davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Bolo Rainha Elizabeth

O bolo Rainha Elizabeth é um bolo de tâmaras levemente doce, úmido e com baixo teor de gordura, coberto com uma mistura de açúcar mascavo, manteiga e coco tostado. O bolo Rainha Elizabeth leva o nome da então Rainha do Canadá, Isabel II, e pode ter sido primeiro feito em 1953 para a sua coroação. Outro relato afirma que foi criado para a coroação do rei Jorge VI e da rainha Isabel a Rainha Mãe, em 1937. Apesar de sua origem incerta, a sobremesa ganhou popularidade nacional na década de 1950 e continua sendo um prato típico canadense.
O bolo Rainha Elizabeth é um bolo de sobremesa preparado com açúcar, farinha, tâmaras, ovos e manteiga e coberto com uma cobertura açucarada com coco ralado. O bolo tem o nome de Isabel II. É um bolo popular no Canadá. A cobertura é preparada com coco tostado. O glacê é preparado à base de caramelo. As tâmaras utilizadas são picadas, e dão ao bolo uma coloração escura. Às vezes, nozes picadas ou outros tipos de nozes são usados em cima do bolo. O bolo Rainha Elizabeth tem baixo teor de gordura em comparação com outros bolos e tem consistência úmida. Às vezes é servido acompanhado de chá. O doce é comum em feiras livres e vendas de bolos. Às vezes é fornecido em confeitarias no Canadá.
Um relato das origens do bolo da Rainha Elizabeth é que ele foi preparado para a coroação de Isabel II em 1953. Nessa época, ainda existia racionamento de alimentos na Grã-Bretanha e um bolo com poucos ingredientes era adequado. Outro relato é que o bolo foi criado para a coroação do Rei Jorge VI e da rainha Isabel a Rainha Mãe, em 1937.
Uma receita de bolo da Rainha Elizabeth foi publicada pelo Coronation Cook Book em 1953 em comemoração à coroação de Isabel II.
Financier (bolo)

Um financier (pronúncia em francês: ​[fi.nɑ̃.sje]) é um pequeno bolo francês de amêndoa, aromatizado com beurre noisette, geralmente assado em uma forma pequena. Leve e úmido com um exterior crocante semelhante a uma casca de ovo, o financier tradicional também contém clara de ovo, farinha e açúcar de confeiteiro. Os moldes são geralmente pequenos formatos retangulares semelhantes em tamanho aos petits fours.
O financier é natural da região de Lorraine. Originalmente feito pela ordem de freiras visitandinas no século XVII, o financier foi popularizado no século XIX.
Diz-se que o nome financier deriva do tradicional molde retangular, que se assemelha a uma barra de ouro quando os suíços reinterpretaram o financier e o assaram dessa forma.
Bibliografia de Nora Roberts

A lista de obras abaixo inclui todos os romances e novelas publicados pela autora Nora Roberts. As publicações estão listadas por ordem cronológica de lançamento (ano a ano), além de estarem organizadas, em cada década, por ordem alfabética (até que passaram a constar também o mês do lançamento). Ela também inclui livros publicados sob os pseudônimos Nora Roberts, J. D. Robb e Jill March.
Os anos listados são as datas originais de quando os romances ou novelas foram publicados. Muitas dessas obras estão sendo ou serão reimpressas, especialmente em compilações. Para evitar qualquer tipo de confusão, todos os novos livros de Roberts contém um logotipo circular, com as iniciais "NR", em seu interior para assinalar que tal obra nunca foi publicada antes.
Bolo de Fanta

Bolo Fanta (em alemão: Fantakuchen ) é um bolo originário da Alemanha. O ingrediente principal é o refrigerante Fanta, originando uma textura mais fofa do que os outros bolos típicos devido à carbonatação. O bolo é coberto com uma cobertura simples de limão ou uma camada de creme de leite fresco, chantilly, açúcar e tangerinas enlatadas. É normalmente servido em festas de aniversário ou vendas de bolos .
A Fanta foi desenvolvida pela filial alemã da Coca-Cola Company durante a Segunda Guerra Mundial, porque os embargos dificultaram a obtenção de alguns ingredientes típicos dos regrigerantes na Alemanha. A Fanta se popularizou como bebida e adoçante em outros pratos, como bolos.
Receitas semelhantes usam outros refrigerantes. Por exemplo, na Alemanha, usar Sprite origina Spritekuchen e a Coca-Cola faz Colakuchen. Outras bebidas como limonada são utlizadas para fazer Limokuchen.
No sul dos Estados Unidos, bolos semelhantes usando 7 Up, Coca-Cola e Dr Pepper surgiram em meados do século XX. A Cracker Barrel introduziu o bolo de cola em seu menu na década de 90, com iterações incluindo o bolo de Coca-Cola com chocolate duplo.
Vários tipos de bolos feitos com cerveja são parcialmente fermentados pela carbonatação natural da cerveja.
Manjar turco

Delícia turca, manjar turco, bala de goma ou mais conhecido como lokum ou loukum o rahat lokum é uma sobremesa turca feita de amido de milho e açúcar. Tem geralmente sabor de água de rosas ou limão, o que dá a sua cor rosa pálido característica. É macio, com consistência de geleia e coberto com açúcar de confeiteiro para não endurecer rápido.
Embora com poucas fontes, sua origem remonta à Pérsia antiga, onde já era produzido como uma goma doce e com aroma de rosas; mais tarde, seus conhecimentos foram passados aos povos ocidentais, que o conheceram e o adotaram.
Existe o turco lokum, o árabe luqma e nome libanês ḥalgūm. De entre os seus vários nomes conhecidos, o mais famoso é o inglês Turkish delight.
O doce ganhou notoriedade pela versão cinematográfica da obra de fantasia de C.S. Lewis, As Crônicas de Nárnia. No segundo livro das Crônicas e primeiro filme (O Leão, a Feiticeira e o Guarda-Roupa), quando Edmundo Pevensie entra em Nárnia e conhece a Feiticeira Branca, ela conquista sua confiança oferecendo-lhe um pouco de manjar turco enfeitiçado. Recentemente foi utilizado para persuadir crianças no seriado Falcão e o Soldado Invernal do serviço de streaming Disney+ a revelar a localização de um funeral que estaria sendo mantido em segredo.
Treat Williams

Richard Treat Williams (Rowayton, 1 de dezembro de 1951 – 12 de junho de 2023) foi um ator norte-americano e escritor de livros infantis. Ganhou destaque com suas aparições em dois filmes de 1979: o musical Hair e no filme de Steven Spielberg, 1941. Seus créditos subsequentes incluíram papéis em filmes como Prince of the City (1981), Once Upon a Time in America (1984), Flashpoint (1984), Smooth Talk (1985), Dead Heat (1988), The Phantom (1996), The Devil's Own (1997), Deep Rising (1998), The Deep End of the Ocean (1999), Miss Congeniality 2 (2005) e 127 Hours (2010). Os elogios de Williams incluem indicações para dois Prémios Screen Actors Guild, três Globos de Ouro, um Emmy, dois Satellite e um Independent Spirit.
Fora do filme, Williams estrelou como Dr. Andy Brown na série Everwood (2002–06) — pelo qual foi duas vezes indicado ao Screen Actors Guild Award por Melhor Performance em Série Dramática — e como Mick O'Brien em Chesapeake Shores (2016–22). Ele recebeu indicações ao Globo de Ouro e ao Emmy por seu trabalho nos filmes de televisão A Streetcar Named Desire (1984) e The Late Shift (1996), respectivamente, e teve papéis recorrentes em White Collar (2012–13) e Chicago Fire (2013–18). No palco, Williams apareceu no papel principal de Danny Zuko na série original da Broadway de Grease em 1972. Seus outros créditos teatrais incluem Once in a Lifetime (Broadway, 1978), The Pirates of Penzance (Broadway, 1981), Love Letters (off-Broadway, 1989), e o renascimento de Follies na Broadway em 2001. Em 2010, Williams escreveu o livro infantil Air Show!.
Williams morreu em 12 de junho de 2023, aos 71 anos, em um acidente de moto no estado de Vermont.
Sorvete de mochi

Sorvete de mochi Mochi aisu (餅アイス) é um tipo de doce japonês feito de mochi (um bolinho de arroz glutinoso) recheado com sorvete. Foi criado pela empresária e ativista nipo-americana Frances Hashimoto.
O sorvete de mochi é uma pequena sobremesa em formato esférico, que consiste em uma massa de bolo de arroz pegajoso (mochi) recheada com sorvete. O recheio dá o sabor ao confeito, enquanto o mochi adoça e dá textura. O sabor dos sorvetes usados no doce se apresentam em grande variedade, desde os mais tradicionais - baunilha, chocolate e morango - até café de Kona, vinho de ameixa, gergelim e feijão vermelho. Existem versões onde o mochi também é aromatizado, de forma a complementar o sabor do sorvete.
O doce costuma ser envolvido em amido de milho ou de batata, para que não grude ao ser manuseado. Devido à temperatura e a consistência tanto do mochi quanto do sorvete, é necessário que os ingredientes sejam modificados a fim de alcançar a consistência correta, que deve se manter constante independente da temperatura externa.
O daifuku e o manjū japoneses são considerados predecessores do sorvete de mochi.
Uma espécie de protótipo da sobremesa começou a ser fabricado pela empresa Lotte, sob o nome Yukimi Daifuku, em 1981. Ele levava na sua composição amido de arroz e leite de arroz, no lugar do arroz glutinoso e do sorvete. Já a versão do mochiaisu como conhecemos hoje em dia começou a ser produzida nos Estados Unidos, em 1993, pela Mikawaya . No entanto, a produção em massa só se inicia mais de uma década depois, devido à necessidade de uma pesquisa e experimentação intensas para aprimorar a receita, pela complexidade das interações entre os ingredientes.
Jeonggwa

O jeonggwa (hangul: 정과; hanja: 正果) é um hangwa crocante e mastigável (confeitaria tradicional coreana) com cores vivas e aparência translúcida. É uma das maravilhas da confeitaria tradicional coreana, conhecida por sua textura crocante e mastigável, além de suas cores vibrantes e aparência translúcida. Este deleite é criado através de um processo que envolve o cozimento de fatias de frutas, raízes ou sementes em uma mistura de mel, yeot (xarope de arroz) ou água com açúcar. Após esse processo, as fatias são secas e, em alguns casos, moldadas em formas decorativas, como flores e outras figuras.
Ele pode ser feito fervendo frutas fatiadas, raízes ou sementes em mel, yeot (xarope de arroz) ou água com açúcar, depois secando as fatias e, opcionalmente, moldando-as em flores ou outras formas decorativas. As frutas, raízes ou sementes cristalizadas podem ter textura semelhante à geléia, marmelada ou geleia.
As frutas, raízes ou sementes cristalizadas resultantes têm uma textura semelhante à de geleias, marmeladas ou geléias, mas com um toque crocante e mastigável distintivo. Jeonggwa é apreciado não apenas pelo seu sabor adocicado, mas também pela sua beleza visual, tornando-o uma atração em muitas celebrações e ocasiões especiais na cultura coreana.
Halo-halo

Hola Hola (misturado; lit. mix-mix, em Tagalog), nome popular nas Filipinas, ou hola-hola, como ficou conhecido em outros países, é uma sobremesa típica das Filipinas, feita com base em gelo raspado misturado com leite evaporado, que podem ser misturados com uma variedade de ingredientes, como frutas, grãos adoçados, gelatinas e tubérculos variados.
A sobremesa geralmente é servida em um copo alto ou em uma tigela, com camadas de diversos ingredientes no fundo ou cobrindo as bolas de gelo raspado. As frutas mais comumente utilizadas em receitas de halo-halo são típicas da região do Sudeste Asiático, como lichia, jaca, banana, manga, mamão papaya e goiabas; ingredientes feitos com base de coco, como nata de coco (substância gelatinosa feita a partir de água de coco fermentada) e macapuno (mutação de coco, que ocorre naturalmente, e faz com que a carne da fruta se torne extremamente macia e com textura similar à gelatina), também são populares. Outros ingredientes comuns são grãos, como feijão roxo, feijão azuki e grão de bico adoçados, e milho verde; ube, uma pasta de inhame roxo (Dioscorea alata); batata-doce (kamote); açúcar de palma; pérolas de tapioca ou sagu; e sementes de "kaong", o nome local para palmeira-do-açúcar (Arenga pinnata). Também podem ser usados cubos de gelatina de agar-agar, pedaços de leche flan (uma variação de flan mais densa), e bolas de sorvete, mais tipicamente com sabor de inhame roxo (ube) ou keso (queijo processado das Filipinas).
A versão mais comum de haluhalo inclui grãos de feijão azuki ou grão de bico adocicados, que são colocados em camadas no fundo de um copo alto, e cobertos com o gelo raspado; por fim, o leite evaporado é derramado sobre o gelo, e o doce é consumido imediatamente para que não derreta. O sorvete e o leche flan, quando presentes na receita, são adicionados por último.
Há uma sobremesa similar ao haluhalo nas ilhas Visayas, de nome binignit, mas que também é chamada de "ginataang haluhalo" (haluhalo em leite de coco, em tagalog), comumente encurtado para apenas "ginataan". No entanto, no lugar do gelo raspado, utiliza-se uma pasta de inhame taro, inhame roxo e batata-doce. A essa pasta são adicionados outros ingredientes, também usados no haluhalo padrão, e a sobremesa é servida quente.
Rollmops

O rollmops (Romópis) na sua composição original é um filé de arenque na conserva enrolado em forma cilíndrica em torno de um pedaço de pepino em conserva ou de um pedaço de cebola ou de uma azeitona verde. Os pedaços são segurados juntos com um ou mais palitos de picolé ou de dentes.
Rollmops são geralmente comprados prontos para o consumo em jarras ou vidros. Na conserva também encontra-se água, vinagre branco, sal, um pouco de açúcar (ou adoçante), rodelas de cebola, pimenta-preta e sementes de mostarda. O rollmops pode ser servido frio, sem ser enrolado ou com pão. Depois de abrir a conserva o rollmops dura geralmente de 2 a 3 semanas se refrigerado.
O peixe chamado arenque somente é encontrado nas águas do Atlântico Norte, por isto no Brasil houve uma adaptação: o rollmops é feito com filé de sardinha.
O nome 'rollmops' é germânico na sua origem, rollen significa enrolar e mops designa uma raça de cães Pug. Ficou famoso na Alemanha durante o século XIX. Um fator crucial que aumentou sua popularidade foi a construção de longas estradas de ferro, que possibilitou o transporte do arenque do Norte da Europa e do Mar Báltico para o interior. Para aumentar a durabilidade, o peixe era colocado em conserva em barris de madeira.
É encontrado nas cozinhas dos seguintes países e regiões: Holanda, Escócia, Áustria, Alemanha, Escandinávia, República Tcheca, Polônia, Brasil e África do Sul.
No Brasil, o rollmops é normalmente encontrado em bares populares do sul do país, especialmente em regiões de colonização germânica como Joinville, Vale do Itajaí, Norte Catarinense, Vale do Itapocu, Curitiba, Ponta Grossa ,Prudentópolis e Pitanga.
Blog Baixa Gastronomia - "O que é um rollmops?"
Currywurst

Currywurst é um prato de fast-food alemão. Ele consiste basicamente em salsicha de porco cortada e temperada com ketchup ao curry. O currywurst surgiu após a Segunda Guerra Mundial, em 1949, quando Herta Heuwer temperou salsicha de porco grelhada com ketchup e pó de curry, tendo obtido este último com soldados ingleses. Em um cenário de destruição e privação resultante da guerra, ela iniciou a venda dessa barata "comida de rua", que com o tempo ganhou o paladar alemão. Tradicionalmente, o currywurst pode ser servido com batatas fritas ou com pão (até certo ponto parecido com o pão francês consumido no Brasil). A combinação da salsicha com o curry e o ketchup é muito popular na Alemanha, sendo esse um alimento de rua e também uma refeição caseira. O prato é servido normalmente em um recipiente de papel, poliestireno ou plástico, sendo consumido com um pequeno garfo de madeira ou de plástico.
Umeboshi

Umeboshi (Umeboshi (梅干し)) é uma especialidade da culinária japonesa que consiste em umê em conserva, por isso um tipo de tsukemono. É caracterizado pelo seu sabor forte muito ácido e salgado. O umê é originário da China e é normalmente chamado de ameixa apesar de ser um parente mais próximo do damasco.
É também servido nos bentō, acompanhado de arroz por causa de seu sabor muito forte. A concentração de ácido cítrico é tão elevada que é sabido que se servido diariamente numa mesma partição de um bentō de alumínio pode provocar a corrosão dele.
O folclore japonês atribui propriedades medicinais ao umeboshi, que é dado como remédio para gripes e resfriados. É também dito como alimento saudável, apesar de ser muito salgado.
A forma mais tradicional para produzir umeboshi é manter os umês colhidos curtindo em salmoura e em seguida secá-los ao sol. Atualmente o umeboshi é produzido como uma conserva utilizando menos sal num processo semelhante à produção de picles, podendo receber folhas de perilla (conhecido também como shissô) que agem como corante.
Doce de abacaxi

Doce de abacaxi é um doce típico da culinária brasileira feito a base de abacaxi e açúcar, podendo conter também coco, cravo e canela, mel, ou noz moscada.
A apresentação final do doce pode ser em calda (compota), em massa (polpa triturada) ou cristalizado. Este doce pode ser usado como ingrediente para outras sobremesas, como no pavês, bolos, e delícia de abacaxi.
Caramel shortbread

Caramel shortbread, also known as caramel squares, caramel slice, millionaire's shortbread, millionaire's slice, chocolate caramel shortbread or Wellington squares is a biscuit confectionery composed of a shortbread biscuit base topped with caramel and milk chocolate. Variations exist which substitute or add ingredients to cater to different tastes, dietary requirements or ingredient availability.
Caramel shortbread is an adapted form of the original Scottish shortbread. Scottish shortbread originated around the 12th century, but its modern refined form is attributed to the efforts of Mary, Queen of Scots in the 16th century.
The practice of adding additional topping or ingredients to shortbread to create unique variations dates back to at least the 19th century when candied orange peel and almonds were added.
Combinations of shortbread with caramel topping dates to at least the early 1950s. A recipe for Chocolate Caramel Crunch (Millionaires' Shortbread), with a caramel layer and chocolate top coat, was published in the Scottish Association of Young Farmers' Clubs book Recipes in 1972. The recipes in this book were contributed by Scottish members of the organisation.
Recipes for the dish with a chocolate topping also appeared in Australia in the early 1970s in The Australian Women's Weekly. The earliest of these recipes appears in 1970 in an issue of The Australian Women's Weekly under the name "Caramel Shortbread", but this version lacks the distinctive chocolate topping. Later recipes such as one from 1981 include the chocolate layer.
The treat is still commonly associated with the cuisines of Australian, New Zealand and Scotland (as well as British cuisine more generally) and is still consumed in these countries regularly. In Scotland it is often served to the first visitor to a house on New Year's Day. It is also consumed around the world, where it is known by different names. In 2018 the dessert was featured in an episode of the American television show America's Test Kitchen.
The name of the dessert varies by different regions and has varied throughout its history. This includes the aforementioned names of caramel shortbread and chocolate caramel shortbread, as well as millionaire's shortbread, caramel slice, caramel squares, or millionaire's slice. The name "millionaire's shortbread" appears to have originated in Scotland. The "millionaire" prefix to millionaire's shortbread or millionaires slice implies a level of decadence and wealth to the sweet treat, that it is an upgrade from regular shortbread.
Many different variations of caramel shortbread exist to cater to different tastes, dietary requirements, and ingredient availability. Some variants include using white rather than milk chocolate for the topping, adding espresso and hazelnut, substituting shortbread for Anzac biscuits, adding raisins to the shortbread, or topping with peanut butter instead of chocolate. Some recipes adjust the recipe to cater to dietary requirements. Gluten-free and vegan versions exist.
Crema catalana

Crema catalana 'Catalan cream' or crema quemada 'burnt cream' is a Catalan and Spanish dessert consisting of a custard topped with a layer of caramelized sugar. It is "virtually identical" to the French crème brûlée. Like all custards, it is made from milk, egg yolks, and sugar. Some modern recipes add cornflour. It is typically flavored with lemon zest, cinnamon, or vanilla, and a crisp caramel crust is made by caramelizing sugar placed on top of the custard.
Crema catalana and crème brûlée are made in the same way, although some crème brûlée recipes enrich the milk with cream, or substitute cream for the milk. Unlike crème brûlée, crema catalana is invariably flavoured with cinnamon and lemon zest. Modern versions are often thickened with cornflour.
Crema catalana cannot be frozen successfully.
La Vanguardia reported that "precursor versions" of crema catalana appear in early Catalan cookbooks, mentioning custards which were not burnt on top in the 14th century Llibre de Sent Soví and in the 16th century Llibre del Coch.
Analogous recipes appear in 18th century Spanish cookery books, usually under the name of Cream of Saint Joseph ("Crema de Sant Josep"), since it was a traditional dessert served during Saint Joseph's Day, although nowadays it is consumed at all times of the year. The recipe was first referred to as crema catalana (Catalan cream) in the 1745 cookbook by the Spanish friar Juan de Altamiras, where the recipe was said to be of Catalan origin. The burnt sugar topping is first documented in 1770.
Panna cotta

Panna cotta (Italian: [ˈpanna ˈkɔtta]; Piedmontese: panera cheuita [paˈnera ˈkøjta]; lit. 'cooked cream') is an Italian dessert of sweetened cream thickened with gelatin and molded. The cream may be aromatized with coffee, vanilla, or other flavorings.
The name panna cotta is not mentioned in Italian cookbooks before the 1960s, yet it is often cited as a traditional dessert of the northern Italian region of Piedmont. One unverified story says that it was invented by a Hungarian woman in the Langhe in the early 19th century. An 1879 dictionary mentions a dish called latte inglese (lit. 'English milk'), made of cream cooked with gelatin and molded, although other sources say that latte inglese is made with egg yolks, such as crème anglaise; perhaps the name covered any thickened custard-like preparation.
The dish might also come from the French recipe of fromage bavarois from Marie-Antoine Carême in le pâtissier royal parisien, which is the same as the modern panna cotta, except that one part of the cream is whipped to make chantilly and included in the preparation before adding the gelatin.
The Piedmont region includes panna cotta in its 2001 list of traditional food products. Its recipe includes cream, milk, sugar, vanilla, gelatin, rum, and marsala poured into a mold with caramel. Another author considers the traditional flavoring to be peach eau de vie, and the traditional presentation not to have sauce or other garnishes.
Panna cotta became fashionable in the United States in the 1990s.
Sugar is dissolved in warm cream. The cream may be flavored by infusing spices and the like in it or by adding rum, coffee, vanilla, and so on. Gelatin is dissolved in a cold liquid (usually water), then added to the warm cream mixture. This is poured into molds and allowed to set. The molds may have caramel in the bottoms, giving a result similar to a crème caramel. After it solidifies, the panna cotta is usually unmolded onto a serving plate.
Although the name means 'cooked cream', the ingredients are only warm enough to dissolve the gelatin and sugar. Italian recipes sometimes call for colla di pesce ('fish glue'), which may literally be isinglass or, more probably, simply a name for common gelatin.
Panna cotta is often served with a coulis of berries or a sauce of caramel or chocolate. It may be covered with other fruits or liqueurs.
Bavarian cream is similar to panna cotta but usually includes eggs as well as gelatin and is mixed with whipped cream before setting.
Blancmange is sometimes thickened with gelatin or isinglass, and sometimes with cornstarch.
Panna cotta is sometimes called a custard, but true custard is thickened with egg yolks, not gelatin. A lighter version substitutes cream with Greek yogurt.
Media related to Panna cotta at Wikimedia Commons Panna Cotta with Red Fruit Sauce at the Wikibooks Cookbook subproject
Ambigu (meal)

Ambigu is a French term meaning a type of meal service that was popular in the upper class circles of France and Britain during the second half of the 17th Century and 18th Century.
It originated from the needs of high society to provide an elegant but informal format for entertaining large numbers of people. This kind of meal, the ambigu or collation (at a collation, a term used in French courts of the early modern period, all the food was cold, whereas an ambigu might include hot dishes) was served late in the day, during the usual hours for dinner and supper.
The ambigu involved the simultaneous presentation of all the courses including the dessert. Although an ambigu could be served to guests seated a table, in the style of a dinner party, it was typically presented as a buffet, often in bite-sized portions. It could be served in the main salon of the house, the terrace or garden, and in a grotto surrounded by fountains.
An aspect that made the ambigu so popular was its ability to incorporate musical performances, dances, or other forms of entertainment without the rigid formality and hierarchy of a traditional banquet.
This made it ideal for fêtes at Versailles becoming increasingly famous and popular during the early years of Louis XIV's reign.
ශ්‍රී මහා බෝධි සමූලඝාතනය

ශ්‍රී මහා බෝධි සමූලඝාතනය යනු 1985 වර්ෂයේදී ශ්‍රී ලංකාවේ දෙමළ කොටි ත්‍රස්ථවාදීන් විසින් ක්‍රියාවට නංවන ලද අති දරුණු මිනිස් සංහාරයකි. එය දෙමළ කොටි ත්‍රස්ථවාදීන් විසින්, දෙමළ ජනතාව බහුතරයක් වෙසෙන ප්‍රදේශයකින් බැහැරව සිදු කරන ලැබූ, පළමු සහ දැවැන්තම සිංහල සිවිල් වැසියන් ඝාතනය කිරීමේ සිදුවීමද වෙයි.
1985 මැයි 14 වන දින බසයක් පැහැරගත් දෙමළ කොටි ත්‍රස්ථවාදීන්, ඉන් අනුරාධපුරය ප්‍රධාන බස් නැවතුමට පැමිණ, එහි සිටි සාමාන්‍ය ජනතාව වෙත විවෘත වෙඩි ප්‍රහාර එල්ල කරමින්, පුද්ගල ඝාතනයන් සහ තුවාල සිදු කිරීම් කරන ලදී. ඉන් නොනැවතුණු ත්‍රස්ථවාදී පිරිස, ලෝකවාසී බෞද්ධයන්ගේ පූජනීය භූමියක් වූ ශ්‍රී මහා බෝධී විහාරයට ඇතුළු වී, එහි සිටි භික්ෂූන්, මෙහෙණින් සහ පුදබිම වන්දනාමාන කිරීමට පැමිණි කුඩා දරුවන් ඇතුළුව සිවිල් වැසියන් සමූහයක්, පූජා භූමිය තුලදීම වෙඩි තබා ඝාතනය කරන ලදී. මේ ඝාතන වලින් අනතුරුව දෙමළ කොටි ත්‍රස්ථවාදී පිරිස, විල්පත්තු ජාතික වනෝද්‍යානය තුලට ඇතුළුව එහි සිටි සිංහල පුද්ගලයින් 18 නෙකුද ඝාතනය කරන ලදී. මෙම සමස්ථ ත්‍රස්ථ ප්‍රහාරයෙන්, අනුරාධපුරයේ කුඩා දරුවන් ඇතුළු සිංහල වැඩිහිටියන් 146 දෙනෙකු මරු වැළඳ ගති.
ප්‍රහාරයට වගකීම, පළමුව EROS (ඊලාම් විප්ලවවාදී ශිෂ්‍ය සංවිධානය) භාරගත් නමුත් පසුව ඔවුන් එම ප්‍රකාශය ඉල්ලා අස්කරගෙන, PLOTE (ඊලාම් ජනතා නිදහස් සංවිධානය) සමග එකතුව, LTTE (දෙමළ ඊලාම් විමුක්ති කොටි) සංවිධානයට චෝදනා කළහ. PLOTE සහ TULF (දෙමළ එක්සත් විමුක්ති පෙරමුන) ප්‍රහාරය පිළිබඳ අප්‍රසාදය පළ කරන ලද අතර ප්‍රහාරයේ වගකීම කිසිවෙකු විසින් විවෘතව භාරගෙන නොමැත. කෙසේ නමුත් ශ්‍රී ලංකා බුද්ධි අංශ මගින් සිදු කළ පරීක්ෂන වලින් හෙළි වූයේ ප්‍රහාරයට අණ දෙන ලද්දේ LTTE මන්නාරම අණ දෙන නිළධාරි මාර්සිලීන් ෆියුසෙලස් (නොහොත් වික්ටර්) වන බවත්, ප්‍රහාරය ක්‍රියාත්මක කරේ ඔහු යටතේ සිටි ඇන්තනී කත්තියාර් (නොහොත් රාධා) විසින් බවයි.
හමුදා කඳවුරකට ආරක්ෂාව සොයා පැමිණි ද්‍රවිඩ වැසියන් නව දෙනෙකුට ප්‍රකෝපයට පත් හමුදා කෝප්‍රල්වරයෙකු විසින් වෙඩි තබා ඇති අතර, ඔහුගේ අණ දෙන නිළදාරියා විසින් ඔහුව ඝාතනයට ලක්විය. අනුරාධපුර සහ කොළඹ දෙමළ කඩ කිහිපයකට පහර දී ඇති අතර කොළඹ වීදි වල දෙමළ ජාතිකයන් දෙදෙනෙකුගේ මළ සිරුරු සොයා ගන්නා ලදි. ප්‍රහාරයට දින දෙකකට පසු ශ්‍රී ලංකා යුධ හමුදාව විසින් කුමුදිනි නම් යාත්‍රාවේ සිටි දෙමළ සිවිල් වැසියන් පිරිසක් (Amnesty International සංවිධානයට අනුව 23ක්; LTTE සංවිධානයට අනුව 36ක්) ඝාතනය කළ බවට චෝදනා විය. ආරක්ෂක අමාත්‍ය ලලිත් ඇතුලත්මුදලි ප්‍රකාශ කළේ ඝාතනය සිදු කළේ කවුදැයි ඔප්පු කිරීමට ප්‍රමාණවත් සාක්ෂි නොමැති බවයි.
සියත ටීවී

සියත ටීවී යනු ශ්‍රී ලංකාව තුල ඇනලොග් තාක්ෂණයෙන් මුදා හරින, සිංහල භාෂාවෙන් විකාශන කටයුතු සිදු කරන්නා වූ රූපවාහිනී නාලිකාවකි. නාලිකාවේ හිමිකාරීත්වය Voice of Asia Network පුද්ගලික සමාගම සතු වෙයි. නාලිකාව සතු සහෝදර දෙමළ රූපවාහිනී නාලිකාව වෙට්ට්‍රි ටීවී වන අතර, එහි සහෝදර ගුවන් විදුලි මාධ්‍යයන් වන්නේ සියත එෆ්එම්, රියල් රේඩියෝ සහ වෙට්ට්‍රි එෆ්එම් වේ.
සිය සහෝදර දෙමළ රූපවාහිනී නාලිකාව වූ වෙට්ට්‍රි ටීවී නාලිකාවට සමගාමීව, සියත ටීවී නාලිකාවද සිය විකාශන කටයුතු, 2009 සැප්තැම්බර් 17 දින ආරම්භ කරන ලදී.
නාලිකාව අයත් වන Voice of Asia ජාලයෙහි හිමිකරුවන් වන්නේ රොෂාන්ත කාරියප්පෙරුම මහතා සහ ඔහුගේ සහෝදරයා වන ශ්‍රී ලංකා විදුලි සංදේශ නියාමන කොමිෂන් සභාවේ (TRC සංරක්ෂණය කළ පිටපත 2021-10-29 at the Wayback Machine) හිටපු අධ්‍යක්ෂක ජනරාල්වරයා වූ, ප්‍රියන්ත කාරියප්පෙරුම මහතාටයි .
2010 ජුලි 30 වැනි දින අළුයම් කාලයේදී, ආයුධ සන්නද්ධව පැමිණි නාදුනන පුද්ගලයින් 12 දෙනෙකු සියත ටීවී නාලිකාවට සහ ගුවන් විදුලි පොල වෙත, ගිනි අවුලන බෝම්බ ප්‍රහාරයක් එල්ල කර, එහි සේවය කල කාර්ය මණ්ඩලයේ දෙදෙනෙකුටද තුවාල සිදු කොට පලා යන ලදී.
මල්ලව පොර

මල්ලව පොර ක්‍රීඩාව යනු ප්‍රතිවාදීන් දෙදෙනෙකු අතර ආයුධ භාවිතයෙන් තොරව සිය ශරීර ශක්තිය උපයෝගී කරගෙන සිය ප්‍රතිවාදියාව මෙල්ල කිරී‍ෙම්‍ ක්‍රීඩාවයි.මෙහිදී ප්‍රතිවාදියාව මෙල්ල කිරීම සඳහා උපයෝගී කරනු ලබන තාක්ෂණයන් අතර ප්‍රතිවාදියාව දැඩිව ග්‍රහණයට ලක් කිරීම ඔහුව සිරකර ගැනීම හා සිය ශරීර ශක්තිය උපයෝගී කර ගැනීම වැනි දෑ දැකිය හැකිය. සාමාන්‍යයෙන් සටනකදී මෙම තාක්ෂණයන්ගෙන් බැහැරව සටන් කිරීම විවිධ ආබාධයන් ඇති වීමට හේතු ‍ෙව්‍.මෙම ක්‍රීඩා‍ෙව් මුලික ප්‍රතිපත්ති ආත්ම ආරක්ෂාව සඳහා කෙරෙන සටන් ක්‍රම හා හමුදාවේ මුහුනට මුහුනලා ඉතා ලඟින් සිදු කෙරෙන ස‍ටන් වලට සමානව පවතී.විවිධ ස්වරූපයේ මල්ලව පොර තරඟ ලොව පුරා පැතිර තිබෙන අතර ඒවා සතුව දීර්ඝ ඉතිහාසයක්ද ඇත. ක්‍රීඩාවක් වශයෙන් මල්ලව පොර ක්‍රීඩා කිරීම ඔලිම්‍පික් ක්‍රීඩා අතරට එක් වුයේ මීට අවුරුදු සිය ගණනකට පෙරය.
ජාතික ක්‍රීඩාව

ජාතික ක්‍රීඩාවක් යනු සංස්කෘතිය තුළ අන්තර්ගත ජනප්‍රිය කොටසක් හෝ රටක හෝ ජාතියකට වඩාත්ම ජනප්‍රිය ක්‍රීඩාව ලෙස සලකනු ලැබේ. ඇමෙරිකානු ඉංග්‍රීසි භාෂාවෙහි ‘ජාතික විනෝදාංශය’ යන යෙදුම බහුලව භාවිතා වේ.
ජාතික ක්‍රීඩාව යනු කුමක්ද යන්න විග්‍රහ කරන නිල මිණුම් දණ්ඩක් සාමාන්‍යයෙන් නොමැති වුවත්, බොහෝ ජාතික ක්‍රීඩාවන්හි පොදුවේ දැක ගත හැකි සාමාන්‍ය ලක්ෂණ කිහිපයක් වේ.
සමහර රටවල කිසියම් ක්‍රීඩාවක් රජයේ නියෝගය පරිදි නිල ජාතික විනෝදාංශය බවට පත්විය හැකිය. උදාහරණයක් ලෙස ශ්‍රී ලංකාවේ වොලිබෝල් ක්‍රීඩාව මෙන්ම කැනඩාවේ ලැක් රෝස් හා අයිස් හොකී ක්‍රීඩා දැක්විය හැකිය.
(1994) ඇමෙරිකා එක්සත් ජනපදයේ බේස්බෝල් ක්‍රීඩාව සහ ජපානයේ සුමෝ පොර වැනි දීර්ඝ ඉතිහාසයකින් යුත් ක්‍රීඩා ඇති අනෙකුත් රටවල එම ක්‍රීඩාව නිළ නොවන “නිල” ජාතික විනෝදාංශය ලෙස සාමාන්‍යයෙන් සලකනු ලැබේ. මෙම ලිපිය සාමාන්‍යයෙන් සියලුම රටවල ක්‍රීඩාවට ඇති ජනප්‍රියත්වය සලකා නිර්මණය කරන ලදී.
2010 දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙල

2010 දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙල,(11 වන දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙල), එම වසරේ ජනවාරි 29 වන දින සිට පෙබරවාරි 8 දින දක්වා බංග්ලාදේශයේ, ඩකා අගනුවරදී පැවැත්විණි. බංග්ලාදේශය, දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙලකට සත්කාරකත්වය දැක්වූ තුන්වන අවස්ථාව මෙයයි.
තරඟාවලියේ තරග ඉසවු 23 ක් සඳහා, රටවල් 8 ක් නියෝජනය කරමින් තරගකරුවන් 2000 ක් පමණ සහභාගී විය. තරඟාවලියේ මීටර් 100 ධාවන ඉසව් ජය ගනිමින්, ශ්‍රී ලංකාවේ ශෙහාන් අඹේපිටිය දකුණු ආසියාවේ වේගවත්ම ක්‍රීඩකයා බවටත්, පාකිස්ථානයේ Naseem Hamid දකුණු ආසියාවේ වේගවත්ම ක්‍රීඩිකාව බවටත් පත් වූවාය.
11 වන දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙල මුලදී 2009 වසරේ නොවැම්බරයේදී පැවැත්වීමට තීරණය කොට තිබුනත්, එම කාලයේ බංග්ලාදේශයේ මැතිවරණ කටයුතු සිදු වූ නිසා, එය 2010 වසර දක්වා කල් දැමුණි.
ක්‍රීඩා තරඟාවලිය සඳහා අමෙරිකා ඩොලර් මිලියන 2.3 ක් පමණ වියදම් වෙතැයි ගණන් බලා තුබුණි.
ක්‍රීඩා උළෙලේ නිල ලාංඡනය ලෙස බංග්ලාදේශයේ ජාතික පක්ෂියා වූ 'Kutumb' නම් සත්වයා තෝරා ගෙන තිබිණ. මංගල වස්තුව ලෙස, magpie robin නම් කොට තිබුණි.
2010 දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙල තුල තරග ඉසව් 23 ක් පැවැත්විණි.
ඉතිහාසයේ පළමු වතාවට, විස්සයි විස්ස ක්‍රිකට් තරඟාවලියක් 2010 දකුණු ආසියානු ක්‍රීඩා උළෙල තුල පැවැත්වුණි.
ක්‍රීඩා උළෙලේ මැරතන් තරගය නිමා කිරීමේ ස්ථානය ලෙස මුලදී හඳුන්වා දී තිබුනේ, එතෙක් තරග පැවැත්වූ ජාතික ක්‍රීඩාංගනයයි. නමුත් තරඟාවලියේ නිමාව සනිටුහන් කිරීමේ උත්සවය වෙනුවෙන් ක්‍රීඩාංගණය සූදානම් කල යුතුව තිබුණු නිසා අවසන් මොහොතේදී, මැරතන් තරගයේ නිමා ලක්ෂය ක්‍රීඩාංගණයෙන් පිටත ස්ථානයකට ගෙනයන ලදී. එහිදී වෙනස් කරන ලද මාර්ගයේ සම්මත දුර පරාසය නිවැරදිව ගණනය නොතිබූ නිසා, තරගකරුවන්ගේ තරග නිමි කාලයන් සම්බන්ධ ගැටළු ඇතිවිය. අවසානයේදී තරග ප්‍රතිඵල අවලංගු නොකොට, තරග නිමි කාල ප්‍රතිඵල පමණක් අවලංගු කෙරිණි.
රැඳී සිටි හෝටලයේ විදුලි සෝපානයක් අනතුරකට ලක්වීම නිසා නේපාලයේ ක්‍රීඩකයින් හය දෙනෙකු සුළු තුවාල ලැබූහ.
පාපැදි තරගය පැවැත්වූ මාර්ගයේ Khulna - Gopalganj ප්‍රදේශයේදී, බංග්ලාදේශයේ පාපැදි තරගකාරියක වූ Fatema Chingby Chakma හට සහයෝගය පල කිරීමට පැමිණි මෝටර් සයිකල්කරුවෙකු, Chakma ට තල්ලු සැපයීමෙන් ආධාර කිරීම නිසා ඇයව තරගයෙන් ඉවත් කරන ලදී.
තරග
Pillow fight flash mob

A pillow fight flash mob is a social phenomenon of flash mobbing and shares many characteristics of a culture jam.
The flash mob version of massive pillow fights is distinguished by the fact that nearly all of the promotion is Internet-based. These events occur around the world, some taking the name Pillow Fight Club, a reference to Fight Club by Chuck Palahniuk in which anyone could join and fight as long as they fought by the rules. Both the London and Vancouver Pillow Fight Club's rules reflect that described in the book and feature film.
The trend owes much to uses of modern communications technologies, including decentralised personal networking, known as smartmobbing. Word of the events spreads primarily via digital means, usually on the internet via email, chat rooms and text messaging which result in seemingly spontaneous mass gatherings. Pillows are sometimes hidden and at the exact pre-arranged time or the sound of a whistle, the pillow fighters pull out their pillows and commence pillow fighting. The pillow fights can last from a few minutes to several hours.
The largest pillow fight flash mob was the Worldwide Pillow Fight Day (or International Pillow Fight Day) that took place on March 22, 2008. Over 25 cities around the globe participated in the first "international flash mob", which was the world's largest flash mob to date. According to The Wall Street Journal, more than 5,000 participated in New York City, overtaking London's 2006 Silent Disco gathering as the largest recorded flash mob. Word spread via social networking sites, including Facebook, Myspace, private blogs, public forums, personal websites, as well as by word of mouth, text messaging, and email. Participating cities included Atlanta, Beirut, Boston, Budapest, Chicago, Copenhagen, Dublin, Houston, Huntsville, London, Los Angeles, Melbourne, New York City, Paris, Pécs, San Francisco, Shanghai, Stockholm, Sydney, Székesfehérvár, Szombathely, Vancouver, Washington, D.C., and Zürich.
While ordinary pillow fights have existed for a long time, these events are massive in scale, occur in public and are promoted primarily via the internet. Many massive pillow fights have been organized in an effort to break Guinness World Records, but the current record is a pillow fight among 7,861 people achieved by MyPillow, Inc. (USA) in Minneapolis, Minnesota, USA, on 18 May 2018.
Pillow Fight (song)

"Pillow Fight" is a song by Swedish electronic music duo Galantis. Written by Ross Golan, Galantis, Jimmy Koitzsch and Henrik Jonback, with production handled by the latter three, it was released on 15 December 2016 via Atlantic and WMG.
The track was first unveiled during Galantis' performance in San Jose, as part of their California College tour.
"In lots of ways 'Pillow Fight' brings back the original Galantis heart and roots, and reminds us why we started this project," Galantis said in a press release. "Launch yourself in every wave, live and breathe the full-throttle mentality, we'll go to sleep tomorrow."
On 13 January, they released a VIP mix of the track with American DJ and producer CID.
Achyrocline saturejoides

Achyrocline satureioides, commonly known as macela or marcela, is a species of plant in the family Asteraceae. It is native to South America, from Argentina to Colombia to Guyana. A semi-annual herbaceous plant reaching about a meter tall, it has simple, narrow green leaves with serrated edges. It produces yellow flowers in racemes around Easter.
It is used as the medicinal plant symbol of Rio Grande do Sul state in Brazil. This plant is widely used in various countries which share the Guarani cultural heritage such as Paraguay, Uruguay, and northern Argentina. Where it is used to treat stomach, digestive, and gastrointestinal disorders during pregnancy.
The species' extract, which contains isorhamnetin, luteolin, and quercetin, is used to fight herpes. A. satureioides extract might have antiviral effects against the Western equine encephalitis virus. The extract could also have immunomodulatory properties. In general, it can help with management of viral respiratory infections, including SARS-CoV-2 also known as Covid.
A. satureioides could also have effects on rat pregnancy. The rats had reduced delivery index and neonatal survival after being supplemented with Achyrocline satureioides. This also has an impact on variations in tissue-specific redox homeostasis and enzymatic activity, especially in the liver and kidney.
It is also used extensively in South Portugal, in bonfires during popular celebrations where people enjoyed the smell of burnt marcela and chorizos... when unavailable, people would simply open shellfish in the fire pit, eat them with a bit of lemon and make traditional constructions from the leftover shells, an art passed throughout multiple generations.
The plant, or sometimes just the flowers, are used to make tea. The heads of the flowers are used to make medicinal wines and bitters. The flowers are also crushed up and put in a pillow to help sleep.
List of Tropical-Rouge! Pretty Cure episodes

Tropical-Rouge! PreCure is the eighteenth television anime series in Izumi Todo's Pretty Cure franchise, produced by ABC Television and animated by Toei Animation. The series aired in Japan from February 28, 2021, to January 30, 2022, succeeding Healin' Good PreCure in its initial time slot, and was succeeded by Delicious Party PreCure. The opening theme is "Viva! Spark! Tropical-Rouge! Pretty Cure" (Viva！Spark！トロピカル～ジュ！プリキュア) by Machico while the first ending theme is "Tropical I・N・G" (トロピカ I・N・G) by Chihaya Yoshitake. Starting from episode 17, "Aiming to Go My Way!!" (あこがれ Go My Way!!) by Chihaya Yoshitake and Rie Kitagawa is used as the second ending theme.
Pillow Fight League

The Pillow Fight League (PFL) was a Toronto-based semi-professional sports league centred on public pillow fights. The tongue-in-cheek women's sport was hosted in a fighting arena, much like a boxing or wrestling match.
The League was founded by PFL Commissioner Stacey P. Case, and Honorary PFL Commissioner Craig Daniels in February 2004. The formal league launched at a Canadian goth bar called The Vatikan in downtown Toronto. Events were hosted in both Montreal, Quebec and New York City, but the primary seat of the League remained in Toronto, Ontario.
Fights within the League featured either two or three girls, the latter referred to as a damage à trois, and a codified set of rules. Fighters frequently incurred cuts, scrapes and bruises. There were also more serious injuries, including concussions, black eyes, lost teeth, split lips, torn muscles, and bruised kidneys.
The League grew out of a pair of live events held by performers from Canadian burlesque troupe "Skin Tight Outta Sight" at a performance of Mr. Case's band (named for tijuana bibles) at New Year's Eve 2004 and 2005. The latter featured the first instance of live tryouts for members of the audience. The events that followed in 2006 at the Vatikan launched the new League-sponsored series of events primarily focused around the pillow fighting bouts. A potential moneymaker for its founders, the League saw television rights snapped up in 2007 by reality television and sitcom producers Eddie October (executive producer of Tommy Lee Goes to College and The Roseanne Show) and Al Berman (executive producer of The Biggest Loser and Survivor).
The league ceased operation in 2011.
Kransekake

Kransekake eller tårnkake er en kake laget av mandler, melis og eggehvite, og er først og fremst en norsk og dansk tradisjon. Den serveres ofte ved høytider og høytidelige anledninger som jul, barnedåp, konfirmasjoner og brylluper, og gjerne også på bursdager.
Kransekake er en av kakene som av nordmenn flest blir regnet som en del av de syv slag til jul.
En tradisjon i bryllup er at bruden og brudgommen setter fingrene på hver sin side av den øverste ringen og løfter; hvor mange ringer som blir med den øverste er en spådom om hvor mange barn de skal få.
Kransekaka lages ved å steke ringer i ulike størrelser i spesielle kransekakeformer. Ringene stables i pyramideform og festes sammen og pyntes med melis, smellbonboner og eventuelt små norske flagg. På toppen kan det for eksempel settes en figur som passer for anledningen.
Kransekakestenger er en variant av kransekake, som ofte tillages som småkaker, for eksempel til julebaksten. Samme deigen benyttes, men i stedet for å trille ut ringer og steke i kransekakeformer, blir deigen formet i fingertykke porsjonsbiter som er 5–8 cm lange. De stekte kransekakestengene pyntes gjerne med striper av melisglasur slik som den vanlige kransekaken. Enkelte har andre vaner, som for eksempel å dyppe en del av kaken i smeltet sjokolade.
Overflødighetshornet er en berømt dansk og norsk festkake. Den lages av den samme massen som kransekaken og med samme ringene. Forskjellen er sammen-monteringen hvor et overflødighetshorn monteres liggende slik at man kan legge sjokolade og godteri inne i det.
Historisk er Overflødighetshornet sett på et symbol på fruktbarhet og overflod. Det blir sagt at tradisjonen stammer fra Kreta og går tilbake flere tusen år.
I juni 2006 lagde Arne Rafdal og hans bakerkollegaer verdens største kransekake. Kaken målte 13,17 meter fra bunn til topp. Oppdraget ble gitt av matvarekjeden Coop i forbindelse med deres 100-årsjubileum.
Krokan

Krokan er karamellisert sukker blandet med smør og mandler. Krokan brukes blant annet i krokanis, hvor krokanbitene er de små, brune flekkene, eller som fyll og smakstilsetning i konfekt eller kaker. Ordet krokan kommer fra croquant, som betyr «knasende» på fransk.
Krokan betyr på svensk en slags kransekake og på dansk en type sprø småkaker.
Mandel

Mandel (flertall «mandler») er en steinfrukt av mandeltreet Prunus dulcis, som er et løvtre. Arten finnes naturlig i Iran, fra nordvestlige Saudi-Arabia nord gjennom vestre Jordan, Israel, Palestina, Libanon, vestre Syria til sørlige Tyrkia. Arten vokser også mange steder på Kanariøyene.
Mandelfrukten har en hårete ytterhinne og et hardt og uspiselig skall. Det er frøet inni skallet som er spiselig, og det kalles vanligvis «mandel». Mandelen blir ofte kalt en nøtt, men botanisk sett er den en steinfruktkjerne. På latin kalles frøene Semen Amygdali.
Mandler har et høyt innhold av proteiner, umettet fett og fiber. Gjennomsnittsvekten til en mandel er 1,2 gram. 100 gram tilsvarer 83 mandler. Inneholder også E-vitamin som styrker immunforsvaret, pluss magnesium som er gunstig for hjerte og blodtrykk. 80% dyrkes i California.
Mandler er blant mye annet en viktig ingrediens i marsipan og kransekake. Mandelmelk kan brukes som en erstatning for dyremelk, og fordi den ikke inneholder kolesterol eller laktose, kan den brukes i mat for allergikere. Kvernet mandel kan også brukes som en type mel i bakst som egner seg for hvete- og glutenallergikere. I Norge er det dessuten tradisjoner for å legge en mandel i julegrøt. En av Frankrikes mange tradisjonelle matvarer forbundet med julefeiring er frangipane som er basert på mandler.
Kake

Kake er på norsk et samlebegrep for en rekke typer matretter, hovedsakelig bakverk og konditorvarer. I alminnelig forståelse er kake en konditorvare som vanligvis brukes som festmat eller dessert.
En kake består som regel av grunnelementer som mel, melk, sukker, smør og egg, og ut ifra dette kan man blande inn nesten hva som helst. Kaker finnes i en rekke varianter, for eksempel bløtkake (kremkake eller marsipankake, som er en bløtkake med marsipanlokk), kransekake, sjokoladekake, eplekake eller krokankake.
Kaker blir gjerne brukt til servering ved selskapeligheter, og det er tradisjon i Norge under fødselsdager å servere bløtkake, gjerne med jubilantens navn, alder, eller en bursdagshilsen påskrevet. Påskriften kan stå sammen med pynt, som marsipanroser, eller små kakelys.
Feiring av jul er tradisjonelt knyttet til god mat, og julebaksten består også tradisjonelt av kakebakst. Julekaker for eksempel er gjærbakst, mens sandkaker og pepperkaker er tradisjonelle småkaker.
Mens kake på norsk er et romslig begrep som kan innbefatte mange forskjellige bakverk og konditorvarer har andre språk mer avgrensede betydninger. For eksempel kake er ikke synonymt med engelsk cake, hvilket hovedsakelig innbefatter bløtkake eller varianter av det, mens andre kaker der klassifiseres som f.eks. cookies (eller på brittisk engelsk biscuits; småkaker) eller pies (paier eller terter).
Howie Mandel

Howard Michael Mandel, født 29. november 1955 i Toronto, Ontario, er en kanadisk skuespiller, vert og komiker.
Mandel fikk sitt gjennombrudd i filmen Gremlins fra 1984, hvor han bidro med stemmen til karakteren Gizmo Mogwai. Han har siden dukket opp i rundt ti filmer og blant annet i tv-serien St. Elsewhere, hvor han spilte Dr. Wayne Fiscus. Mandel har også vært programleder for blant annet Deal or No Deal og sittet i juryen for America's Got Talent.
Han har vært gift med Terry Mandel siden 1980.
Marvin Mandel

Marvin Mandel (født 19. april 1920 i Baltimore i Maryland i USA, død 30. august 2015 i Saint Mary’s County i Maryland) var en amerikansk politiker. Han var den 56. guvernør i Maryland fra 1969 til 1979 og var medlem av Democratic Party. Han var guvernør fra 1969 til 1979.
Marvin Mandel ble uteksaminert fra Baltimore City College og avla juristeksamen ved University of Maryland i 1942. Mens han studerte jus giftet han seg med Barbara «Bootsie» Oberfeld. Han hadde sin advokatpraksis i Baltimore og var ordfører i Marylands delegathus fra 1963 til 1969.
Guvernør Spiro Agnew gikk av i 1969 for å tiltre som USAs visepresident. Maryland General Assembly valgte da Mandel til Agnews etterfølger idet Maryland ikke hadde noen viseguvernør på den tiden. Agnews avgang førte til en endring i Marylands konstitusjon allerede i 1970. Ett år senere, i 1971, ble viseguvernørembetet gjeninnført.
Mandel skilte seg fra hustruen Barbara i sin embetsperiode som guvernør. Siden paret bodde fra hverandre innen de innledet skilsmisseprosessen, flyttet Mandel ut fra Marylands guvernørresidens. Etter fem måneder flyttet han tilbake til residensen i forbindelse med skilsmissen.
Mandel giftet seg på nytt mens han fortsatt var guvernør. Han ble rammet av en korrupsjonsskandale som dels gjaldt de pengene som han hadde benyttet seg av i skilsmisseoppgjøret og det påfølgende bryllupet. Anklagelsene mot ham gjaldt den innflytelsen han som guvernør hadde til å bestemme hvilke dager hesteveddeløp skulle avholdes. Ifølge tiltalen hadde pengene kommet fra en hesteveddeløpsbane.
Mandel ble dømt for føderalt postbedrageri og medvirkning i en serie alvorlige forbrytelser (racketeering). Han satt i fengsel i 19 måneder innen president Ronald Reagan omgjorde resten av straffen til betinget. Den fellende dommen ble senere opphevet.