davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Puertecillo

Puertecillo is a beach located inside the Topocalma Fundo in Navidad, Cardenal Caro Province, Chile. It was discovered by surfers in the late 1980s. On the south end of the beach there is a long sand bottom left point break. Over the last 20 years, several surfers have built a surfing-oriented community. The main gathering spot is the "Para de Gozar", where a culture of taking care of the beach is the main focus.
Since developers built a road through the forest and ran electrical lines several years ago there are few houses now and a handful of residents, less than 100, and a few tourists, most surfers. There are about 3 restaurants, 1 small store, a couple of real estate offices, and some houses. Still the beaches are for the most part empty. There is a real estate development there too, which this publication calls a threat, but there's not a lot of flat ground to build and what has been built so far is small.
List of social nudity places in South America

This is a list of social nudity places in South America used for recreation.
This list includes topfree beaches, clothing-optional beaches (or nude beaches) and some resorts. Topfree beaches allow women to sunbathe without a bikini top or other clothing above the waist. Clothing-optional beaches allow either sex to sunbathe with or without clothing above or below the waist. A nude beach may also be an obligatory nude area, which means that both sexes are obliged to go without clothing above as well as below the waist.
Public nudity is a misdemeanor in Brazil, except in places officially designated by the local authority.
Although there are no official nude beaches throughout the state of São Paulo, naturism is commonly practiced in the following areas:
Note: Copacabana Beach in Rio de Janeiro is not a nude beach, despite its depiction as such in the 1984 motion picture Blame It on Rio.
Unlike public beaches, these are private properties that allow the public.
The Photo-Drama of Creation

The Photo-Drama of Creation, or Creation-Drama, is a four-part audiovisual presentation (eight hours in total) produced by the Watch Tower Bible and Tract Society of Pennsylvania under the direction of Charles Taze Russell, the founder of the Bible Student movement. The presentation presents their beliefs about God's plan from the creation of the earth through to the end of the 1,000 year reign of Christ.
Production began in 1912, and the presentation was introduced to audiences in 1914. It was the first major screenplay to incorporate synchronized sound, moving film, and color slides. Russell published an accompanying book, Scenario of the Photo-Drama of Creation, in various languages.
It is about eight hours in length and was presented in four parts. This presentation took the audience from the time of creation to the end of the Millennium. The presentation premiered in January 1914 in New York, and in the summer of 1914 in Germany. Over 9,000,000 people in North America, Europe, New Zealand and Australia saw either the full Photo-Drama or an abbreviated version called the Eureka-Drama. Shows that combined magic lantern slides and films were common at the time, but the addition of recorded speech was unusual, and the magnitude of its distribution for a single religious production was particularly notable. At the time, the project's full cost was estimated at $300,000 (current value $9,418,000).
The film was criticized by various members of the clergy for allowing showings on Sunday due to concerns that such showings dissuaded people from attending church services. A bylaw in Guelph was passed to make this illegal but this decision was reversed as provincial licensing did not have restrictions on what day it could be shown. The presentation was later censored entirely in Ontario because Russell and the Bible Students objected to military service in World War I, causing it to be the first film to be censored on a provincial level in Canada.
The Photo-Drama purported that the seven creative "days" in the Book of Genesis equal 49,000 years, based on Russell's belief that each creative day lasts 7,000 years. It claimed that 48,000 years have already passed, such that the final thousand years are "near at hand".
Agaseke

Agaseke mu Rwanda gafatwa nk igikoresho cyu Umuco kuko gakoreshwa cyane kandi bagakora mu bimera bya kimeza mu Rwanda kakoreshwa kandi mu birori gakondo ,nko kubyina cyamgwa gutanga impano, ubundi ni igikoresho gikaragaza umuco kububyo iyo umuntu agiye guha umuntu yubashye impano usanga yayifunze mu gaseke ,nkomumuhango w'ubukwe bwa kinyarwanda cyangwa mu gusaba no gukwa usanga umukazana na aha nyirabukwe igiseke nk'ikimenyetso cyo kumushimira ndetse no kumwubaha, akaba aricyo apfunyikamo impano yamugeneye. Ikindi Agaseke ni ikimenyetso cy’amahoro n’ubumwe mu muco w’u Rwanda.
Agaseke bakaboha ni ntoki bakaboha mubyatsi byinshi bitandukanye muribyo harimo inshinge imigwegwe n'ibindi.......
Agaseke nibimwe mubicuruzwa Urwanda rusigaye rwohereza hanze y'igihugu kuko gakunzwe cyane n abanyamahanga abenshi bagakoresha nk'Umutako wo Munzu abandi bakabikamo ibintu byinshi bitandukanye.
Agaseke gakoreshwa ibintu byinshi bitandukanye bitewe nugatunze nko mu Rwanda gafatwa nku Umuco kuko bagaturamo Umuntu iyo bamusuye bakabikamo ibyo kurya bitegura gutunganya nki Inyanya, ibishyimbo, ibitunduru, amasaka nibindi
Mu Rwanda bahinga ibihingwa byinshi bitandukanye ariko sibyo byonyine bifitiye abaturage akamaro nkuko tubizi ntango ibimera byose aruko babihinga mu Rwanda hari ibimera byinshi byimeza kandi bikagira akamaro. muribyo harimo ibimera bizwi nk'imigwegwe akaba ari ibimera bikera ibintu byinshi muribyo hakaba harimo nko kuboha uduseke twamamaye mu Rwanda ndetse no hanze yarwo kubera ubwiza n'umwihariko watwo si uduseke gusa hari kandi n'imisambi bicaraho ndetse nindi mitako itanukanye ibohwa mu byatsi byimeza tuzi nk'imigano.
Bethlehem Tilahun Alemu

Bethlehem Tilahun Alemu (wavutse 1980) ni umucuruzi wo muri Etiyopiya, washinze akaba n'umuyobozi mukuru wa soleRebels, "isosiyete ikora inkweto zikoreshwa cyane muri Afurika". Bethlehem yahawe icyubahiro n’ishimwe kubera ubucuruzi bwe, ndetse n’ingamba yashyizeho zo guhindura disikuru kuri Afurika ikava mu bukene ikajya mu mwuka wo kwihangira imirimo ku mugabane, imari shingiro, ndetse n’ubukungu. Bethlehem yatangije "Repubulika y’uruhu", yerekana ibicuruzwa biramba by’uruhu birambye, [2] hamwe n’ubucuruzi bwa "Garden of Kawa" kugira ngo biteze imbere ikawa ya Etiyopiya.
Bethlehem yavukiye mu gace ka Zenebework ka Addis Abeba. Ababyeyi be bakoraga mu bitaro byaho. Alemu yize amashuri abanza n'ayisumbuye ya Leta, hanyuma akomeza kwiga ibaruramari muri kaminuza y’ubumwe, arangiza mu 2004. Bethlehem ni we rwiyemezamirimo wa mbere w’umugore wo muri Afurika waganiriye na Clinton Global Initiative kandi yahawe igihembo cy’umugore w’umugore w’umudage w’indashyikirwa na African Business Awards mu 2011
Maroke

Maroke (izina mu cyongereza : المملكة المغربية ; izina mu kiberiberi : ⵜⴰⴳⵍⴷⵉⵜ ⵏ ⵓⵎⵔⵔⵓⴽ ; izina mu gifaransa : Royaume du Maroc ) n’igihugu muri Afurika. Umurwa mukuru wa Maroke witwa Rabat.
Rwanda Heritage Hub

Rwanda Heritage Hub ni ikigo nyarwanda aho kigamije kwigisha urubyiruko Nyarwanda uburyo bwo kubyaza umusaruro umurage n’umuco by’u Rwanda ariko byose hakoreshejwe ikoranabuhanga rigezweho.
Rwanda Heritage Hub ni ikigo cyatangiye gukora muri Kamena 2020, aha ni ku bufatanye bw’Inteko y’Umuco n’Umuryango Ushinzwe kubungabunga umutungo mu by’Umuco n’umurage cyitwa ICCROM.
Bagwire Keza Joannah

Bagwire Keza Joannah ni umugore w'umunyarwandakazi wegikanye ikamba rya Nyampinga w'umuco mu majonjora yo gushaka nyampinga muri 2015.
Bagwire Keza Joannah kuri ubu ni umugore washakanye na Murinzi Michel ku ya 7 Ugushyingo 2021.
Bagwire Keza Joannah ubusazwe ni umunyamakuru wa Kiss FM, aho yatangiriye uwo mwuga w'itangazamakuru muri 2018 yaje kwimenyereza umwuga kuri (Radio Rwanda RBA), aza kuhava muri 2019 yerekeza kuri Kiss FM. Umwaka urangira wa 2018, yahawe impamyabumenyi y'icyiciro cya kabiri cya Kaminiza mu bijyanye n'ibarurishamibare yakuye muri Mount Kenya University.
Bagwire Keza Joannah yamenyekanye cyane muri 2015 ubwo yegukanaga ikampa rya Nyampinga w'umuco. Nyuma yaho mu kwezi k'Ugushyingo 2015, na bwo yongeye kugaragara cyane ubwo yegukanaga ikamba ry'igisonga cya kane muri nyampinga w'umuco muri Miss Heritage Global muri 2015, aho yari ahanganye n'abakobwa 44 bo mu bihugu bitandukanye ryabereye muri Afrika y'epfo mu mujyi wa Jonesburg.
Campsis

Campsis, commonly known as trumpet creeper or trumpet vine, is a genus of flowering plants in the family Bignoniaceae, native to woodlands in China and North America. It consists of two species, both of which are vigorous deciduous perennial climbers, clinging by aerial roots, and producing large trumpet-shaped flowers in the summer. They are reasonably hardy and do well with the support of a wall, preferring full sun.
Media related to Campsis at Wikimedia Commons
Campsis grandiflora

Campsis grandiflora, commonly known as the Chinese trumpet vine, is a fast-growing, deciduous creeper with large, orange, trumpet-shaped flowers in summer. It can grow to a height of 10 meters. A native of East Asia, it is less hardy than its relative Campsis radicans.
Campsis grandiflora prefers moist, nutrient-rich soil and a position with full sun and support to climb. The dark green leaves have serrated edges.
The scientific Latin generic name campsis is derived from the Greek verb kampe - to bend, to bend and is given by the shape of the curved stamen filaments.
The specific epithet grandiflora is formed from the roots of the Latin words grandis - large, large and flos (in Gen. Pad. floris) - flower, or from the stem of the verb floreo - to bloom.
The shoots are woody vines that reach 6-10 meters in length. They attach to vertical surfaces with the help of sparsely spaced aerial roots that grow into porous materials - the bark of supporting trees, stone, building bricks, etc.
The leaves are 4–13 cm long, compound imparipinnate with 7–9 leaflets. Petioles of leaflets 5(-10) mm, shape from oval-ovate to oval-lanceolate, 3-6(-9) x 1.5-3(-5) cm. Surface smooth, base broadly wedge-shaped, edge serrated, tip extended pointed. The venation is palmate, 6-7 secondary veins on each side of the central one. The plant is deciduous. Inflorescences are short panicles at the ends of shoots. The inflorescence axis is 15–20 cm long. The calyx is bell-shaped, about 3 cm, dissected to half its height. The lobes are lanceolate, about 1.5 cm.
The corolla is red outside and orange-red inside, about 5 cm long, the limb lobes are rounded. The flowering period is May–August with the first most active wave of flowering at the beginning of the period and the sporadic appearance of individual inflorescences later.
The stamens are shorter than the limb of the petals, the filaments are 2–2.5 cm long, the stamens are perpendicular to the filaments, yellow. The pistil is linear, about 3 cm, the stigma is compressed, divided into two lobes.
The fruit is a capsule-pod, rounded end, 7-12 cm long.
The seeds are flat with two membranous wings.
Number of chromosomes 2n=36, 38, 40.
Golden Globe Award for Best Motion Picture – Drama

The Golden Globe Award for Best Motion Picture – Drama is a Golden Globe Award that has been awarded annually since 1944 by the Hollywood Foreign Press Association (HFPA). Since its institution in 1943, the Hollywood Foreign Press Association is an organization of journalists who cover the film industry in the United States, but are affiliated with publications outside North America.
When the awards were introduced, there was a single category for Best Picture. Starting with the 9th Golden Globe Awards, the Golden Globes split the Acting and Best Picture awards into Drama and Musical or Comedy categories. Since 1951, the only time the awards were reunified was in 1953.
This award goes to the producers of the film. In the following lists, the first titles listed are winners. These are also in bold and in blue background; those not in bold are nominees.
The years given are those in which the films under consideration were released, not the year of the ceremony, which always takes place the following year.
Red Terror Martyrs' Memorial Museum

The Red Terror Martyrs' Memorial Museum in Addis Ababa was established in 2010 as a memorial to those who died during the Red Terror under the Derg government. The museum has displays of torture instruments, skulls and bones, coffins, bloody clothes and photographs of victims. In free tours of the museum, guides describes the history leading up to the Red Terror (starting from Haile Selassie's 80th birthday celebration), the actions taken toward citizens who opposed the Derg, how the prisoners were treated and how they secretly communicated among each other.
The museum also features pictorial history of the Red Terror.
Church of the Apostles (Columbia, South Carolina)

The Church of the Apostles is an evangelical Anglican church in downtown Columbia, South Carolina. Founded in 2003 as part of the Anglican realignment, it serves today as the cathedral parish for the Diocese of the Carolinas.
Apostles' current building at 1520 Bull Street was originally occupied by the Second Calvary Baptist Church, a historically African-American congregation. Second Calvary was founded in 1889 and dedicated a building on the present site in 1891. The current edifice was constructed between 1956 and 1964. In 2006, Second Calvary completed construction on a new church building in a different area of Columbia and sold the Bull Street building.
Church of the Apostles was planted in 2003 and officially founded in 2004 as part of the Anglican Mission in America, a group of breakaway Episcopalians whose clergy were canonically resident in the Anglican Church of Rwanda. The Rev. Chip Edgar, a former Episcopal Church priest in Illinois, was the founding rector, leading a group of 25 parishioners. In the church's early years, it met in the auditorium of the South Carolina State Museum.
After Second Calvary vacated the Bull Street building, Apostles purchased it and renovated the church, occupying the space for worship services in 2011. In 2016, Apostles raised $1 million toward a building expansion and program funds and tithed $100,000 to the Rwandan Anglican church. “We owe a debt to Rwanda,” said Edgar. “We couldn’t pay down our own financial debt without acknowledging in a tangible way the spiritual debt we owe the Church of Rwanda for the critical role they played in the formation of the ACNA.”
In 2014, after several AMIA churches had left the organization to become part of PEARUSA, Church of the Apostles was designated as pro-cathedral of PEARUSA's Southeast Network. In 2016, the PEARUSA Southeast Network dissolved and Church of the Apostles joined the Diocese of the Carolinas, where it was designated as the diocesan cathedral and Edgar as dean.
In 2021, Edgar was elected as the second ACNA bishop of South Carolina and consecrated the following year. At the time of his departure, Apostles had grown from 25 to 550 in average Sunday attendance.
Apostles' exterior—a modern colonial style faced with white-painted brick—and interior have been described as "austere." The nave, laid out in a cruciform plan, seats 450. The campus includes a side chapel.
The cathedral's Möller Op. 4748 pipe organ dates to 1927.
The Church of the Apostles places emphasis on continued works of church planting; between 2004 and 2021, Apostles commissioned church planters or church revitalizers in Bellevue, Washington; Woodstock, Georgia; Houston, Texas; Wilmore, Kentucky; Lynn Haven, Florida; and Lexington, South Carolina. Apostles also hosts a two-year Simeon Fellowship to provide training and support for new pastors.
34°00′27″N 81°01′50″W﻿ / ﻿34.00763°N 81.03051°W﻿ / 34.00763; -81.03051
Проходна

Про̀ходна е пещера в близост до село Карлуково, област Ловеч, в природногеографската област Предбалкан. Обявена е за природна забележителност.
Проходна е една от най-известните пещери в България, намираща се в непосредствена близост до село Карлуково (на 0,5 км), емблема на Карлуковския карстов район. Геоложкият феномен се намира на 250 метра надморска височина. Пещерата е леснодостъпна и проходима през всички сезони от годината. Точно над нея минава пътят, свързващ Карлуково с гара Карлуково, Националния пещерен дом, пътната инфраструктура на първия български геопарк „Искър – Панега“ и гр. Луковит. Съществува изцяло ремонтиран път в посока Карлуково, започващ от село Румянцево, както и от съседните села Петревене и Беленци.
Това е най-дългият пещерен тунел в България, с дължина от 365 метра и с височина на сводовете от 56 метра. Вследствие на денудационните процеси и ерозията, причинена от просмукващите се води, в тавана се е образувал феноменът „О̀кната“ („Комините“), погрешно наричани „Очите на Бога“ – два огромни, почти еднакви по големина отвора с формата на очи. Погледнати както отдолу, така и от височина те изключително много наподобяват очи, които сякаш се взират в посетителите. Внушителният ефект от навлизащата през тях светлина се наблюдава във вътрешността на пещерата, естествено осветена от причудливите огромни образувания, тъй като денивелация между двата входа е голяма, а дневната светлина отвън навлиза предимно през „О̀кната“.
Проходна представлява пещерен коридор – грандиозен скален мост, чиято посока е ориентирана от изток към запад. Образувал се е в края на кредния период преди 66 – 68 млн. години. В миналото водите на река Искър са запълвали пещерата. Сега нивото на реката е под нивото на пещерата. Вследствие на активните карстови процеси, характерни за този период, сеизмичната активност и речната дейност, пещерният карстов коридор е бил прекъснат и тази част остава отделена. В структурно отношение пещерата се състои предимно от светлобежови до бели здрави, масивни органогенни варовици (в тях има добре запазени вкаменелости от черупчест детритус, бризои, бивалвии, брахиоподи, гастроподи, морски таралежи и амонити – по-силно изразени в западната част на геоложкия феномен). Дебелината на скалните пластове варира от 10 до 50 м.
Не затваряй очи (филм)

„Не затваряй очи“ е български игрален филм от 2024 година по едноименния роман на Мартин Ралчевски, сценарист на филма. Филмът се представя като начало на българското православно кино и като „Филм за силата на вярата, любовта и Божиите чудеса в нашия живот“. Режисьор на филма е Николай Егерман.
Агнец

Агнецът е символ на благост; кротост; младежка невинност; смиреност; чистота; неопетненост. Неговата непорочност обезсилва злите магьосници. Агнецът е символ на новопокръстения и на мистичното прераждане. Изобразени един до друг, агнецът и лъвът олицетворяват състоянието на съвършено райско блаженство.
В християнството е символ на разпятието; Христос, пожертван, за да изкупи греховете на хората; Агнецът Божи, непорочният и чист като Христос. Агнецът олицетворява Христос като едновременно страдащ и триумфиращ, като „всесъжение“ и „вседържател“, мъки и възкресение. Използва се често в символиката на християнското изкуство: Христос с агне на ръце представлява Добрият пастир, който се грижи за стадото си, който спасява и връща в правия път заблудената овца (т.е. грешникът), който води своето паство. Агнето заедно с кръста символизира разпъването на кръст; агнеца с хоругви – възкресението. Агнецът от Апокалипсиса с книгата и седемте печата олицетворява Христос като съдник при Второто пришествие. Агнецът от Апокалипсиса със седем рога и седем очи изразява седемте дара на Духа. Агнецът на хълм с четири потока символизира Църквата, като седмият хълм е Църквата, а потоците са четирите реки в Едемската градина и четирите Евангелия. Агнето, заобиколено от овце, олицетворява Христос, а овцете са неговите апостоли.
Йоан Кръстител с агнец, изобразява предтечата, провъзгласяващ идването на Христос.
В Библията агнецът се използва още и като метафора за вярващи хора, понякога и новоповярвали, особено с детински ум, а също и като сравнение за съдбата на онези, които са предопределени да бъдат съдени от Бога. Използва се и като сравнение за лъжепророк.
В юдаизма агнето е символ на бъдещия месия, „агнето без недостатък“.
В китайската митология агнето е символ на синовната почтителност.
Атанас Звездинов

Атанас Звездинов (псевдоним на Атанас Василев Атанасов) е български писател, преводач и журналист.
Роден е на 5 август 1943 година в София. Завършва висше образование, специалност „Славянски филологии“ (чешки и български език и литература) в Софийския държавен университет.
Работи като редактор в Българското национално радио и в издателство „Народна младеж“. Главен редактор е на няколко издателски къщи: „Свят“, „Политрейд“ и „Южна зора“, също управител на издателска къща „Вест“. Директор е на Дома на детската книга с музей „Ангел Каралийчев“ към Министерство на образованието и главен редактор на списание „Родна реч“.
Автор е на 40 собствени книги за деца и възрастни - поезия и проза. Съставител на 14 антологии, от които и на единствената по рода си антология с любимите български стихотворения за деца – „Знам ги наизуст“. Преразказва и издава 5 книги с български народни приказки и 1 – с приказки от цял свят. Дълги години сътрудничи на много печатни и електронни медии, най-вече БНР и БНТ.
Шестнадесет години работи в детската редакция на издателство „Народна младеж“, там редактира над сто книги за деца.
Дълги години е участвал в редколегии на списания за деца като „Дружинка“, „Пламъче“, „Чуден свят“. Литературен консултант на списанието за деца „Аз съм българче“. Участва с доклади в множество конференции за детската литература по света и в България.
Превежда редица стихове за възрастни и за деца от чешки, словашки и руски. Редактор е на много преводни книги. Два мандата е отговорник за детско-юношеската литература в Съюза на преводачите в България. Звездинов завършва кариерата си като директор на Дома на детската книга с музей „Ангел Каралийчев“ към Министерство на образованието.
След промените в периода 1995 – 1999 г. Звездинов организира дейността на Дома на детската книга „Ангел Каралийчев“ като център на прояви, свързани с авторите и литературата за деца – творчески срещи, конференции, премиери на книги, методическо подпомагане на работещите в тази област, библиотечна дейност на една от най-големите библиотеки за деца, базирани в него и организира проявите по Седмицата на детската книга.
Член е на Съюза на българските писатели, Съюза на българските журналисти и Съюза на преводачите в България.
Звездинов е семеен, с две деца – Ясен и Милена.
Атанас Звездинов е издал 40 собствени авторски книги за възрастни и деца – поезия и проза, осем от които са наградени с национални награди, както следва:
Атанас Звездинов е създал още пет книги с преразказани от него български народни приказки и една – с приказки от цял свят:
Атанас Звездинов е превел и издал 6 (шест) книги от чешки, словашки и руски:
Авторски стихове на Звездинов са превеждани на руски, чешки и испански език, а романът му „Диви карамфили“ е преведен на словашки. През 2019 година издателство „Словашки писател“ издаде книгата му с избрани стихотворения „Бездънния пчелин“.
Атанас Звездинов е съставител на 12 антологии:
В съсъставителство с Боян Ангелов:
В съсъставителство с Никола Инджов и Петър Анастасов:
Бачо Киро (пещера)

„Бачо Киро“ е пещера в Предбалкана на територията на община Дряново.
Пещерата е разположена на 300 m западно от Дряновския манастир, на неголямо разстояние от водната пещера Андъка, в отвесна варовикова скала на 335 m н.в. За нейното опазване е обявена природната забележителност Бачо Киро.
През 1940 г. пещерата е кръстена в чест на героя от Априлското въстание – Бачо Киро.
Най-добре проучена от археолозите е първата зала на пещерата – „Преддверието“. В нея са открити сечива на труда и следи от интензивно човешко обитаване, които датират от средния (70 000 – 50 000 г. пр. Хр.) и късния (43 000 до 26 000 г. пр. н. е.) палеолит. Публикувани в 2020 г. находки представят най-ранното свидетелство за присъствие на Homo sapiens в Европа, когато тя е все още заселена от неандерталци.
Разполага с разнообразие от вторични карстови образувания – сталагмити, сталактити, сталактони, драперии.
Температурата във вътрешността на пещерата е постоянна – 13 °C, влажността е 95%. Пещерата е образувана от водите на река Андъка. Открити са следи от човешка култура и кости от домашни и диви животни. Намерен е и скелет на мечка с височина 3 m.
Интересни са карстовите образувания в пещерата, наподобяващи риби, змии, хора, Богородица и младенеца, мечка и много други. Една от туристическите атракции е „Чистилището“ – нисък, трудно проходим коридор с размери 60 х 40 cm, за който казват, че може да бъде преминат само от праведен човек.
Скорошни научни изследвания, използващи усъвършенствани техники като високоточно въглеродно датиране и анализ на протеини и ДНК, показват, че България е най-старото известно място на човешко съществуване в Европа. Изследователите са проучили останки от хоминини, открити в пещерата Бачо Киро, и техните открития показват, че тези останки датират от около 47 000 години и принадлежат на нашия собствен вид, Хомо сапиенс. Откритието хвърля нова светлина върху древната история на човешкото присъствие в Европа.
Чрез преки наблюдения и улови с мрежи в пещерата са регистрирани 4 вида прилепи:
Пещера Бачо Киро е зимно прилепно убежище, като от декември до края на март са установявани средно до 100 големи и малки подковоноси прилепа.
Лепеница (пещера)

„Лепеница“ е името на пещера, разположена в Западните Родопи, България.
Пещерата се намира в подножието на връх Сюткя и територията около входа на пещерата е покрита с горски площи. Намира се на около 17 km югоизточно от град Ракитово и на 9.3 км южно от Велинград Клептуза.
За да изследват Лепеница и пещерите около нея, жителите на Ракитово създават през 1930 г. първия клон на Българското пещерно дружество – София. Още преди това, през 1925 и 1927 г., биоспелеологични изследвания при своето посещение в нея прави акад. Иван Буреш (1885 г. – 1980 г.) като ръководител на Царските природонаучни музеи.
Около 400 метра от пещерата са изследвани и картирани през 1931 г., като следват още експедиции, но пълно картиране и изследване е организирано едва през 1973 г.
Пещерната фауна е изключително богата и интересна. Известни са 24 вида животни, от които 6 са категоризирани като троглобионти (живеещи единствено в пещери).
Река Лепеница тече по най-долния етаж на пещерата. На най-горния етаж могат да се видят много малки езера. На средния етаж се намира голямо разнообразие от пещерни образувания. Той е сух, с две езера, а в дъждовно време езерата стават четири. Наблюдават се множество сталактити и сталагмити, както и други форми. В нея са намерени седем пещерни бисера, които се експонирани в Природонаучния музей в София.
Проучени и картирани са 1356 m от пещерата, която има обща дължина 1525 m. Заема площ 52 дка. На 27 юли 1930 г. е учредено пещерно дружество в Ракитово. Ракитовци проправят втори вход за пещерата, тъй като естественият е затънал във вода. Имало е планове за изграждане на хижа, които остават неосъществени. Пещерата е обявена за природна забележителност на 10 октомври 1962 г.
Лепеница дава убежище на 7 вида прилепи, които обитават пещерата през различните сезони. Чрез наблюдения и улови с мрежи са установени:
Шест от видовете, установени в района на Лепеница, са сред приоритетните за опазване за цяла Европа: големият и малкият подковоноси, широкоухият прилеп, както и 3 вида нощници: остроухият, големият и трицветният. Пещерата е значимо зимно убежище за поне 3 вида от прилепите, живеещи в региона: големия и малкия подковнос и големият нощник.
Ухловица

„Ухловица“ е името на пещера в местността Сините вирове край село Ухловица в община Смолян в Родопите, България.
Намира се на 3 км североизточно от село Могилица и отстои на 37 км и 47 км съответно от Пампорово и Чепеларе. Тя е сред Стоте национални туристически обекта.
Името ѝ произлиза от думата „улулица“ – вид сова, която вероятно е живяла в региона на пещерата.
Пещерата е открита и изследвана от пещерен клуб „Студенец“, град Чепеларе, от Георги и Димитър Райчеви през 1968 – 1969 г.
Дълга е около 460 м, от които 330 м са благоустроени. Намира се на 1040 м надморска височина. Средната температура е 10 – 11 °C. В края на пещерата се намира синтровият Бял водопад (известен и като Ледения водопад). В пещерата се срещат коралити.
Пещерата е на няколко етажа. На горния етаж е Залата на пропастите. Гърлата на 4 дълбоки пропасти се спускат от тази зала към долния етаж, който се достига по стръмна метална стълба.
Пещерата завършва със 7 красиви езера, които рано напролет се пълнят с вода. Най-атрактивното образувание е големият каменен водопад, искрящ в бяло.
Пещера Ухловица дава убежище на 8 вида прилепи, които обитават пещерата през различните сезони:
5 от видовете, установени в района на Ухловица, попадат сред приоритетните за опазване за цяла Европа – големият, малкият и средиземноморският подковоноси, както и трицветният и големият нощници. През лятото в пещерата живее малка (вероятно размножителна) колония от средиземноморски подковоноси. В периода от 15 август до 30 септември пещерата е важно място за есенно струпване на прилепи. По това време около входа всяка вечер се струпват множество мъжки и женски екземпляри от поне 6 вида прилепи. В зависимост от годината, в пещерата зимуват от 50 до около 150 екземпляра от поне 3 вида – голям подковонос, малък подковонос и голям нощник.
Prohodna

Prohodna (Bulgarian: Проходна) is a karst cave in north central Bulgaria, located in the Iskar Gorge near the village of Karlukovo in Lukovit Municipality, Lovech Province. The cave is known for the two eye-like holes in its ceiling, known as God's eyes.
Prohodna is the best known attraction in the Karlukovo Gorge (part of the Geological Park Iskar-Panega), one of the largest karst regions in Bulgaria and a popular location for speleology. Formed during the Quaternary, Prohodna is 262 metres (860 ft) long, which makes it the longest cave passage in Bulgaria. The cave has two entrances which lie opposite one another, known respectively as the Small Entrance and the Big Entrance. The former is 35 metres (115 ft) high and the latter reaches 42.5 or 45 metres (139 or 148 ft) in height. The cave owes its name, which literally means Thoroughfare Cave or Passage Cave, to this feature. The size of the Big Entrance of Prohodna makes it suitable for bungee jumping, and it is among the popular spots in Bulgaria for that activity. There are traces of prehistoric habitation in the Prohodna cave, which testify that humans lived in the cave during the Neolithic and Chalcolithic.
Prohodna is most notable for the two equal-sized holes in the ceiling of its middle chamber. The holes, formed through erosion, let in light into the cave. The formation is popularly known as God's eyes. The phenomenon was featured in the 1988 Bulgarian film Time of Violence; in the scene, a priest named Aligorko prays below the Eyes.
The cave lies 2 kilometres (1.2 mi) from Karlukovo, near the Karlukovo–Lukovit road. It is also accessible from Rumyantsevo, and there is a parking lot near the Small Entrance. Near Prohodna is the much longer cave Temnata Dupka, and a pathway from the Big Entrance of Prohodna leads to the Petar Tranteev National Caving House, one of the 100 Tourist Sites of Bulgaria.
List of caves in Bulgaria

The list caves in Bulgaria, as of 2002, includes around 4,500 underground formations. The earliest written records about the caves in Bulgaria are found in the manuscripts of the 17th century Bulgarian National Revival figure and historian Petar Bogdan. The first Bulgarian speleological society was established in 1929. The caves in the country are inhabited by more than 700 invertebrate species, many of them endemic, and 32 of the 37 species of bats found in Europe.
The longest caves in Bulgaria are Kolkina Dupka (19,164 m), Duhlata (18,200 m) and Orlova Chuka (13,437 m). The first show cave is Bacho Kiro, inaugurated in 1937. Nowadays, there are 10 tourist caves accessible to the public for guided visits in Bulgaria.
Lukovit

Lukovit (Bulgarian: Луковит [ˈɫukovit]) is a town in northern Bulgaria, part of Lovech Province. It is situated on both banks of the Zlatna Panega between the Danubian Plain and the foot of Stara Planina. As of December 2009, the town had a population of 9,630.
The town was first mentioned in Ottoman registers of 1430. In 1495, it had 47 households. Between 1683 and 1687, Lukovit was part of an Ottoman process of forceful Islamization, but was never completely converted as late as 1860 when it had 250 Muslim Bulgarian and 260 Eastern Orthodox households. After the Liberation of Bulgaria, all the Muslims left the town.
Buried artefacts from the 4th century BC Thracian culture, the Lukovit Treasure (Bulgarian: Луковитско съкровище) comprising horse brasses made of silver, were found in 1953 near the town.
Lukovit Point on Livingston Island, South Shetland Islands is named after Lukovit. The local football team is Botev Lukovit.
In the Eyes of God

In the Eyes of God is the fifth studio album by the American noisegrind band Today Is the Day, released on July 20, 1999, by Relapse Records. It is the only album by the group to feature Brann Dailor and Bill Kelliher, who would both move on to form Mastodon. First issued in 1999 on CD and vinyl formats, the LP was a limited edition of 1,000 total: 900 black copies sold to the public, and 100 clear copies that were given away as gifts to the staff of Relapse.
In 2010, a deluxe reissue of the album was released as a CD, containing six demos written during the early stages of the album's production and a DVD that contain footage of a live concert filmed during the tour for the album. The 2010 reissue was released as an edition of 3000 The album was reissued again on CD and LP formats through The End Records, with digital and CD versions containing an extra disc containing early demo versions of each track on the album. The album's title track was originally written in response to the Waco siege.
Adapted from the album's liner notes.
Today Is the Day
Production and design
孔庙

孔庙，又称夫子庙、至聖廟、先師廟、先聖廟、文宣王廟，通常称为文庙，本是中国纪念孔子、供后人祭祀孔子的庙宇式建筑，自汉武帝罢黜百家，独尊儒术后成为借以宣传儒家思想的庙宇。
随着中国文化在中国周边地区的影响加深，越南、朝鲜、日本等地都兴建了许多孔庙。18世纪以后，在欧洲、美洲等地也相继出现了孔庙。全世界的孔庙曾发展到三千多处，目前尚存一千三百多处。
孔廟的歷史可以追溯到孔子逝世的第二年，即周敬王四十二年（鲁哀公十七年，西元前478年）。當時孔子的弟子将其“故所居堂”立庙祭祀，庙屋三间，內藏衣、冠、琴、車、書等孔子遺物，并按岁时祭祀。此即中国乃至世界上最早和最大的孔庙，现在的曲阜孔庙。
北魏太和十三年（489年），在当时的京城建立了第一座位于京城的孔庙。唐朝贞观四年（630年），太宗下诏：“天下学皆各立周、孔庙。”自此孔庙遍及各地。
南宋高宗建炎二年（1128年），衍聖公孔端友奉孔子及夫人亓官氏畫像南下，宋高宗賜其安居於浙江衢州，1253年建立孔氏家廟，即所謂「南宗孔廟」。洪武二十六年（1393年），颁发“大成乐”专祀孔子。成化十三年（1477年），增祭孔乐舞为八佾，加笾、豆为十二，擴大规格祭祀孔子。
所有列入国家祭典的孔庙都是礼制庙宇。此外，还有孔子后代的家庙、孔子活动过的地方所建的纪念性庙宇、以及书院内的祭祀庙宇等非礼制庙宇。
作为礼制庙宇的孔庙多與地方官學結合，亦即所謂「廟學制」，布局主要可以分为前庙后学、左庙右学、右庙左学等形式。其中崇圣祠、明倫堂、大成殿、大成门是中國、朝鮮、越南、琉球皆有的主要建筑，中國孔廟一般都有萬仞宮牆、泮池、禮門、義路、棂星门、东西两庑几部分，有些孔廟並設有鄉賢祠、名宦祠、節孝祠、孝子祠等。中國的孔廟一般都是三进院落（曲阜孔庙是九进），也有许多只有两进。
在越南，地方孔廟稱文址（Văn chỉ），村社孔廟稱祠址（Từ chỉ）。
南宋末年学者熊禾说：“尊道有祠，为道统设也。”王世贞亦稱：“太庙之有从祀者，谓能佐其主，衍斯世之治统也，以报功也。文庙之有从祀者，谓能佐其师，衍斯世之道统也。”中国孔庙主祀孔子，唐代以後以孔门弟子和一些历代儒学大家附祀配享。这些配享的人不断新增，汉明帝以孔子72弟子配祀，到民国时期，达到162人，有四配、十二哲、先贤、先儒等名号。每年固定於春、秋二季舉行釋奠禮。
自漢武帝獨尊儒術開始，中國的皇帝每年均會祭孔。自汉代以后，祭孔活动延续不断。规模也逐步提升，明清时期达到顶峰，被称为“国之大典”。清代，顺治皇帝定都北京，他在京师国子监立文庙，内有大成殿，专门举行一年一度的祭孔大典，并尊孔子为“大成至圣文宣先师”。祀礼规格又进化为上祀、奠帛、读祝文、三献、行三拜九叩大礼。
中國民間也有祭孔，直至1949年中共建政，中國共產黨決定取消祭孔活动，被有些人认为是去中国化。在「文化大革命」时期，共產黨大搞批林批孔的运动，祭孔視為封建迷信而被痛批，很多孔庙的文物古迹都被破坏。因此，很多祭孔的仪式，舞蹈很少有人知道。直到1984年，曲阜孔庙才恢复了民间祭孔。以后中国其他地区陆续开始祭孔的活动。从2004年开始，曲阜孔庙开始由政府主持祭孔仪式。
比较有名的有：
臺灣以臺南孔子廟最早，乃明鄭軍政人物陳永華所立，建於明永曆年間(西元1666年)，入口題有「全臺首學」。此額題字者不明，但已成為臺南市、甚至臺灣象徵之一。每年9月28日舉行釋奠禮，歷來都由台灣省政府主席擔任正獻官，今則改由台南市市長。台南孔廟大成殿中懸掛有清代自康熙帝、雍正帝、乾隆帝、嘉慶帝、道光帝、咸豐帝、同治帝乃至光緒帝等清帝御匾。除日治時期有中斷外，戰後中華民國總統如蔣中正、嚴家淦、蔣經國、李登輝、陳水扁、馬英九亦相繼贈匾，見證臺灣歷史與政權轉移，頗負盛名。
台北市孔廟位於臺北市大同區大龍峒，與大龍峒保安宮為鄰，由於臺灣日治時期後，廢棄了台北城內原有的文廟，後由台北士紳辜顯榮、陳培根等人捐獻建立孔廟。中華民國政府遷臺後，台北市孔廟乃成為中央政府舉行祭孔大典之處，以往都由內政部部長代表中華民國總統主祭，近年改由台北市市長擔任，孔子奉祀官及孟子、曾子後人等亦在此參與祭祀。
2008年，中華民國總統馬英九親自主持中央政府的祭孔大典，成為中華民國政府遷台以來首位親自主持祭孔大典的總統，創下首例。
孔廟設有鄉賢祠與官宦祠。
較為重要的孔廟尚有彰化孔廟、台中孔廟、高雄孔廟。
朝鲜是除中国外孔庙最多的地方。高丽时，开始设立孔庙。1268年孔庙开始推向地方。李成桂时期，命令地方各级都要建立孔庙，从此孔庙遍及朝鲜全境。
朝鲜孔庙的布局也是仿照中国孔庙的，但是也有很多不一样的，为前学后庙。除嗣奉中国的儒家圣贤外，还有本国的东国十八贤。
朝鲜历史上共有362座礼制孔庙。二战后，南北分治，北部的孔庙改作他用，南部的232座孔庙很多仍然进行祭祀活动。此外，在大韩民国现存非礼制孔庙有12座祠堂、2座书院、3座书斋。
中国的儒家文化对越南影响非常深。越南的孔庙始建于何时已不可考。最早记载的孔庙是越南李朝神武二年（1070年）在首都兴建的。越南陈朝光泰十四年（1397年）明各府设立学校，孔庙开始遍及各地。
形制和中国相似，不同的是，大成殿之前有拜殿，大成门前有建筑。比较著名的有河內文廟、顺化国子监、会安文庙、海阳文庙等，還有一些新建的文廟如鎮邊文廟、鵝貢文聖廟等。
祭祀对象也仿照中国的制度，但是还增加了越南的学者。
孔廟在歷史上，除了祭祀孔子外，也是國家建立的廟學，用以培育中、低階級的官員。當時已下南洋之後輩，想要進入仕途，只能回中國考取科舉，左秉隆、黃遵憲、邱菽園曾致力推動在南洋興建孔廟，惟當時清政府與英國殖民政府微妙關係等原因，導致南洋地區的孔廟一直無法成功設立，在1905年清政府廢除科舉制度後，更沒有建立孔廟的必要，但孔廟失去廟學意義後，興建孔廟的動機變得更為簡單，在20世紀起，馬來西亞各處也開始陸續建設小型且非正式的孔廟，發揚孔子思想。馬來西亞最早的孔廟是建在檳城孔聖廟中華小學裡，是由清朝駐檳城大使張弼士所創。昔日兒童第一天上學之前家長必帶兒女到此廟祭孔，以求前程光明。除此之外，在馬六甲也建有孔子大廈，毎年都有舉行祭孔活動。在霹雳怡保，也有善學院孔子廟。
秦淮河

秦淮河是长江下游右岸的一条支流，位于江苏省西南部，全长110公里，流域面积2630平方公里。秦淮河大部分在南京市境内，是南京最大的地区性河流，被视为南京的“母亲河”，其中流经南京城内的一段被称为“十里秦淮”。
秦淮河古称龙藏浦、直到唐代诗人杜牧作《泊秦淮》之后才被广泛称为“秦淮河”。自此时起“秦淮”也被不少人误传误认为是秦、汉之时的“淮水”，但是秦、汉时代绝大部分可信度较高的古籍中所提到的淮水毫无疑问的都是指向当今的淮河，而不太可能是秦淮，尽管如此，这一独特的名称也因夹杂着一份雅致诗意而仍旧保留至今。
秦淮河有南北两源，北源句容河发源于句容市宝华山南麓，南源溧水河发源于南京市溧水区东庐山，两河在南京市江宁区方山埭西北村汇合成秦淮河干流，绕过方山向西北至南京城外城城门上坊门进入南京市区。秦淮河在南京城东南通济门外九龙桥处分为内、外两支
内秦淮为正流，过九龙桥直向西，由东水关进入南京城，向西流至淮清桥与青溪会合，再向西南在利涉桥汇小运河，再经文德桥、武定桥、镇淮桥转折向西北，过新桥至上浮桥、陡门桥，与运渎会合，再过下浮桥，向西经过南京夫子庙，从西水关出城。
外秦淮在南京城南外绕行，是五代十国时为金陵城开凿的護城河，过九龙桥向南转折向西，经长干桥后汇合落马涧，向西至赛虹桥、觅渡桥在西水关外与内秦淮复合，内外秦淮合流后向北经草场门、定淮门、石头城（鬼脸城），在三汊河汇入长江。外秦淮在与内秦淮合流前，在赛虹桥分出支流，过江东桥在北河口入江。秦淮河在从三汊河入江以前分出支流惠民河，向东北经中山桥至下关入江。秦淮河从北源至三汊河全长110公里，全流域面积2630平方公里，内外秦淮河合流之后的武定门闸处的多年平均流量为15立方米每秒。
此外，在江宁东山与长江之间还有一条17公里长的秦淮新河，是1981年建成的人工河道，经西善桥到金胜村入江，河口设节制闸和抽水站。
内秦淮河全长9.6华里（4.8千米），称为“十里秦淮”，六朝时为都城内繁华的居民区和商业区，隋灭陈后凋敝衰落。明清时复兴，内秦淮两岸人烟稠密，金粉楼台，十分繁华。明清时代此地设有江南贡院，还有明太祖朱元璋设立的官营艺妓院“富乐院”，也称“旧院”，与江南贡院隔河相望。明崇祯末年散文家张岱在《秦淮河房》一文中描写秦淮河的盛况：“秦淮河河房，便寓、便交际、便淫冶，房值甚贵，而寓之者无虚日。画船萧鼓，去去来来，周折其间。河房之外，家有露台，朱栏绮疏，竹帘纱幔。夏月浴罢，露台杂坐。两岸水楼中，茉莉风起动儿女香甚。女各团扇轻绔，缓鬓倾髻，软媚着人。年年端午，京城士女填溢，竞看灯船。”清康熙年间余怀在《板桥杂记·秦淮灯船》也描述秦淮灯船之盛况：“秦淮灯船之盛，天下所无。两岸河房，雕栏画槛，绮窗丝障，十里珠帘。”
现在的“十里秦淮”风光带是以夫子庙为中心、庙市街景合一的夫子庙秦淮风光带景区。
长干里在外秦淮河以南、雨花台以北，在古代人口稠密、交通便利，自秦汉至六朝一直是南京最繁华的所在。李白《长干行》诗云：“妾发初覆额，折花门前剧；郎骑竹马来，绕床弄青梅。同居长干里，两小无嫌猜。”这就是典故青梅竹马和两小无猜的来历。
桃叶渡是“十里秦淮”上的古渡口，位于内秦淮河与古青溪交汇处附近，在今原利涉桥处。相传东晋书法家王献之经常在这个渡口迎接爱妾桃叶渡河，当时水阔流急，摆渡不慎动辄翻船。桃叶每次摆渡心里害怕，王献之为她作了一首《桃叶歌》，歌曰：“桃叶复桃叶，渡江不用楫，但渡无所苦，我自迎接汝。”桃叶在船上应和道：“桃叶映红花，无风自婀娜。春花映何限，感郎独采我。”此后，为纪念王献之，遂把他当年迎接桃叶的渡口命名为桃叶渡。
清顺治三年（1646年），孝陵卫的金云甫见渡河者常因渡船翻覆而溺亡，便捐资在这里建了一座木桥，太守李正茂取其便利交通之义，亲自将这座桥题名为“利涉桥”。现今该桥已经损毁，但街名仍沿用至今。
乌衣巷在十里秦淮南岸，三国时为东吴禁军烏衣營的駐地，因此得名。東晉時是高門士族的聚居區，王導和謝安等都曾住在這里。唐代诗人劉禹錫的《乌衣巷》写道：“朱雀橋邊野草花，烏衣巷口夕陽斜。舊時王谢堂前燕，飛入尋常百姓家。”
秦淮河跟南京市内的其他河流一样，在当代污染较为严重。1993年，中国国务院批准实施《南京市城市总体规划》。其中，确定外秦淮河是串联石城风景区的重要纽带，必须整治河的沿线。这是最早关于外秦淮河整治的规划。此后十年间，南京方面经过七次重大规划编制和调整，形成《外秦淮河综合整治规划》。
2002年开始实施外秦淮河综合整治工程。整个工程以截污、清淤、拆迁、绿化等为主要内容，耗资30亿元人民币。2005年完成。秦淮河的成功治理使南京市于2008年获得了联合国人居署颁发的“最佳人居奖”。
相传秦始皇东巡，路过方山（现南京江宁），发现此地王气过盛。怕影响自己的国运，下令开凿引溧水附近的龙藏浦经过秣陵，方山，入长江，以破之。古名龙藏浦，汉代之后称淮水，唐之后称秦淮河。
[在维基数据编辑]
廊

廊，又称廊子，是指有顶的过道，可供遮阳、避雨、休息等用。
廊根据形式可分为回廊、游廊、檐廊等。其中回廊成“回”字形围绕庭院，游廊连接建筑物，檐廊则位于建筑物屋檐下。游廊又有穿山游廊、抄手游廊等形式，著名的游廊有颐和园长廊。廊以窗户封闭起来构成暖廊。
根据廊的造型及其与地形、环境的关系，可将其分为：直廊、曲廊、回廊、抄手廊、爬山廊、叠落廊、水廊、桥廊等。
有廊的桥称为廊桥。 长廊不是直廊。
金台观

金台观修建于元末明初，因家喻户晓的武当派开山祖师张三丰修道于此而名闻天下。金台观作为宝鸡市的标志性建筑之一，是历史遗存最为完整的道教古建筑群。
金台观位于宝鸡市区北部的陵源上，南距火车站0.5公里。金台观建筑总体布局依山就势，主要建筑沿中轴线排列，左右对称，现有玉皇阁、三清殿、八角亭、三丰洞等。玉皇阁为二层楼阁，单檐歇山顶，面阔三间，进深五架梁，四周围廊，底层外檐斗拱*为三踩出单昂，二层外檐施三彩如意斗拱，出昂瘦削尖曲。整体结构采用通柱做法，二层施腰檐平座。
建国后人民政府曾多次拨款维修金台观古建筑，后又将此建为宝鸡市博物馆。宝鸡市博物馆于1956年组建，当时称历史文物陈列室，1958年正式更名为宝鸡市博物馆。1976年被国家文物局列为全国地市级重点博物馆之一。现建筑面积2550余平方米，陈列面积为1550平方米，古建面积910平方米。并建有图书资料室，藏书10000余册。 宝鸡市博物馆属于地方性历史博物馆。历年来共收藏文物14100件（组），以周、秦、汉、唐文物居多，这些都为研究古代的政治、经济、军事和文化艺术提供了实物资料。
天台庵

36°22′59″N 113°23′55″E﻿ / ﻿36.38306°N 113.39861°E﻿ / 36.38306; 113.39861
天台庵位于中国山西省长治平顺县北耽车乡王曲村（原属实会乡）西部的高地上，是一座佛教天台宗庵堂。1988年被列为第三批全国重点文物保护单位。
天台庵过去曾被认为是中国硕果仅存的四处唐代木构建筑之一，建于唐天佑四年（907年），即唐朝的最后一年。在2014年的维修中，先后发现墨书题记痕迹：“长兴四年九月二日……”“大唐天成四年建创立，大金壬午年重修，大定元年重修，大明景泰重修，大清康熙九年重修。”说明天台庵为五代后唐长兴四年（933年）所建，不过去唐未远，故唐风尚在。
天台庵曾发生石狮被盗的案件。
天台庵现仅存正殿及字迹漫灭的唐碑一通，其形制、结构和手法极为古朴，在建筑上保留了较多的唐代建筑风格，甚至保留了唐代前期的铺作形制。
天台庵正殿（弥陀殿）体量不大，平面基本呈正方形，面阔三间，宽7.15米，进深三间四椽，深7.12米，单檐歇山顶，建于1米高的石台基上。其造型颇为罕见，殿顶十分巨大，而且正脊极短，而戗脊极长，极具特色。整体风格简朴，不重装饰。歇山面直接承托于大梁，屋顶出檐深远，举折平缓。屋顶坡度类似五台县南禅寺大佛殿、广仁王庙。大殿四周有檐柱12根，前檐柱头铺作属于最为古朴的“单斗支替”铺作形制，其最初建造时间可能在唐朝前期。弥陀殿在四椽栿上立蜀柱承顶平梁，是“梁栿蜀柱式”结构手法的最早实例，这种手法在宋代出现较多。
殿内结构简练，本无柱，后代修缮时，增添几根小木柱以承托大梁，支撑檐角。
殿顶的琉璃脊饰为金代改换。
大殿前檐下东西墙角边原本各有一尊小巧的石狮，近年被盗。
1988年1月13日，天台庵公布为第三批全国重点文物保护单位，古建筑类，编号3-107，年代为五代。
柳湘莲

柳湘莲，《红楼梦》人物，世家男兒，绰号“冷郎君”。是宝玉的好友，尤三姐心仪的择偶对象，父母早丧，读书不成。长相俊美，又喜爱串戏，尤擅长生旦风月戏文，常常误作优伶一类。
一次薛蟠向他调情，纠缠不休，被他打了个半死。后又在平安州路上搭救遭遇土匪的薛蟠。后路遇贾琏说媒，准备娶尤三姐为妻，并以“鸳鸯剑”为定礼，但后来向宝玉打听尤三姐品行，宝玉回“你既深知，何必问我？”，湘莲遂说“你们这东府里边，除了这两个石狮子是干净的，恐怕连猫儿狗儿都不干净了。”并且直言“我不做这剩王八！”对订婚之事十分懊悔，并欲讨回“鸳鸯剑”，致使尤三姐不堪此辱而用剑自刎。
后跟随一道士而去，不知何往。在薛宝琴的判词中有“不在梅边在柳边”之说，因此红学家周汝昌认为宝琴与柳湘莲最后结发为夫妻。
朝鮮道教

朝鮮道教是指道教在朝鮮半島的發展狀況。自道教於7世紀的朝鮮三國時代從中國唐朝傳入後，道教思想成為朝鮮傳統文化的重要元素之一，影響朝鮮民族文化各方面，後來又與儒家、佛教思想互相影響。
道教從中國傳入朝鮮以前，朝鮮就存在神仙思想、山嶽信仰、靈星信仰、地方習俗性民間信仰、咒術、天文、占星術、讖緯預言術等，認為這些宗教文化形態與中國的道教具有同一性或類似性；朝鮮不存在像中國道教那樣的完整的道教形態；不可把朝鮮文化中道教文化要素當作一種外來文化看待，強調要從主體性的立場上研究朝鮮文化中的道教性質。
根據韓國與中國史書的記載，高句麗曾兩次希望由唐朝引進道教。第一次是在高句麗榮留王七年（624）；第二次則發生在淵蓋蘇文執政 (642) 以後。高句麗榮留王時代（618－641）與唐朝的關係較為穩定，當時唐高祖想要利用道教提高唐的權威，便派遣道士，讓他們在高句麗講授老子。而淵蓋蘇文引進道教的目的，也有其政治考量。他想要利用道教提高他的政治力量，消除人民因高句麗即將滅亡的讖言所感到的動搖與疑慮。
第一次接受道教
在624年，高句麗榮留王曾請奏唐高祖希望傳授道教教義。唐高祖李淵於武德七年，遣前刑部尚書沈叔安往冊建武為上柱國遼東郡王高麗王，仍將天尊像及道士往彼，為之講老子，其王及道俗等觀聽者數千人。翌年，高句麗榮留王又遣人人唐學佛老之法。
第二次接受道教
642年，在淵蓋蘇文尚未執政前，高句麗的政權是貴族聯立政權，淵蓋蘇文來自世代掌握軍權的貴族，與許多貴族形成了對立的關係。其父親死後，受到淵蓋蘇文勢力威脅的榮留王與其它貴族密謀欲聯合逐出淵蓋蘇文。然而642年淵蓋蘇文動用他握有的軍力，殺死了與他在對立面的榮留王和一百多名貴族，並立榮留王之侄為寶臧王，從此掌握了實權。六個月後，淵蓋蘇文主張高句麗應該接受道教：
《三國史記．蓋蘇文列傳》：「聞中國三教並行，而國家道教尚缺，請遣使於唐求之。」
《三國史記．高句麗本紀》：「三教譬如鼎足，闕一不可，今儒釋並興，而道教未盛，非所謂備天下之道術者也，伏請遣使於唐，求道教以訓國人。」
淵蓋蘇文認為高句麗應該效仿中國三教並行，才能具備天下的道術，並得以維持以高句麗為中心的多元東北亞秩序。因此，高句麗寶臧王二年（643），高句麗再次向唐太宗請派道士。然而這個主張隱藏著高句麗決定維持以高句麗為中心的多元東北亞世界秩序，這和當時隋唐追求以隋唐為中心的一元天下秩序相互衝突。淵蓋蘇文可能一邊向唐朝貢，一邊暗中準備隨時可能與唐爆發的戰爭。
高句麗接受道教之後，將道教文化傳至百濟。百濟武王三十五年（634），在宮的南邊挖了苑池，在池水中建築了島嶼，將之比擬為方丈仙山。但《周書》寫到：「在百濟『僧尼寺塔甚多，而無道士』」，也無其他史書有有關百濟或新羅道士與道觀的記載。
百濟與新羅的道教研究較重視與神仙信仰有關的道教文化。
唐文宗开成元年（836年），新罗人金可记赴大唐留学，在考中“宾贡进士”后，放弃仕途，隐居终南山子午谷，学习内丹术，成为韩国道教始祖。唐宣宗大中十二年（858年）二月十五日，金可记“羽化登仙”，后人在子午谷修建金仙观，将金可记的传记刻在一块巨石之上，而金仙观也被韩国世界金仙学会冠以韩国道教祖庭之称。
但是此時期道教在朝鮮半島尚未形成教團，王室為中心的人們主要把它視為保護國家的宗教，在民間老百姓把道教視同民間信仰結合起來，被融进民间信仰或其他宗教中而逐渐沒落無所知，且人們並不認為民間信仰的道教是一種外來宗教。但不管如何，已有史料可證明道教在古代朝鮮的傳播及其影響。
道教在高麗王朝發展興盛，並得到王室的提倡，當時由中國宋代傳入不少道教典籍、科儀等。至中期佛教興起，道教開始衰落。
朝鮮王朝時道教一方面受上層社會推崇，宮中經常舉行各種大規模的齋醮活動，朝廷制定了制度化的道教祭祀儀式，並成立了昭格署，為國家道教官署，配備有一定的官員管理各個道教祭典。昭格署由三清殿、太一殿、直宿殿、十一曜殿以及內外諸壇組成，祠祀玉皇上帝、太上老君、普化天尊、梓潼帝君等神仙以及日月星辰、四海龍王、冪府十王等道教神祇。
但另一方面，朝鮮王朝推崇儒教，道教亦一度被部份學者打壓，如趙光祖就曾建議廢除昭格署，而部份道教儀式和思想因而滲透至民間。
1990年代以後，韓國開始出現了道教教團組織，並與中國道教協會建立了聯繫。
根據《三國史記．高句麗本紀》，史料中並無高句麗王派遣使臣請道教的記載，而只有請班曆的記載，及隨後唐高祖派遣道士的史實。
而在中國史書中未發現高句麗第二次接受道教的事實，僅有第一次唐高祖武德年間高句麗派遣使臣請求傳授道教的記載。《舊唐書》記載唐高祖武德七年，「遣前刑部尚書沈淑安往冊建武為上柱國．遼東郡王．高麗王，仍將天尊像及道士往彼，為之講老子，其王及道俗等觀聽者數千人。」；《新唐書》則記載：「遣使者拜為上柱國．遼東郡王．高麗王。命道士以像法往，為講《老子》。建武大悅，率國人共聽之，日數千人。」
本山寿星宫是韩国供奉道教尊神的道觀，座落于韩国蔚山市蔚州区温阳面外光里429号, 成立于1991年10月,供奉道教神寿星长生大帝。住持李福顺，生于1946年。七岁起，她经常梦中见到一位手持拐杖的白发老人，百思不得其解。三十岁后便到韩国各地寻找，但没有任何发现。后来辗转到了台湾，在台北博物馆的大厅找到了梦中的白发老人。才知白发老人是道教「福祿壽」三星中的寿星。经台湾中华道教会张柽先生介绍、拜台北全真仙坛张络传法师为师，赐道号金鸾，正式步入道门，迎请寿星回韩国，成立了寿星宫。
此外也有一些規模較小、供奉道教神祇的廟宇，如供奉關帝的東關王廟。
中華民國道教會

中華民國道教會（英語：Taoism Society of the Republic of China）於1966年在中華民國（臺灣）成立，是由道壇、宮廟及道教界人士所組成的全國性道教組織。為了便於與中國大陸交流，於2006年掛名成立中華道教總會，兩者實為一體。中華民國道教會之下設有委員會，於各省直轄市、縣市有地方分支的道教會。
在戒嚴時期，中華民國道教會是支持中國國民黨的重要社會團體，也是政府控管宗教信仰的工具。當時臺灣華人民間信仰廟宇，皆得加入中華民國道教會或中國佛教會。至於從華人民間信仰派生而出的新興宗教，只有與國民黨友好的少數團體得以合法生存，如理教、天帝教等，其他則遭禁止。一貫道與慈惠堂信仰都在這種壓力之下，加入中華民國道教會，接受其「輔導」，以便成為合法信仰。道教會納編一貫道為「先天廟群」，慈惠堂信仰為「瑤池廟群」。
解嚴後，出現其他類似於中華民國道教會的道教團體，例如「中華道教聯合總會」、「中華道教團體聯合總會」、「中華道教文化團體聯合總會/中華民國道教法師聯合總會」、「台灣道教門派聯合總會」，還有以寺廟為主的「台灣寺廟金蘭會」等。其餘還有大大小小不同派別或廟宇供奉主神所組成的社會團體，如「台灣靈寶道教總會」、「中華閭山派道教協會」、「台灣媽祖聯誼會」、「全球鯤鯓王聯誼會」、「中華道教中壇元帥弘道協會」、「中華道教關聖帝君弘道協會」、「中華道教玄天上帝弘道協會」等。
古代中國設有管理道教的官署機構：如明、清二代於中央設道錄司、府設道紀司、州置道正、縣置道會。
民國成立以後，宗教界面臨「廢廟辦學」的危機，為求團結自保並處理內部事務，於是佛教、道教紛紛建立其社團組織。就道教而言，全國性的道教團體，有：
二戰結束後，六十三代天師張恩溥打算重建全國性的道教會，不過因為與杭州玉皇山福星觀住持李理山之間的爭執，而未能成功。道教會的成立，在當時也面臨道士的經濟來源，全真道和正一道型態不同，住廟道士和火居道士需求不同，道士和民間法師、術士與其他民間祕密宗教的認定與統合的諸般問題。
1949年12月張恩溥因國共戰爭而抵臺，於1951年以道教領袖的身份，結合趙家焯、蕭天石、李玉階等人，成立「臺灣省道教會」，並打算以該組織為基礎，建立能獲官方支持與同意的全國性道教會。1965年，姜伯彰、趙家焯、張恩溥、李玉階、蕭天石等人，聯合了數名民意代表與64位道教界人士，呈請內政部籌建中華民國道教會。獲得批准之後，道教界於1966年2月13日，在北一女大禮堂舉行成立大會，宣告「中華民國道教會」成立。
最初，在臺的道教會成員是以正一道的道壇道士為主，部份容納了丹道的修煉者。後來，配合戒嚴時期官方對地方廟宇的管理政策，根據《監督寺廟條例》，擴大至地方民眾所建立的廟宇，納入為道教廟。
1989年，中華民國道教會與指南宮合作，在香港青松觀觀主侯寶垣的推動下，在指南宮創立了中華道教學院。2021年，中華道教學院設址處的指南宮凌霄寶殿進行內部設施整修。後來，中華道教學院遷離了指南宮的教學大樓，目前設址於松山天寶聖道宮。
日本道教

日本道教是傳入日本的道教文化總稱，主要是以思想影響日本的文化，而非作為一個宗教進入日本社會。日本是中國隔海相望的鄰國，其古代文明起步較晚，但由於受到以中國為代表的大陸文化的影響，發展速度很快。在古代中日交往和文化交流中，道教亦曾起過重要作用。道教也將庚申信仰等系列道教文化傳到日本，使得尊崇天皇的信仰體制也是依據諸多道教元素建構。
中國道教是否傳入日本，日本學術界有兩種相反的意見。一種認為日本古代政府拒絕道教的傳人，淡海三船的《唐大和尚東征傳》及《古事類苑》和《群書類聚》等典籍中都有明記。另一種意見認為，「道教作為宗教，其教典、道士、道觀等成體系的組織形態，並沒有直接傳進日本，關於這一點，目前確實無史料可證。但是道教作為思想給日本以影響，可以說已是難以否定的事實」。道教在日本的傳播，沒有帶有建立道觀和道士佈教等形式的教團道教傳到日本來。但是早在公元前2世紀前後，道家思想藉由漢字從漢字文化圈的朝鮮半島傳播到了日本。
到公元5世紀前後的應神天皇、仁德天皇年間，又有大量渡來人來自以半島為中心的地區和中國的長江三角洲地區，他們帶來大陸文化。在奈良、平安朝時代，日本用類似民間習俗的『托盤』，從來自朝鮮半島或中國大陸的歸化人以及隨遣隋使、遣唐使去中國的留學生和留學僧帶回來的道德經典中，學習到漢字成語或知識，也接受了部分唐宋時期盛行的道教信仰，形成了一種道教思想形態；但江戶時代的道教形態與此不同，到了江戶時代，日本接受的是禪宗僧侶們帶來的、明代盛行的『善書』等民間道教。這些『善書』類是從日本人群眾性的國民道德意識之『托盤』較多的地方開始接受的，其中也有幕府和大名的支持。由於印刷術的發達，這些『善書』不斷出版發行，一般民眾也容易看到。因此，對日本一般社會的影響也與以往不同。
而早在大約在七世紀，道教神仙長生思想和方術即已傳往日本。日本留學生曾在中國學習道教方技，並把道教經典帶回日本。從平安時代起，道教守庚申的信仰在日本頗為流行。《古事記》、《日本書紀》亦有記載的古代道教思想，日本最早史書中主要闡述「觀」和「天皇」幾個術語。飛鳥時代的天武天皇因喜歡道教而使用天皇作為君主的尊號。日本的修验道入山修行前念的真言（臨兵鬥者皆陳列在前）与抱朴子中内篇第四登涉篇的（臨兵鬥者皆陳列前行）幾乎一样。
武当山

武當山，本名仙室山，一名太岳山，一名太和山，又名譧上山，位於湖北省西北部十堰丹江口市境內，武当山旅游经济特区即依此山而定名。汉江南岸，西北-东南走向，长260余公里，为大巴山脉东段分支，起自湖北、陕西两省边界，止于襄阳市南，隔汉江和大洪山遥对。武当山景区总面积312平方公里，是世界文化遗产、中国国家5A级旅游景区、国家重点风景名胜区和文物保护单位。为中国四大道教名山之首（另三座为龙虎山、齐云山和青城山）。
武当山古名太和山，山勢奇特，雄渾壯闊。有72峰、36巖、24澗、11洞、10石9台等，構成了「七十二峰朝大頂，二十四澗水長流」的秀境。主峰天柱峰，海拔1612米。武当山常年紫气氤氲，风云变化莫测，四季景致各异。1994年，联合国赴武当山考察组官员考斯拉称赞：“武当山是世界上最美的地方之一。”
2009年8月，武当山被列入了中国国家地质公园。
武当山主要景区有金顶景区、南岩景区、太子坡景区、福寿康宁园景区、玄岳门景区、琼台景区和五龙宫景区。
金顶景区位于天柱峰周围，由朝天宫、一二三天门、太和宫等组成。
太和宫建于明永乐14年（1416年），现在为全国重点宗教活动场所和重点文物保护单位。宫中主体建筑金殿位于峰顶，为铜制仿木结构建筑。
南岩景区位于山腰，由紫霄宮、南巖宮、榔梅祠等景点组成。
紫霄宫在展旗峰下，是武当现存最完整的宫殿之一。整个建筑采用皇家建筑法式，现为全国重点宗教活动场所和重点文物保护单位，是武当山道教协会所在地。
南岩面对金顶，是真武修真得道之地。修建于元代的天已真庆宫石殿嵌在峭壁之间，为武当山36岩最著者。
位于太子坡至紫霄的古神道上，现在为全国重点文物保护单位。公园为武当集团道场配合现代反朴归真理念。园中庙观「龙泉观」，武当八观之首。龙泉观是武当唯一提倡孝道的道观，供奉玄武大帝（北帝），为北帝纪念父母之地。龙泉观前方，有一座武当山古香道上最长的石桥--天津桥，天乃天庭，津为河流渡口，由于古桥连接山上上十八盘与下十八盘之中间，横跨九渡涧，有香客走过此桥，直达天庭的意思，故名天津。天津桥亦与北京紫禁城内，横跨金水河的玉带桥南北呼应，故宫玉带桥位于午门后，遥望太和殿，直通唯一在故宫中轴在线的神庙，北帝庙钦安殿，故玉带桥也是连接天子与万民的桥梁，是明朝「北修故宫，南建武当」的典范。
景区位于武当山北麓，由玄岳门、遇真宫、元和观、玉虚宫等景点组成。
玄岳门，为“治世玄岳”石坊的俗称，明嘉靖三十一年（1552年）敕建，为全国重点文物保护单位。
玉虚宫，位于武当山北麓，全称“玄天玉虚宫”，因真武神被封为“玄天上帝”、“玉虚师相”而得名。建于明永乐十年（1412年），嘉靖年间扩建，是当时武当山规模最大的一宫，曾为张三丰修炼之地。玉虚宫遗址为全国重点文物保护单位。
元和观，位于玉虚宫东2.5公里的玉皇阁下，是武当山古神道上的第一座道观，全称“元和迁校府”
景区位于青龙岭一带，由磨针井、太子坡、逍遥谷等景点组成，基本按照真武修真的故事设计和布局。 太子坡，相传真武太子经姥姆磨针超度后，复回再次修炼，所以又名复真观。观中有一柱十二梁、九曲黄河墙等胜景。
景区位于武当山南侧，由老君洞、八仙观、琼台上中下观等景点组成。
景区位于西神道，由五龙宫等景点组成。
武当山是中國道教名山，武当山道教是中国道教的一个重要流派。自春秋至汉末，武当山已经是宗教活动的场所，魏晋南北朝时期得到发展。唐贞观元年，唐太宗敕建五龙祠。到唐末，武当山被列为道教七十二福地之一。宋元时，皇室封号武当山真武神，成为元朝皇帝“告天祝寿”的重要场所。到明代，武当山被封为“太岳”、“治世玄岳”，被尊为“皇室家庙”，成为道教第一名山，武当山也成为了中国最大的一处道场。
武当山山上眾多的道教古建築始建於唐，宋、元兩代繼續擴展。明代是武當山建築的鼎盛時期。明永乐年间，“北建故宫，南修武当”。明成祖大修武当山，耗资数以百万计，日役军民工匠30万人，历时14年，建成9宫8观等33座建筑群，嘉靖年间又增修扩建。整個建築體系按照「真武修仙」的道教故事佈局，充分体现了道教“天人合一的思想”。古朴园林福寿康宁园也充分体现了返璞归真，以寻幽探秘宣扬道家思想。山間道觀總數曾達2萬餘間。部分珍贵宫殿被丹江口水库淹没，目前现存古建筑53处，建筑遗址9处，另有文物7400余件。
1994年武当山道觀建築群已被列入世界遺產名錄。2008年武当山道教学院成立。
武当道乐还被列入中国国家级非物质文化遗产目录。
武当武术：武当武术又名内家拳。元末明初，武当道士张三丰集其大成，被认为是武当武术的开山祖师。武当武术的理论核心是“阴阳消长、八卦演变、五行相克”，是中国武术一大名宗，有“北崇少林、南尊武当”之称，被列入了中国国家级非物质文化遗产目录。
归属权之争：1997年7月，武当山风景区管理局（镇）与省级武当山旅游经济开发区合并成为湖北武当山旅游经济特区，实行三块牌子，一套班子，即湖北省武当山旅游经济特区、湖北省武当山风景管理局、湖北省武当山旅游局，为正县级机构，几乎和县级市丹江口市同级，名义上仍属于丹江口市管辖。2003年1月，武当山的发展受到湖北省委、省政府的重视。当年6月17日，省政府决定在武当山设立真正意义的旅游经济特区，实施“主权不变、治权独立、事权下放”，赋予武当山独立行使县一级政府职能，丹江口市完全失去管辖权，这两次归属权的变更都遭到丹江口市民的强烈不满，2000年4月7日和2004年9月15日，丹江口市先后两次10万人上街签名要求收回武当山的管理权，并使得丹江口市与上级十堰市产生巨大的矛盾。
[在维基数据编辑]