Варвара (област Пазарджик)

Варвàра е село в Южна България. То се намира в община Септември, област Пазарджик.
Варвара е село, разположено в полите на Западните Родопи, на северния склон на рида Алабак. Намира се на 19 km от Пазарджик и на 6 km от Септември. Разположено е в подножието на много стръмен откос на склона на планината. Селото се състои от две части – гара Варвара, разположена в долината на Чепинската река, и същинското село Варвара, разположено в полите на Западните Родопи.
В непосредствена близост са селата Ветрен дол, Симеоновец и Семчиново. Четирите села се преливат буквално едни в други, почти без разстояния помежду си.
Климатът е преходно-континентален. Отличава се с мека зима, ранна пролет, горещо и сухо лято, и често с дълга и слънчева есен. Селото се намира в един от най-сухите региони на Република България с годишно количество валежи около и под 500 mm. Фактът, че селото се намира в така наречената Родопска яка при надморска височина от 270 до 360 m, позволява абсолютните минимални температури да са по-умерени в сравнение със съседните села в низините. С други думи няма температурни инверсии, което позволява съществуването на открито на някои субтропични растения като смокиня, нар, киви, райска ябълка, дафин, черница, тютюн. Районът е много благоприятен и за лозя, поради многото слънчеви дни, така необходими за оптималното зреене на гроздето.
Във Варвара се събират шосейните пътища от Пазарджик, Септември и Велинград, и има гара на теснопътната линия Септември – Добринище.
В околностите на с. Варвара са извършвани археологически изследвания от Димитър Цончев. Установено е старо тракийско светилище от V – IV век пр. Хр., съществувало на мястото на раннохристиянския храм „Света Марина“. Намерени са плочка на тракийски конник, железни брадви, ножчета, бронзов звънец, парчета от съдове, римска керамика и монети от Константин I Велики (306 – 337 г.), Констант (333 – 350 г.) и Валент (364 – 378 г.).
При турското завоевание старото българско село е било унищожено и на 500 m в посока юг, разбягалото се по близките гори население, създава днешното село Варвара.
През 1811 г. започва изграждането на нова църква „Св. Варвара“, завършена през 1814 г.
До 1978 г. е общински център.
Още през 1870 г. Стефан Захариев пише за с. Варвара, че се състои от 110 къщи, 1 училище с 20 ученици, 435 български мъже – лозари, дърводелци, варджии и земеделци. Това е кореняшката част от населението.
През 1887 г. се явява циганско население – калайджии.
През 1913 г. и 1925 г. няколкостотин български преселници са дошли от Егейска Македония, Сярско (с. Лакос, с. Раховец и с. Дотлия). Фамилия Ангелушеви от село Варвара, преселени от областта Македония през 1918 г., има роднинска връзка с известния художник Борис Ангелушев с корени от с. Плевня, Македония
Населението на Варвара е източноправославно. Строежът на църквата „Света Варвара“ е започнат през 1811 г. и завършен през 1814 г. На 4 май 1857 г. е изографисана от зограф Петраки Костакович. Църквата представлява трикорбна базилика. Дължината ѝ е 18 m, ширината – 9,20 m, а височината – 4,20 m, от които – 1,50 m в земята вкопана. Първият свещеник в църквата е Иван Георгиев Клисурски. След смъртта му енорията е обслулжвана от свещеник Костадин Иванов Кацаров. Свещеник Петко Драготов в периода от 1925 до 1967 г. Свещеник Косданин Златнов от 1967 година до 1969 г. Свещеник Асен К. Балабанов от 1969 година до 1999 година. От 1999 г. до 2013 г. енорията се обслужва от свещеник Костадин Костадинов Сталев. През служението на свещеник Петко Драготов е построена новата камбанария – 1967 г.
Понастоящем Енорията се обслужва от свещеник Кирил Стефонов Петракиев.
На 20 юли 2010 г. във Варвара е открит нов параклис, носещ името на Св. пророк Илия. Той е построен на мястото на съществуващия каменен кръст, който е доказателство за съществуването на стар параклис още през Средновековието. Намира се югозападно от селото.
Минерален комплекс „Варвара“. Комплексът разполага със 7 минерални басейна с различна дълбочина и температура на водата.