davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Метростанция „Стадион „Васил Левски““

Метростанция „Стадион „Васил Левски““ е станция на Софийското метро. Станцията се обслужва от линии М1 и М4 и е въведена в експлоатация на 8 май 2009 г.
Станцията е разположена на кръстовището на бул. „Драган Цанков“ и бул. „Евлоги и Христо Георгиеви“, недалеч от Националния стадион „Васил Левски“. Разположена е до мястото, където някога се е намирал стадион „Юнак“. Станцията има два вход/изхода.
Архитекти на станцията са Красен Андреев и Детелин Мушев. Станцията е оформена в цветовете кафяво, бежово и бяло. Осветлението е вградено в редици вдлъбнати кръгове над двата перона в две надлъжни информационни тръби, оцветени в тъмно червено. Изходът е оформен като павилион, в който се помещава касовата зала. Станцията се намира на 22 m дълбочина и е с 5 подземни нива: две нива за служебни помещения и подземен вестибюл и едно подперонно ниво. Метростанцията е подземна, със странични перони, на всеки перон има по три ескалатора и асансьор за трудноподвижни лица и майки с деца. В покрива на павилиона има 4 купола, през които влиза слънчева светлина.
Отделно над част от станцията и свързващия тунел под бул. „Драган Цанков“ е изграден триетажен подземен паркинг с над 200 паркоместа. Паркингът има собствен вход/изход, разположен в Борисовата градина, южно от изхода на метростанцията.
На станцията е монтирана автоматична портална платформа.
Метростанция „Стадион „Васил Левски““ се обслужва от 6 автобусни линии от дневния градски транспорт:
Метростанция „Стадион „Васил Левски““ се обслужва от 4 трамвайни линии:
Олимпийски стадион (Атина)

Олимпийският стадион ,,Спирос Луис" (на гръцки: Ολυμπιακό Στάδιο Αθηνών "Σπύρος Λούης") се намира в местността Маруси в Атина. Той е част от Атинския олимпийски спортен комплекс и е кръстен на първия съвременен златен медалист от олимпийски маратон през 1896 г. – Спирос Луис. Това е основният стадион в гръцката столица и е домакин на всички лекоатлетически и футболни събития, както и на Олимпийските игри през 2004 година. Стадионът може да побере публика до 75 000 души. Тревната площ се състои от трева в модулни контейнери със системи за напояване и отводняване.
Стадионът е проектиран още през 1979 година, а е строен 1980–1982, като е завършен точно навреме, за да бъде домакин на Европейското първенство по лека атлетика. Открит е от тогавашния президент на Гърция – Константинос Караманлис на 8 септември 1982 г. Оттогава стадионът е бил домакин на много спортни събития като Средиземноморските игри през 1991 г. и Световното първенство по лека атлетика през 1997 година. След провала на Атина да спечели домакинството на летните олимпийски игри през 1996 година, стадионът е реновиран, като е построен и покрив, проектиран от Сантяго Калатрава. Реновираният стадион е открит официално на 30 юли 2004 г. за Олимпийските игри същата година. В различни периоди от време стадионът е използван от трите най-големи клубове на Атина: Пирея Олимпиакос, Панатинайкос и АЕК Атина.
Освен за спортни събития, стадионът се използва и за културни. На него са се състояли концертите на Тина Търнър, Ролинг Стоунс, Мадона, Майкъл Джексън и още много други световни звезди.
Спортен комплекс „Панчарево“

Спортен комплекс „ЦСКА“ е спортен комплекс край София, предназначен за практикуване на футбол. Разположен е в местността „Детски град“, район Панчарево, Столична община.
Спортен комплекс „Панчарево“ се състои от футболна база и стрелбищен комплекс с площ 97,422 m. Намира се в югоизточната част на София, в полите на Витоша. Благодарение на локацията си в близост до планината, базата предлага много добри условия за спорт и възстановяване. На комплекса се готви детско-юношеската школа по футбол на ЦСКА, като тук тренира и играе някои от контролните си срещи и първия състав на ЦСКА. От това място са поели своя път много български футболисти като Христо Стоичков, Любослав Пенев, Димитър Бербатов, Мартин Петров, Стилиян Петров, Емил Костадинов, Иван Зафиров и други.
Базата е построена през 60-те години на миналия век и функционира до началото на 2000-те години, преди да бъде изоставена до 2015 г. През април 2005 г. ЦСКА, който използва съоръжението, представя план за модернизация на стадион „Българска армия“, комплекс „Червено знаме“ и Спортен комплекс „Панчарево“. Планът предвижда пълното разрушаване на текущия стадион и създаването на нов модерен стадион с капацитет от 30,000 души за 100 милиона лева. Проектът трябва да бъде построен за 4 години, но никога не е стартира поради финансовите проблеми на клуба в миналото. Преди базата е разполагала и със стрелбищен комплекс, но днес се използва само за футбол. На 4 януари 2018 г. клубът официално подписва договор с Министерството на физическото възпитание и спорта за стадиона и тренировъчната база в Панчарево.
Днес комплексът разполага с три терена с естествена трева, които са построени през 2016 г., единият от които е с осветление. Базата разполага с напълно нова трибуна за зрителите, която е с капацитет от 1500 места, нови 30 бунгала за футболистите и персонала от първия състав, напълно обновени са и съблекалните, паркинга и общите части.
Спортен комплеекс „Панчарево“ е в процес на цялостна реконструкция, която се изпълнява от ръководството на ЦСКА в лицето на Гриша Ганчев и след нейното завършване ще има общо пет терена, както и най-модерните условия за възстановяване и подготовка на състезателите. Също така ще има закрито игрище с маломерни размери, фитнес център, СПА център за възстановяване и модерен медицински център с най-ново оборудване. Предвижда се и строеж на хотелска част с ресторант, която да приеме юношите на клуба, които идват от провинцията.
Спортен комплекс „Червено знаме“

42.672814, 23.371481
Спортен комплекс „Червено знаме“ е построен 1985 г. за европейската олимпиада по плуване. Намира се югоизточно от центъра на София, в близост до 4-ти километър.
Комплексът разполага с: открит басейн с олимпийски размери, открит басейн за скове, външна кула за скокове, вътрешен басейн с олимпийски размери, вътрешен басейн за скокове, вътрешна кула за скокове, вътрешен детски басейн, помощно тренировъчно игрище, кортов терен и игрище с изкуствена трева, зала за акробатика, зала за волейбол, зала за борба, зала за стрелба, зала зала за баскетбол. Основният терен е снабден и с писта за лека атлетика, възстановителен център, фитнес зала, сауна, тангентори и медицински център, презцентър, кафе, трибуна с места за 2000 души на външния басейн, трибуна с места за 2000 души на вътрешния басейн, малък парк, обществена тоалетна я парка, бани и тоалетни в медицинския център и основаната сграда на комплекса, два паркинга за автомобили и един за автобуси. Комплексът разполага с хотелска част разположена на 15 етажа.
През април 2005 г. е представен план за модернизация на стадион „Българска армия“, базата в Панчарево и комплекс „Червено знаме“. Планът предвижда пълно разрушаване на сегашния стадион и създаване на нов модерен стадион с капацитет 30 000 души на стойност 100 млн. лева. Той трябва да бъде изграден за 4 години. Реализацията на проекта трябва да започне, след като стадионът, базата в Панчарево и базата на 4-ти километър бъдат прехвърлени към футболния клуб.
Част от базата е разрушена през 2010, а на нейно място е изградена многофункционална спортна зала Арена Армеец.
Столица

Столицата е главният град на една държава. Обикновено столицата е градът, в който се намират правителството и другите висши органи на държавната (законодателна, изпълнителна, съдебна) власт – държавният глава, парламентът, върховният съд. Но тя може да е различна от действителното седалище на правителството. Например в Нидерландия столицата е Амстердам, а седалището на правителството е Хага.
В монархиите столицата често е там, където се намира кралският двор (може да се мести от един в друг дворец). Самата етимология на столица идва от престол. Обикновено столицата е регламентирана в законодателството. Често столицата е център на дейности от много голямо значение за страната – политически, икономически, културни и други.
В повечето случаи столицата е най-големият град в страната, но има много изключения. Например в Швейцария столицата е Берн, a най-големият град е Цюрих. В САЩ столицата е Вашингтон, докато най-големият град е Ню Йорк. Също така много от столиците на американските щати не са най-големите градове в щата си – например столицата на Калифорния Сакраменто не е най-големият град в щата, а това е Лос Анджелис. Въпреки това някои столици на американски щати са и най-големите градове в щата си, например Бостън в щата Масачузетс.
Някои държави имат повече от една столица. Например Република Южна Африка има 3 столици – парламентът заседава в Кейптаун, изпълнителната власт е съсредоточена в Претория, висшите съдебни органи се намират в Блумфонтейн. Най-големият град в РЮА е Йоханесбург.
Териториалните политически единици (особено във федералните държави) и автономни области с по-голяма самостоятелност в управлението също наричат административните си центрове столици – например републиките в Русия, провинциите в Германия и Австрия, кантоните в Швейцария, щатите в Бразилия, Индия, Мексико и Съединените американски щати и др.
Столица на България от 1879 г. е град София. Изборът на София за столица на новосъздадената българска държава се опира на редица географски, геополитически и исторически причини. Главният град на Третата българска държава се намира в центъра на Балканския полуостров, на място където се пресичат редица важни пътища, а още през II в. тогавашната Сердика се утвърждава като един от главните римски центрове в региона. Столици на страната в нейната над 1300-годишна история са били градовете Плиска, Преслав, Скопие и Охрид (днешна Северна Македония), Търновград и Видин.
Регионални български столици са били:
В съвременния език думата столица в България се употребява в следните съчетания:
Спортно училище „Ген. Владимир Стойчев“

Националното спортно училище „Генерал Владимир Стойчев“ е средно общообразователно училище с обучение от шести до дванадесети клас. Випускниците, положили успешно матура, получават Диплома за средно образование, с която могат да кандидатстват във висши учебни заведения в България и в чужбина. Освен общообразователната програма се преподават дисциплини, свързани със спорта, като например „Теория и методика на спортната тренировка“, „Спортно право“, „Спортен мениджмънт“, чуждоезична подготовка, свързана със спорта и др.
Това е първото спортно училище в София. Открито е на 1 септември 1974 г. под методическото ръководство на ВИФ, днес НСА. От 1 октомври 1975 г. до 1997 г. е ведомствено училище „Чавдар“ към МО и развива 30 вида спорт. От 1998 г. е държавно към МОН, а от 2003 г. – към ММС, сега Министерство на физическото възпитание и спорта. От 1987 г. училището неизменно е сред водещите в страната по постигнатите резултати в спортната и общообразователната подготовка. За ученици от провинцията е осигурено общежитие.
В 45-годишната история на СУ „Генерал Владимир Стойчев“ възпитаниците на училището са спечелили 15 олимпийски медала и още 480 отличия от световни и европейски първенства и световни купи за мъже, жени, юноши и девойки.
Олимпийски медалисти, които са възпитаници на СУ „Генерал Владимир Стойчев“ и шампиони на ЦСКА, са шампионката от Пекин`2008 в гребането Румяна Нейкова, двукратната олимпийска шампионка в спортната стрелба Мария Гроздева, първата олимпийска шампионка на училището Таня Богомилова, сребърните медалисти Весела Лечева (спортна стрелба) и Адриана Дунавска (художествена гимнастика) и носителите на бронзови отличия от олимпиади Мартин Маринов (кану-каяк), Диана Дудева (спортна гимнастика), Адриан Душев (кану-каяк), Евгени Щерев (карате) 1992 г. и Кирил Терзиев (борба свободен стил).
Спортно училище „Никола Симов“

Спортно училище „Никола Симов“ е спортно училище в град Търговище, община Търговище. Разположено е на адрес: ул. „Цар Симеон“ п.к. 134. То е с общинско финансиране. Патрон на училището е Никола Симов, знаменосец от четата на Христо Ботев. От 2020 г. директор на училището е Надежда Пенева Коева.
През учебната 2021/2022 г. в училището са записани 126 ученици, с паралелки по футбол, борба, спортна стрелба, спортна гимнастика и баскетбол.
Училището е създадено през 1985 г. като приемник на тогавашния Спортен интернат. През всичките години на съществуване, то успява да се съхрани преминавайки през СОУ – Спортен профил и днес Спортно училище „Никола Симов“. Историята на училището е история на много победи. Основната му цел е формиране на спортисти с принос към националния спорт. В периода от 1986 до 2019 г. директор на спортното училище е Кольо Калев.
Спортна стрелба

Спортната стрелба е олимпийски вид спорт. Състезания по стрелба започват да се провеждат още през 1432 година в Германия. Стрелбата е олимпийски спорт още на първите съвременни олимпийски игри в Атина през 1896 година.
Стрелбата е от най-старите умения познати на човечеството. Благодарение на нея са се изхранвали в миналото. Тя включва различни видове стрелба и различни видове оръжия. Стрелбата е придобила спортен характер много назад във времето. Това е било начин различните стрелци да докажат своите умения и да ги сравнят с останалите претенденти. С развитието на оръжията се е развивала и самата стрелба и съответно спортната стрелба. Спортната стрелба позволява да се изпробват най-добрите оръжия и мерни прибори.
Благодарение на спортната стрелба се правят множество подобрения по оръжието и мерните прибори. Спортната стрелба изгражда перфектни стрелци владеещи оръжието и точността до съвършенство. В най-общ вид спортната стрелба е съвкупност от добър стрелец и добро оръжие поставени в състезателни условия. Защото, сами по себе си отделните съставни части стрелец, оръжие или състезание не са спортна стрелба.
Има различни дисциплини и разделението е според вида на оръжието:
В последните няколко години става популярна една разновидност на стрелбата, наречена „Динамична стрелба“. Въпреки че тази разновидност не е включена в олимпийските спортове, тя си е вид спортна стрелба. Създадени са клубове и се организират много състезания, и турнири в цял свят. Дисциплината „динамична стрелба“ представлява последователно поразяване на предварително наредени сцени с няколко различни мишени и препятствия. Мишените се нареждат в различни комбинации и на различно разстояние. Всеки състезател трябва да обходи сцената и да порази мишените за възможно най-кратко време. Използват се различни видове оръжие и най-вече пистолет и револвер в различен калибър.
Спортно училище „Васил Левски“ (Пловдив)

Спортно училище „Васил Левски“ в град Пловдив е най-старото спортно училище в България. В многогодишната си история училището поставя основите за изграждане на много спортисти, прославили България по целия свят.
Основано е през 1949 година като Техникум за физическа култура и спорт. От 1974 г. техникумът носи името на българския революционер и Апостол на свободата Васил Левски.
Училището се гордее с осем олимпийски, четиридесет и девет световни, четиридесет и седем европейски титли.
Училище разполага с материална база, осигуряваща необходимите условия за учение, спорт и отдих:
До училището се намира Диспансер по спортна медицина, Гребния канал, стадион „Пловдив“, спортен комплекс „Пловдив“, плувен басейн, спортна зала и тенис комплекс.
и много други.
Секция за българска диалектология и лингвистична география

Секцията за българска диалектология и лингвистична география е звено на Института за български език към Българската академия на науките. Занимава се с изучаването, систематизирането и картографирането на българските говори.
Проблематиката на Секцията е свързана с решаването на актуални проблеми с национално значение, които са част от духовната култура на българската нация. Проучването на народните говори дава възможност да се разкрият редица специфични особености на българския език като основа на националната идентичност на българския народ и като част от културното разнообразие в Европа и света. Запазените в българските диалекти архаични особености от старобългарски и от други периоди от развоя на нашия език и тяхното изследване е принос в съхраняването на културно-историческото наследство на България. Проучването на говорите извън страната е тясно свързано с проблемите за техния български характер и за единството на българския език в съвременен и в исторически аспект.
Национална олимпиада по география

Националната олимпиада по география е ученическа олимпиада в 2 възрастови групи: младша (до 7-и клас) и старша (до 12-и клас). Участници в международни състезания са само представители на старшата възраст. Организатор на олимпиадата е Министерството на образованието и науката. Олимпиадата се провежда всяка година като преминава през общински, областни и национални кръгове. Олимпиадата е приемник на Националното състезание по география.
2013 – От 26 до 28 април се провежда ІХ национална олимпиада по география и икономика в Русе.
2014 – От 25 до 27 април се провежда Х национална олимпиада по география и икономика в Ямбол.
2015 – От 1 до 3 май се провежда ХІ национална олимпиада по география и икономика във Враца. Информация за класирането: сайт на МОН – www.mon.bg
Националната комисия по география е организационен орган, сформиращ се със заповед на министъра на образованието и науката. Той определя регламента и етапите на олимпиадата, подготвя въпросите и организира самото провеждане на олимпиадата. От създаването на олимпиадата до 2010 председател на комисията е проф. д-р Румен Пенин, преподавател в катедра „Ландшафтознание и опазване на природната среда“ към ГГФ на СУ. От 2011 е назначен нов състав на комисията и нов председател в лицето на доц. д-р Александър Сарафов, преподавател в катедра „Ландшафтознание и опазване на природната среда“ към ГГФ на СУ. През 2017 за председател на комисията е избрана доц. д-р Вера Николова, преподавател в катедра „География на туризма“ към ГГФ на СУ.
Николай Мичев

Никола̀й Мѝчев Никола̀ев е български географ, доктор на географските науки, професор.
Николай Мичев е роден на 15 септември 1927 г. в село Осенец, сега в община Разград, област Разград.
През 1951 г. завършва география в Софийския университет „Свети Климент Охридски“.
След успешната защита на дисертацията на тема „Стопанско-географски облик и проблеми в басейна на Горна и Средна Янтра“ (1955) получава научната степен „кандидат на географските науки“. Постъпва на работа в тогавашното Министерство на комуналното стопанство и благоустройството.
От 1957 г., след успешно издържан конкурс е назначен като младши научен сътрудник в Географския институт на БАН, където работи в продължение на 36 години.
През 1967 г. се хабилитира и получава научно звание старши научен сътрудник втора степен. В продължение на двадесет години (1973 – 1993) е ръководител на самостоятелно научно звено (проблемна група, от 1989 г. секция „География на населението и селищата“). Същевременно ръководи и сектор към Националния център по Науки за Земята (1982), който обединява секцията от Географския институт и катедрата „География на населението и селищата“ към Софийския университет.
През 1982 г. успешно защитава дисертация за присъждане на научната степен „доктор на географските науки“ на тема „Развитие и проблеми на населението и селищата на България – икономогеографски аспекти“. От 1985 г. е старши научен сътрудник първа степен в Географския институт на БАН и работи като такъв до пенсионирането си през 1993 г.
От 1996 до 2005 г. е професор в Шуменския университет „Епископ Константин Преславски“ и чете лекции по География на населението и селищата на света (издава учебник, 2003) и по Краезнание на България, както и по Икономическа география и по Световно стопанство.
От 1959 г. е член на тогавашния Съюз на научните работници в България (СНРБ), сега Съюз на учените в България (СУБ). Дълго време е член на Научния съвет на Географския институт на БАН и на Специализирания научен съвет по география при ВАК (от 1984 до 1986 г. е секретар).
Починал е на 27 април 2013 г.
Автор или съавтор е на 170 печатни публикации (в това число 10 самостоятелни и колективни монографии) и над 60 научнопопулярни (в това число 10 книги). Той участва с около 500 термина в „Кратка българска енциклопедия“, Енциклопедия „Пирински край“, Географски речник на България.
Сред по-значителните публикации в научното творчество на Николай Мичев трябва да се отбележат:
Български национален комитет за география

Български национален комитет за география е неправителствена организация за география в България. Учреден е на 24 декември 1936 г.
Главен секретар е проф. Иван Батаклиев. Целта на комитета е подпомагане на развитието, изучаването, общественото популяризиране и международното представяне на българската географска наука. Последното годишно отчетно събрание се провежда на 21 март 1946 г., а последният отчет за дейността на комитета е от 8 март 1947 г. Архивът на българския национален комитет за география се съхранява в Централен държавен архив. Във фонда се съдържат уставът, учредителски протокол, протоколи от годишни отчетни събрания, отчети за дейността му през 1937 – 1946 г., както и изложения и преписки с Министерство на народната просвета, Държавния географски институт, Софийския университет, Международния комитет по география, университетски географски институти в Германия.
Залез

Залезът е преминаване на слънчевия диск под линията на хоризонта и свързаните с това оптически явления. Най-честото оптическо явление, свързвано със залезите, е оцветяването на небето в червен цвят. Изключително рядко явление е т.нар. Зелен лъч. Други думи, които може да са остарели, диалектни или поетични са залязване, заник, запад, заид, заход, захождане.
Залезът не трябва да се бърка със сумрака, който, както често се определя, е моментът, в който настъпва тъмнина, определено време, след като слънцето залезе.
Червеният цвят на небето при залез е причинен от разпръскването на синята светлина от атмосферния прах. Относително малко количество светлина се разпръсква по този начин и така небето често приема червени, оранжеви и жълти цветове. Цветът на небето може да бъде повлиян от атмосфера феномени като облаци, дим и смог произлезли от естествен или повлиян от човешката активност процес, а също така и от пепел от вулканични изригвания.
Залезът често е по-ярко оцветен от изгрева. Това е причинено от тенденцията за наличие на повече прах в ниските слоеве на атмосферата вечер. Причината за това е причинено от слънчевото греене през деня, което намалява относителната влажност на въздуха, предизвиква увеличение на скоростта на вятъра и турбуленция, което предизвиква разпространение на прах във въздуха. Понякога разликата между изгрева и залеза може да зависи от географското положение, от което те се наблюдават. Пример за това са изгреви и залези, които се наблюдават над морета и океани и такива, наблюдавани над сушата.
Времето на залеза варира през годината и географската ширина. Промените във времето са причинени от наклона на земната ос и движението на планетата по нейната орбита. Интересен ефект е несъвпадението на лятното и зимното слънцестоене с най-късния или най-ранния изгрев или залез. Това явление е толкова по-силно изразено, колкото по-отдалечена е позицията на наблюдение от екватора. Вариациите във времето на изгрева и залеза на екватора са само няколко минути през продължение на годината. Същото се отнася и за зенита на слънцето.
Тъй като изгревът и залезът се отчитат по предния или задния ръб на Слънцето, а не по центъра, леко се увеличава продължителността на деня спрямо нощта. Тъй като светлината на слънцето се изкривява от различната плътност на земната атмосфера, Слънцето все още се вижда след като е под хоризонта. Този ефект е всекидневна илюзия заедно с изгрева
Свещ

Битовите свещи са източник на светлина. Представляват фитил от текстилен материал, поставен в средата на форма от втвърдено гориво. В днешно време за гориво се използва предимно парафин, но по-висококачествени свещи се произвеждат от стеарин, пчелен восък и др. За запалване се използва външен източник на горене (напр. запалена клечка кибрит), с който се пали фитилът. След затоплянето от пламъка твърдото гориво се разтапя, омокря фитила (капилярни сили) и, когато достигне до пламъка, изгаря, при което се свързва с кислорода от атмосферата, отдавайки светлина и топлина.
Днес свещите се произвеждат главно от парафинов восък, евтин страничен продукт от рафинирането на нефта. Използва се и стеарин, обикновено извличан от кокосово, рициново или палмово масло.
Употребяват се предимно за осветление, а в наши дни като ароматизатори, символи или за естетически вид и приятна атмосфера.
Преди навлизането на електричеството и производните му начини за получаване на светлина, за тази цел повсеместно се е използвала свещта. Производството и видът ѝ, такъв какъвто го познаваме днес, е до голяма степен видоизменен. Множество използвани в миналото материали (пчелен восък, китова мас и др.) се срещат все по-рядко. Интересен факт е, че свещи са се използвали предимно в Северна Европа, а в по-топлите източни и южни части на континента за осветление се е използвала лампа (маслена, по-късно – газена).
Изместена от електричеството, светлината на свещта е останала по-скоро като символ, отколкото като необходимост. В съвременния свят употребата на свещи не е спряла, но се е видоизменила. Произвеждат се свещи с ароматизиращ, димоотблъскващ или просто естетичен ефект, но може би най-масовото им използване е по време на празници, какъвто е рожденият ден.
Свещта е символ и по отношение на някои религии, като тя е задължителен атрибут в религиозните церемонии.
В християнската религия свещта е символ на светлината на Христос и нейно типично място е до олтара в храма. Често се използва и по време на молитва или се отива до храма, за да се запали обречена (наречена на някого или за нещо) свещ. Друго типично в някои части на Европа използване на свещта е украсата на коледните дръвчета или коледните венци.
В юдаизма традиционно се пали свещ в петък вечерта в началото на празника Сабат. Паленето на свещ е неотменима част и от празника Ханука, Деня на холокоста и при заупокойни служби.
Използването на свещи крие голяма опасност от предизвикване на пожар! За да се намали опасността, се използват контейнери или подложки от негорим материал (стъкло, порцелан), в които се поставя свещта.
Локомотив (стадион в Москва)

„Локомотив“ е стадион, намиращ се в Москва. На него домакинските си мачове играе „Локомотив“ (Москва).
Стадионът е открит през 1935 г. под името „Сталинец“. През 1956 г. стадионът става собственост на Министерството на минната промишленост и приема името „Шахтьор“. От 1966 г. се казва „Локомотив“.
През 1990-те години пейките на стадиона са сменени със седалки и капацитетът е намален до 24 000 зрители. През 2000 г. „Локомотив“ събарят стадиона и изграждат на негово място нов. Първият мач на новия стадион е срещу „Урал“.
До 2006 г. ЦСКА (Москва) играе мачовете си от евротурнирите на „Локомотив“. От лятото на 2013 Спартак Москва ще домакинства на Локомотив.
Стадионът разполага и с алея на славата, в която са включени легендите на „Локомотив“.
Клеантис Викелидис (стадион)

„Клеантис Викелидис“ (на гръцки: Γήπεδο Κλεάνθης Βικελίδης) е стадион в Солун, Гърция.
Построен е през 1951 година като стадион за домакинските срещи на ФК Арис Солун - един от най-популярните гръцки футболни клубове. Отначало се казва „Арис“, преди да бъде наречен на легендарния играч на „Арис“ от 30-те години на XX век - Клеантис Викелидис. Често се споменава и като стадион „Харилау“ по името на квартала Харилау, в който се намира.
Стадионът има 23 200 седящи места и е ремонтиран за XXVIII летни олимпийски игри, когато служи за тренировки по футбол. В комплекса на стадиона се включват съблекални, басейн, ВИП места, фитнес салон и ресторант с изглед към терена, както и зала за пресконференции.
Vasil Levski Stadium Metro Station

Vasil Levski Stadium Metro Station (Bulgarian: Метростанция „Стадион „Васил Левски“) is a station on the Sofia Metro in Bulgaria. It was introduced into service on 8 May 2009. It serves the Vasil Levski National Stadium and New CSKA Sofia Stadium. The architectural layout was created by architects Kr. Andreev and D. Mushev.
In August 2020, testing of the first automatic Platform screen doors (Rope-type Screen Door) commenced at the Vasil Levski Stadium Metro Station of the Sofia Metro. These safety barriers are intended for greater safety of passengers. Automatic partition doors on the existing Line 1, in addition to the Vasil Levski Stadium Metro Station, are also being built at the Opalchenska Metro Station. By 2022, this RSD system will be implemented at first 12 stations of the Line 1 and Line 2 of the Sofia Metro.
Opalchenska Metro Station

Opalchenska Metro Station (Bulgarian: Метростанция „Опълченска“) is a station on the Sofia Metro in Bulgaria. It opened on 17 September 1999.
The metro station lies under Todor Alexandrov Boulevard between Opalchenska Street and Hristo Botev Boulevard. The west vestibule has 4 entries on the intersection of Todor Alexandrov Boulevard and Opalchenska Street and the east vestibule has 2 entries on the intersection of Todor Alexandrov Boulevard and Strandzha Street.
The platform and the concourses have a modern design. The platform is a non-column type. The floors are lined with ceramic panels in brown-beige and green color corresponding to the outlook of the ceiling. The ceiling at the platform is made of vertical aluminum frames, forming figures with color stripes at the edges, placed above the lamps along the axis of the station. Groups of stainless steel benches are placed around the lamps. Sloping metal panels framed with blue and green stripes are put on the walls of the platform. The main lighting fixture is installed into inclined milk-white panels, placed at both ends of the platform. In the concourses it is installed into the suspended ceilings. The concourses are lined with granite and aluminum plates, while the underpasses are implemented with mineral masonry, forming geometric shapes. The suspended ceilings are white, made of 30 cm components of Hunter Douglas type, longitudinally arranged with colored stripes. The entrances are lined with beige marble and poly-carbonate arch-shaped coverings.
The architectural layout is created by architects I. Stanishev and Kr. Andreev. A draft, created by the same authors and put up to competitive procedure is serving as a base of the final design.
In September 2020, Automatic Platform screen doors started to operate at Opalchenska Metro station after a month such barriers were launched at the Vasil Levski Stadium Metro Station of the Sofia Metro. By 2022, this RSD (Rope-type Screen Door) system will be implemented at the busiest 12 stations of the Line 1 and Line 2 of the Sofia Metro.
Media related to Opalchenska Metro Station at Wikimedia Commons
Yordan Yovchev

Yordan Yovchev Yovchev (Bulgarian: Йордан Йовчев Йовчев; born February 24, 1973), also spelled Jordan Jovtchev, is a retired Bulgarian gymnast. He took part in six consecutive Olympic Games, more than any other Bulgarian athlete in Olympic history. He is president of the Bulgarian Gymnastics Federation and also serves as a sports commentator.
Yovchev was born in Plovdiv, Bulgaria. He won silver in the men's rings at the 2004 Summer Olympics in Athens with a score of 9.850. In the same Olympic Games, Yovchev won bronze in the men's floor exercise with a score of 9.775. In the 2000 Olympics in Sydney, Australia, he won the bronze on both floor exercise and still rings with 9.787 and 9.762 respectively. He also won two World Championship Bronze medals in the all around (1999, 2001).
Yovchev made his fifth Olympic team for the Beijing Olympics in 2008, and qualified again for the Rings exercise. He qualified second with a score of 16.275 under the new scoring system, but missed a handstand and finished the final in last place with a score of 15.525.
He has competed in many SASUKE tournaments, reaching the final stage in the 8th competition; he did not pass the spider climb in the first 15 seconds, so the walls spread apart and he fell. He is the only competitor to not pass the spider climb in this version of the final stage, other than Shingo Yamamoto who did not complete it due to injury, but his early failure could be attributed to the heavy rain during the entire competition. Since then he has not passed the third stage.
He, Krasimir Dunev, and Ivan Ivankov moved to the United States after the 1996 Summer Olympics, staying in Detroit, Michigan as they wanted to compete professionally in the United States. During his career, he turned down proposals to change his sporting allegiance and compete for the United States.
He coached and trained in Norman, Oklahoma, and Houston, Texas, before moving back to Bulgaria in 2007. He and his wife, Boriana, have a son, Yordan Jr.
In 2009, he was elected president of the Bulgarian Gymnastics Federation.
Yordan Yovchev qualified and participated in the 2012 Summer Olympics in London, which was his 6th appearance at the Olympic Games, a record at that time for a gymnast, along with Oksana Chusovitina who also made her 6th Olympic appearance in 2012 (she now holds the record alone, having competed in her 8th Olympics in 2021). He was also his country's flagbearer during the opening ceremony. Yovchev officially retired from the sport in February 2013.
In 2016, he was inducted in the International Gymnastics Hall of Fame.
List of tallest buildings in Europe

This list of tallest buildings in Europe ranks skyscrapers in Europe by height exceeding 190 metres (623 ft). For decades, only a few major cities, such as Milan, Moscow, Istanbul, London, Paris, Frankfurt, Warsaw contained skyscrapers. In recent years, however, construction has spread to many other cities on the continent, including Lyon, Manchester, Madrid and Rotterdam. The tallest building in Europe is the Lakhta Center, located in Saint Petersburg, Russia.
As of 2025, only one European city has 100 or more skyscrapers exceeding 150 metres (490 ft): Moscow (108). Five other European cities have 10 or more skyscrapers exceeding 150 metres (490 ft): Istanbul (52), London (43), Paris (24), Frankfurt (20), and Warsaw (17). Additionally, only four cities in Europe have supertall skyscrapers: Moscow (7), Warsaw (1), London (1), Saint Petersburg (1) and Istanbul (1)
This list ranks skyscrapers in Europe that stand at least 190 metres (623 ft) tall, based on standard height measurements. Architectural details do not include antenna masts. Existing structures are included for ranking purposes based on present height. Many non-architectural extensions (such as radio antennas) are easily added and removed from tall buildings without significantly changing the style and design of the building, which is seen as a significant part of the value of these buildings.
Bakwan

Bakwan iolah makanan yang tabuek dari tapuang yang dicampua jo sayua jo bumbu lainnyo. Digoreng jo minyak angek yang mambuek bakwan punyo cito raso lamak. Bakwan dipicayo asalnyo dari cino, diambiak dari kato "bakwan" yang mano Bak artinyo dagiang. diyakini dulu Bakwan tabuek dari dagiang jo tapuang yang digoreng. hal Hal iko sarupa jo makanan lain yang mamiliki asal yang samo kayak Bakpao (Roti isi Dagiang), Bakso (Bola Dagiang), Bakmi (Mie Dagiang), Bakpia (Kue dagiang kacang hijau), Bacang (Makanan Dagiang Cacah).
Didalam bakwan biasonyo ado macam-macam sayuran, akan tetapi tadapek variasi lain yaitu bakwan udang yang manggunoan udang utuh yang digoreang jo adonan terigu. Karano kemiripannyo, istilah 'bakwan' jo 'perkedel' sering kali dipatukaan, misalnyo bakwan jaguang bisa dapek disabuik perkedel jaguang.
Manikmati bakwan dapek manjadi lauak saat makan nasi atau juo manjadi kudok an untuak santai dilangkok an jo lado kutu.
Pado saat tajadi perdagangan dan patukaran budaya di Indonesia, resep makanan juo saliang babaua sahinggo mampangaruhi masakan tradisional sangkek itu. panggunoan kato Bak sendiri sampai kini masih digunoan maskipun Bakwan indak lai barisi dagiang / udang.
Ado juo pandapek bahwa Bakwan iyolah namo lain dari Bakso, jiko dipahami arti kato "bak" iolah dagiang sedangkan "wan " bararti bulek jadi Bakwan artinyo dagiang bulek. sedangkan Bakso arti kato pado "bak" iolah dagiang jo "so" iyolah dibuek bulek. Jadi Bakso artinyo dagiang yang sedang dibuek bulek. Contohnyo panggunoan kato bakwan untuak bakso iyolah Bakwan Malang. inyo bapandapek panyabuikan kato Bakwan pado gorengan bala bala ko iyolah salah kaprah yang lamo digunoan oleh masyarakaik.
Katupek pitalah

Katupek pitalah adolah makanan khas minangkabau dari nagari Pitalah, nagari diKecamatan Batipuah, Kabupaten Tanah Data. Manuruik nagari asanyo, katupek dibuek dari bareh Saganggam Panuah, nan katonyo mambuek katupek taraso haluih. Biasonyo katupek pitalah dimakan jo gulai cubadak untuak makan pagi. Isi gulai bamacam-macam, sasuai jo daerah masiang-masiang nan nio mambuek katupek pitalah. Tapi manuruik nagari asanyo, isi gulai katupek pitalah ado tigo, iyolah rabuang, cubadak, jo lobak singgalang, dimasak jo talenang (balanga dari tanah liek). Nan manjadi ciri khas katupek iko adolah kuahnyo nan lumek di lidah. Kini katupek pitalah dapek dicari di babagai nagari di Indonesia. Supayo batambah lamak makan katupek pitalah, dapek ditambah jo bakwan, tahu isi, atau karipik.
https://www.cendananews.com/2015/06/katupek-pitalah-kearifan-dari-negeri-hujan-sumatera-barat.htmlhtml
Tapuang bareh

Tapuang bareh adolah tapuang nan dibuek dari bareh nan ditumbuak atau digiliang sampai aluih. Tapuang bareh ndak samo jo pati bareh nan caro bueknyo tu dirandam di larutan alkail. Untuak urang nan punyo pinyakik intoleransi gluten, tapuang bareh ko bisa dijadikan pangganti tapuang gandum dek tapuang bareh ndak manganduang gluten .
Ado babarapo ciri-ciri nan manandoan bahwasannyo itu adolah tapuang bareh, di antaronyo iolah warnanyo putiah agak transparan, taraso lambuik jo aluih di tangan, sarato kanduangan amilosanyo kiro-kiro 20% . Biasonyo tapuang bareh ko digunokan untuak mambuek makanan tradisional, misalnyo bakwan, peyek, nagosari, dan lain sabagainyo .
Salain digunokan untuak mambuek baragam makanan lamak, tapuang bareh punyo manfaaik lain. Manfaaik tu antaro lain manurunkan barek badan, manyambuahkan luko, mancerahkan muko, manurunkan rasiko serangan jantuang, sarato mancegah muko dari jirawek .
Hospital Playlist

Hospital Playlist (Hangul: 슬기로운 의사생활; RR: Seulgiroun Euisasaenghal; lit. Wise Doctor Life) marupoan seri televisi Korea Selatan taun 2020 nan bacarito tantang limo dokter nan bakawan sajak tahun 1999. Drama ko ditulih dek Lee Woo-jung jo disutradarai dek Shin Won-ho. Iko pulo manjadi drama seri kaduo dari seri Wise Life satalah Prison Playbook. Drama iko diparanan dek Jo Jung-suk, Yoo Yeon-seok, Jung Kyung-ho, Kim Dae-myung, dan Jeon Mi-do. Musim partamo ko disiaran dek tvN satiok Kamih jam 21:00 (WSK) mulai 12 Maret inggo 28 Mei 2020. Musim kaduo dijadwalan tayang pado taun 2021. Drama iko manjadi drama paringkek kasambulan dalam sijarah televisi kabel. Untuak di Indonesia jo nagara lain dapek manyaksiak drama ko dari penyesia streaming.
Hospital Playlist bacarito tantang pasahabatan limo urang nan tajalin sajak masuak kuliah kedokteran pado 20 taun lalu. Saking dek akrabnyo dek pandangan sajo mareka bisa tahu isi kapalo masiang-masiang. Kasaharian kalimo dotor ko barisi jo babagai kahidupan jo kamatian nan tajadi di rumah sakik tampek mareka bakarajo. Salain itu, kisah ko juo ado kisah cinta antaro Ik-jun (Jo Jung-suk), saurang dotor spesialis panyakik saluran pencernaan, nan salalu labiah cadiak sacaro akedemis maupun sosialnyo. Tu ado Jeong-won (Yoo Yeon-seok), saurang dotor spesialis anak nan sopan jo panuah paratian, tapi juo mampunyoi kuaik jo barani. Song-hwa (Jeon Mi-do) marupuan dotor spesialis badah saraf nan mampunyoi karakter tenang dan manantang. Inyo pamimpin rombongan. Samantaro itu, Jun-wan (Jung Kyung-ho) adolah dotor bedah unggulan, tapi selalu sansaro. Tarakhia, ado Seok-hyeong (Kim Dae-myung), dotor spesialis ginekologi nan pulo saurang laki-laki nan penyendiri.
Pado tabel di bawah ko manunjuak an rating nan didapek dek Hospital Playlist.
Baribeh

Baribeh adolah binatang nan tamasuak dalam kaleh mamalia samo jo ordo Carnivora, familia Ursidae.
Baribeh adolah binatang lia jinih Ursus, babulu taba, dapek tagak jo duo kaki, mancaka, jo bamuncuang panjang. Dalam namo ilmiahnyo Ursidae. Ursidae iko barasa dari duo kato yaitu ursus jo idae. Ursus barasa dari bahasa latin ursus nan barati baribeh jo idae barasa dari bahaso Yunani kuno Eidos (Yunani).
Buntiang pado baribeh biasonyo salamo 6–9 bulan, tamasuak implantasi nan tatundo, juo bisa manganduak inggo ampek anak sakaliguih. Panda raksasa dapek malahian anak kamba tatapi inyo hanyo manyusuoan ciek anak, nan ciek lah dipadian mati. Pada spesies beruang yang hidup di utara, kelahiran terjadi selama dormansi musim dingin. Anak-anaknya dilahirkan buta dan tidak berdaya dengan paling banyak lapisan tipis rambut, bergantung pada ibu mereka untuk kehangatan. Susu beruang betina kaya akan lemak dan antibodi dan anaknya dapat menyusu hingga satu tahun setelah mereka lahir. Pada 2-3 bulan, anak beruang sudah bisa berjalan dan mengikuti ibu mereka di luar sarang. Mereka biasanya mengikutinya dengan berjalan kaki, tetapi anak beruang lebih sering menunggangi punggung ibu mereka.
Lihat pula:
Marilyn Monroe

Marilyn Monroe (lahia banamo Norma Jeane Mortenson; 1 Juni 1926 – 4 Agustus 1962) adolah surang aktris, model, jo panyanyi Amerika Serikat. Inyo adolah salah satu bintang film nan paliang terkenal pado zaman 1950an, dan inggo kini masih disanjuang sabagai ikon budayo abaik kaduo puluah.
Ayam geprek

Ayam geprek (Javanese: ꦥꦶꦠꦶꦏ꧀ꦒꦼꦥꦿꦺꦏ꧀, romanized: Pitik geprèk, 'crushed chicken') is an Indonesian crispy battered fried chicken crushed and mixed with hot and spicy sambal. Currently ayam geprek is commonly found in Indonesia and neighbouring countries, however its origin was from Yogyakarta in Java.
Geprek is the Javanese term for "crushed" or "smashed", thus ayam geprek means "crushed chicken". It is quite similar to the traditional East Javanese ayam penyet, as both are fried chicken that are smashed and mixed with hot and spicy sambal chili paste. The difference is that ayam penyet is a type of traditional Javanese ayam goreng that is half-cooked in bumbu kuning (yellow spice paste) before being deep fried in hot palm oil, while ayam geprek is more akin to Western-style (American) fried chicken that is coated with batter and popularly known as ayam goreng tepung (battered fried chicken) in Indonesia.
Ayam geprek gained popularity across Indonesia in 2017, with numbers of outlets sprung in most Indonesian cities. Its origin, however, was believed from Yogyakarta, from the creation of Mrs. Ruminah or popularly known as Bu Rum. In 2003, Bu Rum's customers requested that her ayam goreng tepung (battered fried chicken) to be smashed and topped with sambal chili paste. Subsequently, this smashed spicy crispy fried chicken has gained wider popularity, as numbers of restaurants copied the recipe.
Another source argued that the current popularity of ayam geprek was initiated by local fast food chain Quick Chicken, that launched their product called "American Penyet" in 2013. Bedi Zubaedi, founder and CEO of Quick Chicken, claimed that before the ayam geprek was as popular, they had made an identical dish named "American Penyet". This menu is a blend of Western-style fried chicken served in the Indonesian penyet method mixed with sambal bajak.
Ayam geprek is commonly served with sambal chili paste, however today its new variants might be served with additional mozzarella cheese toppings and kol goreng (fried cabbage).
Bihun goreng

Bihun goreng, bee hoon goreng or mee hoon goreng refers to a dish of fried noodles cooked with rice vermicelli in both the Indonesian and Malay languages. In certain countries, such as Singapore, the term goreng is occasionally substituted with its English equivalent for the name of the dish.
There is no single defined recipe for the dish, and its composition and preparation varies greatly from household to household in all relevant cultural and linguistic regions, which may include vegetarian versions.
In Indonesian cuisine, bihun goreng is associated with Chinese Indonesian and Javanese cuisine. Like mie goreng or kwetiau goreng, bihun goreng is usually seasoned with kecap manis (sweet soy sauce) and bumbu. Typical ingredients involved in its preparation include garlic, onion or shallots, fried prawn, chicken, beef, or sliced bakso (meatballs), chili, Chinese cabbage, cabbages, tomatoes, egg, and other vegetables. The dish may be accompanied with acar and garnished with fried shallots.
There are two distinct varieties—one is Chinese Indonesian version which does not use sweet soy sauce, the other is the Javanese version which does use sweet soy sauce. Bihun goreng with sweet soy sauce has that sweet and savoury flavour with smoky aroma. The Chinese Indonesian version however, uses no sweet soy sauce, thus similar to common Chinese-style stir fried rice vermicelli, akin to Singaporean fried bee hoon.
In Indonesia bihun goreng might be consumed solely as a main dish, or served as an addition or topping in other dish, such as add upon nasi uduk (fragrant coconut rice) or nasi campur (mixed rice).
Noteworthy variants of the dish found in Malaysia include bihun goreng utara or Northern-style fried rice vermicelli, which refers to its prevalence in the northern region of Peninsular Malaysia. A popular breakfast food and snack, it is fried to a dry texture, and seasoned with chilli powder and chives.
In Singapore, rice vermicelli is locally known and spelled as bee hoon, mee hoon, or mai fun. The dish is generally prepared mild without any spicy seasonings, and is a popular option for breakfast.
Cap cai

Cap cai, sometimes spelled cap cay, (Chinese: 雜菜; pinyin: zácài; Pe̍h-ōe-jī: cha̍p-chhài; lit. 'mixed vegetables') is the Hokkien-derived term for a popular Chinese Indonesian and Peranakan stir fried vegetable dish that originates from Fujian cuisine.
According to Aji Bromokusumo, an expert on Chinese Peranakan cuisine in Indonesia, the stir fried mixed vegetables has its origin from the Chinese imperial kitchen. According to the royal etiquette, the Chinese emperor should always consumes high quality food made of fresh ingredients daily, thus there are a lot of leftover vegetables in the palace kitchen. This led the chef to salvage the leftover vegetables, mixed and stir-fried it as a new dish, which led to the creation of Chinese stir-fried mixed vegetables. This stir-fried leftover vegetables of course, was not meant for the emperor or the royal family, but is served to feed the palace servants, eunuch and courtiers.
Cap cai was brought to Indonesia from the Fujian area, where the Hokkien people originated. Subsequently, the Hokkien people are the dominant Chinese ethnic group in Indonesia. According to a culinary history expert, Chinese immigrants who arrived in Indonesia cooked cap cai because Indonesia is rich in various types of vegetables. On the other hand, meat was not affordable for the struggling early immigrants. This is also the reason why cap cai does not have a rigid recipe regarding the types of vegetables contained in it.
Various vegetables such as cauliflower, cabbage, Chinese cabbage, Napa cabbage, carrot, baby corn, mushrooms, and leeks are chopped and stir-fried in a wok with small amount of cooking oil and water. Chopped garlic and onion with salt, sugar, soy sauce, ang ciu Chinese cooking wine and oyster sauce are added for flavour. The liquid sauces are thickened using corn starch.
Cap cai can be made as a vegetarian dish, or mixed with meats such as chicken, liver or gizzard, beef, fish, shrimp or cuttlefish, and slices of beef or fish bakso (meatballs). The type and numbers of vegetables differ according to recipe variations and the availability of vegetables in each household, but the most common vegetables in simple cap cai are cauliflower, cabbage and carrot.