeastern cuisine and very traditional in the state of Bahia, where dendê (unrefined red palm oil) is a key ingredient and the dish is frequently served with caruru.
The 1957 song "Vatapá" by Brazilian songwriter Dorival Caymmi is named for the dish. The lyrics contain the recipe for the dish, listing the key ingredients and providing basic instructions for its preparation. The song was later covered by Gal Costa, appearing on her tribute album of Caymmi's songs, Gal Canta Caymmi (1976).
Vatapá is also mentioned in the 1941 song "Você Já Foi à Bahia?" (English: "Have You Been to Bahia?"), written by Dorival Caymmi, where it is named, alongside caruru and munguzá, as a specialty of Bahia. A partially-translated version of this song appeared in the 1944 live-action and animated film The Three Caballeros, produced by Walt Disney, in which it is sung by José Carioca in an attempt to convince Donald Duck to visit Bahia.
Loli Bahia

Dolorès "Loli"-Bahia Roubille known professionally as Loli Bahia is a French model and actress. Bahia made her runway debut in 2020 at the Louis Vuitton show. In January 2023, she became Yves Saint Laurent Beauty's latest brand ambassador. In September 2023, she was named the face of Chanel ready-to-wear campaign for Autumn/Winter 2023–24.
Roubille was born in Lyon, France to a father of French and Spanish descent and a mother of Algerian descent. The name Bahia means dazzling beauty in Arabic. She is a former volleyball athlete, a skilled trombone player, and has a passion for Jazz and drumming.
Roubille was first discovered after participating in a modeling competition, which caught the attention of Parisian agencies. She landed her first job at 17 and walked the Louis Vuitton fashion show in March 2020. In 2020, Bahia walked 65 shows. The following year, in 2021, she appeared on the cover of Vogue Italia. Since then, she has walked for renowned brands such as Saint Laurent, Chanel, Miu Miu, Valentino, Loewe, Schiaparelli, Burberry, Givenchy, Fendi, Max Mara, Prada and many others.
Chanel made her the runway opener for its Cruise 2023 Collection and announced her as the face of the Autumn/Winter 23/24 ready-to-wear collection. In 2023, she also opened the "La Vacanza" show, a collaboration between the brand Versace and Dua Lipa. Her look has been described as eccentric, daring, and androgynous, with a mix of delicacy and quiet strength.
In 2023, she appeared in the movie Jeanne du Barry which was presented at the Cannes Film Festival. For the Spring/Summer 24 season, she walked 26 shows, and for the Fall/Winter 24 season, she walked 24 shows, opening 5 and closing 2.[1]. The same year, she formally ventured into the fashion business.
She opened the Chanel Cruise 2025 show and appeared in the Chanel Eyewear campaign for Spring/Summer 24.[2]
She participated in Paris Couture Week and starred in Tod's Spring/Summer campaign. At the Chanel show, she made an appearance in a bridal ensemble featuring a white organza mini dress with intricate floral details and voluminous tulle sleeves. Roubille opened Vogue World in 2024 and was declared the "Woman of the 2020s." In December 2024, she appeared for the first time in both American and French Vogue.
Daftar tokoh wayang

Daftar tokoh wayang menampilkan nama tokoh-tokoh yang muncul dalam wiracarita Ramayana dan Mahabharata yang sering dipentaskan dalam pertunjukan wayang.
Batara-Batari dalam pewayangan merupakan Dewa-Dewi yang muncul dalam mitologi agama Hindu di India, dan diadaptasi oleh budaya Jawa. Dewa dalam budaya Jawa disebut sebagai Batara (pria) atau Batari (perempuan).
Seluruh dewa-dewi dimulai dari Nabi Adam, dengan urutan:
Pertama munculnya Hyang Nur Cahya, bertempat tinggal di puncak gunung Mahameru. Hyang Nur Cahya menurunkan Nurasa, lalu menurunkan Hyang Wenang, lalu Hyang Tunggal dan berikutnya terciptalah dewata. Dalam hal ini, Sang Hyang Nurcahya ialah dewa pertama yang menurunkan para dewa-dewi di segala penjuru bumi, termasuk dewa-dewi dalam tradisi Hindu maupun Jawa.
Generasi awal ini terlahir dari bagian telur. Menurut R.A. Kosasih, urutannya dimulai dari Antaga, Ismaya, Manikmaya. Hanya kepada Manikmayalah Keturunan berikutnya di teruskan.
Walaupun dalam kehidupan nantinya mereka akan berpisah dan mengabdi pada orang yang berbeda, tetapi mereka memiliki satu tugas penting yaitu menjaga keseimbangan dunia. Pada masa depan akan banyak muncul ketidakseimbangan dunia seperti ulah Rahwana hingga perang Mahabaratha, tetapi semua itu adalah sebuah proses keseimbangan dunia yang sudah diatur.
Keturunan Batara Guru dengan Dewi Uma
Daftar tokoh wayang yang muncul di kisah Wayang Purwa (RA Kosasih)
Tokoh-tokoh Ramayana dalam budaya pewayangan Jawa diambil dan diadaptasi dari mitologi Hindu di India.
Keterangan Tokoh dengan font tebal miring adalah tokoh asli Pujangga Jawa dan tidak ada dalam kitab asli Ramayana
Tokoh-tokoh era Mahabharata dalam budaya pewayangan Jawa diambil dan diadaptasi dari Kitab asli Mahabrata yang merupakan kitab peradaban Hindu.
Namun, sebagian tokoh merupakan asli tokoh kreasi pujangga Jawa. Pada era Mahabharata dimulai dari leluhur Pandawa dan Korawa, sampai dengan putra-putranya.
Keterangan
Pada era peralihan dari Mahabhrata menuju era Madya, terdapat beberapa tokoh tambahan yang tidak lain adalah para cucu dari Pandawa dan Korawa (dimulai dari Prabu Parikesit) serta para pasangan dari putra Pandawa
Era Madya adalah era setelah Mahabhrata, yang dimulai dari tokoh Yudayaka (putra Parikesit, dan merupakan cicit dari Arjuna). Kisah berlanjut sampai dengan era Jayabaya dan Angling Dharma
Berikut ini adalah daftar tokoh wayang, namun tidak diketahui asal usul zamannya
Punakawan adalah para pembantu dan pengasuh setia Pandawa. Dalam wayang kulit, punakawan ini paling sering muncul dalam goro-goro, yaitu babak pertujukan yang sering kali berisi lelucon maupun wejangan.
Untuk wayang kulit dan wayang orang.
Untuk wayang kulit dan wayang orang.
Nang yai

Nang yai (bahasa Thai: หนังใหญ่, pengucapan [nǎŋ jàj]) adalah sebuah bentuk sandiwara bayangan yang ditemukan di Thailand dan Kamboja. Wayang tersebut terbuat dari kulit kerbau yang dilukis, sementara ceritanya dinarasikan lewat lagu, kidung dan musik.
Lucien Prival

Lucien Prival (14 Juli 1901 – 3 Juni 1994) adalah seorang pemeran film asal Amerika Serikat. Ia tampil dalam lebih dari 70 film antara 1926 dan 1953.
Lahir di New York City, Prival adalah putra dari ibu Prancis dan ayah Rusia. Dari 1912-1919, ia tinggal dengan keluarganya di Berlin. Setelah kembali ke New York, Lucien bekerja sebagai penjual di sebuah toko seni sampai ia memainkan peran kecil di panggung. Ia menandatangani kontrak dengan First National Pictures.
Karpet Azerbaijan

Karpet Azerbaijan adalah karpet tradisional yang dibuat di wilayah geografis Azerbaijan. Permadani Azerbaijan adalah tekstil buatan tangan dengan berbagai ukuran, dengan tekstur padat dan permukaan bertumpuk atau tidak bertumpuk, yang polanya merupakan ciri khas banyak daerah pembuatan karpet Azerbaijan. Secara tradisional, karpet digunakan di Azerbaijan untuk menutupi lantai, menghiasi dinding interior, sofa, kursi, tempat tidur, dan meja.
Pada November 2010 karpet Azerbaijan dinyatakan sebagai Karya Agung Warisan Takbenda oleh UNESCO.
Super Shot Soccer

Super Shot Soccer, di Jepang dikenal sebagai Bakuretsu Soccer (テクモスポーツ第一弾 爆烈サッカーcode: ja is deprecated , Tekumosupōtsu Dai ichi-dan Bakuretsu Sakkā, "Explosive Football"), adalah permainan video simulasi sepak bola pada tahun 2002, yang dikembangkan dan diterbitkan oleh Tecmo untuk PlayStation . Super Shot Soccer merupakan game sepak bola dari Tecmo kedua dan terakhir untuk PlayStation, setelah J-League Soccer: Jikkyō Survival League.
Dirilis pada saat puncak kompetisi Piala Dunia FIFA 2002 dan akhir era PlayStation 1, game ini terinspirasi oleh Captain Tsubasa atau pemain sepak bola berkekuatan super yang datang dari seluruh dunia. Game ini menyediakan 32 tim nasional (yang mengikuti Piala Dunia FIFA 2002) yang dapat dimainkan dan setidaknya memiliki dua jurus pamungkas (beberapa tim khusus disembunyikan seperti Belanda, Hong Kong dan Yugoslavia) mulai dari operan jitu, kemampuan pertahanan, penambahan kecepatan, keterampilan tambahan sampai dengan kekuatan penjaga gawang menembakan bola energi yang meluluh lantahkan pemain lawan seperti yang terjadi pada Shaolin Soccer. Pemain bisa mengubah beberapa pengaturan dalam game, seperti jurus pamungkas dan jalannya pertandingan.
Jurus dari setiap tim nasional didasarkan pada lambang negara, ideologi, budaya masing-masing negara. Contohnya, dari tim nasional Denmark mengubah pemain mereka menjadi kapal bangsa Viking yang sangat besar atau Brazil dapat berubah menjadi Patung Kristus Penebus untuk menghalangi bola masuk ke gawang dalam waktu singkat. Jurus pamungkas bisa dikeluarkan dengan menekan tombol L1 bersamaan dengan salah satu tombol kotak, segitiga, atau silang. Setiap jurus menggunakan energi tim yang berbeda. Juga, setiap tim memiliki pemain yang sangat kuat dengan tanda “S” di atas kepala mereka, yang bisa mengeluarkan jurus yang lebih kuat. Pemain juga bisa melakukan operan klasik dan giringan untuk mengelabuhi lawan, walaupun pergerakan karakter terlihat agak kaku, terlebih saat memutar badan, itu sebagian dilakukan untuk mensimulasikan gerakan yang lebih realistis dalam olahraga.
Musik pada film pembukaan bernama “Dive” dari album mini Bomb Factory, yang ditampilkan oleh band Jepang Bomb Factory dan diproduksi oleh studio rekaman Hell Hornet. “Crack” dari album Go This Way diputar saat akhir game.
Pura Penataran Agung Lempuyang

Pura Penataran Agung Lempuyang adalah sebuah pura yang terletak di lereng Gunung Lempuyang di Karangasem, Bali. Pura Penataran Agung Lempuyang dianggap sebagai bagian dari kompleks pura di sekitar Gunung Lempuyang, salah satu pura yang sangat dihormati di Bali. Pura-pura di Gunung Lempuyang, yang diwakili oleh pura tertinggi di puncak Gunung Lempuyang, Pura Lempuyang Luhur, merupakan salah satu Sad Kahyangan Jagad, atau "enam tempat suci dunia", enam tempat sembahyang paling suci di Bali.
Pendirian tempat sembahyang di sekitar Gunung Lempuyang diyakini mendahului kebanyakan pura di Pulau Bali. Pura-pura di Gunung Lempuyang, diwakili oleh Pura Lempuyang Luhur, pura tertinggi di daerah tersebut, dikelompokkan dalam satu kompleks pura yang merupakan Pura Sad Kahyangan Luhur Lempuyang. Kelompok pura tersebut dianggap sebagai bagian dari Sad Kahyangan Jagad, atau "enam tempat suci dunia", enam tempat sembahyang paling suci di Bali. Menurut kepercayaan Bali, mereka merupakan titik penting dari pulau ini dan dimaksudkan untuk memberikan keseimbangan spiritual bagi Bali.
Kelompok pura di Gunung Lempuyang juga merupakan salah satu kelompok pura di Bali yang dikenal dengan Pura Kahyangan Padma Bhuwana. Setiap pura di Pura Kahyangan Padma Bhuwana menandai masing-masing dari delapan arah mata angin utama. Pura Lempuyang Luhur mewakili arah timur (purwa) dan warna putih. Arah ini dikaitkan dengan ranah dewa Bali, Iswara.
Pura Penataran Agung Lempuyang dipugar pada tahun 2001.
8°23′29″S 115°37′53″E﻿ / ﻿8.391456°S 115.631306°E﻿ / -8.391456; 115.631306
Brahala

Brahala is a big, scary giant of Indonesian mythology, the transformation of the God Vishnu while Vishnu's descendants perform the triwikrama ritual. In the arts of Indonesian shadow puppetry, Brahala is portrayed as a mountain-sized giant with a thousand heads and arms, each holding various kinds of weapons. described as having big frightening eyes. Brahala's name comes from the Javanese terms "Brah" and "Ala" meaning "scary face".
Among Vishnu's descendants, Krishna and Arjuna are the ones who often do the triwikrama ritual. Some shadow puppeteers in the Purwa version often call Brahala "Brahala Sewu", especially if the ritual is done by Krishna. Puntdewa and Yudhishthira, while transformed into a Brahala, are called the Amral God. Among the group of shadow puppets, Brahala is placed in the last place of the back row, behind the other puppets. This shadow puppet character is told as being the transformation of holy characters and it is drawn out to perform when the character is doing a triwikrama ritual while being angry. Many shadow puppet craftsmen illustrate Brahala as a big and scary giant.
Pomana porcului

Pomana porcului este un vechi obicei care constă în oferirea unei mese de mulțumire pentru ajutorul primit la tăierea porcului de la rude, vecini și prieteni, după terminarea treburilor de către gazdă.
Înaintea sărbătoririi Nașterii Domnului Iisus Hristos, de Ignat, gospodarii creștini obișnuiesc să taie porcul crescut întregul an, în vederea obținerii cărnii și a preparatelor din carne necesare praznicului Nașterii Domnului.
După terminarea tăierii, sortării și preparării specialităților din carnea de porc, gazda casei îi invită la masă pe toți oamenii care au ajutat la tăierea porcului. Felul de mâncare tradițional, numit Pomana porcului, este obținut prin prăjirea bucăților de carne (bucăți de mușchi, ficat, slănină, coastă, falcă, reprezentând toate părțile animalului sacrificat) în grăsime. Tradițional masa se așează afară după spălarea și curățarea tuturor urmelor sacrificiului sau ale procesului de preparare a cârnaților, caltaboșilor, tobei, etc. Se mănâncă în picioare și alături de mâncare se servește țuică tradițională sau rachiu de cazan.
Pește cu cartofi pai

Peștele cu cartofi pai sau peștele cu cartofi prăjiți (en. Fish and Chips, colocvial Fish ’n’ Chips) este un fel de mâncare din fileu de pește, prăjit în friteoză (Fish) și cartofi prăjiți, de asemenea în friteoză (Chips). Ea este considerată, neoficial, ca o mâncare britanică tradițională și este până astăzi parte componentă a bucătăriei engleze și scoțiene și a culturii culinare, chiar dacă a pierdut din popularitate în ultimii ani. Chips sunt varianta britanică a cartofilor prăjiți.
Pe lista de preparare a Fish ’n’ Chips, stă în primul rând, în mod tradițional, Gadus morhua (cod). Adecvați sunt și mulți pești cu carne albă, cum ar fi eglefin (haddock), pollachius virens (pollock), merlan (whiting) sau cambula (plaice). În multe magazine Fish-’n’-Chips, clienții pot alege din mai multe variante.
La prepararea aluatului se amestecă făină si un pic de bicarbonat de sodiu, ca adaos, tipul de bere engleză ale de culoare brun închis, până când aluatul rezultat prezintă o consistență puțin mai groasă decât aluatul de clătite. Peștele fără oase este apoi tăiat în fâșii groase de doi până la trei centimetri, care stropit cu un pic de amidon de porumb va fi apoi dat prin aluatul preparat. La 190 de grade Celsius, peștele este apoi prăjit timp de aproximativ două minute, în ulei vegetal, până când prinde o culoare maro auriu, dar în interior este încă suculent. Bucățile mici de aluat, care plutesc în ulei, sunt servite, uneori, ca un supliment.
În Irlanda, este cunoscută o variantă de cod afumat, care este considerată o delicatesă locală.
Ellen Allien

Ellen Allien, născută Ellen Fraatz (în 1968), este o muziciană și producătoare germană, și fondatoare a casei de discuri-ui BPitch Control. Locuiește în Berlin, Germania. Ellen cântă atât în ​​germană cât și în engleză. Ellen Allien a spus că sursa ei principală de inspirație în muzică este cultura Berlinului reunificat;, albumul ei Stadtkind a fost dedicat orașului. Muzica ei e un amestec de IDM și electro, care este orientată spre ringul de dans, dar în același timp, are elemente experimentale notabile.
Ellen s-a născut la Berlin în 1969. Tatăl ei a cântat la chitară și pian. În cursul anului 1989, ea a trăit la Londra, unde a intrat în contact pentru prima oara cu muzica electronică. Când s-a întors la Berlin, muzica electronică devenise din ce în ce mai populară în Germania. În 1992, ea a devenit rezident al cluburilor DJ in Bunker, Tresor și E-Werk. Și-a început propria ei emisiune pe postul de radio Kiss-FM din Berlin și a creat label-ul ei propriu, numindu-le pe ambele "Braincandy". Datorită discrepanțelor în vânzările de discuri, a renunțat la Braincandy în 1997 și în schimb, a început să organizeze petreceri cu numele, "B Pitch". Allien a creat label BPitch Control în 1999. Releas-urile label-ului de la Sascha Funke și Tok Tok au avut un succes deosebit. Ellen și-a lansat primul ei album, Stadtkind ("orașul copil"), în 2001, și Berlinette în 2003, iar după lansarea albumului Thrills, în 2005 Allien a creat un sub-label la BPitch, pentru minimal house și tech minimal, numit "Memo Musik"​​. Albumul Orchestra of Bubbles, în colaborare cu Apparat, conține melodii remarcabile cum ar fi "Way Out", "Turbo Dreams" și "Jet", și a fost lansat în anul 2006.
În cursul aceluiași an, și-a Ellen Allien a lansat propria linia de modă, care poate fi văzută ca "o extindere a filozofiei sale de viață". Ellen Allien Fashion combină o perspectivă inteligentă pe modă, muzică, artă, și călătoria către o existență atotcuprinzătoare, care are menirea de a fi împărtășită. Explorând globul, viața de stradă, Ellen Allien își dezvoltă intuiția pentru materiale, forme, desene și modele. În colecția ei cea mai recentă, Night Flowers, (Ellen Allien Fashion primăvară/ vară 2010) a creat un aspect complet confecționat dintr-un amestec de dantelă florală neagră, elemente florale albe și negre cusute din bumbac și lână de vară. Având imprimeuri confuze cu oameni dansând pe tricouri ce atârnă, fiecare detaliu transportă sentimentul Florilor de Noapte -. "suntem florile de noapte, și în acele momente speciale, când muzica și mulțimea deveni un întreg, noi ca prin magie înflorim la trecerea apusului... ".
După albumul minimalist Sool, din 2008, Ellen Allien a lansat al cincilea album solo Dust (BPC217) în luna mai a anului 2010.
Allien a avut o apariție scurtă în documentarul despre muzica electronică, Speaking In Code, din 2009.
Teppanyaki

Teppanyaki (鉄板焼き, teppan-yaki) este un stil de preparare a mâncării în bucătăria japoneză, în care folosește o plită fierbinte pentru a găti alimentele. Cuvântul teppanyaki este derivat din teppan (鉄板), care înseamnă plită de gătit, placă de fier, și yaki (焼 き), care înseamnă gătit la grătar, fript sau prăjit în tigaie. În Japonia, teppanyaki se referă la mâncărurile gătite folosind o plită de metal, inclusiv friptură, creveți, okonomiyaki, yakisoba, și monjayaki.
Plitele teppanyaki moderne sunt, de obicei, încălzite prin arderea de propan și sunt utilizate pe scară largă pentru a găti alimente în fața oaspeților de la restaurante. Plitele teppanyaki sunt frecvent confundate cu grătarele hibachi, care funcționează pe bază de cărbuni sau cu flacără de gaz și care expune alimentele direct la flacără. Plitele care nu au găuri în suprafața lor, precum teppanyaki, sunt mult mai potrivite pentru a găti ingrediente mici, precum orez, ouă sau legume tocate mărunt.
Inventatorul stilului de a găti teppanyaki este considerat a fi Shigeji Fujioka de la lanțul de restaurante japonez Misono. Restaurantul pretinde a fi primul care a introdus conceptul de a gătit mâncare cu influențe occidentale pe un teppan în Japonia, în 1945. Nu la mult timp după au aflat că preparatele gătite teppanyaki erau mai puțin apreciate de japonezi decât de străini. Acest lucru se datora atât vizionării mișcărilor profesioniste ale bucătarilor în timp ce pregăteau mâncarea, cât și bucătăriei în sine, care era mai familiară acestora din urmă decât multe mâncăruri tradiționale japoneze. Pe măsură ce aceste restaurante au devenit mai apreciate de turiști, lanțul a pus accent pe spectacolul oferit de bucătar în pregătirea mâncărurilor, precum stivuirea feliilor de ceapă pentru a produce un vulcan de ceapă în flăcări.
Un alt aparat de gătit, din aceeași familie, este un grătar plat, care constă dintr-o bucată plată de oțel peste arzătoare circulare, de obicei mai mic și rotund, ca un grătar mongol.
Ingredientele tipice utilizate pentru teppanyaki în still vestic sunt carnea de vită, creveți, scoici, homar, carne de pui și diverse legume. Uleiul de soia este de obicei folosit pentru a găti ingredientele.
Stilul japonez de teppanyaki folosește tăiței yakisoba sau varza cu felii de carne sau fructe de mare (okonomiyaki), care sunt gătite folosind ulei vegetal, grăsime animală sau amestec de cele două. În Japonia, multe restaurant teppanyaki oferă și vită Kobe.
Garnituri de germeni de fasole mung, dovlecei (deși aceștia nu sunt o legumă populară în Japonia și sunt rar găsiți în piață), chipsuri de usturoi sau orez prăjit sunt de obicei oferite lândă preparatele principale. Unele restaurante oferă și sosuri în care să se scufunde bucăți de mâncare. În Japonia, este oferit numai sos de soia.
Ulam

Ang ulam, putahe o potahe ay tawag sa mga pagkain na isinasama sa kanin kapag kinakain. Sa bansang tulad ng Pilipinas, ang ulam ay isang intigral na parte ng hapagkainan. Ang pinakamalapit na tawag sa ulam sa wikang Ingles ay viand. Samantala ang putahe ay katumbas din ng salitang Ingles na cuisine, na nagmula sa Pranses na cuisine o "pagluluto", "sining ng pagluluto" o "kulinaryong sining", "kusina"; na nagmula naman sa Lating coquere, "magluto". Sa mas tiyak na kahulugan, isang ispesipiko o partikular na pangkat ng mga nakaugalian o mga tradisyon at pagsasagawa sa pagluluto, na karaniwang kaugnay ng isang partikular na kultura o kalinangan. Karaniwang pinapangalan ang ulam o putahe mula sa rehiyon o pook kung saan umiiral ang nasabing kalinangan. Pangunahin naiimpluwensiyahan ang putahe ng mga ingridyente o mga sangkap na makukuha sa lugar o sa pamamagitan ng pakikipagkalakal. Nakakaimpluho rin ng malakas ang mga pampananampalatayang mga batas sa mga putahe.
Halimbawa ng mga tinututuring na ulam o putahe sa Pilipinas ay ang adobo, sinigang, tinola at sisig.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Pagkain ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
ABS-CBN News Channel

Ang ABS-CBN News Channel (opisyal na dinaglat bilang ANC) ay isang network ng telebisyon sa telebisyon ng telebisyon na naglalayong tagapakinig ng Pilipino. Ito ang kauna-unahang all-news cable network ng bansa, ang unang 24 na oras na network network ng bansa, at ang kauna-unahang network ng wikang Ingles ng bansa.
Ito ay pagmamay-ari ng Sarimanok News Network, Inc., isang ganap na pag-aari ng subsidiary ng ABS-CBN Corporation. Kasalukuyang tinutulungan ng Chief Operating Officer Cillette Liboro-Co at Head Nadia Trinidad, ang karamihan sa programming ng ANC ay ginawa ng ABS-CBN News and Current Affairs.
Curry mee

Ang curry mee (Malay: mi kari; Tsinong pinapayak: 咖喱面; Tsinong tradisyonal: 咖喱麵; pinyin: Gālímiàn) ay isang maanghang na sinabawang pansit sa Maritimong Timog-silangang Asya na sinasahugan ng samu't saring sangkap. Sa Johor at Singapura, tinatawag itong curry laksa (Malay: kari mi; Tsino: 咖喱喇沙; pinyin: Gālí Lǎshā) minsan. Sa Malasya at Singapura, may maraming uri ng ulam, kasama rito ang mga paghahanda na may mas tuyo o mas malapot na sarsa.
Binubuo ang tipikal na paghahanda ng Malasyo/Singapurenseng curry mee ng manipis at dilaw na pansit o bihon na nilubog sa maanghang na sabaw na pinasarap ng gata, at sinasabayan ng sili o sarsang sambal. Kabilang sa mga sahog na maaaring ilagay ang manok, sugpo, pusit lumot, sigay, itlog, mga piraso ng pinritong tokwapap, pinritong foo chuk (balat ng tokwa), sitaw, toge at dahon ng menta.
Sa Malasya at Singapura, kadalasang may baboy ang istilong-Tsino na paghahanda, katulad ng pinritong taba at mga kubo ng kortang dugo ng baboy (parang Betamax). Alinsunod sa mga halal na batas sa pagkain, walang baboy sa curry mee na hinahanda para sa mga suking Muslim.
May dalawang bersiyon na masusumpungan sa Penang, isang lalawigan sa hilaga ng Malasya, na nag-iiba mula sa bersiyong Singapurense sa timog: isang bersiyon na may matingkad na kahel na karing manok, o isang bersiyon na may maputla at malabnaw na gata na kilala bilang puting curry mee. Sikat ang kabisera nito, George Town, dahil sa curry mee nito, na kinokonsiderang paborito ng mga lokal na residente. Kilala ang isang kalimi-liming tindahan sa lugar ng Ayer Itam, na pinatakbo ng dalawang magkapatid na babae sa loob ng mahigit 70 taon, dahil sa kanilang bersiyon ng ulam at naging tanyag sa lokal na kultura ang mga tagapagtatag nito.
Sa ilang uri nitong ulam, inihahanda ito na may sarsa na mas tuyo at mas malapot. Kilala ang lungsod ng Ipoh sa estadong Perak dahil sa kanilang tuyong pansit kari, na kadalasang nilalagayan ng mga piraso ng nilutong manok, char siu o inihaw na baboy.
Mayroon ding lasang curry mee para sa komersyal na instant pansit. Sumikat sa hatirang pangmadla ang mga kakaibang baryante, katulad ng pagpapakulo ng tatak-Maggi na instant curry mee kasabay ng Milo powder o paghahain nito kasabay ng KitKat.
Sili

Ang Capsicum o halamang sili (Ingles: pepper, chili, chilli o green pepper; Kastila: chile) ay isang uri ng halamang may maanghang na mga bunga. Tinatawag na siling-haba ang mga mahaba at mapulang uri ng sili.
Ang sili o sile ay ang prutas ng halamang mula sa saring Capsicum, ang halamang sili, na mga kasapi ng Solanaceae. Sa botanika, tinuturing itong palumpong na beri. Depende sa katindihan ng lasa at pagkamalaman, iba't iba ang gamit nila sa pagluluto mula sa pagiging gulay (halimbawa: siling pukinggan) hanggang sa paggamit bilang isang pampalasa (halimbawa: paminta). Inaani ang prutas nito.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Halaman at Pagkain ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Red Hot Chili Peppers

Ang Red Hot Chili Peppers ay isang Amerikanong alternatibong bandang rock. Nagsimula ang banda noong 1983 sa Los Angeles, Kalipornya. Karamihan sa tema ng kanilang mga awitin ang estado ng Kalipornya. Binubuo ang Red Hot Chili Peppers nina Anthony Kiedis bilang bokalista, Michael "Flea" Balzary bilang bahistas, John Frusciante bilang gitarista, at Chad Smith bilang tagatambol.
Naglabas ang Red Hot Chili Peppers ng siyam na album pang-istudyo. Hindi gaanong matagumpay ang kanilang unang album. Nagbago ng ilang ulit ang mga kasapi ng banda noong dekada 1980, ngunit Kiedis at Flea ang nanatili noong simula pa. Nang sumali sina Frusciante at Smith noong 1989, nagtagumpay ang kanilang ikalawang album, Mother's Milk. Ito ang unang album ng banda na lumabas sa musikang tsart ng Billboard. Habang lumilibot ang Red Hot Chili Peppers noong 1992 matapos ang kanilang ikalimang album, Blood Sugar Sex Magic'', umalis si Frusciante kaliwa sa banda dahil sa isang pagkalulong sa droga.
Si Dave Navarro ang naging bagong gitarista matapos umalis si Frusciante. Hindi naging maganda ang samahan nina Navarro at ang iba pang miyembro ng Red Hot Chili Peppers. Hiniling ng ibang miyembro na iwanan ni Navarro ang banda noong 1998, pagkatapos ng paggawa ng isang album. Sa oras na ito, gumawa si Frusciante ng sariling album. Pagkatapos ng rehabilitasyon ni Frusciante mula sa pagkalulong sa droga, tinanong muli siya ni Flea na bumalik sa Red Hot chili Peppers muli at sumagot ng oo si Frusciante. Ang album na Californication (1999) ang pinakasikat nilang album sa ngayon. Nagpalabas pa ng mga ilang album ang Red Hot Chili Peppers pagkatapos nito. Nagkaroon sila ng isang konsyertong na naglilibot sa buong mundo. Matapos ang paglilibot, nag-rekord at nilabas ng banda ang album na Stadium Arcadium noong 2006.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Musika at Estados Unidos ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Sili (bunga)

Sili (Ingles: chili pepper, chilli pepper, chile pepper) ang tawag sa bunga ng halaman mula sa saring (genus) Capsicum, kabilang sa pamilya ng mga halamang nightshade (Solanaceae). Sa mga bansang Gran Britanya, Australia, New Zealand, India, Malaysia at sa iba pang mga bansa sa Asya ang tawag dito ay chilli (sili) lang at walang "pepper".
Ang siling maanghang ay nagmula sa kontinente ng Amerika. Pagkatapos ng palitang Kolumbiyano o malawakang pagpapalitan noong 1492, kumalat na ang maraming uri ng sili sa buong mundo, nililinang at ginagamit kapwa sa pagkain at medisina.
Sa ngayon, ang India ang may pinakamaraming naaani, nagagamit at niluluwas (export) na chili pepper sa buong mundo. Ang estado ng Andhra Pradesh ang nag-aambag ng 75% ng lahat ng siling niluluwas mula sa India, at sa lungsod naman ng Guntur sa nabanggit na estado nagmumula ang 30% ng naaaning mga sili.
Pupung

Pupung is a daily comic strip created by Filipino cartoonist Washington "Tonton" Young. Appearing in the broadsheet Manila Bulletin, the strip revolves around its title character, a young boy, and his family and household. Pupung's family maintains a lugawan, a restaurant which mainly serves rice congee (Filipino lugaw) dishes.
Pupung debuted as My Little Pupung in the newspaper Tempo on December 15, 1983. The strip later moved to Times Journal, where it remained until January 1986, when Young was fired after spoofing a radio campaign advertisement for then President Ferdinand Marcos. Soon after the First EDSA Revolution in February 1986, Young moved to the Manila Bulletin, where the strip appears to this day.
Originally printed in black and white, it has been published in color in recent years.
Several book-length compilations have been published, starting with The Best of Pupung in 1992. Succeeding compilations have been titled sequentially (The Best of Pupung 2, The Best of Pupung 3, etc.), although the tenth in the series is designated as The Best of Pupung 0 as it featured many early strips; the designated tenth compilation that would continue the sequential order of publications was eventually released three years after The Best of Pupung 0.
Minor characters include Doglas, a pet dog, various other pets and relatives of Day and Jordan.
Besides domestic life, Pupung also focuses on Philippine pop culture and business trends, as well as the cartoonist's fascination with basketball. The strip very rarely tackles political issues.
The humor of the strip mostly depends on slapstick, visual gags and juxtaposition of familiar images, either resulted by a mishap or as part of several characters' plans. The strip also uses verbal humor, usually puns. Jokes often revolve on the physical attributes of the characters, such as Dom's chin size, Day's weight problem or Jordan's height.
The humor used in the strip is lighter than other Filipino comic strips which gives it a family-oriented theme. Tonton Young's younger brother Alex used the same light-hearted brand of humour in his own comic strip, Pro Kids.
A restaurant based on the comic strip was opened by Dennis Nakpil in 1986. The restaurant started as an open-air stand which served Filipino dishes such as tapsilog, tosilog, and goto with egg.
A branch operates at the SM Mall of Asia under the name Pupung & Friends. It features more Filipino dishes on the menu, such as pork sisig and lechon kawali. It even has montages of the comic strip on the walls.
Dinakdakan

Dinakdakan, also known as warekwarek, is a Filipino dish consisting of various pork head offal, red onions, siling haba or siling labuyo chilis, ginger, black peppercorns, calamansi juice, and bay leaves. The pork parts are first boiled in the aromatics for an hour or so until tender, and then further grilled until lightly charred. They are chopped into small pieces and served in a creamy sauce traditionally made from mashed cooked pig's brain, though this is commonly substituted with mayonnaise. The pork offal used commonly includes pork jowls (maskara), pork collar, and ears. Sometimes pork tongue, liver, stomach, and intestines are also included. Dinakdakan is most commonly served as pulutan, appetizers that are eaten with beer or other alcoholic drinks. It can also be eaten with rice.
Dinakdakan is very similar to the dish sisig from Kapampangan cuisine, however, dinakdakan is not as finely chopped and is always served with in a sauce made from mashed brain or mayonnaise.
Lucia Cunanan

Lucía "Aling Lucing" Lagman Cunanan (February 27, 1928 – April 16, 2008) was a Filipino restaurateur best known for having invented or at least re-invented sisig, a popular Kapampangan dish in the Philippines and Filipino diasporas worldwide.
Lucia Cunanan was born in Tarlac on February 27, 1928. She settled in Pampanga after her marriage to Victorino F. Cunanan.
In 1974, she established Aling Lucing's, a restaurant in Angeles City. Her restaurant offered a reinvented variant of sisig which soon became nationally famous. The popularity of Cunanan's sisig had helped establish Angeles City as the "Sisig Capital of the Philippines", thus her earning the sobriquet "Sisig Queen".
Cunanan was found bludgeoned to death in her Angeles City home with 10 stab wounds on April 16, 2008, aged 80. Two days after her murder, local police filed parricide charges against her then 85-year-old husband Victorino. He was believed to have killed Lucia after she refused to give him money for his mistress’ needs.
Turcaí

Is éan mór sa ghéineas Meleagris é an turcaí, cosúil le piasún, dúchasach do Mheiriceá Thuaidh agus Láir. Tá turcaithe i measc na n-éan is mó ina raon.
Tá dhá speiceas turcaí ann:
Tháinig na turcaithe is luaithe chun cinn i Meiriceá Thuaidh breis is 20 milliún bliain ó shin. Roinneann siad sinsear coitianta le cearca fraoigh, le piasúin, agus le héanlaith eile. Is é an turcaí fiáin sinsear an turcaí clóis, a ceansaíodh timpeall is 2,000 bliain ó shin, b'fhéidir.
Anois bíonn an turcaí an-choitianta mar éanlaith clóis, i gcomhair na Nollag go háirithe.
Tá sicíní agus turcaithe cosúil lena chéile maidir le dhá phríomhthréith. Tá cosa ar a dtugtar crúibíní ag an dá cheann acu. Tá na crúibíní seo an-láidir agus úsáideann siad iad chun tochailt sa chré chun bia a fháil. Ina theannta sin tá goba géara ag an dá cheann acu chun bheith ag gobadh ar fheitheidí agus ar ghráinní.
Dustin Turcaí

Carachtar puipéid Éireannach is ea Dustin Turcaí nó Dustin Hoffman (nó Dustin an Turcaí uaireanta) (Béarla: Dustin the Turkey). Cé go dtugtar turcaí air, maíonn sé féin gur turcaí-bhultúr atá ann. An cháil is mó atá ar Dustin ná mar charachtar ar an gclár teilifíse do pháistí, The Den, a bhíonn á ar RTÉ 2. Tá sé páirteach sa chlár sin ó bhí 1990 ann. Ach aithnítear é as go leor rudaí éagsúla a bheith déanta aige mar charachtar grinn, lena n-áirítear, amhráin, físeáin, geamaireachtaí agus fógraí teilifíse. Roghnaíodh é le déanaí mar iarratasóir na hÉireann sa Chomórtas Eoraifíse don bhliain 2008, leis an amhrán Irelande Douze Pointe.
Junior Eurovision Éire 2017

Thosaigh an tríú sraith de Junior Eurovision Éire ar an 22 Deireadh Fómhair, 2017 agus chríochnaigh sé ar an 19 Samhain, 2017.
Ba iad Fiachna Ó Braonáin agus Bláthnaid Tracey na moltóirí buana agus tá aoi-mholtóir aitheanta ó stair an chomórtais sinsear leo gach seachtain, ina measc Linda Martin, Niamh Kavanagh, Brian Kennedy, Dustin Turcaí, Jedward agus Brendan Murray.
Craoladh an chéad leathcheannais ar an 22 Deireadh Fómhair, 2017.
Craoladh an dara leathcheannais ar an 28 Deireadh Fómhair, 2017.
Craoladh an leathcheannais seo ar an 5 Samhain, 2017.
Craoladh an leathcheannais seo ar an 12 Samhain, 2017.
Craoladh an cheannais ar an 19 Samhain, 2017.
Thóg an Chomórtas Amhránaíochta Eoraifíse na nÓg ar siúl ar an 26 Samhain 2017. Ba í Muireann an seachtú chun canadh. Tháinig sí sa chúigiú háit déag le 54 pointe.
Album of Turkish costumes

Album of Turkish costumes is a collection of 90 miniatures from 17th century depicting dignitaries and functionaries of the Sultan's court from the reign of Ibrahim I.
The album was purchased in Paris in 1802 by Stanisław Kostka Zamoyski. After the World War II it entered the collection of the National Library of Poland. From May 2024, the manuscript is presented at the permanent exhibition in the Palace of the Commonwealth.
Each page of the manuscript features a picture with a caption in Turkish, written in Arabic script, and a transcription in Latin script. An explanation of the Turkish terms has been added in French. The first page depicts the Sultan on horseback, surrounded by his courtiers. Later in the collection are images of commanders, officials, falconer and the official responsible for serving coffee.