davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Lidia Poët

Lidia Poët (Italian pronunciation: [ˈliːdja poˈɛt]; 26 August 1855 – 25 February 1949) was the first modern female Italian lawyer. Her disbarment led to a movement to allow women to practice law and hold public office in Italy.
Poët was born in 1855 in the hamlet of Traverse, Perrero, in the Occitan-speaking Germanasca Valley, into a Waldensian family. She passed her law examinations at the Faculty of Law of the University of Turin and received her degree on 17 June 1881. For the following two years, she "attended forensic practice" in the office of a lawyer and assisted at the sessions of the tribunals. She then underwent the theoretical and practical examination of the Order of Lawyers of Turin and, approved by 45 of 50 votes, was enrolled in the roll of lawyers (albo degli avvocati) on 9 August 1883.
However, the enrollment of a woman on the roll "did not please" the office of the attorney general (procuratore generale), who entered a complaint with the Court of Appeal of Turin. Despite rejoinders, arguments, and examples of woman lawyers in other countries (such as Clara S. Foltz), the attorney general argued that women were forbidden by law and public policy to enter the milizia togata (i.e. the judiciary). The Court of Appeal subsequently found that Poët's enrollment was illegal. She appealed to the Supreme Court of Cassation, but the decision of the lower court was confirmed in 1884 and Poët was precluded admission as a lawyer to the Turin bar association.
Following the decision of the Court of Cassation, Poët worked in the legal office of her brother, Enrico Poët, doing in practice the work of a lawyer even though she could not sign letters or plead in court. When her brother departed for Vichy in France each year, she took over the practice entirely, and when necessary, sought out male colleagues to plead in court on behalf of her clients.
For the rest of her life, Poët was active in the international women's movement.
Under Law n. 1176 of 17 July 1919, women were allowed to hold certain public offices. It was not until 1920 that Lidia Poët, as a 65-year-old woman, was enlisted in the record of the members of the Council of Lawyers and officially recognized as a lawyer, when finally enrolled in the roll of Turin.
She died in the seaside resort of Diano Marina in 1949.
Lidia Poët's life is stylized in the Netflix TV series The Law According to Lidia Poët and played by Matilda De Angelis.
Nisse

Nisse er en skikkelse som ifølge skandinavisk folketro særlig holdt til i uthusene på en bondegård. Nissen i norsk tradisjon overtok for den norrøne gardvorden, et vette som passet på gården. Andre navn på gardvorden eller nissen kunne være «tuft», «tuftekall», «tomt», «gardsbonde», «godbonde», «haugebonde», «gardrud», «rudkall» eller «rundbonde». I tillegg til den østnorske «fjøsnissen» fantes det ellers både «skipsnisse», «kirkenisse» (blant annet nevnt hos H. C. Andersen) og flere. Fortellinger, julekort og annet fra slutten av 1800-tallet har vært med på å spre forestillingen om nissen i Norge og har i nyere tid knyttet figuren til jul.
Ordet «nisse» kommer fra Danmark, der skikkelsen også kunne kalles «Niels», «Niels Gårdbo» eller «Puge». «Nisse» ble ellers brukt i Skåne og i Norge mest på Østlandet. Navnet er en forkortelse av Nikolaus eller Nils, og kom via Tyskland etter reformasjonen. Den moderne julenissen har sin rot i helgenskikkelsen Sankt Nikolaus, og det var antakelig navnelikheten mellom «Nikolaus» og «nisse» som førte til en sammenblanding med julenissen på 1800-tallet og knyttet bondegårdsnissen spesielt til jula. Dikteren H. C. Andersen skriver i sitt eventyr Nissen hos spekhøkeren («Nissen og kolonialhandleren») fra 1853 følgende om nissen: «(...) der var en rigtig Spekhøker, han boede i Stuen og eiede hele Huset, og ham holdt Nissen sig til, for her fik han hver Juleaften et Fad Grød med en stor Klump Smør i!»
I Sverige blir nissen vanligvis kalt «tomte». I England brukes «goblin» eller «gnome» med omtrent samme betydning som vår nissefigur. Tyskerne kaller sin nisse «Wichtel», sin husnisse «Heinzelmännchen» og sin bergnisse «Kobold».
På Island er troen på underjordiske småfolk fremdeles levende. Der er nisseforestillingene også uttrykt i de rampete julesveinene som kommer med smågaver før jul, de såkalte jólasveinar. De islandske jólasveinar har forøvrig ikke noe slektskap med de skandinaviske nissene, men i likhet med nissene har også disse islandske skremselsvettene smeltet sammen med den moderne og vennlige julenissefiguren.
Det typiske trekket ved nissen, at han er å finne som skytsånd for gårdene, og som «verner av det gamle», ble tatt i bruk i nasjonalromantikken. Henrik Ibsens tidlige skuespill Sancthansnatten har en slik nisse i en sentral rolle. Nissen ble en kulturgarantist i denne perioden.
Tidligere var nissene nærmest å betrakte fra motsatt utgangspunkt, spesielt hos Henrik Wergeland. Wergelands nisser er ofte skildret med opplysningstidens blikk, og står som symboler på mørkemakter, fordommer og manglende innsikt. Sangen Nisser og Dverge er et typisk eksempel på dette synet. I skuespillet den Constitutionelle er nissene på parti med de negative kreftene, og slåss mot alvene. Endringen i synet på Nissen kom med nasjonalromantikken og den nye interessen for bygdekulturen.
Det er flere fortellinger, sanger og ordtak om bonden som vil rømme fra den ondskapsfulle nissen og pakker alle sakene for å flytte, men som får «nissen med på lasset». Dette har blitt et uttrykk for noen som forgjeves prøver å flykte fra problemene sine.
Hedné

Mikael Hedne, kjent under artistnavnet Hedné, (født 1988) er en norsk underholdningsartist og musiker.
Hedné kommer fra Åsane i Bergen, og startet tidlig med både musikk og magi. Han spilte slagverk ved Bergen kulturskole, og fikk også pianoundervisning privat frem til han begynte på dramalinjen ved Fyllingsdalen videregående skole.
Han er utdannet med en mastergrad i psykologisk vitenskap fra Universitetet i Bergen og som kveder og kordirigent fra Ole Bull Akademiet.
Hedné begynte i 2004 å dirigere ungdomskoret i Eidsvåg kirke i Bergen. Siden da har han jobbet som dirigent for flere kor i Bergensregionen. I 2008 grunnla han damekoret Multa Paucis.
Hedné begynte å trylle som 8-åring etter å ha sett David Copperfield på TV. Han har vært medlem av Magiske Cirkel Norge siden 1999, og ble i 2019 valgt som president for foreningen. Siden 2011 har han også vært medlem av The Academy of Magical Arts.
I 2017 var Hedné med på Norske Talenter, hvor han kom til semifinalene. Tre år senere dro han til Las Vegas for å være med på Penn & Teller: Fool Us, hvor han forsøkte å lure illusjonistduoen Penn & Teller.
Han har også publisert forskning hvor trylling ble brukt for å studere intuitive prosesser i problemløsing.
Descendants 3

Descendants 3 er en amerikansk eventyrmusikal produsert for TV. Den er den tredje filmen i Descendants-serien, etter Descendants og Descendants 2. Manus til filmen er skrevet av Sara Parriott og Josann McGibbon med Kenny Ortega som regissør. Filmen hadde premiere på Disney Channel den 2. august 2019.
Mal, Evie, Jay og Carlos besøker Isle of the Lost for å velge fire nye barn å ta med seg til Auradon. De plukker ut Dizzy, datter av Drizella og barnebarn til Lady Tremaine. Celia, datter av Dr. Facilier, og Squeaky og Squirmy, tvilling-sønnene til Mr. Smee. Dagen barna skal hentes, foreslår Ben, Mals kjæreste og kongen av Auradon å gifte seg med henne. Hun aksepterer frieriet. Bens eks-kjæreste Audrey blir veldig misunnelig, og hennes bestemor dronning Leah krangler med henne fordi Audrey ikke klarte å sikre familiens arv ved å gifte seg med Ben.
Når en barriere åpnes for de fire nye barna, forsøker Hades, underverdenens herre, å komme seg ut. Men Mal forvandler han til en drage. Den natten stjeler Audrey dronningens krone og Maleficent sitt septer fra Museum of Culture History. Tyveriet og Hades sitt flukt-forsøk gjør at innbyggerne får panikk. Mal, som fremtidig dronning, bestemmer at den beste måten å beskytte innbyggerne på og gjenopprette freden er å stenge barrieren permanent. Noe som også betyr at de fire barna heller ikke kan komme dit. Audrey angriper Mal med Maleficents septer, og forvandler henne til en gammel troll-kjerring.
Mal ønsker å finne Hades-kulen, den eneste som er kraftig nok til å bryte septerens forbannelse. Celia hjelper Mal inn i Hades sin leir, og han blir avslørt som Mals fraværende far. Han gir henne motvillig kulen, og advarer henne om at den ikke kan bli våt. I Auradon angriper Audrey bursdagsfesten til Jane med en forbannelse, og hele riket faller under Audrey's trolldom. Hun tilbyr hun å fjerne trolldommen hvis Ben går med på å gifte seg med henne. Men hvis han nekter, så kommer Audrey til å forvandle ham til et dyr - og hun begynner å forvandle innbyggerne til stein.
Franco Zeffirelli

Franco Zeffirelli (opprinnelig Gianfranco, 1923–2019) var en italiensk regissør og produsent for opera, teater, film og fjernsyn. Han var også politisk aktiv og var senator (1994–2001) i Italias senat for sentrum–høyre-partiet Forza Italia.
Zeffirelli vokste opp i Firenze. Han var barn av motedesigneren Alaide Garosi og ull- og silkehandleren Ottorino Corsi. Begge var gift hver på sin kant. Barn født utenfor ekteskap ble gitt et etternavn etter et system der forbokstaven i etternavnet varierte år for år. I 1923 fikk barn uten kjent far etternavn som begynte med Z. Ifølge en historie skal moren ha kommet på «Zeffiretti», små briser fra Mozarts opera Idomeneo. Det ble imidlertid feilstavet ved registrering og ble til Zeffirelli.
Opplysningene om barndommen spriker. Han sies å ha vært satt bort til en bondefamilie, men også at han bodde sammen med moren etter at hennes mann døde. Moren døde da han var seks år gammel og han ble deretter ivaretatt av slektninger av faren. Det var først da sønnen var 16 år gammel at Ottorino Corsi erkjente farskapet.
Italienske forskere er kommet frem til at han er en av bare en håndfull kjente slektninger til Leonardo da Vinci. Zeffirelli nedstammet gjennom moren fra da Vincis søster.
Han studerte arkitektur ved i Firenze, men studiene ble avbrutt av andre verdenskrig. Under krigen ble Zeffirelli med i den kommunistiske partisanbevegelsen og endte opp som tolk for britiske soldater i Scots Guards. Etter krigen tok han opp igjen arkitekturstudiene, men ble trukket over i teateret.
Zeffirelli arbeidet tidlig med regissører som Vittorio De Sica, Roberto Rossellini og Luchino Visconti. Han virket blant annet ved Teatro alla Scala i Milano, Wiener Staatsoper, Metropolitan Opera, Arena di Verona og Comédie-Française. På 1960-tallet ble han kjent for sine oppsetninger av teaterstykker i London og New York City, og han begynte å overføre han sine ideer til kinolerretet.
Han var operaregissør i blant annet Italia og USA fra og med 1950-tallet. En del av hans operadesigner og produksjoner er blitt kjent verden over, herunder hans oppsetning av Tosca på Royal Opera House i London med Maria Callas og Tito Gobbi og en lang rekke oppsetninger på Metropolitan Opera i New York, som La Bohème og Turandot.
Fra filmens verden er han kjent for sin versjon av Romeo og Julie fra 1968 som førte til at han ble nominert til Oscar-prisen. Filmen var basert på hans oppsetning av Romeo og Julie på Old Vic med Judi Dench i hovedrollen. Hans film Troll kan temmes fra 1967 (fra skuespillet av samme navn) med Elizabeth Taylor og Richard Burton har forblitt hans mest kjente filmversjon av Shakespeares drama.
Zeffirelli var bekjennende katolikk og homofil og støttet den katolske kirkes syn på likekjønnet utfoldelse. Også i høy alder var Zeffirelli virksom som regissør.
Troll A

Troll A er en plattform for gassproduksjon på Trollfeltet i Nordsjøen. Plattformen er en Condeep-plattform som står på 303 meters havdyp omtrent 70 kilometer nordvest for Bergen. Plattformkonstruksjonen har en total høyde på 472 meter, og var både verdens største offshore gassplattform og den tyngste flyttbare menneskeskapte konstruksjonen da den ble bygget på midten av 1990-tallet på oppdrag av Norske Shell.
Norske Shell som var operatør i utbyggingsfasen, inngikk i 1991 en kontrakt med Norwegian Contractors om bygging av en Condeep-plattform, Troll A, som skulle produsere gass på Trollfeltet. I 1995 ble den 656 000 tonn tunge plattformen slept de 200 kilometrene fra Vats til Trollfeltet. Slepet tok syv dager og ble fulgt av flere TV-kanaler. Troll A ble plassert på feltet 17. mai 1995, og produksjonen startet 9. februar 1996.
Troll A-plattformen ble tildelt arkitekturprisen Betongtavlen for 1995. I 1999 ble Troll A kåret til «Århundrets ingeniørbragd» av leserne til Teknisk Ukeblad.
Våren 1996 måtte Posten makulere syv millioner frimerker med Troll-plattformen som motiv, fordi plattformen hadde fått feil høyde i forhold til Eiffeltårnet. Det nye frimerket kom i salg fra 19. juni 1996. Tabben hadde kostet Posten rundt 350.000 1996-kroner.
Beina på plattformen er hule, og i 2006 holdt Katie Melua konsert på bunnen av ett av dem, i en svært spesiell akustikk 303 meter under havet.
Norwegian Contractors

Norwegian Contractors var et Stavanger-basert selskap med hovedkontor i Bærum som bygget Condeep-plattformer for oljeindustrien.
Norwegian Contractors utviklet konseptet med Condeep-plattformer fra 1973. Condeep-understellet til de tre Gullfaks-plattformene ble støpt av Norwegian Contractors i Jåttåvågen i Gandsfjorden ved Stavanger. Selskapet bygde til sammen 15 Condeep-plattformer fra 1973, med giganten Troll A som kronen på verket i 1995.
Norwegian Contractors solgte lisensrettighetene for sin egen konstruksjon Condeep til firmaer i en rekke land. De inngikk også samarbeid med en gruppe vesttyske firmaer om felles engasjement på verdensbasis.
Selskapet ble etterhvert en del av Aker-gruppen som i 2011 solgte til EMAS, og fikk da navnet EMAS AMC. Firmaet ble overtatt av GMC-gruppen 28. Des 2012, og har nå navnet GMC Marine Partner AS.
Aarne-Thompson klassifikasjonssystem

Aarne-Thompson klassifikasjonssystem (AT-katalogen eller eventyrkatalogen) er en internasjonal typekatalog for folkeeventyr. Det første forsøk på å lage en slik katalog var Verzeichnis der Märchentypen utarbeidet av den finske folkloristen Antti Aarne. Grunnlagsmaterialet var eventyrsamlingen i den finske folkeminnesamlingen, Svend Grundtvigs samling av danske eventyr og brødrene Grimms Kinder- und Hausmärchen.
Katalogen ble utgitt i Helsingfors i 1910 av FF Communications som nr. 3 i deres publikasjoner.
Katalogen inneholder en oversikt over om lag 2 500 eventyrtyper med kildebelegg og opplysninger om varianter. Hver eventyrtype har fått sitt typenummer (AT-nr.). Eventyra er inndelt i fem hovedkategorier:
Katalogen ble godt mottatt og forskere i mange land begynte å ordne sine eventyrsamlinger etter Aarnes system. I Norge var Reidar Th. Christiansen tidlig ute med en norsk katalog, Norske Eventyr. En systematisk fortegnelse efter trykte og utrykte kilder. Kristiania 1921. Denne katalogen stiller også opp en motivindeks for de ulike varianter av eventyrtypene.
På en kongress for eventyrforskere i Lund i 1935 ble det besluttet at man måtte få en revidert katalog som kunne omfatte flere lands eventyr. Den amerikanske folkloristen Stith Thompson fra Bloomington, Indiania tok på seg arbeidet. Resultatet ble The Types of the Folktale: A classification and Bibliography som kom ut i 1961, nytt opplag 1964. Katalogen omtales gjerne som AT-katalogen etter Aarne og Thompson.
AT-katalogen er blitt kritisert for mangel på definisjon av typebegrepet. Dette gjør at det i blant er vanskelig å trekke klare skiller mellom typene. Siden både folkeminnesamlingene og de vitenskapelige tekstutgavene av folkeeventyrene benytter AT-systemet, er katalogen blitt et viktig forskningsredskap.
I 1984 kom en ny norsk eventyrkatalog, bygd på det internasjonale systemet. The Types of the Norwegian Folktale er utarbeidd av folkloristen Ørnulf Hodne. Denne inneholder opplysninger om alt kjent eventyrmateriale på norsk – i alt 4 200 varianter. Den bruker Aarne-Thompsons typenummer, og har i tillegg opplysninger om informant, innsamler og sted, og om eventuelle trykte utgaver av hver variant. Foruten Aarne og Thompsons gruppebetegnelser er det her skilt ut en egen gruppe etiologiske eventyr under de egentlige eventyrene.
Senere er det av folkloristen Hans-Jörg Uther laget en ny, utvidet til en trebindskatalog, The Types of International Folktales, som også har ført til bruk av benevnelsen ATU- som typebetegnelse på eventyrene, i stedet for tidligere AT-.
Trolling (Internett)

Trolling er et fenomen som forekommer i mange ulike former i debatter og diskusjoner på internett. Utøverne omtales ofte som «troll», «internett-troll» eller «nett-troll». Trolling kan defineres som «å lokke andre inn i meningsløse og endeløse diskusjoner [som ikke handler om temaet og sløser bort tid]». Et troll på nettet skriver innlegg som skal provosere folk, fremkalle krangler og avspore den opprinnelige diskusjonen. Et troll mener ikke nødvendigvis det hen skriver; det viktigste målet er ikke å argumentere for en påstand, men å få folk til å hisse seg opp og «bite på kroken».
Opprinnelsen til ordet er antakelig det engelske verbet to troll, som er i slekt med det norske «tråle». Imidlertid henviser ordet på engelsk til fiskemetoden der man sleper en krok med påsatt agn gjennom vannet og venter på at noe skal bite på, en variant av fisketeknikken dorging, der flere stenger benyttes samtidig.
Nett-trolling har altså ikke fått navn etter det mer kjente ordet «troll» som brukes om dumme og farlige skapninger i folkeeventyrene. Fordi den plagsomme internett-aktiviteten og utøverne minner om det man vanligvis forbinder med ondskapsfulle eventyr-troll, har likevel forestillingene om nett-troll blitt knyttet til tradisjonelle troll i folketroen. Således ser man for eksempel at de som svarer på et «troll-innlegg» i en nett-debatt, blir bedt om ikke å «fôre trollene».
Et troll kan bruke en rekke forskjellige metoder til å narre folk. Én metode er å fremsette en rekke meget skarpt formulerte avvisninger av det felles verdigrunnlaget som eksisterer i en nyhetsgruppe, for eksempel ved å avvise Guds eksistens i en religiøs diskusjonsgruppe. Noe annet et troll kan velge å gjøre, er å trolle en enkelt person. En annen metode er å kryssposte et innlegg til flere grupper, slik at svar fra én gruppe kan ses i begge grupper. Her vil et troll velge to grupper hvor deltakerne har meninger og debattformer som adskiller seg sterkt fra hverandre, for eksempel en selvhjelpsgruppe for alkoholikere og en gruppe for ølbryggere. Her kan et troll typisk nøye seg med et enkelt innlegg som utfordrer deltakerne i den ene gruppen, hvoretter diskusjonen ofte vil utvikle seg eksplosivt.
John Bauer

John Bauer (født 4. juni 1882 i Jönköping i Småland, død 20. november 1918 på Vättern) var en svensk kunstner, maler og illustratør. Hans poetiske og vakre illustrasjoner til svenske eventyr har gitt ham rollen som folkekjær klassiker i Sverige, der han har preget den nasjonale eventyrtradisjonen på samme måte som trolltegneren Theodor Kittelsen i Norge.
I forbindelse med Bauers 100-årsdag i 1982 utgav det svenske Postverket en serie frimerker med bildene hans og i 1997 en serie med motiver hentet fra Bland tomtar och troll.
John Bauer fikk en kjede med friskoler oppkalt etter seg, de såkalte John Bauer-gymnasene. John Bauer-gruppen har hatt privatskoler både i Sverige og Norge. De norske skolene opphørte i 2008 etter økonomiske problemer, der skolen i Oslo ble stengt og skolen i Bergen ble solgt. Skolene i Sverige ble i 2013 lagt ut for salg. Bakgrunnen for avviklingen i Sverige var dalende interesse fra søkere.
Soria Moria slott

Soria Moria slott er et norsk folkeeventyr som ble nedtegnet av Peter Chr. Asbjørnsen på reise i Røyken og trykt i Norske Folkeeventyr i 1843.
Det er også en serie av tolv eventyrtegninger av Theodor Kittelsen (1857-1914) laget og utstilt i 1900. Billedserien var også grunnlaget for Kittelsens illustrerte barnebok med samme tittel fra 1911. Teksten er utført i en Asbjørnsen-imiterende stil.
Bakgrunnen for navnevalget er ikke kjent. Men eventyret ble til på en tid da bibelhistoriene stod sterkt og var velkjente i befolkningen, og fjellet Moria nevnes i Bibelen, for eksempel i Andre Krønikebok 3,1: Så begynte Salomo å bygge Herrens hus i Jerusalem, på fjellet Moria.
Kittelsens serie «Soria Moria» ble malt på Lauvlia i Sigdal i 1900 og består av tolv malerier. Postkort av motivene ble utgitt av Mittet & Co.
Ronald Grambo

Ronald Petter Grambo (født 1928) er en norsk folklorist. Han ble mag.art. i folkeminnevitenskap i høstsemesteret 1951, og cand. philol. med samme hovedfag i 1954. Grambo var lektor ved gymnasiet i Kongsvinger i perioden 1957–1975. I 1976 ble han stipendiat ved NAVF, og arbeidet som forsker og foreleser ved Institutt for folkeminnevitskap. Fra 1978 var han amanuensis og senere førsteamanuensis/førstelektor i folkloristikk ved Universitetet i Oslo. I tilsammen seks år var han instituttstyrer og neststyrer. Han gikk av med pensjon i 1993.
Grambo var i en årrekke medredaktør av den folkloristik-etnologiske årboka Norveg. Han er medlem av den vitenskapelige komité knyttet til det franske, folkloristiske tidsskriftet for muntlig kommunikasjon, La Grande Oreille.
Ronald Grambo har vært knyttet til den internasjonale folkloristiske assosiasjonen Folklore Fellows, ved Det finske vitenskapsakademi, og har også vært medlem av en doktorgradskomité i folkloristikk ved la Sorbonne i Paris. Han har også fungert som styremedlem for Nordic Institute of Folklore (NIF) i Åbo i tre år. Ronald Grambo mottok Hedmark forfatterlags ærespris 28. september 2006, og ble ved samme anledning utnevnt til livsvarig medlem av foreningen. Han har også mottatt Kongsvinger bys kulturpris for 2008.
Ronald Grambo er gift med sykepleier Liv Turid Grambo, og de har barna Anne-Cathrine og Per-Martin. Ronald Grambo gikk av med pensjon i 1993, men har også etter dette utfoldet seg faglig gjennom flittig virksomhet, både som skribent og foredragsholder.
Ronald Grambo har spesielt interessert seg for trolldom og magi, men hans vitenskapelige forfatterskap favner vidt innenfor folkloristikken og tilgrensende fagområder, som sosialantropologi, teatervitenskap, kulturhistorie, litteraturhistorie, norrøn litteratur og semiotikk, noe hans tallrike tidsskriftartikler i norske og utenlandske tidsskrifter bærer bud om.
Av tidsskrifter som han ofte har ytret seg i, kan nevnes Maal og Minne, Arv, Rig, Samtiden, Temenos, Fabula, Acta Ethnographia Academiae Hungarica, Budkavlen, NEGs småskrifter, Folklore, Livstegn, Forskningsnytt, Middelalderforum Forum Medievale, Norveg, Nord Nytt, Bokvennen og Hedmark-forfatter'n.
Tommy Hansen (Bodø/Glimt-spiller)

Tommy Hansen (født 13. februar 1967 i Bodø) er en tidligere fotballspiller og –trener, best kjent som midtbanespiller for FK Bodø/Glimt fra 1992–1997.
Hansen vokste opp i Bodøsjøen og spilte for Grand Bodøs ungdomsavdeling fra han var 6 til han ble 17 år. Som 17-åring fikk han sin debut for A-laget til Grand, hvor han spilte i tre sesonger. I 1987 gikk han til Bodø/Glimt for første gang og fikk tre sesonger i 2. divisjon, før han meldte overgang til Mjøndalen IF før 1990-sesongen. Hansen spilte to sesonger for Mjøndalen og avslutta tida si der med å vinne 1. divisjon avdeling A i 1991.
Før 1992-sesongen dro Hansen tilbake til Bodø/Glimt og vant 1. divisjon avdeling A for andre gang på to sesonger. I 1993 fikk han dermed endelig prøve seg på øverste nivå i norsk fotball og gjorde, i likhet med resten av Glimt-laget, en sterk figur. Han spilte alle kampene i 1993-sesongen, endte opp med 6 seriemål på 22 kamper, og var sterkt delaktig i at Glimt tok sølv i sin comeback-sesong i eliten. Sesongen ble krona med cupfinaleseieren mot Strømsgodset, hvor han spilte hele kampen. Hansen spilte for Glimt ut 1997-sesongen, fikk til sammen 73 kamper på eliteserienivå og scora 13 mål. I løpet av fem sesonger i Glimt vant han ett seriesølv, ett –bronse i 1995 og ett cupmesterskap i 1993.
Etter 1997-sesongen gikk Hansen til FK Gevir Bodø i 2. divisjon, hvor han var spillende trener i to sesonger, før han la fotballen på hylla for en tid. I 2011 påtok han seg treneransvaret for Bodø-klubben Junkeren i 3. divisjon, en rolle han hadde i fire år. I løpet av tida i Junkeren fikk han selskap av sin tidligere lagkamerat og Glimt-legende, Runar Berg, som spilte ett år for klubben. Etter 2014-sesongen ga Hansen seg som trener for Junkeren. I dag er Tommy Hansen yrkesfag-lærer ved Bodø videregående skole, på elektro linjen.
«Troll»

«Troll» var en jager i tjeneste for den Norske Marinen fra 1908 til 1940, og siden 1945–1949. «Troll» ble bestilt sammen med «Draug» og «Garm», alle identiske. Jagerne ble bygget både fordi en trengte nye fartøyer, men også fordi fartøyet «Valkyrjen» viste seg for langsomt for oppgaven det var bygget for; nemlig å holde fremmede torpedofartøyer borte fra kysten. «Valkyrien» skulle holde fremmede torpedobåter borte fra norskekysten, og samtidig kunne opptre som et torpedobåt selv. «Valkyrjen» hadde en toppfart på 23 knop – Draug-klassen fikk en toppfart på 26,5 knop, og ble, ifølge kildene, mer manøvrerbare enn det Valkyrjen var.
Like etter den tyske invasjonen 9. april 1940, kom «Troll» i kamp med tyske bombefly i Sognefjorden, men kom fra kampen uten skader. «Troll» fortsatte patruljeringen i Sognefjorden og omegn, og lå den 3. mai i Florø. Planen var å ta fartøyet til England, men dette ble ikke gjennomført. 18. mai ble fartøyet overtatt av tyskerne, etter at to tyske armerte trålere hadde tatt seg inn til Florø. «Troll» ble så slept til Bergen, og ankom der den 20. mai. Fartøyet gjorde kort tjeneste for den tyske marinen, og ble siden ombygget til destillasjonsskip, for produksjon av destillert vann.
«Troll» ble overtatt av den norske marine igjen etter krigen, og skipet fikk i 1946 prefikset KNM foran navnet. I 1949 ble KNM «Troll» solgt til opphugging.
Troll (Norwegian band)

Troll is a Norwegian symphonic black metal band.
Troll was founded in 1992, when 14-year-old Stian Arnesen aka "Nagash" started writing music with Glaurung and Fafnir. When Glaurung and Fafnir left the project, Nagash continued Troll as a solo project and released Trollstorm over Nidingjuv in 1995 and Drep de kristne in 1996.
Following the release of Drep de kristne, Nagash spent more time working with other bands such as Dimmu Borgir and his other band Covenant that he started with Blackheart. Troll was inactive until 2000. By that time Fafnir, now under the name Sinister Minister Twice, had rejoined Troll. Other members were also added, making Troll a group and no longer a solo project. With Nagash concentrating on guitar and synth, Troll released The Last Predators in 2000 and Universal in 2001.
Significant progress took place between Drep de kristne and Last Predators. Lyrical content was now mainly English, and the imagery revolved less around Satanic symbols and hate for Christians. The music became less grim and more symphonic over the years.
In 2007 Nagash had assembled a full line-up for Troll, and began recording a new album in January 2009. That album, Neo-Satanic Supremacy, was released in early 2010, and described by one critic as "An entertaining, if somewhat over-familiar slice of 90s-style symphonic black metal".
Atelier Fauni

Atelier Fauni was a Finnish arts and crafts studio, operating from 1952–1971 in Finland.
It was founded in 1952 in Naantali by Helena Kuuskoski [fi] and her husband, the actor Martti Kuuskoski [fi] (1917–2011). From Naantali, and later in Tusby and Träskända, the company made soft toys, mainly in the form of handmade trolls made from leather, fabric and skin.
The studio was best known for their Moomin figurines, which were produced from 1955 and are now collectors' items. The studio initially did not have a license to produce Moomin merchandise, but Tove Jansson liked the dolls, and between 1955 and 1971 they had Jansson's permission to create the Moomin figurines. Moomin merchandise has become popular collectors items, and Atelier Fauni's production belongs to the more valuable toys. The individually most popular figure, however, was the sumppi troll, which also inspired a band, which went by the name of the troll. Their creations also inspired a theme park, Peikkometsä, in Järvenpää.
The atelier name comes from the Roman forest god, Faunus.
Atelier Fauni was re-established in the U.S. in the 1970s by Kuuskoski and her children under the name Troll Store. Helena Kuuskoski died in Wilmington, North Carolina on September 1, 2013.
David Wenzel

David T. Wenzel (/ˈwɛnzəl/; born November 22, 1950) is an illustrator and children's book artist. He is best known for his graphic novel adaptation of J.R.R. Tolkien's The Hobbit.
Wenzel's first ambition had been to work for one of the big animation houses in California, but his early career path led him instead to work at an advertising agency and as a penciler in the mainstream comic book industry. From the mid-1970s to the early 1980s he worked on such Marvel Comics titles as Avengers and Savage Sword of Conan. He penciled part of The Avengers "Korvac Saga" story arc which won a 1979 Eagle Award for Best Continued Story.
Segueing from comics to children's literature in the 1980s, Wenzel illustrated Robb Walsh's Kingdom of the Dwarfs for Centaur Books, two books in the Little Bear book series, and then illustrated a series of books about American colonial life for Troll Associates.
A recommendation from college classmate Larry Marder was key to Wenzel's landing his next major project. Marder was working with the people who had secured the rights to adapt The Hobbit to comics, and he knew firsthand that Wenzel had devoted his senior year in college to drawing Tolkien's characters. And so Wenzel provided the fully painted art for The Hobbit: An Illustrated Edition of the Fantasy Classic, a three-part adaptation of The Hobbit, written by Chuck Dixon and Sean Deming. The work was originally published by Eclipse Comics in 1989. Published in a collected edition by Ballantine in 1990, The Hobbit: An Illustrated Edition of the Fantasy Classic is one of the most successful graphic format adaptations of a piece of classic literature. In 2001, it was updated by Del Rey Books with a new cover, larger format, and 32 new pages of artwork.
Another graphic novel project in a similar vein was Wenzel and writer Douglas Wheeler's adaptation of some of the Brothers Grimm's fairytales for NBM in 1995. In 1998 Wenzel teamed with acclaimed comics writer Kurt Busiek on The Wizard’s Tale, the story of Evernight, a land ruled by a consortium of evil wizards who discover that one of their kind harbors a "dangerous" glimmer of good. The Wizard’s Tale was designed to be a crossover book that blended children's book elements with the format and readability of a graphic novel.
Other notable projects Wenzel has done include Robert L. May's Christmas bestseller Rudolph the Red Nosed Reindeer (Grosset and Dunlap, 2001); Max Lucado's A Hat For Ivan (Crossway Books, 2004); and several books in the Little Bear series which were art-directed by Maurice Sendak (HarperFestival, 2003–2004).
Wenzel's non-book related projects include puzzles, greeting cards, and two entire miniature kingdoms of collectible figurines. He also teaches at Lyme Academy College of Fine Arts in Connecticut.
Wenzel cites illustrators like Arthur Rackham, Edmund Dulac, N.C. Wyeth, and Howard Pyle as influences; as well as the Dutch painters Pieter Bruegel and Jan Steen.
Wenzel lives in Connecticut with his wife Janice, an artist and high school art teacher. Their sons Brendan and Christopher are both artists, and Wenzel's brother Greg is a book writer and illustrator.
Hulder

A hulder (or huldra) is a seductive forest creature found in Scandinavian folklore. Her name derives from a root meaning "covered" or "secret". In Norwegian folklore, she is known as huldra ("the [archetypal] hulder", though folklore presupposes that there is an entire Hulder race and not just a single individual). She is known as the skogsrå "forest spirit" or Tallemaja "pine tree Mary" in Swedish folklore, and ulda in Sámi folklore. Her name suggests that she is originally the same being as the völva divine figure Huld and the German Holda.
The word hulder is only used of a female; a "male hulder" is called a huldrekall and also appears in Norwegian folklore. This being is closely related to other underground dwellers, usually called tusser (sg., tusse).
Though described as beautiful, the huldra is noted for having a distinctive inhuman feature—an animal's tail (usually a cow's or a fox's) and/or a back resembling a hollowed-out tree.
The hulder is one of several rå (keeper, warden), including the aquatic sjörå or havsfru, later identified with a mermaid, and the bergsrå in caves and mines who made life tough for the poor miners.
More information can be found in the collected Norwegian folktales of Peter Christen Asbjørnsen and Jørgen Moe.
The hulders were held to be kind to charcoal burners, watching their charcoal kilns while they rested. Knowing that she would wake them if there were any problems, they were able to sleep, and in exchange they left provisions for her in a special place. A tale from Närke illustrates further how kind a hulder could be, especially if treated with respect (Hellström 1985:15).
A multitude of places in Scandinavia are named after the Hulders, often places by legend associated with the presence of the "hidden folk". Here are some examples showing the wide distribution of Hulder-related toponyms between the northern and southern reaches of Scandinavia, and the terms usage in different language groups' toponyms.
In the mobile game Year Walk, one of the Watchers is a Huldra.
They are mentioned in Seanan MacGuire's October Daye series in the book "A red-rose chain".
Neil Gaiman's novella The Monarch of the Glen, published in the collection Fragile Things, includes references to Hulder legends.
In the subsequent Year Walk: Bedtime Stories for Awful Children, the first chapter is devoted to the Huldra.
In chapter 40 (chapter XL: "A day in Hälsingland", section: "The Animals' New Year's Eve") of the novel Nils Holgersson's Wonderful Journey through Sweden, a narrated legend mentions the Huldra.
In the video game "Bramble: The Mountain King," developed by Dimfrost Studios in 2023, the boss Skogsrå is a Huldra.
Troll cross

In Sweden (and potentially Norway), a troll cross (Norwegian & Swedish: trollkors) is an old superstitious protection sigil to ward off evil, malevolent supernatural powers and creatures, etc, from entering households to harm people or their belongings. It consists of a cross carved into or by other means decorated onto an object, sometimes featuring further magical ornamentation, such as being flanked by two giant horns.
The lead "troll" in the name does not inherently refer to trolls in their modern sense, but rather magic, arcane/esoteric such, or black magic. Compare Swedish: trollkarl (lit. 'troll man', "magician"), trolleri and trolldom, trollkonst etc (lit. 'trollery' and 'troll art', "magic, sorcery, witchcraft"), trolla ("to execute magic").
If the name is old, it could stem from the older sense of troll, meaning something akin to "supernatural malevolent creature", which was used to describe anything fitting the description, including giants, ghosts and devils.
Troll crosses mainly stem from middle Sweden, primarily Uppland, being used up until the early 20th century. They belong to an old superstitious belief system and folklore, common in rural parts of the country before modern times.
While the cross-symbol is likely Christian in nature, the practice of decorating objects with symbols for supernatural protection purposes and thereof likely stem from pagan roots, based on various other similar finds and surviving practices which can be linked with descriptions found in Icelandic Sagas, such as horse heads.
Similar practices are also known from medieval buildings in Norway.
Troll crosses were often put onto entrances, such as above a door or a window etc, or on posts and the like by an entrance. Decorated objects, like tables, have featured up to 9–10 crosses.
A common theme has also been to protect food. Troll crosses have been seen applied to cast metal cookware, probably via the mold. Crosses could also be cut onto loafs of bread when baking and some home mills even let the grain pour through a hole garnished with crosses.
Beyond symbols, phrases and practices were also used among food. When breaking a cookie, one was supposed to say Gud signe ("God bless"). Protecting milk products was seen as important. Before selling milk, a burning match was put into the milk to protect it.
In modern times, a new take on the troll cross has been popularised, especially in modern pagan circles, taking the form of a looped piece of iron bent so that the ends cross each other, with inward going curls decorating the ends, worn as an amulet around the neck or as a bracelet.
It was first created as an item of jewellery by the smith Kari Erlands from western Dalarna, Sweden, sometime in the late 1990s. It was claimed to have been a copy of a protective rune found at her grandparents' farm, but this has not been verified. While it does bear some resemblance to the othala rune ᛟ found in Elder and Anglo-Saxon futhark, it is more likely that Erlands mistook a house mark for a protective symbol.
Senja Troll

The Senja Troll (Norwegian: Senjatrollet) was a tourist attraction in Finnsæter on the island of Senja in northern Norway. It was completely destroyed in a fire on March 28, 2019. The largest troll statue in the world, it was the centerpiece of a family park associated with the Hulderheimen cultural center, together known as the Hulder and Troll Park. The troll has been given a wife, or crone (kjerring); inside both figures are an adventure park and other attractions.
The Hulderheimen cultural center in Finnsæter opened in 1989, named for a legend about a local mountain, the Hulderberg. The Senja Troll attraction opened nearby on June 1, 1993; it was built by Leif Rubach, who runs the attraction with his wife, Siw, dresses as a troll including fake troll feet, and calls himself the "troll father". He was inspired by a local legend of a troll who appeared both on the island and in the sea nearby. The troll is made of injection molded concrete, polyester, and plastic, was 17.96 metres (58.9 ft) high, and weighed 125,000 kilograms (123 long tons; 138 short tons); in 1997 Guinness World Records listed it as the world's largest troll. In 2007, after years of rivalry, the Hunderfossen Familiepark in Gudbrandsdalen conceded that their troll was not as tall.
Inside the troll was a two-story adventure park. Rubach was planning in 2017 to renovate this to add a section for fall and winter activities. There is also a miniature train, the "Sesam-train".
In 2007 a wife, or crone, was lowered beside the troll by crane; their union was blessed by a priest with two NRK program hosts serving jointly as best man, and in 2012 they had sextuplets, which were baptized.
On March 28, 2019, the Senja Troll caught fire and burned down within few minutes.
69°24′35″N 17°15′48″E﻿ / ﻿69.409786°N 17.263438°E﻿ / 69.409786; 17.263438
इमली

इमली (अरबी: تمر هندي तमर हिन्दी "भारतीय खजूर") पादप कुल फ़बासी का एक वृक्ष है। इसके फल लाल से भूरे रंग के होते हैं, तथा स्वाद में बहुत खट्टे होते हैं। इमली का वृक्ष समय के साथ बहुत बड़ा हो सकता है और इसकी पत्तियाँ एक वृन्त के दोनों तरफ छोटी-छोटी लगी होती हैं। इसके वंश टैमेरिन्डस में सिर्फ एक प्रजाति होती है।
शरीर में रक्तसंचार को बेहतर बनाने और आयरन की कमी को पूरा करने में इमली सहायक होती है, जिससे शरीर में लाल रक्त कोशि‍काओं का निर्माण अधि‍क होता है, और आपकी रोग प्रतिरोधक क्षमता भी बढ़ती है।
6 आंखों में दर्द या जलन की शिकायत होने पर भी इमली काफी मददगार होती है। ऐसा होने पर इमली के रस में दूध मिलाकर आंखों के बाहर लगाने से आराम मिलता है। आंखों में खुजली होने पर भी इमली असरकारक है।दस्त लगने की समस्या में इमली के बीज काफी फायदेमंद होते हैं। इमली के सूखे हुए बीजों को पीसकर उसमें अदरक पाउडर और उसमें विशप घास और सेंधा नमक मक्खन मिलाकर दूध के साथ पीने पर लाभ मिलता है।
8 बवासीर की समस्या होने पर तेल और घी को समान मात्रा में लेकर उसमें इमली की पत्तियों को तल लें अब इसमें अनार के बीज, सूखा अदरक, धनिया पाउडर डालकर पकाने के बाद दही मिलाकर खाने से लाभ होता है। खूनी बवासीर में इमली के गूदे को दलिया के साथ खाने पर आराम मिलता है।
9 शरीर के किसी अंग में किसी प्रकार की सूजन होने पर एक कटोरी में गेहूं का आटा, इमली के पत्ते, इमली का रस, एक चुटकी नमक लेकर उबालें और जब यह लेप तैयार हो जाए तो इसे गर्म रहने पर ही सूजन वाले स्थान पर लगा लें।
10 इमली में विटामिन बी कॉम्प्लेक्स भी भरपूर मात्रा में होता है, जो मांसपेशियों के विकास के लिए फायदेमंद है। इसमें मौजूद थाइमि‍न नसों के सुचारू रूप से क्रियान्वयन और मांसपेशियों के विकास में मदद करता है।
11 इमली की की छाल का पेस्ट बनाकर चेहरे पर लगाने से चेहर की झाइयां धीरे-धीरे कम होने लगती हैं। कान की समस्या होने पर इमली के रस को तेल में मिलाकर कान में डालने से फायदा होता है।
इमली (धारावाहिक)

इमली (अनुवाद। इमली) एक भारतीय टेलीविज़न ड्रामा सीरीज़ है, जिसका प्रीमियर 16 नवंबर 2020 को स्टारप्लस पर हुआ और यह डिज़्नी+ हॉटस्टार पर स्ट्रीम हुआ। 4 लायंस फिल्म्स के तहत गुल खान द्वारा निर्मित, इसमें सुंबुल तौकीर खान, फहमान खान, मयूरी देशमुख और गशमीर महाजनी हैं। यह बंगाली श्रृंखला इष्टी कुटुम का एक ढीला रूपांतरण है।
उत्तर प्रदेश के बलिया जिले में स्थित पगडंडिया नामक गांव की रहने वाली एक 18 वर्षीय लड़की इमली है। उसकी माँ, मीठी ने एक शहर के व्यक्ति देव चतुर्वेदी के साथ वन नाइट स्टैंड किया था, जिसने मीठी को गर्भवती छोड़ दिया था। इसलिए गांव वालों ने एक नियम बनाया कि अगर कोई पुरुष किसी लड़की के साथ रात बिताता है तो उसे शादी करनी ही पड़ती है।
सत्यकाम एक किसान से विद्रोही बन गया है, जो पगडंडिया के अधिकारों के लिए लड़ रहा है, इमली के पिता-आकृति है। डिग्री हासिल करने के बाद इमली को छात्रवृत्ति मिलती है। वह अपने पालक पिता और अपनी अविवाहित मां को सहायता प्रदान करने के लिए एक पुलिस अधिकारी बनना चाहती थी।
आदित्य "आदि" कुमार त्रिपाठी दिल्ली के भास्कर टाइम्स में कार्यरत पत्रकार हैं। सात साल से उनकी प्रेमिका मालिनी चतुर्वेदी (देव की बेटी) हैं। उनकी सगाई से पहले, आदि सत्यकाम का साक्षात्कार लेने के लिए पगडंडिया के लिए रवाना होता है, जहां वह दुनिया को साबित करता है कि वह एक क्रांतिकारी है, विद्रोही नहीं। इमली आदि को गाँव का मार्गदर्शन करने में मदद करता है, जहाँ उन दोनों को भारी बारिश और गरज के कारण एक झोपड़ी में रहना पड़ा। अगले दिन इमली की नानी और गांव वालों ने आदि को जान से मारने की धमकी दी कि अगर वह इम्ली से शादी नहीं करता है तो यह सोचकर कि उन दोनों ने एक साथ रात बिताई है। आदि शादी नहीं करना चाहता था, इसके बजाय, वह मरने के लिए तैयार था। जबकि ग्रामीणों ने आदि को मारने की कोशिश की, इमली ने उन्हें रोक दिया और अपनी जान बचाने के लिए आदि से शादी करने के लिए सहमत हो गया। वह आदि के फोन से मालिनी से संपर्क करने की कोशिश करती है, लेकिन जब ग्रामीणों को इसका पता चलता है तो प्रयास व्यर्थ हो जाता है। इमली और आदि जबरन शादी कर लेते हैं।
इमली गाँव, अलौली (खगड़िया)

निर्देशांक: 25°30′N 86°29′E﻿ / ﻿25.5°N 86.48°E﻿ / 25.5; 86.48
इमली अलौली, खगड़िया, बिहार स्थित एक गाँव है।
इमली की चटनी

इमली की चटनी एक व्यंजन है, जो स्वाद में खट्टी मीठी होती है एवं जिसका संपूर्ण भारतीय उपमहाद्वीप में भोजन के साथ, उसका स्वाद बढ़ाने के लिए उपभोग किया जाता है। यह चटनी चाट को मीठा स्वाद देने में अधिकतर काम में ली जाने वाली है। आमतौर पर यह रोटी, गोल गप्पे, समोसे, टिकिया आदि के साथ परोसी जाती है।
सामग्री :
कितने लोगों के लिए: 6
विधि:
इमली को स्वच्छ पानी में १-१.५ घंटे भिगोकर रखें और फिर इसे निचोड़ लें तथा पानी को छान लें तथा इस घोल को तेज आँच पर ५ मिनट पकाएँ फिर इसमें चीनी, नमक, काली मिर्च, लाल मिर्च आदि सभी चीजें मिलाकर हल्की आंच पर ८-१० मिनट तक उबाल लें।
असम का खाना

असमिया व्यंजन (असमिया: অসমীয়া ৰন্ধন-শৈলী) असम का व्यंजन है। यह खाना पकाने की एक शैली है जो पहाड़ियों के खाना पकाने की आदतों का एक संगम है जो किण्वन के पक्ष में और संरक्षण के रूप में किण्वन और सूखने का पक्ष लेते हैं और मैदानी इलाकों से जो ताजा सब्जियां और मछली और मांस की बहुतायत प्रदान करते हैं। दोनों मुख्य घटक - चावल पर केंद्रित । असम घाटी में विभिन्न सांस्कृतिक प्रभावों के संगम से असमिया भोजन में विविधता और स्वाद बढ़ गया है। यह क्षेत्र में उनकी बहुतायत के कारण पौधों की एक अत्यंत विस्तृत विविधता के साथ-साथ पशु उत्पादों के उपयोग की विशेषता है। यह काफी क्षेत्रीय विविधताओं और कुछ बाहरी प्रभावों के साथ स्वदेशी शैलियों का मिश्रण है। खाना पकाने का पारंपरिक तरीका और असम का भोजन अन्य दक्षिण-पूर्व एशियाई देशों जैसे थाईलैंड आदि के समान है।
भोजन में मसाले के बहुत कम उपयोग, आग पर थोड़ा खाना पकाने और मुख्य रूप से स्थानिक फल और सब्जियों के उपयोग के कारण मजबूत स्वाद की विशेषता है जो कि ताजा, सूखे या किण्वित हैं। मछली का व्यापक रूप से उपयोग किया जाता है, और पक्षी जैसे बतख, स्क्वाब आदि बहुत लोकप्रिय हैं, जिन्हें अक्सर एक मुख्य सब्जी या घटक के साथ जोड़ा जाता है। तैयारी शायद ही कभी विस्तृत होती है। (भून की प्रथा, भारतीय पाक कला में इतनी आम चीज़ों को शामिल करने से पहले मसालों का कोमल तलना, असम के व्यंजनों में अनुपस्थित है।) खाना पकाने के लिए पसंदीदा तेल तीखा सरसों का तेल है।
असम में एक पारंपरिक भोजन एक खार के साथ शुरू होता है, मुख्य घटक के नाम पर व्यंजनों का एक वर्ग, और एक टेंगा, एक खट्टा पकवान के साथ समाप्त होता है। भोजन आमतौर पर मारिया नामक एक स्वदेशी समुदाय द्वारा बनाई गई घंटी धातु के बर्तनों में परोसा जाता है। मान्यता यह है कि जब इस तरह के बर्तनों में भोजन और पानी परोसा जाता है तो यह स्वास्थ्य के लिए अच्छा होता है और रोग प्रतिरोधक क्षमता को बढ़ाता है। तामुल (सुपारी, आम तौर पर कच्चा) और पान आम तौर पर भोजन के बाद समाप्त होता है।
हालांकि अभी भी अस्पष्ट है, इस व्यंजन को हाल के दिनों में व्यापक रूप से देखा गया है। लोकप्रिय मीडिया में इस व्यंजन की खोज जारी है, प्रस्तुतकर्ताओं के साथ अभी तक भाषा पर समझौता नहीं किया गया है और इसका वर्णन करने के लिए विशिष्ट विशिष्टता है।
Masala puri

Masala puri, or Masalpuri, is an Indian snack which is especially popular in the southern state of Karnataka. A form of chaat, the dish originated in the Indian state of Mysore and has now become famous in the entire Indian subcontinent. Typically spicy, the dish can also be made sweet based on the requirement.
Crushed puris are soaked in hot masala gravy made up of puffed rice, green peas, chili powder, garam masala, chaat masala, coriander powder, etc. Toppings of small slices of onion and tomato, coriander leaves and sev are then added, before the dish is served. Sometimes carrot shavings are added, but they are not required.
Maneet Chauhan

Maneet Chauhan (born 27 October 1976 in Ludhiana, Punjab) is an Indian American chef and television personality. Previously the executive chef of several notable restaurants in Chicago, Nashville, and New York, she is featured as a judge on Chopped on the Food Network. She has appeared on The Next Iron Chef, on The View on ABC, Iron Chef America, the Today show on NBC, and as a judge on the finale of Worst Cooks in America on Food Network. She has also won the 2021 and 2024 Food Network competition Tournament of Champions.
Chauhan was born into a Punjabi Rajput Sikh household. She began her culinary career at the Manipal Academy of Higher Education's WelcomGroup Graduate School of Hotel Administration, Manipal, India, where she earned a bachelor's degree in Hotel Management. She then attended the Culinary Institute of America in Hyde Park, New York. As an apprentice chef, she worked in India with the Oberoi Group, Taj Group, Welcome Group and Sheraton Group.
In 2000, she was hired as management for a startup restaurant in Cherry Hill, New Jersey, where she headed a team and expanded the restaurant's capacity from 70 seats to 140 seats. In 2003, at the age of 27, she became the opening executive chef of Vermilion in Chicago, Illinois. In 2007, she moved to NYC to open At Vermilion. Her style is described as "global fusion" with roots in Indian cuisine. Chauhan has participated in fundraisers to benefit underprivileged children in India and the typhoon relief efforts in the Philippines.
She wrote her first cookbook, Flavors of My World: A Culinary Tour Through 25 Countries, published by Favorite Recipes Press.
Her second book, authored with Katy Sparks, Alex Raij, Rita Sodi and Kathleen Squires, was called The Journey. Her most recent cookbook Chaat, co-authored with Jody Eddy, was released in October 2020 and includes over eighty Indian recipes with a focus on street food and local cuisine.
Chauhan opened her first restaurant in Nashville, Tennessee. It is called "Chauhan Ale and Masala House". The restaurant, which accommodates 150, opened in August 2014.