davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Tool board

A tool board or tool wall is a board for hanging tools onto, and is typically mounted on a wall or as a folding cabinet which rolls on wheels. Such boards are often found in workshops, and often consists of plates made of wood or metal. The tools are often hanged onto the tool board via hooks, screws, cane holders or other types of tool holders, and these are often attached to the board through pegs.
Compared to a toolbox or tool cart, a tool board can give a better overview so that it is easy to find the needed tools for a job. A drawback of a tool board is that it may occupy a large area on a wall, and that the tools can get less protection from dust. Some recommend to hang heavier tools like hammers at the bottom, and especially wooden tool boards may bend or break from heavy tools if the board is made of fiberboard or other weaker materials.
Ready-made tool boards are often made of either perforated metal plates or perforated hardboard, and often have brand-specific movable tool holders so that the position of the tools can be rearranged as needed.
When acquiring tool boards for a large workshop, the amount of tool holders needed can result in a high price. As such, it is not an uncommon do it yourself project to build homemade tool boards and tool holders. For example, an old kitchen counter, a pegboard or a plywood sheet could be used as a tool board, with generic screws and hooks used as improvised tool holders.
French cleats are sometimes used for making homemade tool boards.
Alappuzha Beach

Alappuzha Beach is a beach in Alappuzha town and a tourist attraction in Kerala, India. Beach has an old pier which extend to sea is over 150 years old. Alappuzha beach host many events annually like Alappuzha beach festival, Sand art festival and many more.
Alappuzha beach is one of the major tourist spot in Alappuzha town. Alappuzha Lighthouse situated near to the beach. Beach is accessible through various town roads and an elevated highway will passing by the beach as part of Alappuzha bypass in order to preserve the beauty of the area. Camel safaris was another attraction in beach which introduced a couple of years ago but it got banned by authorities.
Alappuzha beach festival is a famous event organised as part of new year celebration. It's organised as an annual event in every year. Thousands of people gathers in the event includes from other district. Kerala's first international sand art festival and competition held on April 26-2015 in Alappuzha beach. Many national and international sand artists participated in event. The state tourism department and the Alleppey Foundation has jointly organised the event.
Puri Beach

19°49′N 85°50′E﻿ / ﻿19.81°N 85.83°E﻿ / 19.81; 85.83
Puri Beach or the Golden beach is a beach in the city of Puri in the state of Odisha, India. It is on the shore of the Bay of Bengal. It is known for being a tourist attraction and a Hindu sacred place. The beach is the site of the annual Puri Beach Festival, which is co-sponsored by the Indian Ministry of Tourism, the city of Puri
, the Development Commissioner of Handicrafts, and the Eastern Zonal Cultural Center, Kolkata. The beach hosts sand art displays, including work by international award-winning local sand artist Sudarshan Pattnaik. The Golden Beach at Puri was awarded the prestigious 'Blue Flag' tag on October 11, 2020 by the Foundation for Environment Education (FEE), Denmark.
Puri Beach is located at the city of Puri and the distance between Puri railway station and the beach is only 2 km. The nearest airport, Biju Patnaik Airport, is located in Bhubaneswar, which is 60 km away. Buses and Taxis are available for local transportation.
At the Beach LA

At The Beach, Los Angeles (ATBLA) is the organization that promotes and administers the Los Angeles Black gay pride event that occurs every summer. At The Beach is an annual beach party/Pride celebration which exists as the focal point for the black gay pride events, is the largest black gay pride event on the West Coast.
At the Beach LA was born out of a small number of friends in Los Angeles, California, in 1988. They understood, as black gay men, that it was common for them to be rejected by the larger black and gay communities. Though the greater black and gay communities mostly refused to include them, these individuals yearned to celebrate and enjoy their identity as black gay men. They hosted a small gathering in Malibu Point Dune beach, several miles away from the LA metropolis, in a place almost hidden from the public. This gathering was a huge success and thus began a movement for black gay pride across the world.
The event, now more commonly known as L.A. Black Pride, is still the most popular and longest running black LGBTQ event in the western United States. However, the event has seen a noticeable attendance and interest decline in recent years, primarily due to the new great migration of blacks from the West to states more eastward seeking a more affordable cost of living and/or larger presence of black culture.
Гюйс

Гюйс (на нидерландски: geus; на немски: Gösch; на английски: jack), наричан още крепостен флаг, носово знаменце или малък корабен национален флаг, се поставя на носа на военните кораби като заместител на държавния военноморски флаг.
По време на средновековните мореплавания носовият (бушпритен) флаг е обозначавал от кое пристанище е кораба. Предполага се, че названието „гюйс“ произлиза от нидерландското geus – название, въведено от гьозите за носовите знаменца на техните кораби в периода на Нидерландската революция (1566 – 1609).
Не е ясно кога е създаден първият български гюйс, но така или иначе той липсва в издадения през 1898 г. в Санкт Петербург „Албум на щандартите, флаговете и вимпелите на Руската империя и чуждите държави“. За пръв път се среща в съставения от полковник Богословски „Албум на щандартите и флаговете на чуждестранните държави“, издаден през 1912 г. Представлява бял квадратен плат с наложени върху него един върху друг червен хералдичен кръст и зелен андреевски кръст. От своя страна руският гюйс е повлиян от знамето на Великобритания. Цветово икуринята (на испански: Ikurriña) – флагът на Страната на баските, както и техните преселници в Северна и Южна Америка, наподобява българския гюйс.
Иванов, Иван. Български бойни знамена и флагове. София, Св. Георги Победоносец, 1998.
Знаме на Самарска област

Знамето на Самарска област е държавен символ на едноименния субект от Руската федерация. Утвърдено е на 22 септември 1998 г.
Знамето на област Самара е правоъгълно с три равни хоризонтални ивици: горе – червена, средата – бяла и долу – синя. В средата на знамето е изобразен герба на областта, равен на две трети от височината на широчината на знамето. Съотношението на ширината на флага към неговата дължина е 2:3.
В Русия, белият цвят представлява благородството и искреността, синьо – лоялност, честност, съвършенство, целомъдрие, червеното напомня за кураж, смелост, щедрост и любов.
Цветовете на флага са същите като на Самарското знаме – исторически символ на Самара, Русия и България. Използвано от българските опълченци по време на Руско-турската война (1877 – 1878) за Освобождение на България.
Историята на Самарското знаме е свързана с борбата на славянските народи срещу османското владичество. През лятото на 1875 г., въстание избухва в Босна и Херцеговина, през април следващата година избухва и в България, а след още два месеца, Сърбия и Черна гора започват война с Османската империя. Хиляди руски доброволци заминават за Балканите, за да се бият на страната на славяните.
Самарската градска Дума решава да създаде един общ флаг за славяните в сраженията им срещу турците. Активно участие в това начинание има Пьотър Алабин и жена му Варвара Василиевна. На 6 (18) май, знамето е връчено на 3-та българска опълченска дружина, в близост до град Плоещ.
На 22 септември 1981 г., реплика на знамето е доставена в Куйбишев, а в наши дни тя се съхранява в Самарския Военно-исторически музей Червено знаме на Приволжко-Уралски военен окръг.
При изготвянето на проекта за закон „Държавни символи на област Самара“, най-много противоречия между членовете на работната група възникват при обсъждането на бъдещия флаг, защото няма такъв прецедент в областта. Група учени, историци и местни такива считат за единствена възможна употреба, прототипът на Самарското знаме за създаването на трицветно знаме за Самарска област.
Безопасност

Безопасност е състоянието на защитеност на жизненоважните интереси на личност, организация, предприятие, общество от потенциално или реално съществуващи заплахи.
Обикновено осигуряването на безопасността се изразява в спазване на съвкупност от правила за предовтратяване на аварии и спасяване на живота на хората.
Предупредителните знаци, създаването на стандарти и процедури, предлагането на застраховки и гаранции значително повишават безопасността.
Обществена безопасност

Обществена безопасност е отделение на полицията за разправа с политическите противници. Създадена през 1907 г. по Закона за столичната полиция. В началото е едно от трите отделения към Канцеларията на софийския градоначалник и се състои от шест бюра – съдебна полиция, полиция на двореца (с охранителни функции), нравствена полиция, контрол, анархисти, пътници и обществени заведения. През 1919 г. се обособява като самостоятелно отделение. От 1925 г. е преобразувана в Отдел Държавна сигурност към Дирекция на полицията, състояща се от две бюра – за вътрешна и за външна сигурност. През 1937 г. бюрата/отделенията на ДС се увеличават на четири: Отделение А – за борба с нелегалните политически организации; Отделение Б – за външно контраразузнаване; Отделение В – за борба с некомунистическите политически организации; Отделение Г – за контрол на печата и легалните сдружения. След присъединяването на Царство България към Тристранен пакт (1 март 1941 г.), към структурата на ДС се добавя ново Отделение Г – за връзки с германското разузнаване, като Отделението за контрол на печата и легалните сдружения получава индекс „Д“. След 1944 г. ДС е преобразувана по съветски модел и се превръща в един от основните репресивни инструменти на тоталитарния режим в НРБ.
Стандарти за безопасност на работното място

Стандарти за безопасност на работното място са група от нормативни документи, които оказват мерки за безопасност и рискове за здравето на работното място.
Руския учен Ломоносов съставя първия сборник с правила и норми за безопасна работа Первыя основанiя Металлургiи, или Рудныхъ Делъ. Първите норми за безопасност на труда се съставят през 1802 година с акта Закон за здравето и морала на чираците (Health and Morals of Apprentices Act). През 1893 година в САЩ е създаден стандарт за безопасност по време на пътуване в железопътния транспорт.
Заедно с развитието на техническия прогрес, започват да се увеличават рисковете на работното място и вредни фактори<който могат да навредят на здравето. От 50-те години започват да се създават отделни актове, с които се определят негативните последици в някои области на работния процес. През 70-те години започва навлизането на съвременни стандарти за електробезопасност и влияние на други вредни фактори върху човешкото здраве на работното място.
Електромагтнитно поле с висока честота, може да причини негативни ефекти върху нервната система. Също така полетата с висок интензитет, Могат да доведат до сериозно увреждане на някои органи. Здравословното състояние на хора, които са с имплантирани пейсмейкъри и други електронни устройства, могат да бъдат сериозно увредени. Подобно облъчване може да доведе и до летален изход.
Пораженията от лазер могат да бъдат фатални за човешкото зрение. В стандартите са дефинирани типовете лазерна апаратура. Категоризирани са и безпасните разстояния от лазерната апаратура до зрителния апарат.
Сигурност

Сигурността e степен на съпротива или предпазване от вреда. Сигурността се прилага към всичко, което е ценно и в същото време уязвимо, това може да е предмет, компютърна система, помещение, човек, група, общност, нация или организация.
Сигурността е функционалното състояние на дадена система, което осигурява неутрализирането и противодействието ѝ на външни и вътрешни фактори, които оказват влияние или могат да въздействат деструктивно на системата (влошаване организационното състояние на системата или невъзможност за нейното функциониране и развитие). Обичайно организираните атаки срещу системата за сигурност са в резултат на заговор.
Като принцип сигурността подсигурява живота и здравето на физическите лица, държавата, юридическите лица и дейността им, както и бизнеса от страна на потенциални и/или реални заплахи. Високата степен на сигурност на индивида, общността, страната, конкретна корпоративна или нестопанска организация, осигурява увеличаване на благосъстоянието. Сигурността подсигурява възможността за натрупване на блага за индивида, тъй като тя е втората стъпка след физиологичните нужди в Пирамидата на Маслоу.
Възприемането на сигурността може да не бъде тясно свързана с реално измеримата обективна степен на сигурност и мерките за тази сигурност. Например стол, който привидно изглежда устойчив, може да има разхлабени елементи, които да причинят разпадането му при сядане В някои случаи обаче, възприеманото ниво на сигурност обективно влияе върху реалното ниво на сигурност и това става с използването на камери и устройства за наблюдение.
В зависимост от обекта за сигурност се разграничават:
Например в информационната сигурност, това са :
Бруст

Бруст (от немски: Brustschwimmen, Брустшвимен – „гръдно плуване“) е най-популярният стил в плуването за развлечение и един от основните стилове в състезателното плуване. Той е един от най-лесните и релаксиращи стилове за начинаещи. Състезателите обаче го намират за труден, защото за него е необходима повече енергия, отколкото за кроула и гърба, когато се плува със скорост. Стилът претърпява големи промени откакто е въведен през 17 век. Сега повечето плувци използват техника създадена от унгарския треньор Йозеф Наги през 80-те години на XX век. Брустът е най-бавният от четирите официални състезателни плувни стила. Най-добрите плувци в света го плуват със средна скорост около 1,67 метра в секунда.
Ето и някои български резултати:
Урок по плуване бруст
Антъни Иванов

Антъни Иванов е български плувец, състезаващ се в дисциплината бътерфлай.
На световното първенство по плуване през 2017 година в Будапеща постига един от най-силните резултати в българското плуване, като се класира на 8-о място на финала на 200 метра бътерфлай и подобрява националния рекорд в тази дисциплина с време 1:55.55 минути в сериите. Също така класирането му за финал е първо за български плувец от 6-ото място на Михаил Александров през 2007 г. в дисциплината 100 метра бруст от първенството в Мелбърн. Иванов участва в още 2 старта, като завършва 38-и в 50 метра бътерфлай и 41-ви в 100 метра бътерфлай.
През 2023 влиза в конфликт българската федерация по плуване след пропусната допинг проверка.
Слага край на кариерата си през 2024 година.
Таня Богомилова

Таня Богомилова Дангалакова е българска спортна деятелка и плувкиня, олимпийски шампион от Летните олимпийски игри в Сеул 1988. На Световното първенство в Мадрид 1986 г. завършва трета на 100м бруст и втора на 200м. На Европейското първенство в София през 1985 г. става шампионка на 200м бруст и трета на 100м. Заедно с Бистра Господинова, Радосвета Пиронкова и Ваня Аргирова заема трета позиция на щафетата 4×100м смесена.
Член е на Техническата комисия на плуване в открити води на ФИНА (Международната федерация по плувни спортове) и Генерален секретар на Българска федерация за плувни спортове (БФПС).
Родена е в София на 30 юни 1964 г. Започва да тренира плуване на 6-годишна възраст. Неин първи учител по плуване е Петър Костов. На 14-годишна възраст е майстор на спорта.
Състезава се в дисциплината бруст. Зoпочва да тpениpа плyване на 6-годишна възpаcт пpи Петъp Коcтов. Първото ѝ голямо състезание е на летните олимпийски игри в Москва през 1980 г., където се класира девета.
На европейското първенство в София (1985) печели златен (200 м бруст), сребърен медал (100 м бруст) и бронзов медал (смесена щафета 4 по 100 м). На Световното първенство по плуване в Мадрид е втора на 200 м и трета на 100 м. (1986)
Омъжва се за Георги Дангалаков, който става неин треньор. Ражда дъщеря Ана (1987). На следващата година на летните олимпийски игри в Сеул печели златен медал на 100 м. бруст и поставя олимпийски рекорд. Тя е единствената ни олимпийска шампионка по плуване. Обявена за Спортист на годината за 1988 г.
Състезава се до 1991 г. Работи като треньор в Гърция, в Държавна агенция за младежта и спорт. Изпълнителен директор на Българска федерация по плувни спортове от 2002 г. (БФПС), генерален секретар на БФПС.
Родство: дъщеря Ани и син Георги. Ани Дангалакова е многократна републиканска шампионка по плуване и участник в летните олимпийски игри в Атина през 2004 г..
Петър Стойчев

Петър Стойчев е български плувец и политик. Той е министър на физическото възпитание и спорта в служебното правителство на Марин Райков (от 13 март 2013 г.)
Носител е на световната купа по плувен маратон за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 г. – 11 поредни години. Световен шампион по плуване на 25 km в открити води през 2011 в Шанхай. През 2007 г. поставя световен рекорд по най-бързо преплуване на протока Ла Манш – за пръв път в историята под 7 часа.
Плувецът е първият и единствен българин, поканен и приет в Международната зала на плувната слава (САЩ) – елитарен клуб на най-бележитите спортисти.
Петър Стойчев е почетен гражданин на аржентинския град Виедма. Кметът Хорхе Ферейра издава декрет (постановление), в който подробно описва успехите му: „...За нашия град Виедма е огромна чест присъствието на този забележителен плувец, чиито успехи са безпрецедентни в историята на неговия спорт...“
Петър Стойчев е избран за най-добър плувец в света в най-мащабното гласуване на сайта на Световната асоциация по плуване в открити води за 2009 г.
На 24 януари 2024 година Петър Стойчев влиза официално в книгата на Световните рекорди на „Гинес“ за най-скростно преплуване на седемте най-трудни протока в света „Oceans Seven“ за 175 дни ! :
Петър Райчев Стойчев е роден е на 24 октомври 1976 г. в Момчилград. Състезава се за спортен клуб Левски в дисциплините 400 m и 1500 m свободен стил. Негов треньор от 1998 г. е Красимир Туманов. Освен това е старши лейтенант към Центъра за бойна подготовка и спорт на Министерството на вътрешните работи (ЦБПС на МВР).
На 23 юли 2011 г. Петър Стойчев става световен шампион в плуването на 25 km в открити води на Световното първенство по плувни спортове в Шанхай. От стартиралите 33 плувци 16 се отказват и не завършват състезанието поради високата температура на водата (30,9 °C).
Към 2012 година Петър Стойчев е 11-кратен победител на Охридския плувен маратон.
На Петър Стойчев принадлежи стария световен рекорд за преплуване на протока Ла Манш, поставен на 24 август 2007 г. Стойчев тръгва в 12,00 часа българско време от „Шекспир Бийч“ в Дувър в посока към френския бряг Кап Брюне. Той е първият, преплувал протока за време под 7 часа. Стойчев преплува разстоянието за 6:57.50 часа, подобрявайки досегашния рекорд – 7:03.50 часа, поставен през 2005 г. от Кристоф Вандрач (Германия).
На 29 август 2007 г. в качеството си на служител на МВР Петър Стойчев е награден от министър Румен Петков с боен пистолет с пълно снаряжение. Треньорът му Красимир Туманов е награден с почетно отличие на Министерството на вътрешните работи.
Сигнал (група)

„Сигнал“ е известна българска рок група, създадена в София през юни 1978 година от Йордан Караджов, Христо Ламбрев, Румен Спасов и Георги Кокаланов.
Първия си албум „Вечен кръстопът“ групата записва и издава през 1979 г., продава се в 320 000 копия. В над 40-годишната си кариера издават 11 студийни албума и изнасят хиляди концерти. Тя е една от българските групи с множество концерти извън България. Най-известните им хитове са: „Липсваш ми“, „Мина и Лора“, „Сляп ден“, „Спри се“, „Спомен мил, спомен мой“, „Зелени сигнали“, „Между ад или рай“, както и култовите: „Сбогом“, „Да те жадувам“ и „Може би“.
Национално знаме на Гренландия

Знамето на Гренландия е прието на 21 юни 1985 г.
Състои се от две хоризонтални полета. Горната част е бяла, долната червена. Около средата е изобразен червено-бял кръг. Горната е червена, долната бяла.
Бялата част символизира ледовете и снежните върхове на страната, а червения цвят океана. Бялата част на кръга символизира айсбергите, а червената част фиордите. Друга интерпретация обозначава кръга като изгряващото и залязващо слънце. Цветовете повтарят знамето на Дания, чието владение е Гренландия.
Първите опити за създаване на флаг на Гренландия са от 1973 г. Тогавашното знаме е зелено-бял-син скандинавски кръст, по-подобие на знамето на Фарьорските острови. През следващата година започва конкурс за изработка на ново знаме, сред жителите на острова. Но окончателен вариант не е избран. С получаването на независимост правителството обявява конкурс за създаване на знаме сред повече от 500 проекта. В резултат е избран сегашният флаг и на 21 юни 1985 г. е окончателно утвърден.
Национално знаме на Боливия

Националното знаме на Боливия е прието през 1851 г. Представлява три хоризонтални ивици – червена, жълта и зелена и гербът на Боливия, разположен в центъра. Държавното знаме има същата форма, но е добавен гърбът на страната в центъра.
Въпреки че Боливия няма излаз на море, в страната има военноморски флот, които плава из реки и езера. Деветте звезди на морския флаг обозначават деветте департамента на Боливия, а голямата звезда обозначава правото на излаз на море, което е загубено в резултат на Тихоокеанската война през 1884 г.
Хардап (язовир)

„Хардап“ е язовир в Намибия.
Намира се в близост до административния център Мариентал на Регион Хардап. Изграден е през 1962 г., докато съвременна Намибия е била под контрола на ЮАР.
Язовир „Хардап“ е най-големият в страната. Той прегражда водите на река Фиш. Площта на водното му огледало е 25 км.
Проектиран за първи път през 1897 г., язовир Хардап е най-големият язовир в Намибия с капацитет от 320 милиона кубични метра и площ от 25 km 2 (2 500 ha). Строителството започва през 1960 г. и завършва през 1963 г.
Язовир Хардап снабдява Мариентал и околните селища с питейна вода. Местоположението му близо до града обаче също крие опасност от наводняване, шлюзовете му трябва да бъдат отворени напълно заради водосбора на река Фиш. Тръстиковите треви, растящи в коритото на река Фиш, забавят водния поток и допълнително засилват опасността от наводнения.
Преди построяването на язовира Мариентал е наводнен през 1923 и 1934 г. Наводненията след пускането в експлоатация на язовира се случват през 1972, 1974, 1976, 2000 и 2006 г. Оттогава нивото на водата в язовира се поддържа на максимум 70% от способността му да предотвратява както преливане, така и неконтролирано изтичане през напълно отворени шлюзове.
в района се срещат черен носорог, гемсбок, зебра, куду, щраус, планински скакач и стийнбок. Също така има голямо разнообразие от птици, които могат да се наблюдават в и около язовира. На самото езеро могат да се видят розов пеликан, корморан и лопатарка, както и африкански белоглав морски орел и малък брой орел рибар.
Срещат се следните дървета: камилски трън, африканска паркинсония и биволски трън /Ziziphus mucronata/.
След четиригодишен период на обновяване местата за отдих на язовира са отворени отново през 2016 г. Дейностите на язовира включват плуване, риболов и наблюдение на птици. Има ресторант и магазин.
Мъртво течение

Мъртвото течение, също наричано разривно течение (да не се бърка с „мъртво вълнение“) или сулуган, сулган (термин, използван от рибарите по южното черноморие), е крайбрежно, понякога силно водно течение причинено от разбиващите се вълни, което отвежда вода от брега навътре в морето или друго водно тяло.
Мъртво течение може да се образува на всеки бряг, където се разбиват вълни – морски, океански, или езерен.
Най-често мъртвото течение се простира от брега до отвъд линията на разбиващите се вълни.
В САЩ мъртви течения са причина за 80% от водните спасителни операции на плажове с прибой.
Мъртвото течение се образува от разбиващите се вълни, които пренасят вода към брега. Щом достигне брега, тази вода се оттегля обратно към морето. При определени условия, свързани с формата на брега и дъното и силата на вълните, оттеглянето се случва под формата на течение насочено навътре в морето, перпендикулярно на брега. Обикновено така образуваният воден поток губи силата си на неголямо разстояние от брега, близо след линията на разбиващите се вълни.
Мъртвите течения могат да са много тесни, но понякога достигат стотици метри в широчина.
Мъртвото течение е основна заплаха за плажуващите. То е особено опасно за слабите плувци или хората, които не умеят да плуват, но може да има скорост, достатъчна да отнесе дори опитни плувци навътре във водата. Обстоятелството, че зоната на мъртвото течение обикновено изглежда по-спокойна и по-подходяща за плуване от съседните, по-плитки зони, създава допълнителна опасност. Мъртвото течение не тегли към дъното, а навътре в морето.
Мъртвото течение невинаги е лесно разпознаваемо за средностатистическия плажуващ. В някои случаи мъртвото течение може да бъде разпознато по един или повече от следните признаци:
При по-голяма сила плуването срещу течението е непосилно и за добър плувец. Важно е да се запази самообладание. Не е препоръчително да се правят опити да се плува срещу течението, защото това може да доведе до изтощаване на плувеца, без да го прибилижи към брега, и впоследствие да предизвика уплаха и паника. Техниката на излизане от течението е да се плува успоредно на брега, докато се излезе от течението, а след това към брега. Ако плувецът не може да изплува от течението, може да се остави да бъде отнесен и малко навътре в морето, където мъртвото течение престава, и оттам да доплува до брега, заобикаляйки го.
В България погрешно се смята, че най-често се появява в началото на август. Това е суеверие, свързано с така наречения „Ден на удавника“ – 2 август – Илинден, според стария църковен календар. Мъртво течение има и през пролетта, есента и зимата, но тогава по обясними причини никой не попада в него.
Друго разпространено вярване е, че теченията в прибоя и най-вече мъртвото течение „дърпат“ особено изразено надолу към дъното.
Кросфит

Кросфит (на английски: CrossFit, Inc.) е американска фитнес компания създадена от Грег Гласмън и Лорън Дженаи през 2000 година. Промотиран като физическа активност и състезателен спорт, кросфитът включва елементи от спортовете – вдигане на тежести, гимнастика, плуване, гребане и бягане. Тренировките са бързи, с висока интензивност и обикновено без почивки.
Според Грег Гласмън кросфит не е специализирана фитнес програма, а преднамерен опит да се оптимизира физическата компетентност в следните 10 фитнес умения: сърдечно-съдова и дихателна издръжливост, силова издръжливост, сила, гъвкавост, експлозивност, скорост, координация, ловкост, баланс и точност.
Кросфитът е широко популярен в САЩ и се практикува в над 10 000 фитнес клубове в страната.
Често тренираните упражнения в кросфит включват: мъртва тяга, клек, набиране, напади, бягане, кофички, лицеви опори, преса, изтласкване, обръщане и изхвърляне, катерене по въже, коремни преси, подскоци и скачане на въже, хвърляне на медицинска топка, раменни преси и комбинирани движения като силови възлизания.
Кросфит игрите се провеждат всяко лято от 2007 година насам. Състезателите взимат участие в надпревари, включващи упражнения, за които научават само часове преди изпитанието и понякога включващи изненадващи елементи, които не са част от кросфит режима. Примери за това са – плуване в океана, кратък триатлон и хвърляне на софтбол топка.
Игрите са представени като състезание целящо да определи „най-подготвения състезател“, като участниците трябва да са подготвени за всичко. Игрите включват дивизии за състезатели от всеки пол, както и различни възрастови групи за ветерани.
Кросфитът е често критикуван и една от основните причини е интензивността на трениране и опасността от контузии и травми. Пред най-голям риск са изложени начинаещите и тези, които тренират интензивно, но са в слаба форма.
Кросфитът може да бъде и предпоставка за развиване на рабдомиолиза – заболяване, което може да доведе до смърт. Така през 2005 година трениращ по програмата на кросфит успява да осъди компанията за причинени контузии и повишена опасност от рабдомиолиза. Той получава 300 000 долара за причинените му щети.
През 2005 The New York Times директно асоциира рабдомиолизата с кросфит упражненията в статия с име „Влез във форма, дори това да те убие“. В статията се цитира спортен журналист, който твърди, че няма как неопитни хора да се занимават с кросфит без да се наранят.
Япок

Япок (Chironectes minimus) e вид опосум от семейство Didelphidae, единствен представител на род Chironectes. Вероятно видът е наречен така на името на река Ояпок във Френска Гвиана.
Видът е широко разпространен от Южно Мексико до северните части на Аржентина и Уругвай. Обитава влажни райони в близосст до реки и езера. Денем се крие в дупки в близост до бреговете. Активен е нощем.
Видът е единствения известен торбест воден бозайник. Той е и единственият торбест при който представителите на двата пола притежават марсупиум (При тасманийския вълк този белег също е бил характерен, но видът днес е изчезнал). Видът е сравнително малък с размери на тялото 27 - 32,5 cm и опашка дълга 36 - 40 cm. Козината има мраморен вид от съчетанието на сив и черен цвят. Муцуната, областта около очите и челото са черни. Надочницата и около ушите са белязани от светла ивица подобно на вежда. Ушите са закръглени и голи. Опашката е гола черна в основата и бяла или жълта към своя край. Задните лапи са с ципи между пръстите, докато при предните липсват. По този начин с предните крайници малките бозайници хващат плячката, а със задните и опашката плуват.
Видът е хищен. Хранят се с риба, земноводни и ракообразни.
Чифтосването е през декември. Две седмици по-късно раждат 1 до 5 малки, които остават в марсупиума около 48 дни. Въпреки че напускат торбата малките остават с майката още известно време. Плуването създава опасност от навлизане на вода в торбата. За да се запазят малките от температурната разлика и навлизането на вода, марсупиума се отваря назад, а в края има добре развит мускул, който плътно прилепва края му към кожата на тялото.
Карон Грейвс

Карон Грейвс (на английски: Karron Graves) е американска филмова и театрална актриса, станала популярна с ролята си на Мари Уорън във филмовата адаптация на Артър Милър „Лов на вещици“ през 1996 година.
Карон Грейвс е родена на 30 ноември 1973 г. в град Джейнсвил, щата Уисконсин, САЩ. Израства в град Сарасота, Флорида.
Като малка Карол е активна спортистка – състезателка по плуване и двукратна състезателка, участвала в Щатските младежки олимпийски квалификации. В ранна възраст, в Ню Йорк, постъпва в Професионалното училище „Fiorello H. LaGuardia High School“. Също така получава диплома и от драматургичната школа в Йейл. През 1999 г. се дипломира от университета в Принстън.
Като дете Карол Грейвс участва в представления на Музикалния театър на „Метрополитън опера“ в продължение на шест сезона. Телевизионният ѝ дебют е през 1986 г., когато участва в шоуто „Saturday Night Live“, като момиче скаут, опониращо на водещия Фил Хартман. През следващата година Карон участва във филма „Смокинята“.
През 1988 г. започват снимките на сериала „Заливът на делфините“, продукция на компания CBS, с водещата роля на Кейти Ларсън.
На театралната сцена тя изиграва ролята на Клара в пиесата на Артър Милър „Опасност: Спомени!“ от 1987 в театър „Линкълн център“. Участва в международното турне на „Звукът на музиката“ през 1988, продуцирана от Джеймс Хамърстийн. Влиза в ролята на Гиния в пиесата „Деветте Арменци“ в Манхатънския театър.
Най-популярната ѝ роля в киното е на Мари Уорън в продукцията на 20 Century Fox „Лов на вещици“ от 1996 година. В продукцията си партнира с големи имена като Даниъл Дей-Люис и Уинона Райдър. Карон има също така, и епизодични роли в сериали като „Закон и ред“, „Пътеводна светлина“, и „Монк“. Играе и във филмите „Добрият пастир“ и „5 желания“.
В кариерата на Карон са вписани и много появи на Бродуей и десетки участия в театрални постановки из цялата страна. Активната ѝ кариера продължава.
List of spaceflight-related accidents and incidents

This article lists verifiable spaceflight-related accidents and incidents resulting in human death or serious injury. These include incidents during flight or training for crewed space missions and testing, assembly, preparation, or flight of crewed and robotic spacecraft. Not included are accidents or incidents associated with intercontinental ballistic missile (ICBM) tests, death or injury to test animals, uncrewed space flights, rocket-powered aircraft projects of World War II, or conspiracy theories about alleged unreported Soviet space accidents.
As of January 2025, 19 people have died during spaceflights that crossed, or were intended to cross, the boundary of space as defined by the United States (50 miles above sea level). Astronauts have also died while training for space missions, such as the Apollo 1 launch pad fire that killed an entire crew of three. There have also been some non-astronaut deaths during spaceflight-related activities. As of 2025, more than 188 people have died in spaceflight-related incidents.
As of January 2025, in-flight accidents have killed 15 astronauts and 4 cosmonauts in five separate incidents. Three of the flights had flown above the Kármán line (edge of space), and one was intended to do so. In each of these accidents, the entire crew was killed. As of December 2023, a total of 676 people have flown into space and 19 of them have died. This sets the current statistical fatality rate at 2.8 percent.
NASA astronauts who died on duty are memorialized at the Space Mirror Memorial at the Kennedy Space Center Visitor Complex in Merritt Island, Florida. Cosmonauts who died on duty under the Soviet Union were generally honored by burial at the Kremlin Wall Necropolis in Moscow. No Soviet or Russian cosmonauts have died during spaceflight since 1971.
In addition to accidents during spaceflights, 11 astronauts, test pilots, and other personnel have been killed during training or tests.
Apart from actual disasters, 38 missions resulted in some very near misses and also some training accidents that nearly resulted in deaths.
Spaceflight-related accidents and incidents during assembly, testing, and preparation for flight of crewed and uncrewed spacecraft have occasionally resulted in injuries or the loss of craft since the earliest days of space programs. 35 accidents since 2009.
This list excludes deaths caused by military operations, either by deliberate detonations, or accidental during production – for example German V-2 rockets reportedly caused on average an estimated 6 deaths per operational rocket just during its production stages. Over 113 fatalities.
47 fatalities.
List of Shangri-La Frontier episodes

Shangri-La Frontier is an anime television series based on Katarina [ja] and Ryosuke Fuji's manga series of the same name, which itself is based on Katarina's web novel of the same name. The anime series is produced by C2C, directed by Toshiyuki Kubooka, assistant directed by Hiroki Ikeshita, supervised and written by Kazuyuki Fudeyasu, character designed by Ayumi Kurashima, and music composed by Monaca's Ryūichi Takada, Kuniyuki Takahashi, and Keiichi Hirokawa. The 25-episode first season aired from October 1, 2023, to March 31, 2024, on the Nichi-5 [ja] programming block on all JNN affiliates, including MBS and TBS. For the first cours, the opening theme song is "Broken Games" performed by FZMZ, while the ending theme song is "Ace" performed by Chico [ja]. For the second cours, the opening theme song is "Danger Danger" performed by FZMZ feat. Icy, while the second ending theme song is "Gajumaru: Heaven in the Rain" (ガジュマル ～Heaven in the Rain～) performed by Reona.
Immediately following the airing of the first season finale, a second season was announced, which aired from October 13, 2024, to March 30, 2025, on the same programming block. For the first cours, the opening theme song is "Queen" performed by Lisa, while the ending theme song is "Anya no Dancer: Dancer in the Dark Night" (闇夜のダンサー -Dancer in the Dark Night) performed by Otoha [ja].
A third season was announced immediately following the airing of the second season finale.
Crunchyroll streams the series outside of East Asia. Muse Communication licensed the series in Southeast Asia. Aniplex collected the anime series on four Blu-ray and DVD disc sets, with two for each season.
Long Beach (British Columbia)

Long Beach is the largest and longest beach in the Pacific Rim National Park Reserve on the west coast of Vancouver Island, British Columbia, Canada. It is on Wickaninnish Bay between Tofino (NW) and Ucluelet (SE) and is adjoined by campgrounds and picnic areas. The Tofino-Ucluelet highway parallels the entirety of the beach. The beach's consistent surf, exposed to the open Pacific Ocean, established it as one of the earliest and most popular surfing locations in British Columbia.
Long Beach features rocky 'islands' in the mid-tidal zone of the beach that are accessible only at low tide; when the tide is high, these islands are either surrounded by water or thrashed by ocean swells. In addition, dangerous rip currents exist around the larger islands, and to some extent in the open sea farther out. Unsupervised swimming is considered extremely hazardous, and park visitors have been swept from shorebound rocks during storm season; for this reason, beach access is restricted during heavy storm weather. Prominently posted signs warn about the danger of visiting the beach during high tide, as shorebound logs can be shifted unexpectedly by swells that wash onto the higher reaches of the beach.
49°03′00″N 125°43′00″W﻿ / ﻿49.05000°N 125.71667°W﻿ / 49.05000; -125.71667
ZYX Music

ZYX Music е немска музикална компания основана през 1971 г. от Бернхард Микулски.
Компанията се казва Pop-Import Bernhard Mikulski до 1992 г., когато е преименувана на ZYX Music. Компанията е специализирана в диско и хаус музикалния жанр. За основателя на музикалната компания Бернхард Микулски се казва, че е изобретател на термина италодиско през 1980-те години. След смъртта на Бернхард съпругата му Криста Микулски поема компанията от 1997 година.
Седалището на компанията е в Меренберг, Германия, като компанията има офиси в САЩ и няколко европейски страни. ZYX Music осъществява записи в няколко различни жанра, включително електронна музика, хип-хоп, фънк, рок и поп. И до днес авторските права на някои от легендарните диско изпълнители от миналия век са притежание на ZYX Music.
Под търговската марка Zyx Classic, музикалната компания преиздаде на CD класическа музика, включително и специалното издание с музикалните произведения на Лудвиг ван Бетовен.
Лиан Лембъргър

Лиан Лембъргър (на английски: LeAnn Lemberger) е американска писателка на бестселъри в жанра съвременен романс, исторически романс и документалистика. Пише под псевдонима Лий Майкълс (на английски: Leigh Michaels).
Лиан Лембъргър е родена на 27 юли 1954 г. в Айова, САЩ. Израства във ферма в област Гътри. Като тийнейджър Лиан чете много любовни романи. Пише първия си романс докато е на 15 г., но резултатът не ѝ харесва и тя го изгаря.
През 1972 – 1975 г. учи в Университета Дрейк в Де Мойн, Айова, с бакалавърска степен по журналистика. Получава наградата „Хърст“ за писането си като студент. Омъжва се за Майкъл Лембъргър, художник-фотограф.
Лиан изгаря пет свои ръкописа преди издателство „Harlequin“ да приеме през 1983 г. първия за публикация. Романсът ѝ „On September Hill“ излиза през 1984 г. под псевдонима Лий Майкълс.
Оттогава тя е автор на над 100 романа. Тя пише сладки, традиционни романси, чието действие се развива в намиращи се в Средния Запад малки градове, като подчертава важността на семейните ценности. Произведенията ѝ са преведени на над 20 езика и са издадени в над 30 милиона екземпляра по целия свят.
Има множество номинации за наградата РИТА на Асоциацията на Писателите на романси на Америка за съвременните ѝ романси. През 2003 г. е удостоена с наградата „Johnson Brigham“ от Библиотечната асоциация на Айова за изключителен принос към литературата.
Лиан преподава писане на романси по Интернет за „Gotham Writers' Workshop“ от 2001 г., участва на семинари като асоцииран професор в Университета на Айова, и на други места. Член е на организацията „Автори на романси помагащи автори на романси“. Има няколко книги на тема писането на романси. Носител е на наградата „Tender Heart“ за помощта си към другите писатели. Публикува и статии в „Digest Writer“ и „The Writer“.
Лиан Лембъргър живее със съпруга си в Отумва, Айова.
Джина Уилкинс

Джина Уилкинс (на английски: Gina Wilkins) е американска писателка на бестселъри в жанра романс. Писала е и под псевдонима Джина Ферис (на английски: Gina Ferris) в периода 1988-1994 г.
Джина Ферис Воган Уилкинс е родена на 20 декември 1954 г. в Литъл Рок, Арканзас, САЩ, в семейството на Върнън и Бет Воган, електротехник и изпълнителен секретар. Има три по-малки братя. От малка, под влияние на майка си, е ненаситен читател на всякакъв вид литература. В гимназията е редактор на училищния вестник.
Завършва Университета на Арканзас с бакалавърска степен по журналистика през май 1976 г. От 1979 до 1983 г. работи в областта на рекламата и развитието на човешките ресурси чрез аудио-визуално обучение в „Sterling Stores/Magic Mart“. През 1972 г. се омъжва за Джон Уилкинс, дървосекач. Имат 3 деца – 2 дъщери и син, които имат кариера в медицината и медицинските изследвания.
Заедно с работата си Джина Уилкинс преследва мечтата си сама да пише книги. Първият ѝ романс „Hero in Disguise“ от поредицата „Сестрите Рийд“ е публикувана през 1987 г. След нея тя напуска работата си, купува си пишеща машина, и се посвещава на писателската ки кариера. Оттогава тя е автор на над 90 романса. В рамките на жанра, тя е автор на романтични комедии, семейни саги, романтичен трилър и романс с паранормални елементи.
Произведенията на писателката често са били в списъците на бестселърите. Те са преведени на 20 езика и са издадени в милиони екземпляри в над 100 страни по света.
Тя е член на Асоциацията на асоциацията на писателите на романси на Америка и на „Романисти, инк.“. Тя често е лектор на конференции, на писателски и граждански организации, и в средни и висши училища, където се фокусира върху развитието на грамотността.
Джина Уилкинс живее със съпруга си в Джаксънвил, Арканзас.
Кристофър Норис

Кристофър Норис (на английски: Christopher Charles Norris, р. 6 ноември 1947) е британски философ и литературовед.
Кристофър Норис защитава дисертация по англицистика в Университетски колеж Лондон през 1975 г. В края на 70-те години на ХХ в. е автор на литературна и музикална критика в днес несъществуващото списание Records and Recording. През 1991 г. започва да преподава в департамента по философия на Кардифския университет. През 1997 г. вече е изтъкнат професор в Училището по англицистика, комуникации и философия на същия университет. Гост преподавател е в различни университети, между които Калифорнийския университет в Бъркли, Градския университет на Ню Йорк, Университета на Орхус и Колежа „Дартмут“.
Той е един от водещите представители на деконструкцията, познавач на творчеството на Жак Дерида. Автор е на множество книги в областта на литературната теория, континенталната философия, философията на музиката, философията на езика и философията на науката. Последните му трудове са свързани с творчеството на Ален Бадиу в неговата връзка с традицията на аналитичната философия и с философията на Дерида. Норис е критикуван от философа Роджър Скрътън, че приема тезата на Дерида за логоцентризма „с догматично убеждение, което затръшва вратата пред аргументацията“.
Марилия Мендонса

Марилия Диас Мендонса (на португалски: Marília Dias Mendonça, 22 юли 1995 – 5 ноември 2021) е бразилска певица, китаристка и авторка на песни.
През 2015 г. издава своя едноименен дебютен миниалбум, но получава широка известност през 2016 г, когато излиза първият ѝ концертен албум Marília Mendonça: Ao Vivo, който получава тройна платинена сертификация за продадени 240 000 копия. Infiel, една от песните в албума, става една от най-слушаните песни в Бразилия за годината, получава троен диамантен сертификат и превръща Марилия в национална знаменитост. Вторият ѝ албум – Realidade, излиза през 2017 г. и печели Латинско Грами в категорията за най-добър албум в стил сертанежу. През 2019 г. Марилия Мендонса издава третия си албум – Todos os Contas, който отново достига 240 000 продадени копия, донесли на певицата втори платинен сертификат и още едно Латинско Грами за най-добър албум в стил сертанежу..
Марилия Мендонса умира на 5 ноември 2021 г. в самолетна катастрофа на път за Каратинга, Минас Жераис, където трябва да изнесе концерт. В малкото въздушно такси освен нея живота си губят още четирима души – чичо ѝ, който е неин мениджър, продуцентът ѝ и двамата пилоти на самолета. Смъртта на петимата е официално потвърдена на живо в ефира на телевизионния канал TV Globo. На поклонението пред тленните останки на певицата, което се провежда на 6 ноември в спортната зала Арена Гояния в Гояния, присъстват около 100 000 души...
Франки Вали

Франки Вали (на английски: Frankie Valli), роден Франческо Стивън Кастелучио (Francesco Stephen Castelluccio) е американски певец, известен като солист на „The Four Seasons“, положил началото на кариерата си през 1960 г. Той е известен преди всичко със своя силен фалцет.
Вали има 29 Топ 40 хита с „The Four Seasons“, и девет Топ 40 хита като самостоятелен изпълнител. Едни от номер едно (начело на класацията) хитове са „Sherry“ (1962), „Big Girls Don't Cry“ (1962), „Walk like a man“ (1963), „Rag Doll“ (1964) и „Oh, What A Night“ (1963 г.). „Can't Take My Eyes Off You“ достига номер две през 1967 г. Като соло изпълнител Франки Вали записва номер едно хитове с песните „My Eyes Adored You“ (1974) и „Grease“ (1978).
Франки Вали, Томи де Вито, Ник Маси и Боб Годио – оригиналните членове на групата – са въведени в Залата на славата на рокендрола през 1990 г..
Франки Вали е роден Франческо Стивън Кастелучио в италианско семейство на 7-о авеню в Нюарк, Ню Джърси, САЩ. Неговият баща, Антъни Кастелучио е бръснар. Майка му Мари Риналди е домакиня Започва да мечтае да стане певец на седемгодишна възраст, когато майка му го води на концерт в Ню Йорк на младия тогава Франк Синатра. Една от неговите любими изпълнителки е Джийн Вали (Jean Valli), чието фамилното име използва за сценичен псевдоним. Преди да започне да се изхранва с музика, Вали е работил като бръснар, подобно на баща си..
Лола Йънг

Лола Йънг (на английски: Lola Emily Mary Young) е британска певица и текстописец от Лондон. Известна е с кавъра си на песента Together in Electric Dreams, както и със сингъла си Messy, който натрупва популярност от TikTok и се изкачва до номер едно в класацията „Ю Кей Сингълс Чарт“.
През 2024 година участва в песента Like Him на Tyler, The Creator от албума му Chromakopia.
Йънг е номинирана многократно за музикални награди, сред които е категорията Rising Star на наградите „Брит“ през 2021 година и Best Pop Act през 2025.
Израства в Бекенхам, Голям Лондон, като баща ѝ е с ямайски и китайски корени, а майка ѝ е англичанка. Доведеният ѝ баща, който е басист, както и нейната майка подпомагат музикалния ѝ талант. Леля ѝ е писателката Джулия Доналдсън. Лола започва да свири на пиано и китара на шестгодишна възраст, а с писането на текстове започва на 11.
На 17 години е диагностицирана с шизоафективно разстройство.
Берлин (група)

„Берлин“ е американска ню уейв група, създадена в Лос Анджелис през 1978 г. Групата постига търговски успех през 1980-те години на миналия век със сингли, като The Metro, Sex (I'm A...), No More Words и оглавяващия класациите Take My Breath Away от филма „Топ Гън“ от 1986 г., който спечели Оскар за най-добра оригинална песен и награда „Златен глобус“ за най-добра оригинална песен. Групата се разпада веднага след постигането на световен успех. Най-известният ѝ състав се състои от певицата Тери Нън, бас китариста и вокалист Джон Крауфорд, Дейвид Даймънд (клавиши), китариста Рок Олсън, Мат Рийд (клавиши) и барабаниста Роб Брил.