Amerikansk-engelsk

Amerikansk-engelsk (engelsk: American English) er et sett med engelske dialekter som for det meste brukes i Amerikas forente stater. Omtrent to tredjedeler av de med engelsk som morsmål bor i USA.
Bruken av engelsk i USA kom ved den britiske koloniseringen på 1580-tallet ved opprettelsen av Kolonien Virginia. Den første bølgen av engelsktalende nybyggere ankom i Nord-Amerika i det 17. århundre. På den tiden var det også hollandsk-, fransk-, tysk-, norsk-, spansk-, svensk, skotsk-, walisisk-, irsk-, skotsk-gælisk- og finsk-talende samt en rekke indianerspråk i Nord-Amerika.
Noen særpregede aksenter kan bli funnet på østkysten (for eksempel i Øst-New England og New York City), delvis fordi disse områdene var i kontakt med England og dermed imiterte prestisjefylte variasjoner av engelsk engelsk i en tid hvor disse variasjonene gjennomgikk forandringer. I tillegg til dette så har mange språksamfunn på østkysten eksistert på sin nåværende plass lengre enn andre. De indre delene av USA ble derimot bebodd av folk fra alle regioner av det eksisterende USA og utviklet derfor et langt mer genergisk lingvistisk mønster.
De fleste nordamerikanske talemåtene er rhotisk, som engelsk var de fleste steder i det 17. århundre. Rhotisiteten ble videre støttet av Hiberno-engelsk, skotsk engelsk og west country-engelsk. I de fleste variasjonene av nordamerikansk engelsk så er lyden som korresponderer til bokstaven r retrofleks [ɻ] eller alveolar approximant [ɹ] heller enn en vibrasjon eller et lett slag. Utelatelse av stavingsrim r skjer noen ganger i rhotic-dialekter hvis r er lokalisert i stavelser eller ord uten trykk og den neste stavelsen eller det neste ordet begynner på en konsonant. I England så ble ofte den tapte r-en endret til en [ə] (Sjevá), som gir starten til en ny klasse med falne diftonger. Videre så er er-lyden i fur eller butter forstått i AmE som en monoftong r-farget vokal (med trykk [ɝ] eller uten trykk [ɚ] som representert i det internasjonale fonetiske alfabetet). Dette skjer ikke i ikke-rhotiske variasjoner av nordamerikansk tale.
Noen andre britisk-engelsk-endringer hvor de fleste nordamerikanske dialektene ikke deltar:
På den andre siden, nordamerikansk engelsk har gjennomgått lydendringer som ikke finnes i Storbritannia, spesielt i standardvariasjonene. Mange av disse er tilfeller av fonetiske forskjeller, og inkluderer:
Noen sammensmeltninger som finnes i de fleste variasjoner av både amerikansk- og britisk-engelsk er:
Nord-Amerika har gitt engelsk ordforråd mange tusen ord, meninger og fraser. Mange tusen er nå brukt i engelsk internasjonalt; andre derimot døde kun få år etter deres opprinnelse.
Prosessen med å sette sammen nye deler av vokabularet startet så fort kolonistene begynte å låne navn for ukjent planteliv, dyreliv og topografi fra indianerspråkene. Eksempler på slike navn er oppossum, raccoon, squash og moose (fra algonkinsk). Andre låneord fra indianerspråkene, slik som wigwam eller moccasin, beskriver kunstige ting som er vanlig i bruk hos de innfødte i Nord-Amerika. Språkene fra andre koloniserte nasjoner har også bidratt til det amerikanske vokabularet; for eksempel cookie, cruller og pit (av en frukt) fra hollandsk; levee, portage («bære båter eller annen gods») og (mest sannsynlig) gopher fra fransk; barbecue, stevedore fra spansk.
Blant de tidligste og mest notable vanlige «engelske» tilføyelsene til det amerikanske vokabularet, datert tilbake til tidlig kolonitid tidlig på 1800-tallet, er termer som beskriver særpreg i det nordamerikanske landskapet; for eksempel, run, branch, fork, snag, bluff, gulch, neck (på trær), barrens, bottomland, notch, knob, riggfle, rapids, watergap, cutoff, trail, timberline og divide. Allerede eksisterende ord, slik som creek, slough, sleet og (i senere bruk) watershed fikk nye betydninger som var ukjent i England.