Jon Fosse

Jon Olav Fosse (født 1959) er en norsk forfatter, lyriker, dramatiker, oversetter og litteraturviter som skriver på nynorsk. Han ble tildelt Nobelprisen i litteratur for 2023.
Fosse er produktiv og har skrevet over sytti verk; romaner, fortellinger, 9 diktsamlinger, flere bøker for barn, essay og 40 skuespill, og han er oversatt til over femti språk. Fosses dramatikk har blitt oppført i alle europeiske land, mest i Tyskland og Frankrike, men også for eksempel i Polen, England, USA, Brasil, Australia, Cuba, Kina, Japan og Malawi. Han har også selv gjendiktet en rekke teaterstykker og skjønnlitterære bøker. Fosse har aldri gitt ut noe på bokmål. Han skrev på 1980-tallet en vanlig, anti-puristisk nynorsk og har etter år 2000 brukt en mer klassisk nynorsk blant annet med a-endelser i infinitiv.
Han har mottatt mange priser for sine bøker og skuespill og har flere ganger blitt omtalt som en av sin samtids viktigste dramatikere. Han er den mest spilte norske dramatikeren etter Henrik Ibsen. Han ble i 2011 tildelt Statens æresbolig for fortjente kunstnere, Grotten, i Oslo. Fosse ble statsstipendiat i 2001 noe som sikrer ham en minimumsinntekt frem til pensjonsalder.
Fosses litteratur kan karakteriseres som postmoderne minimalisme, og hans teaterstykker som tilhørende det postdramatiske teateret. Teaterstykkene hans er ofte uten tydelig handling. Fosse leste en god del drama som ung, men likte ikke teater. Fosse har nevnt Samuel Beckett som en viktig inspirasjon.
Utover på 2000-tallet ble Fosse stadig nevnt som mulig kandidat for nobelprisen i litteratur. Anders Olsson, leder for nobelkomiteen for litteratur, uttalte ved tildelingen at Fosse ikke er en vanskelig forfatter fordi han bruker enkle ord og formulering til å beskrive allmennmennskelig forhold som kjærlighet, adkskillelse og død.
I 2010 fikk han Den internasjonale Ibsenprisen, og i 2015 fikk han Nordisk råds litteraturpris for romanverket Trilogien. I 2020 var The Other Name. Septology I-II på langlista og i 2022 A New Name. Septology VI-VII på kortlista til The International Booker Prize. Sistnevnte var også finalist til National Book Critic’s Circle Awards og til National Book Awards i 2022. Septologien er på over 800 sider skrevet som en lang setning.
Jon Olav Fosse ble født 29. september 1959 i Haugesund som sønn av handelsstyrer og fruktdyrker Kristoffer Fosse (1929–2022) og Wigdis Nanna Erland (1935–), og han vokste opp i Strandebarm i Kvam herad i Hardanger. Der gikk han på Øystese gymnas, og han skrev at det var Jens Bjørneboe som ledet ham inn i litteraturen etter at han leste Bjørneboe tidlig i tenårene. Fosse er en uttalt beundrer av Samuel Beckett og viser likhet med Beckett i stil.
I 2011 giftet han seg med Anna Fosse (f. 1986), en slovakisk oversetter, litteraturviter og germanist. Hun tok doktorgrad på det tragiske i nordisk samtidsdramatikk ved det Slovakiske Vitenskapsakademi i 2017. Paret flyttet til Hainburg an der Donau i Østerrike. Fosse var tidligere gift med sykepleier Bjørg Sissel Solsvik (f. 1959) og deretter med oversetter Grethe Fatima Syéd (f. 1968).
Han ble cand.philol. ved Universitetet i Bergen i 1987, med grunnfag i sosiologi og filosofi og hovedfag i allmenn litteraturvitenskap. Han vant suverent en skrivekonkurranse på universitetet da han var 20 år gammel. I 2015 ble Fosse utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Bergen.
Fosse arbeidet periodevis som journalist i Gula Tidend fra 1979 til 1983. I 1985 var han redaktør for Militærnekteren. Han underviste ved Skrivekunst-akademiet i Hordaland i perioden 1987–1993 der han hadde Karl Ove Knausgård som student. Fosse skal ha vært nådeløs i vurderingen av 19 år gamle Knausgårds forsøk på å skrive dikt til et bilde av Nikolai Astrup. Knausgård omtaler Fosse i Min kamp, der Fosse beskrives som en som utstråler nervøs uro, men med trygghet i budskapet.
Fosse var i mange år hovedkonsulent for Det Norske Samlaget. Han var i noen år redaktør for tidsskriftet Bøk, sammen med Jan Kjærstad.
Det samme året som han giftet seg for tredje gang, flyttet Fosse inn i statens æresbolig, Grotten. Han vurderte å takke nei til å ta over æresboligen, siden det brøt med hans ønske om å leve tilbaketrukket, men sier at han ble overtalt av sine nærmeste. To år inn i sitt siste ekteskap, i 2013, konverterte Fosse til sin kones katolske kirke. Fosse har uttalt at han i 1980-årene nærmet seg den katolske kirken under sin avtjening av sivil førstegangstjeneste. I ungdommen hadde han ateistiske og anarkistiske holdninger.
Fosse debuterte i 1983 med romanen Raudt, svart. Romanen Stengd gitar (1985) fikk gode anmeldelser. Det første skuespillet, Og aldri skal vi skiljast, hadde urpremiere i 1994. Siden debuten i 1983 som romanforfatter, og som dramatiker i 1994, har Jon Fosse hatt en stor produksjon av romaner, fortellinger, dikt, barnelitteratur, essay og skuespill. Spesielt hans romaner Morgon og kveld, Trilogien og Septologien er blitt godt mottatt både av publikum og kritikere.
I 1994 debuterte han som dramatiker med Og aldri skal vi skiljast. Skuespillet ble først oppført på Den Nationale Scene i Bergen. Namnet hadde urpremiere på Den Nationale Scene i 1995. Nokon kjem til å kome hadde urpremiere på Det Norske Teatret i 1996. Siden har Fosse skrevet over 30 skuespill, som alle er oppført og utgitt som bøker både på norsk og engelsk. Mange av stykkene er også utgitt på andre språk, i alt over 50. Fosses mest sentrale romaner er også utgitt på over 20 språk, som engelsk, tysk, fransk, svensk og dansk. Den tyske filmen Die Nacht singt ihre Lieder (2004) har manus basert på et drama av Fosse.
Han har også oversatt eller skrevet egne tolkninger, eller versjoner av en rekke teaterstykker. Fosses skuespill har blitt fremført på rundt 1000 scener, og han er den mest spilte norske dramatikeren etter Henrik Ibsen og har blitt omtalt som den «nye Henrik Ibsen».
I Fosses dramatikk har dramaet i tradisjonell forstand liten betydning. Det er som oftest indre konflikter og spenninger som driver stykkene, mer enn den ytre handlingen. Stykkene er beskrevet som nær poetiske og postdramatisk teater.
I 2011 flyttet Fosse sammen med sin familie inn i Statens æresbolig for fortjente kunstnere, Grotten. Han har også en bolig i Østerrike. Hans kone, Anna Fosse, er en slovakisk oversetter, litteraturviter og germanist. Hun tok doktorgrad på det tragiske i nordisk samtidsdramatikk ved det Slovakiske Vitenskapsakademi i 2017 og har i løpet av de senere år oversatt flere sentrale teaterstykker fra norsk, svensk og dansk til slovakisk. I 2013 konverterte Fosse til den katolske kirke.
Fosse ble i 1998 beskrevet som en den mest rendyrkede senmodernisten i Norge. På 1980-tallet ville han etablere en poetikk basert på Jacques Derridas ideer. Fosse har uttrykt stor respekt for Olav H. Hauge og skrev en liten «pamflett» Olav H. Hauges poetikk (Samlaget, 1993).
Etter tildeling av Nobelprisen i 2023 holdt han foredrag som var den første talen han har holdt. Talen ble i 2024 tildelt prisen "Årets tale". Årets tale tildeles med utspring i prosjektet "Ta ordet!" ved Universitetet i Bergen.
Fosse har vært medlem i Det litterære råd i Den norske Forfatterforening, styremedlem i Det Norske Samlaget og i Nynorsk kultursentrum og medlem i Norsk kulturråds essayutvalg.
Bøkene er utgitt av Det Norske Samlaget om ikke annet er nevnt.
Publiserte librettoer og sangtekster:
2009: Songar (Tekster til Gabriel Fliflet, Åresong, urframføring på Fespillene i Bergen 2010)
2014: Lysande mørker. Ni songar (Tekster til Lysande mørker, musikk Hans Mathisen, publisert av og urfremføring i Oslo Domkirke 2010)
2015: Tre librettoar
Årstallet angir når Fosses versjon ble utgitt.