davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Flora, Apayao

Ang Bayan ng Flora ay isang ika-3 klaseng bayan, sa lalawigan ng Apayao, Pilipinas. Ayon sa senso ng 2020, ito ay may populasyon na 17,944 sa may 4,559 na kabahayan.
Ang bayan ng Flora ay nahahati sa 16 na mga barangay.
Ang lathalaing ito na tungkol sa Pilipinas ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Baryang dalawang-piso ng Pilipinas

Ang dalawang-pisong barya ng Pilipinas (₱2) ay isang denominasyon ng piso ng Pilipinas. Ito ay ginawa ng Bangko Sentral ng Pilipinas mula noong 1983 hanggang 1994, at nawala na ng halaga noong taong 1998.
Ipinakilala noong taong 1861 ang baryang gintong dalawang-piso noong panahon ng Espanyol, na naglalaman ng 3.38 gramo ng 87.5% pinong ginto. Makikita si Isabel II sa harapan, at ang sagisag ng Espanya na may nakasulat na “REINA DE LAS ESPAÑAS” sa likuran.
Baryang limampung-sentimo ng Pilipinas

Ang baryang limampung-sentimo (50¢) ng Pilipinas ay isang dating denominasyon para sa piso ng Pilipinas. Ito ay ginawa sa Pilipinas noong 1864 hanggang 1994, at ito ay nawala na ng halaga noong 1998.
Bago dumating ang 1864, tinanggap sa Pilipinas ang mga baryang nagkakahalaga ng kalahati ng dolyar ng Espanya (o peso) o apat na reales na inisyu ng Espanya at Amerikanong Espanyol. Ito rin ang ginamit na barya bilang pamalit sa isang baryang pilak noong bago dumating ang Espanyol sa Pilipinas na tinatawag na rupee o rupiah, at salapi ang tawag sa lokalidad nito. Inisyu noong 1864 ang mga baryang 50 sentimos para sa Pilpinas na mayroong timbang na 12.98 gramo ng 90% pilak (pinaliit nito sa 83.5% pagakatapos ng 1881).
Inisyu noong 1903 ang mga baryang 50 sentimo na nagkakahalaga ng sangkapat ng dolyar ng Estados Unidos na ginawa para sa Pilipinas, mayroong timbang na 13.48 gramo ng 90% pilak. Binago ang mga tampok nito noong 1907, na pinagaan sa 10.0 gramo ng 75% pilak sa baryang iyon; na ginawa hanggang 1945.
Itinuloy noong 1958 ang paggawa ng baryang sentimo na may panibagong eskudo de armas sa likuran. Pinalitan ng 'Central Bank of the Philippines' ang palibot ng likuran ng barya nito.
Itinampok sa wikang Tagalog sa kauna-unahang pagkakataon noong taong 1969. Makikita sa harapan si Marcelo H. Del Pilar, isang mamamahayag, manunulat, abogado, at malayang mason ng Himagsikang Pilipino noong ika-19 na siglo. Sa likuran nakasulat ang 'Republika ng Pilipinas' at ang taon ng pag-isyu sa palibot ng barya. Subalit itinigil ang paggawa ng denominasyong ito noong inilabas ang Seryeng Ang Bagong Lipunan.
Ipinakilala muli ng Bangko Sentral ng Pilipinas ang denominasyong ito, at kulay-pilak ang baryang inisyu noong taong 1983 hanggang 1993, na itinampok muli si Del Pilar, at ang denominasyon nito ay nilipat na sa likuran na may petsa sa harapan nito. Makikita rin sa likuran ang manaol (pithecophaga jefferyi).
Ipinakilala noong 1991 ang baryang ito sa parehong tampok, ngunit pinaliit ang laki nito sa 18mm, pinalit ang komposisyon nito sa tansong dilaw, at mayroon nang gilid na mala-tinubuan ng tambo.
Hindi na sinama ang denominasyong iyon nang lumabas ang seryeng BSP noong 1995, at ang lahat ng 50 sentimong baryang nasa sirkulasyon ay nawala na ng halaga noong ika-2 ng Enero 1998.
Mayroong mga baryang 50 sentimo na inisyu noong 1983 ang nagkaroon ng kamalian sa pagbaybay ng siyentipikong pangalan ng manaol. Sa halip na Pithecophaga jefferyi, naging Pithecobhaga jefferyi nito. Kalaunan ay ipinalit ito sa Bangko Sentral ng Pilipinas.
Kuliglig (sasakyan)

Ang kuliglig ay isang sasakyan na binubuo ng treyler na may dalawang gulong na hinihila naman ng traktorang may dalawang gulong na katulad ng rotaryong pangararo. Ito ay isang maraming-gamit na diesel o gasolinang makina na pangkaraniwang ginagamit sa mga lalawigan ng Pilipinas. Ang etimolohiya ng kuliglig ay mula sa pangalan ng kulisap na kuliglig na ginagmit ng isang tagagayari bilang brand.
Ayon sa Tanggapan ng Transportasyong Lupa, ang may-ari ng kuliglig ay hindi kailangang irehistro ang sasakyang ito dahil wala intong numerong seryal at walang pinangagamitan maliban sa simpleng transportasyon.
Boricha

Boricha gawa sa pamamagitan ng asadong barli, ay isang popular na inumin o tsaa sa Hapon at Timog Korea. Boricha ay madalas ginagamit din bilang isang kapeina. - Sa Amerika ginagamit ito bilang kope sa pagluluto Sa bansang Hapon, 'mugicha' ang tawag dito. Sa Hapon karaniwang kilala ito bilang isang malamig na inumin gayunman sa Timog Korea, iniinom itong malamig sa taglamig.
Ayon sa isang pag-aaral ng pinakamalaking kompanya ng pagkain ng Hapon, kagome ang pagiinom ng Boricha ay mabuti para sa sirkulasyon ng dugo sa loob ng ating mga katawan. Itong pangyayari ay nagaganap dahil sa alkylpyrazine, at ito ang isa sa mga pangunahing sahog ng Boricha. Ang mga Hapones ay naniniwala na ang Boricha ay nakakatanggal ng mga madumi na nasa loob ng kanilang dugo. At ayon sa pagaaral ng Institute of Traditional Chinese Medicine and Natural Products, ang pagiinom ng Boricha ay nakakatulong din sa pagbabawas ng stress sa ating buhay.
Padron:토막글
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Juan Flavier

Si Juan Martin Flavier (23 Hunyo 1935 – 30 Oktubre 2014) ay dating politiko sa Pilipinas. Dati siyang kalihim ng Kagawaran ng Kalusugan at isang senador. Nagsanay siya bilang isang manggagamot at tumanggap ng degri sa medisina mula sa Unibersidad ng Pilipinas noong 1960 at may Master sa Kalusugang Pampubliko mula sa Pamantasang Johns Hopkins. Bago maitalaga bilang Kalihim ng Kalusugan, naglingkod muna siya para sa mga mamamayan ng baryo sa Nueva Ecija at Kabite. Naging pangulo siya ng Philippine Rural Reconstruction Movement noong 1977. Mula 1978 magpahanggang 1992, siya ang pangulo ng International Institute of Rural Reconstruction.
Nagtapos siya ng elementarya at ng hayskul sa Lungsod ng Baguio. Tumanggap siya ng duktorado sa pagkamanggagamot mula sa Unibersidad ng Pilipinas noong 1960. Nahalal siya bilang isa sa mga Ten Outstanding Young Men of the Philippines noong 1967 dahil sa kaniyang mga nagawa para sa pagpapaunlad ng mga pook na may katayuang rural.
Itinuturing na isang pandaigdigang dalubhasa sa pagpapaunlad ng komunidad si Flavier. Naging pangalawang-pangulo siya ng departamento ng kalusugan sa International Institute of Rural Reconstruction sa Silang, Kabite, kung saan naging tungkulin niya ang pagsasanay ng mga tauhan. Nagsilbi rin siya bilang tagapayo sa isang pribadong kompanya at tatlong tanggapang pampamahalaan ng Pilipinas. Kabilang dito ang Philippine Rural Reconstruction Movement (PRRM) o Pararam (pinaikling pangalan ng organisasyon PRRM, at mula sa Pilipinong bigkas ng mga titik na P-R-R-M), ang Presidential Arm on Community Development, ang Department of Social Welfare, at ang Technical Committe on Community Development of the Philippine Senate. Nagtrabaho siya para sa Pararam ng walong taon, kung saan naging pangulo siya nito mula 1967 hanggang 1968.
Noong 1992, itinalaga siya ni Pangulong Fidel V. Ramos para maging Sekretaryo ng Kagawaran ng Kalusugan. Pinasimulan ni Flavier ang iba't ibang mga programang pangkalusugan katulad ng Oplan Alis Disease, Kontra Kolera, Stop TB, Araw ng Sangkap Pinoy, Family Planning at Doctor to the Barrios Program.
Noong 1995, tumakbo siya sa pagka-senador sa ilalim ng tiket ng administrasyon. Muli siyang nahalal bilang senador noong 2001, kung kailan pumangalawa siya sa hanay ng 12 nagwaging mga kandidato. Sa Senado, inakdaan niya at tinangkilik ang mga lehislasyong katulad ng Traditional Medicine Law (Batas Pangnakagawiang Panggagamot), Poverty Alleviation Law (Batas sa Pag-ahon sa Kahirapan), Clean Air Act (Batas sa Malinis na Hangin), at Indigenous People's Rights Act (Batas sa Karapatan ng mga Katutubo).
Unibersidad ng Aarhus

Ang Unibersidad ng Aarhus (Ingles: Aarhus University, Danes: Aarhus Universitet, dinadaglat na AU) ay isang pampublikong unibersidad sa pananaliksik na matatagpuan sa Aarhus, Denmark. Itinatag noong 1928, ito ang ikalawang pinakamatandang unibersidad sa bansa at ang pinakamalaki, na may isang kabuuang bilang ng mag-aaral na 44,500 noong 2013, matapos isanib dito ang Aarhus School of Engineering. Sa pinakaprestihiyosong mga pagraranggo ng mga pinakamahusay na mga unibersidad, ang Unibersidad ng Aarhus nakalagay sa Top 100. Ang unibersidad ay kabilang sa Coimbra Group ng mga unibersidad na Europeo. Ang paaralan ng negosyo sa loob ng Unibersidad, na tinatawag na Aarhus BSS, ay merong hawak na Equis accreditation mula sa EFMD (European Foundation for Management Development) Equis accreditation, at miyembro ng Association to Advance Collegiate Schools of Business (AACSB) at Association of MBAs (AMBA). Dahil dito, ito ay naging isa sa kaunting mga paaralan sa mundo na nakatanggap ng Triple Crown accreditations. Ayon sa Times Higher Education, ang Aarhus University ay nasa Top 10 ng pinakamagandang mga kampus sa Europa.
Ang unang propesor ng sosyolohiya ng Denmark ay naging guro ng unibersidad (Theodor Geiger, mula 1938-1952), at noong 1997, si Propesor Jens Christian Skou ay nakatanggap ang Nobel Prize in Chemistry para sa kanyang pagtuklas ng sodium-potassium pump. Noong 2010, natanngap ni Dale T. Mortensen, isang Niels Bohr Visiting Professor ng Aarhus, ang Nobel Memorial Prize in Economic Sciences kasama sina Pedro Diamond at Christopher Pissarides.
56°10′14″N 10°12′04″E﻿ / ﻿56.1706°N 10.2011°E﻿ / 56.1706; 10.2011
Stenochlaena palustris

Ang Stenochlaena palustris, (Biyetnames: choại) karaniwang tinatawag bilang diliman o hagnaya, ay isang halamang gamot na isang espesye ng pako na nakakain. Sa medisinang pambayan ng Indya at Malaysiya, ginagamit ang dahon ng pakong ito bilang lunas sa lagnat, sakit sa balat, ulser, at sakit ng tiyan.
Isang mahabang gumagapang na pako ang halamang ito na may itim na kaliskis at tangkay na maaring umabot sa hanggang 20 m. Nakaayos sa dalawang gilid ang dahon nito na nasa 30–100 cm ang haba, at mga tangkay na nasa 7–20 cm ang haba, at may ovate lanceolate pinnae na nasa 10–15 cm ang haba at 1.5–4.5 cm ang lapad. Mahaba at makitid ang sporophylls nito at mala-kayumanggi ang kulay ng sorus nito sa ilalim.
Natagpuan ang pinaghiwalay na mga acylated flavonol glycoside mula sa pako na ito na mayroong aktibidad sa kontra bakterya. Ang hinandang krudo o bahagyang purong katas mula sa pako ay nakitaan ng mayroong aktibidad pangontra-fungus, antioksidante, at antiglucosidase.
Ipinangalan sa halamang ito ang distrito ng Diliman sa Lungsod Quezon. Latin para sa "ng latian" ang palayaw o epithet na palustris, at ipinapahiwatig ang karaniwang tirahan.
Sa estado ng Sarawak sa Malaysiya, tinatawag ang halaman bilang "Midin". Isang tanyag na pagkain ang halaman sa mga tagarito. Kadalasang inihahain ang mga batang dahon na prinito na nilagyan ng bawang, tuyong hipon, o bagoong na hipon (belacan). Sa Sabah, tinatawag itong "Lembiding". Niluluto din ito kadalasan na may sardinas o belacan.
Tugong nakadepende sa liwanag

Ang mga reaksiyon sa liwanag, yugto ng liwanag, tugong nakadepende sa liwanag, gantingkilos sa liwanag, gantimbisa sa liwanag, o potolisis (Ingles: light reaction, photo phase, light-dependent reaction, photolysis) ay ang unang kaganapan sa potosintesis kung saan ang enerhiya na galing sa araw (enerhiya ng liwanag ) ay kinukuha bilang kemikal na enerhiya para maputol ang produksiyon ng tipik ng tubig ng ATP at NADPH.
Sa tilakoyd (makikita sa kloroplast) karaniwang nagaganap ng reaksiyon sa liwanag. Maibubuod ito sa mga sumusunod:
Ang lathalaing ito na tungkol sa Agham ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Pulo ng Fuga

Ang Pulo ng Fuga ay isang pulo at barangay sa hilagang Luzon at bahagi ito ng Kapuluang Babuyan, na ikalawang pinakahilagang pangkat ng pulo sa Pilipinas. Isa ang Barangay ng Pulo ng Fuga sa 42 barangay sa ilalim ng pamamahala ng bayan ng Aparri sa lalawigan ng Cagayan.
May sukat ang Fuga ng 70 kilometro kuwadrado (27 mi kuw) at may isang populasyon na 2,015 katao. Sa nayon ng Naguilian (Musa) ang pangunahing paninirahan na matatagpuan sa katimugang baybayin. Sa Bundok Nanguringan naman ang pinakamataas na punto sa hilagang-silangan, na may isang elebasyon na 191 metro (627 tal).
Kasama ang katabing maliliit na mga pulo ng Barit (7 square kilometre (2.7 mi kuw)) at Mabaag, kabilang ito sa isa sa mga 42 barangay ng bayan ng Aparri, Cagayan. Ito lamang ang isa sa mga Pulo ng Babuyan na nasa ilalim ng hurisdiksyon ng isang kalupuaang munisipalidad, samantalang binubuo ang lahat ng ibang pulo ng bayan ng Calayan.
Bhawaiya

Ang Bhawaiya ay isang musikal na anyo o isang sikat na katutubong musika na nagmula sa Hilagang Bengal, lalo na ang Dibisyong Rangpur sa Bangladesh, Distrito ng Cooch Behar ng Kanlurang Bengal, India at Hindi nahahati na distrito ng Goalpara ng Assam, India. Isang musikang "uring manggagawa", na may paulit-ulit na pigura ng mga mahout (mga tagapagsanay at tagahuli ng mga elepante), mahishal (mga tagapag-alaga ng kalabaw) at mga gariyal (mga cart driver) ang mga liriko ng mga awiting ito ay nagpapahayag ng hapdi ng paghihiwalay at kalungkutan ng kanilang mga kababaihan, kasama ang pinahabang tono na nagpapatingkad ng sakit, pananabik at "malalim na damdamin". Karaniwang pinaniniwalaan na nagmula noong ika-16 na siglo sa ilalim ng hari ng Koch na si Vishwa Singha, ito ay umunlad sa mga pagtatanghal sa entablado mula noong deakda 1950 at mas malawak mula noong dekada 1990. Ang mga liriko ng mga kanta ng Bhawaiya ay hindi denominasyonal.
Mayroong iba't ibang paliwanag ng kahulugan ng Bhawaiya. Ang mababang lupain na may mga palumpong at iba pang gulay ay tinatawag na Bhawa. Kinakanta noon ng mga tagabantay ng kalabaw ang kantang ito habang nag-aararo. Kaya naman umiral ang pangalang Bhawaiya. Ayon sa ilang iba pang mananaliksik, ang Bhawaiya ay nagmula sa salitang Bawaiya, na kasunod ay nagmula sa salitang bao (hangin). Ang hinango ng salitang Bhawaiya ay Bhav > Bhao + Iya = Bhawaiya. Kaya ang deribatibong kahulugan ng salitang ito ay labis na tulak emosyonal. Ayon kay Abbas Uddin, isang kilalang mang-aawit at kompositor ng kantang Bhawaiya, ang kantang ito ay parang random at kaaya-ayang ihip ng hangin ng Hilagang Bengal at pinangalanan ito bilang Bhawaiya. Ayon sa isang survey (na isinagawa ng Folk cultural and tribal cultural center, Pamahalaan ng Kanlurang Bengal) sa mga gumanap ng kantang Bhawaiya ang pangalan ay nagmula sa salitang Bhao > Bhav . Ang mga awiting ito ay may dalang malalim na "damdamin" ng biraha o paghihiwalay at kalungkutan.
Ang pinaka nangingibabaw na nagtatanghal ng Bhawaiya ay ang mga Bengali ng Hilagang Bengal at ang Koch Rajbanshi (isang tiyak at hiwalay na etnisidad) na mga panhkat mula sa Hilagang Bengal. Ngunit ang mga hindi Bengali at hindi rajbanshi sa lugar ay nakikibahagi rin sa musikang ito. Sa ngayon ang ilan sa mga kilalang Bhawaiya na kanta ay pinagtibay sa Bangladesi na Cinema, Kanlurang Bengali Cinema at Asames na Cinema gayundin sa ilang modernong katutubong banda.
Rapid plant movement

Rapid plant movement encompasses movement in plant structures occurring over a very short period, usually under one second. For example, the Venus flytrap closes its trap in about 100 milliseconds. The traps of Utricularia are much faster, closing in about 0.5 milliseconds. The dogwood bunchberry's flower opens its petals and fires pollen in less than 0.5 milliseconds. The record is currently held by the white mulberry tree, with flower movement taking 25 microseconds, as pollen is catapulted from the stamens at velocities in excess of half the speed of sound—near the theoretical physical limits for movements in plants.
These rapid plant movements differ from the more common, but much slower "growth-movements" of plants, called tropisms. Tropisms encompass movements that lead to physical, permanent alterations of the plant while rapid plant movements are usually reversible or occur over a shorter span of time.
A variety of mechanisms are employed by plants in order to achieve these fast movements. Extremely fast movements such as the explosive spore dispersal techniques of Sphagnum mosses may involve increasing internal pressure via dehydration, causing a sudden propulsion of spores up or through the rapid opening of the "flower" opening triggered by insect pollination. Fast movement can also be demonstrated in predatory plants, where the mechanical stimulation of insect movement creates an electrical action potential and a release of elastic energy within the plant tissues. This release can be seen in the closing of a Venus flytrap, the curling of sundew leaves, and in the trapdoor action and suction of bladderworts. Slower movement, such as the folding of Mimosa pudica leaves, may depend on reversible, but drastic or uneven changes in water pressure in the plant tissues This process is controlled by the fluctuation of ions in and out of the cell, and the osmotic response of water to the ion flux.
In 1880 Charles Darwin published The Power of Movement in Plants, his second-to-last work before his death.
Plants that are able to rapidly move their leaves or their leaflets in response to mechanical stimulation such as touch (thigmonasty):
Plants that move their leaves or leaflets at speeds rapid enough to be perceivable with the naked eye:
Flora, Apayao

Flora, officially the Municipality of Flora (Ilocano: Ili ti Flora; Tagalog: Bayan ng Flora), is a municipality in the province of Apayao, Philippines. According to the 2020 census, it has a population of 17,944 people.
Flora was created into a municipality on June 22, 1963, when several barrios and sitios of Pudtol were constituted into the newly created town.
According to the Philippine Statistics Authority, the municipality has a land area of 324.40 square kilometres (125.25 sq mi) constituting 7.35% of the 4,413.35-square-kilometre- (1,704.00 sq mi) total area of Apayao.
Flora is 135 kilometres (84 mi) from Kabugao and 684 kilometres (425 mi) from Manila.
Flora is politically subdivided into 16 barangays. Each barangay consists of puroks and some have sitios.
In the 2020 census, Flora had a population of 17,944. The population density was 55 inhabitants per square kilometre (140/sq mi).
The dominant religion in the city is Roman Catholic (Saint Joseph Parish in Poblacion East. However, other Christian sectors are also present in Flora such as Iglesia ni Cristo, United Methodist Church.
Poverty incidence of Flora
Flora, belonging to the lone congressional district of the province of Apayao, is governed by a mayor designated as its local chief executive and by a municipal council as its legislative body in accordance with the Local Government Code. The mayor, vice mayor, and the councilors are elected directly by the people through an election which is being held every three years.
Media related to Flora, Apayao at Wikimedia Commons
Albularyo

Albularyo or albulario is a Filipino term for a witch doctor, folk healer or medicine man, derived from Spanish herbolario (herbalist). They practice folk medicine and use medicinal plants in their trade.
An albularyo is a "folk doctor" commonly found in the more rural areas of the Philippines who heals people using herbs and traditional practices such as hilot or massage. Their services are considered either as a first or as a last resort for addressing illnesses. The albularyo's patient claims that the practitioner have supernatural powers that modern medicine does not provide. This belief makes them more trustworthy than modern medicine practitioners. Aside from practicing folk medicine, the albularyo is also alleged to practice black magic and curse people.
The albularyos practice their trade using prayers called orasyon (from Spanish oracion), and rituals. They also use concoctions made from plant parts such as leaves, bark, roots and oils such as coconut oils. Pangalap is the process of searching for these medicinal plants and pabukal is the preparation of decoctions from said plants. Albularyos also use their own saliva and pieces of papers with writings. The albularyo use tawas (alum) crystals to find out who is causing the ailments in their patients." The may also use candle wax poured in water, eggs, or spirits to divine the cause of the ailments. Some ailments are claimed to be the work of lamang lupa who were unknowingly or knowingly harmed by the patient. The albularyo may then use rituals and prayers to drive away the spirit and therefore remove the sickness from the patient.
වන්නම්

වන්නම් යනු එක් එක් අප්‍රාණික හා සප්‍රාණික වස්තූන් පිළිබඳ වර්ණනා අන්තර්ගතවන මාතෘකාවට අදාල තාලයකිව් ගායනා කරන ගායනා විශේෂයකි.
වන්නමක් නැටීමේදී පුහුණු විය යුතු කොටස් 7 කි.
වර්ථමානයේ භාවිතා වන වන්නම් මීට වර්ෂ 300 කට පමණ පෙර, මහනුවර ශ්‍රී වීර පරාක්‍රම නරේන්ද්‍රසිංහ රජ සමයේ, මල්වතු විහාර වාසී භික්ෂූන්වහන්සේ නමකගේ සහයද ඇතිව, ඉන්දීය අභාෂයක් හිමි ගණිතාලංකාර බමුණෙකු විසින් නිබන්දනය කෙරූ බව විශ්වාස කෙරේ.
මීට අමතරව 17 වන සියවසේ දකුණු ඉන්දියාවේ ආනන්ද කවිවීර රාසව මුඩ්ලියාර් රජුව වර්ණනා කොට වන්නම් නිර්මාණය වූ බව පැවසේ.
ගැට බෙරය

*උඩරට නැටුම්වලදී බෙහෙවින් භාවිතා කෙරෙන, (කොන් දෙකට වඩා මැද මහත බෙරය) යනුවෙන් අර්ථකථනය කළ හැකි, උඩරට ප්‍රදේශයේ චිරාත් කාලයක් ප්‍රචලිත ව තිබීම නිසා වර්තමානයේ උඩරට බෙරය නමින් ද හැඳින්වෙන ගැටබෙරය නම් වූ ලොව මවිත කළ දෙඅතින් තැලීමෙන් හමින් ශබ්ද උපදවන මේ අවනධ්‍ය භාණ්ඩය කවදා කෙසේ ප්‍රභවය වූවක් ද, විදේශයකින් මෙහි ආදේශ වූවක් ද, එසේ විදේශයකින් ආදේශ වූයේ නම් ලොව වෙනත් කොතනකදී හෝ අනුරුවක් හෝ ඉතිරි ව තිබේ ද, එසේ නැතිනම් අපේ ම මුතුන් මිත්තන්ගේ නිර්මාණයක් ද, ලොව අන් රටවල මෙන් මුල් අවස්ථාවේ සරල ව නිර්මාණය වී ක්‍රමයෙන් සංවර්ධනය වී මේ තත්ත්වයට පැමිණි එකක් ද, නිගමනයකට එළඹීම අසීරු ය.
උඩරට බෙරය හෙවත් ගැට බෙරය දීර්ඝ කාලයක සිට ලංකාවේ වාදන භාණ්ඩ අතර ප්‍රමුඛස්ථානයක් ගත් ආතත භාණ්ඩයක් වේ. උඩරට නර්තනයේදී භාවිතා වන මෙම බෙරය දේශීය සංගීතයේ දී වැදගත් සංගීත භාණ්ඩයකි. උඩරට නැටුම් සම්ප්‍රදායේ දී සුවිශේෂීව භාවිතා වන නිසාත්, උඩරට නැටුම් ඉතිහාසයට උරුමකම් කියන නිසාත් මෙයට උඩරට බෙරය යන නාමය භාවිතා කරයි.
ඉතිහාසයේදී මෙන්ම අද ද උඩරට නැටුම සඳහා ගැටබෙරය මහත් සේවයක්‌ කරයි. ධාතු වංශයේ මෙය "දෙණ්‌ඩිම" හා සමාන යෑයි කීව ද අද භාවිත වන ගැටබෙරය ඊට වෙනස්‌ ය. ථූපවංශය, දඹදෙණි අස්‌න, සද්ධර්මාලංකාරය ආදී ග්‍රන්ථ කීපයක සඳහන් වන බෙර සංඛ්‍යාව අති විශාලය. සිංහල යුද්ධ හමුදාවේ ගැටබෙරය ද ඇතුළත් වන මෙම බෙර සියල්ලම වාදනය කළ බව ඉහත කී ග්‍රන්ථ සාක්‌කි දරයි. අදද හෙළ සටන් කලාව වන අංගම්පොර සටන් කලාව තුළ මෙම ගැට බෙරය භාවිතා වන බව කොරතොට අංගම්පොර සම්ප්‍රදායේ ශිල්පීන් දක්වයි. ලංකාවේ ඉතිහාස ග්‍රන්ථවල පවා සඳහන් වන මෙම බෙරය ලංකාවට ආවේණික වූ සුවිශේෂි වූ බෙරයකි. වෙස්සන්තර ජාතක කාව්‍යයේ එන පහත කවිය එයට හොඳව උදාහරණයයි.
එපමණක් නොව පහත සඳහන් වන තෙලපත්ත ජාතක කාව්‍ය තුළ දක්නට ලැබෙන කවිය ද මෙහි ඉතිහාසයට තවත් ප්‍රභල උදාහරණයකි.
කොහොඹ, ගං සූරිය, දේවදාර, ඇසල වැනි තද අරටු සහිත දැව වර්ග ගැටබෙර සකස් කිරීමේදී කඳ සඳහා යොදා ගනිමින් මෙම ගැටබෙරය නිර්මාණ කෙරේ. දිග සාමාන්‍යයෙන් අඟල් 28ක් පමණ වන ගැටබෙරයේ වම්පස මුහුණට වඩා දකුණු පස මුහුණත ප්‍රමාණයෙන් තරමක් කුඩා වනසේ සකස් කරනු ලැබේ. වම් පසට ඝන වූ ගව හම්ද, දකුණු පස බෙර ඇසට වඳුරු හමක් හෝ තලගොයි හමක් ‍යොදා ගනියි.
ගැටබෙරයේ වාදනය කරන පද කිහිපයක් මේ ආකාරයට දැක්විය හැකිය
මඟුල් බෙර වාදනය සුභ කටයුතු, මංගල අවස්ථාවන්හිදී සහ ත්‍රිවිත රත්නයේතී, දෙවියන්ගේත්, ආශිර්වාදය පතා කරන වැදගත් වාදන අංගයකි. ගැටබෙරයේ වම් ඇසින් දොං තොං, කුඳ ආදී අකෂරද, දකුණු ඇසින් ජිං තං ජිත්, ආදී අක්ෂර ද වාදනය කරනු ලැබේ. උඩරට පළාත් වලටත් වන්නියටත් සතර කෝරළේ ඇතැම් පෙදෙස් වලටත් සීමාවු ගැමි නාට්‍ය විශේෂයක් වන සොකරි නාටකය තුළ භාවිතා වන්නේ ගැට බෙරයයි. එසේම උඩරට නැටුමේ ප්‍රධාන ශාන්තිකර්මය වන කොහොඹා කංකාරියේ දී ගැට බෙරය ප්‍රධාන වාද්‍ය භාණ්‌ඩය වේ.
දේශීය සටන් කලාව වන අංගම් ශිල්පයේ දී බෙර රාශියක් භාවිතා වූ බව සඳහන් වන අතර ඒ අතර ගැට බෙරය ද වේ. එසේම පෙර යුද භූමියට හමුදාව පිටත්ව ගියේ බෙර වයමින්, නළා පිඹිමින් ය. යුද ජයග්‍රහණය බෙර වාදනයෙන් පළ කළ අතර යුද පරාජය ද බෙරයෙන්ම දන්වන ලදී. එනම් බෙර යුද පිටියේ දමා ඒමෙනි. එපමණක් නොව අපරාධකරුවන් වධක භූමිය වෙත කැඳවා ගෙන ගියේ වධ බෙර ගසමින් ය.
රොක් සංගීතය

රොක් සංගීතය යනු ගිටාර්, ඩ්‍රම් හා බේස්වලින් සමන්විත ස්ථිර කටහඬ මෙලඩියකින් යුත් ජනප්‍රිය සංගීත ආකාරයකි. රොක් සංගීතයේ බො‍හෝමයක් රටා ඕගනය, පියානෝව, මෙලට්‍රෝන් හා සින්තසයිසර් වැනි යතුරු පුවරු උපකරණ යොදා ගනී. සෙක්සෆෝනය, හාමොනිකාව, වයලීනය, බටනලාව, ප්‍රංශ නළාව, බැංජෝව හා මෙලෝඩිකාව වැනි අනිකුත් වාදන භාණ්ඩ ද සමහරක් විට රොක් සංගීතයේ දී යොදා ගනී. එමෙන්ම මැන්ඩීලනය හා සිතාරය වැනි දුලබ තන්තුමය සංගීත භාණ්ඩ යොදා ගනී. රොක් සංගීතයට සාමාන්‍යයෙන් බලවත් පසු නාදයක් (Back Beat) පවතින අතර ඝන ඉලෙක්ට්‍රික් හෝ කුහර ‍ඉලෙක්ට්‍රික් හෝ ධ්වනික ගිටාරය අවට එය රැඳේ.
රොක් සංගීතයේ තුළ පවතින්නේ බ්ලූස්, දේශීය සංගීතය හා අනිකුත් බලපෑම්වලින් ව්‍යුත්පන්න වූ සංගීතයක්ය. 1960 දශකයේ හා 1970 දශකයේ පැවති රොක් ඇන්ඩ් රෝල් හා රොකබිලිටි සංගීත ආකාර සියල්ලේම සංගීත යොමුවට අනුව එහි ශුද්ධතම ආකාරයේ දී රොක් ඇන්ඩ් රෝල් රටාවට ස්වර සංඝාත 3ක්, බලවත් ක්ෂණික පසු නාදයක් හා කන්කළු මෙලඩියක් පවතියි. මුල් කාලීන රොක් ඇන්ඩ් රෝල් රටාව ප්‍රභව ගණනාවකින් නිර්මාණය වූවකි. මූලික වශයෙන් එයට බ්ලූස්, R & B හා දේශීය සංගීතය ඇතුළත් වූ නමුත් ගොස්පෙල්, සාම්ප්‍රදායික පොප්, ජෑස් හා ජන සංගීතය ද ඒ සඳහා දායකවිණි. මෙම සියලු බලපෑම් මඟින් සරල බ්ලූස් මත පදනම් වූ ගීත ව්‍යුහයක් තැනූ අතර එය වේග රිද්ම, නර්තනයේ යෙදිය කළ හැකි හා කන්කළු ව්‍යුහයක් විය.
1960 දශකයේ පසු භාගයේ දී රොක් සංගීතය ජන රොක් සංගීතය, නිර්මාණය සඳහා ජන සංගීතය සමඟ ද, බ්ලූස් රොක් නිර්මාණය සඳහා බ්ලූස් සමඟ ද, ජෑස් රොක් ෆියුෂන් නිර්මාණය සඳහා ජෑස් සමඟ ද මිශ්‍ර කරන ලදී. එමෙන්ම ෆිචෙඩෙලික් රොක් නිර්මාණය සඳහා කාල සලකුණක් නොමැතිව මිශ්‍ර කිරීමක් සිදු කරන ලදි. 1970 දශකයේ දී රොක් සංගීතයට සෝල්, ෆන්ග් හා ලතින් සංගීතයේ බලපෑම එල්ල විය. එමෙන්ම 1970 දශකයේ දී රොක් සංගීතයේ උප ප්‍රභේද වූ සොෆ්ට් රොක්, හෙවි මෙට්ල්, හාඩ් රොක්, ප්‍රෝග්‍රෙසිව් රොක් හා පන්ක් රොක් වැනි ප්‍රභේද බිහි විය. 1980 දශකයේ දී මතු වූ රොක් සංගීතයේ උප ප්‍රභේදවලට සින්ත් පොප්, හාඩ්කෝර්පන්ක් හා ඕල්ටනේටිව් රොක් ඇතුළත් විය. 1990 දශකයේ රොක් උප ප්‍රභේදවලට ගෘන්ගේ, බ්‍රිට් පොප්, ඉන්දි රොක් හා නියු මෙට්ල් ඇතුළත් විය.
රොක් සංගීතයේ විශේෂඥ සංගීත කණ්ඩායමක් රොක් සංගීත කණ්ඩායමක් ලෙස හඳුන්වනු ලැබේ. බොහොමයක් රොක් සංගීත කණ්ඩායම්වලට චතුරංගිකයක් සාදමින් ගිටාර් වාදකයෙකු ප්‍රධාන ගායකයකු, බේස් ගිටාර් වාදකයකු හා ඩ්‍රම් වාදකයකු ඇතුළත් වේ. සමහරක් සංගීත කණ්ඩායම් මෙම චරිතවලින් 1 ක් හෝ කිහිපයක් බැහැර කර ගායනය කරන අතරම භාණ්ඩයක් වාදනය කරන ප්‍රධාන ගායකයකු සේවයෙහි යොදවයි. එමඟින් ත්‍රිත්වයක් හෝ ද්විත්වයක් සෑදෙනු ලැබේ. තවත් සමහරුන් විසින් රිදම් ගිටාර් වාදකයන් දෙතුන් දෙනෙක් හා /හෝ කීබෝඩ් වාදන ශිල්පීන් වැනි අතිරේක සංගීතඥයන් ඇතුළත් කර ගනී. වඩාත් දුලබව සංගීත කණ්ඩායම් විසින් වයලීන හෝ සෙලෝ වැනි තන්තුමය උපකරණ හා/ හෝ සෙක්සෆෝන් හෝ ට්‍රම්පට් වැනි නළා භාවිතයට ගනී.
ඔනෙරෙ ඪෞමීර්

ඔනෙරෙ ඪෞමීර් යනු ප්‍රංශ ජාතික චිත්ර ශිල්පියෙකු, මුද්රණ ශිල්පියෙකු, ප්‍රතිමා නිර්මාපකයෙකු, විකට චිත්‍රකරුවෙකු හා සුවිශාල නිර්මාණ රැසක් කළ කැටයම් කරුවෙකු වෙයි.
කතේ කොල්විට්

Kathe Kollwitz යනු ජර්මානු චිත්‍ර ශිල්පියෙක් , මුද්‍රණ නිර්මාපකයෙක් හා ප්‍රතිමා ශිල්පියෙක් වන අතර 20 වන ශත වර්ෂයේ මුල් භාගයේ මානවීය පසුබිමට දායක වු නිර්මාණ කරුවෙකි. අවසානාවන්ත ලෙස ඔහුගේ නැඹුරුව පැවතියේ වඩාත් ප්‍රසිද්ධව සිතුවම් කරණය, නිරේඛනය ලී කැටයම් හා ශෛල්‍යමය නිර්මාණ තුළින් දුප්පත්කමේ කුසගින්නේ හා යුද්ධයේ ගොදුරු වැළද ගැනීමටය. ආරම්භයේදී ඔහුගේ නිර්මාණ පාදක වුයේ ස්වභාවික වාදය වන අතර පසුව ප්‍රකාශන වාදි ගති ගුණ මත පාදක වු නිර්මාණ සිදු කළේය.
Festivalul Internațional de Teatru Clasic de la Arad

Festivalul Internațional de Teatru Clasic, Arad (prescurtat FITCA) este un festival de teatru organizat de Teatrul Clasic „Ioan Slavici” și Primăria Municipiului Arad.
În anul 1995, fostul director al teatrului din Arad, Ovidiu Cornea, a inițiat Festivalul de Teatru Clasic, din dorința de a aduce în fața publicului arădean cele mai bune producții de teatru din România, din stagiunea precedentă. Demersul său a fost susținut imediat și de autoritățile publice locale, care au fost de acord cu finanțarea acestui proiect. De-a lungul anilor, pe scena arădeană au fost prezentate astfel de spectacole, în cadrul festivalului care, după câteva ediții, a primit numele de Festivalul Național de Teatru Clasic. Primul director artistic al festivalului a fost regretatul critic de teatru Victor Parhon.
În ultimii ani s-a dorit realizarea unei deschideri și mai mari a festivalului către producții de teatru din afara granițelor țării. Astfel, au început să fie prezentate spectacole ale Teatrului Național Pecs (Ungaria), teatru partener al instituției arădene, iar acum cel mai important festival de teatru din vestul țării a primit numele de Festivalul Internațional de Teatru Clasic.
Deschiderea internațională a festivalului a atras după sine prezentarea la Arad a unor spectacole de prim – rang, producții europene realizate de regizori de renume. Toate sunt realizate după idei novatoare, în montări speciale și viziuni regizorale inedite.
Pe lângă prezentarea de spectacole, festivalul arădean mai cuprinde și evenimente conexe: workshop-uri dedicate perfecționării actorilor din vestul țării, lansări de carte, expoziții ș.a.
Între 12-20 noiembrie 2016, Teatrul Clasic „Ioan Slavici” din Arad a organizat cea de a XXII-a ediție a Festivalului. Selecționerul festivalului a fost criticul de teatru Maria Zărnescu.
Au avut loc mai multe spectacole de teatru: A douăsprezecea noapte de William Shakespeare, Cafeneaua de Carlo Goldoni, Domnul Jurdan, rescriere dramatică de Victor Ioan Frunză după Burghezul gentilom de Moliere și Jourdain cel scrântit de Mihail Bulgakov; Hamlet după William Shakespeare, Îmblânzirea scorpiei, un spectacol muzical după William Shakespeare, Metoda Gronholm de Jordi Galceran, Omul cel bun din Seciuan de Bertolt Brecht, Romeo și Julieta după William Shakespeare, Solo Goya, spectacol de teatru-nonverbal, Svejk după Jaroslav Hašek.
Festivalul Internațional de Teatru Nou (FTN) este un festival de teatru fondat în anul 2013, organizat de Teatrul Clasic „Ioan Slavici” din Arad , în parteneriat cu Primăria și Consiliul Local ale Municipiului Arad.
Teatrul Maghiar de Stat „Csiky Gergely” din Timișoara

Teatrul Maghiar de Stat „Csiky Gergely” este o instituție publică culturală cu activitatea teatrală de limbă maghiară din Timișoara, de sine stătătoare din anul 1957. Predecesoarea sa a fost secția maghiară a Teatrului de Stat din Timișoara, înființată ca și teatru profesionist în anul 1953. Numele teatrului a fost dat după dramaturgul maghiar Gergely Csiky.
CS Universitar Oradea (handbal feminin)

Clubul Sportiv Universitar Oradea este o echipă de handbal feminin din Oradea, România, care evoluează în Divizia A. Echipa a fost înființată în anul 2015 ca secție a Clubului Sportiv Municipal Oradea și în parteneriat cu clubul CS Universitar Oradea, iar antrenorul său este de atunci Doina Ardelean.
CSU Oradea își desfășoară meciurile de pe teren propriu în Arena „Antonio Alexe” și în Sala de Jocuri Sportive a Universității din Oradea.
Echipa a fost înființată în iunie 2015 ca o colaborare între Clubului Sportiv Municipal și Clubul Sportiv Universitar Oradea. În vara anului 2016, CSU a cooptat-o în echipă pe Valeria Motogna, fost căpitan al României și purtătoare de drapel la Jocurile Olimpice din 2008.
În vara anului 2017, echipa orădeană a fost aproape de desființare din cauza deciziei conducerii Clubului Sportiv Municipal de a-și retrage total sprijinul financiar. Acesta, în valoare de 20.000 lei pe lună, fusese acordat de la înființare și până în luna mai 2017 în baza unui protocol de colaborare.
Echipa în sezonul 2017-2018:
Lista șefilor de stat ai României

Această pagină conține o listă a Șefilor de Stat ai României începând cu anul 1859, de la Principatele Unite ale Moldovei și Țării Românești și până în prezent în România postdecembristă. Lista prezintă domnitorii, regii sau alți lideri (i.e. președinți) care s-a aflat la conducerea României de-a lungul timpului.
Consiliul de Stat al României

Consiliul de Stat reprezintă un organ colegial, care a deținut funcțiile și atribuțiile unui șef de stat al Republicii Populare Romîne și al Republicii Socialiste România în perioada 1961-1989, înlocuind Prezidiul Marii Adunări Naționale.
Înființat în martie 1961, Consiliul de Stat era format inițial dintr-un președinte, trei vicepreședinți și 13 membri. Consiliul de Stat a fost menținut și de Constituția RSR din 1965. Numărul membrilor a fost mărit la 15 în decembrie 1967 și la 22 în martie 1969. În anul 1974, Constituția a fost modificată, creându-se funcția de președinte de republică, îndeplinită de o singură persoană, iar numărul de vicepreședinți ai Consiliului de Stat a fost mărit la 4.
Prin Decretul – Lege nr. 2 din 27 decembrie 1989 privind constituirea, organizarea și funcționarea Consiliului Frontului Salvării Naționale se creează funcția de președinte al Consiliului. Acest Decret – Lege încredințează exercitarea atribuțiilor de șef de stat președintelui consiliului, care a fost Ion Iliescu.
De-a lungul timpului, Consiliul de Stat a avut drept conducători pe următorii lideri politici comuniști:
Statul Major al Apărării

Statul Major al Apărării al Armatei României a fost creat la 12/24 noiembrie1859 prin Înaltul Ordin de Zi nr. 83 al domnitorului Alexandru Ioan Cuza. Statul Major al Apărării asigură conducerea, organizarea, planificarea și operaționalizarea celor trei forțe armate, Forțele Terestre, Forțele Aeriene și Forțele Navale. Suveranitatea civilă asupra Armatei Române a fost asigurată fără întrerupere, de la înființare, prin subordonarea Statul Major al Apărării Ministerelor de Război sau de Apărare. La începutul anului 2018, Statul Major General devine Statul Major al Apărării.
Secția Adjutantură și Cabinetul șefului Marelui Stat Major se subordonează direct șefului Marelui Stat Major.
Aceste secții își vor menține denumirea și numerotarea până la sfârșitul anului 1947. Pe lângă Marele Stat Major funcționau: Secretariatul Consiliului Superior al Apărării Țării, subordonat direct șefului Marelui Stat Major, cabinetele „general Prezan” și „general Averescu” și revista „România militară”.
Secțiile și serviciile Marelui Stat Major, precum și structurile subordonate Marelui Stat Major sunt repartizate astfel:
În România Statul Major al Apărării asigură, conform Legii nr. 346 din 21 iulie 2006 (art. 12), conducerea, organizarea, planificarea și operaționalizarea forțelor, ridicarea graduală a capacității de luptă și mobilizarea armatei, conducerea operațiilor întrunite, antrenarea comandamentelor și trupelor, pregătirea de bază și de specialitate a personalului militar în activitate și în rezervă, managementul carierei individuale a personalului militar, planificarea armamentelor, standardizarea în domeniul militar, implementarea sistemului de comandă, control, comunicații, computere, informații, informatică, supraveghere, recunoaștere, logistică și infrastructură, desfășurarea relațiilor militare internaționale, asistența religioasă în Ministerul Apărării și încheierea înțelegerilor tehnice cu armatele altor state, promovarea valorilor specifice culturii militare și educației civice.
Conform Strategiei de transformare a Armatei României din 2006, forțele armate naționale trebuie să fie în măsură să asigure simultan apărarea teritoriului național și îndeplinirea angajamentelor asumate față de NATO, față de UE, precum și față de alte organizații regionale și coaliții. Ele sunt structurate în principal în următoarele categorii: Forțele Terestre, Forțele Aeriene Arhivat în 7 februarie 2022, la Wayback Machine. și Forțele Navale.
Atena clasică

Atena clasică a fost cel mai mare oraș-stat din Grecia antică în perioada clasică.
Atena a fost un factor determinant în evoluția istorică și culturală din această perioadă, prin dezvoltarea unei democrații funcționale și promovarea acestei forme de guvernământ în orașe-stat aliate sau cucerite, alături de realizări culturale deosebite în filosofie, arhitectură, artele plastice și teatrale.
Orașul era centrul vieții religioase, economice, sociale și culturale.
În zona agricolă împrejurătoare (Atica) se cultiva viță de vie și măslini. Regiunea era prea aridă și prea puțin fertilă pentru creșterea cerealelor, care erau importate în principal de pe litoralul Mării Negre.
Asta a făcut necesară organizarea unei flote de comerț și de război, care controla traficul maritim de care depindea orașul-stat. Navigația era limitrofă cu zonele litorale, echipajele preferând să debarce pe uscat în fiecare zi.
Atena a participat și coordonat alături de Sparta lupta în războaiele medice, dar a intrat în conflict cu Sparta și aliații ei în războiul peloponesiac dupa formarea Ligii de la Delos. Orașul-stat a intrat sub influența macedonienilor după 338 î. Hr.
Meșterul Manole (piesă de teatru de Victor Eftimiu)

Meșterul Manole este o piesă de teatru în versuri a autorului român Victor Eftimiu. Autorul scrie și o versiune în proză foarte apropiată (ca interpretare) de cea în versuri, dar mută acțiunea în timpul domnitorului legendar Negru Vodă.
Piesa a fost publicată în 1925 și (în Legendele românești: Înșir-te mărgărite, Cocoșul negru, Meșterul Manole) în 1948.
Tendința scriitorului către spectaculos, privarea motivului de virtuțile simbolice și dizolvarea mitului duce la eșec în plan literar, rămâne doar ipostaza unui Manole inițiat în tainele francmasoneriei, dar lipsit de relief interior.
Tema jertfei („cu piatră, cu var și cu sînge... prin viață, prin moarte, zidim...”) ca act creator veșnic este transpusă într-un registru ce ține de inițierea masonică a autorului: în actul I reproduce aproape cuvânt cu cuvânt, ceremonialul de inițiere în gradul al treilea al masoneriei, cel de Maestru.
1945 în teatru

Anul 1945 în teatru a implicat o serie de noi evenimente semnificative.
În anul 1945 au avut loc mai multe evenimente importante în dramaturgie:
În anul 1945 au avut loc mai multe premiere ale unor piese de teatru:
În România au fost puse în scenă mai multe spectacole:
În anul 1945 au fost publicate pentru prima dată mai multe piese de teatru:
Templul lui Hefaistos

Templul lui Hefaistos și Athena Ergane (în greacă: Ναός του Ηφαίστου και της Αθηνάς Εργάνης), cunoscut și ca Hephaisteion (Ηφαιστείον) sau Theseion (Θησείον), este cel mai bine conservat templu antic grec. Acesta este un templu construit în ordinul doric peripteral, situat la partea de nord-vest a Agorei din Atena, pe vârful dealului Kolonos Agoraios (Αγοραιος). Din secolul al VII-lea până în 1834, acesta a servit ca Biserică Ortodoxă Greacă cu hramul Sf. Gheorghe din Akamates (Ἀγιος Γεώργιος Ακαμάτης).
Hephaestus a fost patron-zeu al lucrului din metal. Atena Ergane a fost patron-zeița a lucrurilor din ceramică și meșteșugurilor, în general.Au existat numeroase magazine Potter și fabrici pentru metal care lucrează în imediata apropiere a templului, care justifică dedicarea a templului la aceste două zeități.Dovezile arheologice indică faptul că nu a existat o clădire în trecut, situată în partea de sus a dealului, cu excepția unui mic sanctuar care a fost ars atunci când perșii au ocupat Atena, în 480 î.Hr.
După bătălia de la Plateea, grecii au jurat să-și reconstruiască sanctuarele, distruse de perși în timpul invaziei lor din Grecia, dar le-au lăsat în ruine, ca un memento perpetuu pentru ferocitatea barbară. Atenienii și-au folosit fondurile lor spre refacerea economiei și întărirea influenței lor în Liga Delian. Atunci când Pericles a venit la putere, el și-a imaginat un mare plan pentru a transforma Atena în centrul puterii și culturii grecești.
Arhitectul a fost unul dintre cei care au ajutat la Parthenon, Ictinos. Materialul folosit este de marmura Pentelică, cu excepția a cel mai mic pas al crepidomaei, care este din calcar și sculpturile decorative pentru care marmura mai scumpă,Paross a fost aleasă. Dimensiunile din templu sunt de 13.708 m de la nord la sud și de 31.776 m de la est la vest, cu șase coloane pe laturile de scurt est și vest și treisprezece coloane de-a lungul laturi mai lungi de nord și de sud (cu patru coloane colțul fiind numărat de două ori).
Cladirea are un pronaos (πρόναος), o carcasă principală din camera cultului imaginilor de divinități, și anume o Cella (σηκός), și un opisthodomos. Alinierea antae al pronaosului (πρόναος) cu coloanele a trei flancuri peristiliene este o caracteristica unica de construire a templului de la mijlocul secolului al IV-lea î.Hr.. Nu a fost, de asemenea, o colonadă interioară doric (κιονοστοιχία), cu cinci coloane de pe latura de nord și de sud și trei în întreaga sfârșitul (cu coloane de colt de numărare de două ori).
Academia de Muzică, Teatru și Arte Plastice

Academia de Muzică, Teatru și Arte Plastice (AMTAP) este o instituție publică de învățământ superior din Chișinău (Republica Moldova). Respectiva instituție este succesoarea Conservatorului de Stat din Chișinău fondat în anul 1940 și a instituțiilor de învățământ muzical care și-au desfășurat activitatea la Chișinău începând cu anul 1919, când la inițiativa lui George Enescu a fost înființat conservatorul „Unirea”.
Pe parcursul istoriei sale instituția și-a schimbat de mai multe ori denumirea și structura. Inițial la Conservator se făceau studii doar în domeniul muzicii. La sfârșitul anilor 50 se înființează primele grupe de studenți la specialitatea Actorie, în anul 1965, deja în cadrul Institutului de Stat al Artelor (format în baza Conservatorului în 1964), se creează catedra Regie și arta actorului, iar în anul 1988 – facultatea Arta Teatrală (în prezent Artă Teatrală, Coregrafică și Multimedia). Facultatea Arte Plastice este fondată în anul 1984. În forma ei actuală Academia de Muzică, Teatru și Arte Plastice a fost instituită în baza reorganizării Universității de Stat a Artelor (înființat prin comasarea Academiei de Muzică G. Musicescu și a Institutului de Stat al Artelor în 1999) la 1 septembrie 2002.
Academia de Muzică, Teatru și Arte Plastice a Republicii Moldova pregătește specialiști în următoarele domenii:
Maia Morgenstern

Maia Emilia Ninel Morgenstern (Romanian pronunciation: [ˈmaja ˈmorɡənʃtern] ; born 1 May 1962) is a Romanian film and stage actress, described by Florin Mitu of AMOS News as "a symbol of Romanian theater and film". Internationally, she is best known for portraying the Blessed Virgin Mary in Mel Gibson's The Passion of the Christ. In Romania, she has been nationally known since her 1992 role as Nela in Balanța, a film known in the United States as The Oak. The film is set during the waning days of Communist Romania. She received a star on the Romanian Walk of Fame in Bucharest on 1 May 2011.
Born in Bucharest, Romania, to a Jewish family, she attended the Zoia Kosmodeminskaia High School in her native city, and graduated from the Film and Theatre Academy of Bucharest in 1985. She then played at Teatrul Tineretului (Youth Theatre) in Piatra Neamț until 1988, and at the Teatrul Evreiesc de Stat (State Jewish Theatre) in Bucharest 1988, 1989, and 1990. From 1990 to 1998 she was a member of the company of the National Theatre in Bucharest, and since 1998 of Teatrul Bulandra, also in Bucharest. She continues to act at the Jewish State Theatre, other Bucharest theatres and theatres elsewhere in Romania. Among her notable stage roles in recent years, is a Romanian-language production of The Blue Angel (Îngerul Albastru in Romanian) at Bucharest's Odeon Theatre. In 2001 - 2002 she played, to great critical acclaim, Lola Lola, the character made famous by Marlene Dietrich. At the same time, she also played the role of Kathleen Hogan in a Romanian-language production of Israel Horovitz's Park Your Car in Harvard Yard at the State Jewish Theatre.
Morgenstern has appeared in numerous films, primarily in Romanian-language roles. In The Passion of the Christ, she performs a role in Aramaic, but like the other actors in the cast of that film, she simply memorized her lines phonetically. She reported that she felt really proud to portray the Virgin Mary.
Her surname, Morgenstern, means "Morning Star" in German, is a title of the Virgin Mary, the character she played in The Passion of the Christ. Mel Gibson, a devout Traditionalist Catholic, thought this of great significance when casting her. In interviews, she has defended The Passion of the Christ against allegations of antisemitism, saying that the high priest Caiaphas is portrayed not as a representative of the Jewish people, but as a leader of the establishment, adding that "Authorities throughout history have persecuted individuals with revolutionary ideas."
On 29 March 2021, a Romanian man was arrested after Morgenstern received an email stating "I intend to throw her in the gas chamber".
She has been married twice, first to Claudiu Istodor (1983–1999), and then to Dumitru Băltățeanu (2001–2015). She has three children, one of them being actor Tudor Aaron.
She has won several major awards as an actress:
Where translations of titles are italicized, it indicates use of the translated title for the film in English-language release.
Fellner & Helmer

Fellner & Helmer was an architecture studio founded in 1873 by Austrian architects Ferdinand Fellner and Hermann Helmer. They designed over 200 buildings (mainly opera houses and apartment buildings) across Europe in the late 19th and early 20th century, which helped bind the Austro-Hungarian Empire together and cement Vienna as its cultural center. While most of the work stood in the former Austro-Hungarian Empire, others can be found from Switzerland to present-day Ukraine. Frequent collaborators for integrated exterior and interior art work include Gustav Klimt, Hans Makart, Theodor Friedl, and other significant artists.
Theatres designed by Fellner & Helmer
Media related to Büro Fellner & Helmer at Wikimedia Commons
Mihai Flamaropol Ice Rink

Mihai Flamaropol Ice Skating Rink (Romanian: Patinoarul Mihai Flamaropol) was an ice arena in Bucharest, Romania. It was primarily used for ice hockey, being the home arena for Steaua Rangers team. It was built in 1958 as an open-air ice rink, and in 1972 was covered for the games of Group B of the 1972 Ice Hockey World Championships. The arena was named after footballer and ice hockey player Mihai Flamaropol.
The ice rink was demolished in March 2016 to make way for a new 3,100-seat arena. Construction for the new arena began in early 2017 and was scheduled to be completed in 2019. The works were stopped in 2019, after the termination of the contract, due to delays and execution problems. By 2019, construction progress was approximately 26%. In August 2023, it was announced that the works will be resumed in 2024 with a new project that includes the remediation of construction problems and an increase capacity to 4,424 seats.
Sabbath's Theater

Sabbath's Theater is a novel by Philip Roth about the exploits of 64-year-old Mickey Sabbath. It won the 1995 U.S. National Book Award for Fiction. The cover is a detail of Sailor and Girl (1925) by German painter Otto Dix.
Mickey Sabbath (modeled after American Jewish painter R.B. Kitaj) is an unproductive, out-of-work, former puppeteer with a strong affinity for prostitutes, adultery, and the casual sexual encounter. Sabbath takes great pleasure in his status as the prototypical "dirty old man." He takes an equal pleasure in manipulating the people around him, primarily women—in a sense, they play the same role as his puppets. The loss of a decades-long wingman—the equally depraved Drenka—precipitates a crisis in a life he has long considered an utter failure. Sabbath wonders whether he should simply take his own life, thereby heeding the advice of the ghost of his departed mother, a frequent visitor who urges suicide as the fitting end for his failed life.
Literary critic Harold Bloom has declared Sabbath's Theater Roth's "masterwork." Prominent literary critic James Wood told The Morning News, "I am a great fan of Sabbath’s Theater, it was an extraordinary book." New York Times critic Michiko Kakutani found it hard to finish and "distasteful and disingenuous".
It won the National Book Award for fiction—thirty-five years after Roth's debut novel Goodbye Columbus won the same award (1960). It was also a finalist for the 1996 Pulitzer Prize.
After Roth's passing, the New York Times asked several prominent authors to name their favorite Roth book. Claire Messud picked Sabbath's Theater, writing: "The novel, outrageous when it was first published is all but inconceivable today; which is part of what makes it literarily important. Roth fearlessly embraces the ugliness of the aging degenerate, with Dostoevskian zeal. He manages to do so with such wit and in such pyrotechnic prose that this reader, at least, doesn’t hurl the book across the room."
In 2023, the Signature Theatre Company put on a stage version of Sabbath's Theater at the Romulus Linney Courtyard Theatre of the Pershing Square Signature Center, an off-Broadway theater. The play was adapted from Roth's novel by Ariel Levy and John Turturro, with Turturro starring as Mickey Sabbath. The play was directed by Jo Bonney.