davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Аутодромо Ерманос Родригес

Аутодромо „Ерманос Родригес“ е писта за провеждане на автомобилни и мотоциклетни състезания, намираща се в Мексико сити, Мексико. На нея се провеждат състезанията за Голямата награда на Мексико от Формула 1, а на неин съкратен вариант - стартове от Формула Е.
Пистата е кръстена на мексиканските пилоти, които са и братя Рикардо Родригес и Педро Родригес. „Ерманос Родригес“ означава „Братя Родригес“.
Пистата е построена на публичен парк през 1962 година, когато се провежда и първата Голяма Награда на Мексико, която е извъншампионатна надпревара за Формула 1. По време на тренировките местният пилот Рикардо Родригес, каращ Лотус за частния отбор на Роб Уокър, загива на пистата и трасето е кръстено на негово име малко по-късно. Първите победители са Тревър Тейлър и Джим Кларк, след като колата на Кларк не потегля. От следващата година трасето е включено в официалния календар на шампионата. Пистата е домакин на надпреварата до 1970-а, когато е отстранена от календара от съображения за сигурност.
По-късно друг мексикански пилот Педро Родригес, брат на загиналия Рикардо, загива по време на надпревара със спортни коли на Норисринг, Западна Германия. В памет на братята, пистата получава името Ерманос Родригес(на испански Братя Родригес). Трасето е реконструирано през 80-те години за подобряване на безопасността и се връща в календара на Формула 1 през 86-а. Трасето е част от календара до сезон 92-ра. Аутодромо Ерманос Родригес е единствената писта, домакинствала Голямата Награда на Мексико. През 2015 пистата ще се завърне в календара на Формула 1 с променена конфигурация.
Пистата е построена на публичен парк в североизточната част на столицата Мексико Сити, където по-късно се помещава и Олимпийското село за Олимпийските игри през 1968-а. Поради сеизмологичното разположение на града, пистата е неравна. Освен това е известна с високата надморска височина, на която се намира. На височина от 2285 метра, трасето е предизвикателство за пилоти и двигатели.
Мулай Ел Хасан

31.586389, -7.986111
Сиркуит Интернасионал Отомобил Мулай Ел Хасан (Circuit International Automobile Moulay El Hassan) е градска писта, разположена на улиците на Маракеш, Мароко.
Предназначена е за стартове от календара на Световния шампионат за туристически автомобили и Формула Е. Дълга е 3 км и има 14 завоя. Разположена е в близост до ботаническата градина Агдал и недалеч от кралския дворец. Кръстена е на мароканския престолонаследник. В предишната си конфигурация (между 2009 и 2015 г.) пистата е по-дълга и има три дълги прави, пресечени от шикани, овален завой в единия край и остър завой в другия.
Съркит
Голяма награда на Сан Марино

Голямата награда на Сан Марино е кръг от световния шампионат ФИА Формула 1, провеждащ се на пистата „Аутодромо Енцо и Дино Ферари“ в град Имола, в близост до Апенините, Италия, между 1981 и 2006 г. Нарича се „Голяма награда на Сан Марино“, на намиращата се близо държава, защото Голямата награда на Италия вече се провежда на Монца.
През 1980 г. 51-вата Голяма награда на Италия не може да бъде проведена на пистата Монца, заради ремонтни дейности, а вместо това се провежда на отстоящата на 80 km писта „Аутодромо Енцо и Дино Ферари“ в град Имола. На следващата 1981 г. Голямата награда на Италия е върната на пистата в Монца, но ръководството на Формула 1 включва и пистата в Имола в календара, като „Голяма награда на Сан Марино“. Първото състезание е спечелено от бъдещия шампион Нелсън Пикет с Брабам-Форд, но остава в историята с невероятната катастрофа, когато Ферари-то на Жил Вилньов пука гума преди един завой, завърта се с висока скорост и се разбива на парчета в преградите. Вилньов остава по чудо невредим, а по-късно завоят е кръстен на негово име. През следващата 1982 г. запомнящо е скарването между Дидие Пирони и Жил Вилньов. Пирони открадва победата от съотборника си. Канадецът обвинява французина в неспазване на заповедите на тима, зарича се че няма да му проговори, а на следващото състезание след 2 седмици загива.
Василица (ски курорт)

Василѝца (на гръцки: Βασιλίτσα или Εθνικό Χιονοδρομικό Κέντρο Βασιλίτσας) е ски курорт в едноименната планина Василица, Гърция. Намира се на 42 км от Гревена и 417 км от Атина. Ски курортът разполага с 5 ски лифта и 16 ски влека. Ски съоръженията достигат до върха на планината, който е на 2113 m надморска височина, а денивелацията на ски пистите е приблизително 450 m.
Копаоник (ски курорт)

Копаоник (на сръбски: Ски центар Копаоник) е планински курорт и най-големият ски център в Сърбия. Намира се в едноименната планина и най-близкия град до курорта е Брус.
Създаден е през 1964 година, когато е изграден и първият седалков лифт. През 1981 планината Копаоник е обявена за национален парк на Сърбия. През същата година междунарондта федерация по ски признава курорта за международен ски център. През 1999 година е бомбардиран поради наличието на военна база на сръбската армия в близост.
Има изградени общо 11 лифта и 14 влека, като общата дължина на пистите за ски алпийски дисциплини е 55 километра и 12 километра за ски бягане. Курортът има меки зими със сравнително голям снеговалеж.
Курортът е добре свързан с транспортната мрежа на Сърбия, като е в близост до Ибърската магистрала и е на 127 километра от летището на Ниш.
Маврово (курорт)

Маврово (на македонска литературна норма: Маврово) е ски курорт в Северна Македония. Той се намира край Мавровското езеро и е в района на национален парк Маврово, Гостиварско, в един от най-чистите в екологично отношение региони на страната. Курортът е разположен по склоновете на планината Бистра. Изградени са няколко хотела, които въпреки слаборазвития туризъм в Северна Македония привличат с цени, близки до тези в Скопие, с красивата природа и възможността за спорт и риболов. Ски-пистите започват от 1960 м н.в. и завършват на 1250 м. Съоръженията позволяват обслужването на над 5000 скиори на час.
Ски център „Стара планина“

Ски център „Стара планина“, известен също и с наименованието Бабин зуб (на едноименния връх), е планински курорт в Сърбия и един от основните ски курорти в страната. Управлява се от публичната компания Skijališta Srbije. Намира се в Стара планина, на 55 километра от град Пирот и на 70 километра от град Ниш.
През 2008 година икономическото министерство на Сърбия обявява план да инвестира над 240 милиона евро за осем години в курорта. Въпреки това голяма част от плана остава нереализиран и са получени само част от инвестициите.
Намира се на надморска височина между 1100 и 1900 метра като има 6 писти с обща дължина от 13 километра. Някои от тях са оборудвани с оръдия за изкуствен сняг. Всички писти са категоризирани от Международната федерация по ски (FIS). Лифтовете са с капацитет от 2400 скиори на час.
Пелионска архитектура

Пелионската или Загорската архитектура е традиционната архитектура за къщите и църквите на Пелион. Тази архитектура се опазва, възстановява и доразвива и днес, включително за инфраструктурни проекти като фронтони и мостове. Архитектурата на Пелион е запазена в продължение на много години, което може да се види в старите имения във всяко от селата на Пелион. През 1980 г. селата на Пелион са обявени за защитени селища със специални условия за застрояване.
Основен строителен материал за загорските градежи са т.нар. плочи от Пропан (сега село Каламаки), от които плочи са изградени манастирите на Атон, както и калдъръмът на целия Пелион. Друга особеност на градежите на местните дюлгери е, че стените на къщите са с доста голяма дебелина (20 – 25 см), в резултат на което са прохладни през лятото и топли през зимата.
Загорската архитектура възниква и е обособена от изселниците от албанските територии и в по-малка степен от тези от Египетския еялет. Исторически загорската архитектура се оформя през три обособени периода:
Копринена фабрика „Бенузилио“

Копринената фабрика „Бенузилио“ (на гръцки: Μεταξουργείο Μπενουζίλιο, катаревуса Μεταξουργείον Μπενουζίλιον) е историческа сграда в Солун, Гърция. Сградата е един от най-забележителните примери за традиционна архитектура в града.
Сградата е разположена в югоизточното предградие Пилеа (Капуджилар).
Сградата вероятно е построена преди 1886 година като керамична пещ от семейство Алатини. През 1919-1920 година е купена е от евреина Леви Бенузилио и е превърната във фабрика за брави, където работят много бежанци, предимно деца. По-късно е превърната във фабрика за коприна, която оцелява, тъй като получава поръчки от текстилната индустрия. Дъщерята на Леви Бенузилио, Лили в 1976 година я продава на настоящите собственици братя Мухас. В 1988 година трите стари сгради на фабриката са обявени за исторически паметници.
Комплексът се състои от оригиналната, двуетажна издължена сграда и различни последващи допълнения в непосредствена близост до нея. Също в покрайнините на фабриката има друга двуетажна сграда, с квадратен план, която е в руини, както и доменна пещ, оцеляла на половината от оригиналната си височина. Оригиналната сграда и продълговата пристройка с четирискатен покрив са запазени в относително добро състояние, дължащо се на каменната зидария и забележителните чугунени колони, които са характерни и за още няколко сгради в града.
Карипиево имение

Карипиевото имение (на гръцки: Καρίπειο Μέλαθρο, катаревуса Καρίπειον Μέλαθρον, Карипион Мелатрон) е историческа сграда в Солун, Гърция. Сградата е един от най-забележителните примери за традиционна архитектура в града.
Имението е разположено в Горния град, на кръстовището на улиците „Олимпиада“ и „Филипос Драгумис“.
Сградата е построена през 1870 - 1880 година и според някои мнения е дело на архитекта Виталиано Позели. Собственост е на Абдурахман бей, син на Сюлейман и е седалище на солунския валия. През Балканските войни сградата се запалва, но огънят е овладян в приземния егаж. става собственост на гръцката държава. През 1928 година сградата е закупена за 425 000 драхми от търговеца на мебели С. Нотаридис и във фасадата са направени многобройни модификации. От наследника на Нотаридис сградата става собственост на лекаря Александрос Карипис. По негова инициатива 4-та ефория за съвременни паметници на Министерството на културата изготвя проект и осъществява реставрация на сградата. В нея до 2019 година е настанен Институтът за национални и религиозни изследвания, а след това офисът на архитектурната къща „Ърбън Соул“, която прави реставрация на интериора.
През 1980 година сградата е обявена за национален паметник на културата.
Сградата е триетажна къща с двор, седем стаи и две рецепции. Тя е единственият тип с кръстосан покрив в Солун. Особен интерес представляват отделните морфологични елементи, като фалшивите пиластри с коринтски капители в ъглите на сградата и чардкът, украсените метални корнизи и декоративните розетки по фасадите. Интериорът е богато украсен. Стените имат декорация в два слоя. Първият слой се състои от линейни ленти, които опасват всяка страна на стаята, докато в четирите ъгъла на правоъгълника се има растителна тема. В долната зона на стаите декорацията е различна. Използват се различни нюанси на основния цвят. Вторият слой украса се характеризира с влиянието на ар нуво и вероятно е изпълнен при смяната на собствеността в края на 20-те години на XX век. Той представлява растителни обекти, обрамчени от спирали и извити форми. Интересна са и таванните изображения. Изпълнение на детайлите, спиралите, цветята и извивките са изпълнени с висока естетика.
Кръстана Стоева

Кръстана Стоева е българска състезателка по ски бягане. Участва два пъти на зимни олимпийски игри – в Скуо Вали през 1960 година и в Инсбрук през 1964 година. В Скуо Вали прави най-доброто класиране от всички българи като завършва девета в ски бягането на 10 километра. През 1966 става шампионка на зимната универсиада в Италия на 10 км и щафета.
Отборът, участвал в щафетата в Инсбрук, състоящ се от Роза Димова, Кръстана Стоева и Надежда Василева е най-силният отбор в историята на ски бягането в България.
На нейно име е кръстена една от пистите в зимния курорт Пампорово, както и състезание по ски бягане.
Тодорин връх

Тодорин връх, Тодорка, Голяма Тодорка или Голям Тодорин връх е масивен гранитен връх в Северен Пирин. Най-високият на Тодориното странично било. Със своите 2746 m се нарежда на 11-о място в планината.
Склоновете са му много стръмни, а на североизток скалисти. Представлява масивна пресечена пирамида с три върхови точки, наричани понякога от туристите Голяма, Средна и Малка Тодорка. Най-високата точка на върха е на север и гледана от Банско впечатлява с пирамидалната си форма. Именно по нейните склонове са направени няколко писти. Билния ръб на Тодорин връх продължава на югозапад, за да стигне до кота 2706 m, след което се отклонява на югоизток до кота 2712 m. От изток в циркус се намират двете Тодорини езера (известни още като Тодорини очи), край които минава пътеката от хижа Вихрен до хижа Демяница. На запад и юг се простира Бъндеришката долина, която следва извивките на Тодорин връх. Тодорин връх може да се изкачи най-лесно откъм Премката на юг от върха (неправилно наричана Тодорината порта), откъдето денивелацията до връхната кота е само 170 m, а също и от север, от Шилигарника. Там е единственото истински скалисто място на върха – тесен зъбер, който свързва горните станции на лифтовете с върха.
От върха се открива широка панорама. Забележителна е гледката към върховете Вихрен и Кутело на запад, както и към Ушиците на изток. На юг се издига връх Каменица. На север при ясно време Банско се вижда с такава чистота, че спокойно могат да се различат всички улици и сгради.
Името на върха е свързано с две легенди. Първата от тях твърди, че юначната българка Тодорка, защитница на крепостта Ситан, до последния си дъх се борила с друговерците турци и предпочела смъртта пред поруганието (в различните варианти тук се намесва и персонаж на име Мурат бей, на когото е кръстен връх Муратов). Гонена от турците, тя се качила на върха над крепостта, хвърлила се в бездните му и загинала. Според втората легенда една местна девойка на име Тодорка след като не могла да склони баща си да я даде за жена на нейния любим Васил (Василаки), избягала от дома и като се качила на върха, заплакала, от което се образували двете езера Тодорини очи (или още Тодорини сълзи). Васил напразно я търсил, докато накрая стигнал до близкия връх Василашки чукар и там, отчаян, се хвърлил в езерото под върха (едно от Василашките езера).
Комщица

Комщица е село в Западна България, в Община Годеч, Софийска област. Селото е кръстено на река Комщица (Височица), която минава през него, а тя от своя страна на връх Ком.
Село Комщица е разположено в планинска котловина, известна като Горни Висок. Намира се на 68 km от столицата София в югозападния дял на Стара планина под южната страна на връх Ком. Едно изключително красиво и живописно място, с климат подходящ за зимен (има естествени писти за ски) и летен туризъм. В района има няколко пещери – Малка и Голяма Балабанова дупка, Търса, Вълчата дупка, Граничарска пещера, Маринова дупка, Шамак, Петриш.
През Комщица минавал римски път Ниш–Пирот-Комщица покрай връх Ком към Северозападна България. Над селото има останки от римска крепост – Калето.
Празникът Видовден, който сега се празнува в гр. Годеч, първоначално се е празнувал в Комщица.
В съкратен регистър на Пиротския кадилък от 1530 година Комощиче е отбелязано като село с 46 домакинства, 23 неженени жители и 7 вдовици. В джелепкешански регистър на Пиротски кадилък от 1581 година като джелепи са отбелязани жителите на Комощица Петър Никин, Йован Стайке, Джуджо Петър, Прибо поп и Дмитър Витомир, които имат задължението да предадат на държавата общо 150 овце.
Комщица през Възраждането е своеобразен културен и занаятчийски център на региона. 1850 година е построено килийно училище. В селото е имало занаятчийски работилници и 5 мандри, в които се е правел балкански кашкавал с много престижни межународни награди на световни изложения.
През 1900 г. Комщица, която е център на община от седем села, има 863 жители, а през 1905 г. – 872. До 1920 година Горни Висок е в границите на България, но след Ньойския договор в България освен Комщица остават само още две височки села – Бърля и Смолча.
През учебната 1926 – 1927 година прогимназията в Комщица има три класа, 51 ученика и четирима учители.
В Комщица се намира черквата „Света Троица“, която е обявена за национален паметник на културата. Изографисана е от майстори на Самоковската школа и притежава уникален иконостас. На север от селото е пътят за връх Ком. Гледката е много красива, минава се по каньона на река Височица и пътят продължава за връх Ком. За любителите на пещери има някои доста известни, както и някои некартирани пещери. Река Комщица над селото е много красива и за риболовците има балканска пъстърва.
На 6 юли 2008 г. беше осветена новата камбанария, която е построена на мястото на старата, като архитектурният стил е запазен напълно. Това събитие се случи с помощта на средства, дарени от комщичани и средства осигурени от кметския наместник на селото. Нужни са още малко средства за довършване на оградата и построяване на навес. В селото се намира учебно-изследователска станция на Геолого-географския факултет на Софийския университет, като същата е запустяла.
Списък на ски курорти в България

В България има четири големи зимни курорта и няколко по-малки ски зони. Общата дължина на пистите е над 200 км. Най-високите писти започват от 2600 м надм. височина, като максималната денивелация достига 1630 м. Условия за практикуване на зимни спортове има от началото на декември до април.
Картала (курорт)

„Картала“ е ски център, намиращ се в местността Бодрост в община Благоевград, на 20 километра източно от Благоевград, официално открит през 2009 г.
Разполага със ски писта с дължина 5 км, 6-местен кабинков лифт (с 2 станции) и 2 ски влека. Край долната станция на лифта е разположен хотелски комплекс „Картала“, а от горната станция на височина 2350 м. се разкрива гледка към Пирин и Рила.
В близост до Картала се намират хижите „Македония“ и „Чакалица“, както и резерват Парангалица.
Съоръжения:
Освен за ски в зимния период, в местността има изградени екопътеки за пешоходен и велотуризъм.
Проектът за развитие на ски зона над Благоевград датира още от 80-те години на XX век.
През 2005 г. местният предприемач Илия Ризов влиза в публично-частно партньорство с общината за развитие на центъра чрез дружеството си „Прима инвест БГ“, а общината от своя страна апортира терени. Финансирането е осигурено чрез кредит за 4 млн. евро от Българо-американска кредитна банка.
В началото на 2019 г. ски центърът е придобит от оръжейната компания „Армако“.
Цигов чарк

Цигов чарк е български планински курорт, селищно образувание в землището на град Ракитово. Намира се на югозападния бряг на язовир „Батак“, който е шестият по големина язовир в България.
Цигов чарк се намира на 7 km от град Ракитово и на 7 km от град Батак, на 19 км от Велинград и на 43 км от Пазарджик. Курортът предлага възможности за лов и риболов, водни спортове и забавления. Надморска височина 1000 - 1200 метра.
В курорта се намират няколко по-големи хотела, много малки семейни хотели и частни вили. Основната леглова база (около 17 000) е във вилите и хотелските комплекси тип „еднофамилни къщички“. Курортът е от типа семейно развлекателен комплекс. Има развит „пазар“, хранителни магазини и множество малки заведения, те се конкурират с луксозните ресторантски и бар комплекси в хотелите. Има две напълно оборудвани писти. Едната е до контра-стената на язовира, а другата е на пътя от Ракитово за Батак около два километра след разклона за центъра на к.к. тя има ски влек, ски гардероб, пластмасови шейни, чук-и-гек и ски учители. Цените са достъпни за всички желаещи да посетят това място.
Пистата е с дължина 1200 м. Има място за начинаещите и за вече утвърдилите се скиори. Около ски пистата има паркинг и места за хранене. Инфраструктурата е в развитие, като доста от върнатите земеделски земи не са в регулация. Това пречи за бързото израстване на курорта и заемането на място сред утвърдили се вече курорти като Банско и Пампорово.
Интересът на инвеститори в региона е осезателен. Пред старта на изграждането си са доста мащабни проекти – хотели, луксозни вилни селища с паркинги, ресторанти, басейни и всички удобства за туристите. Предстои добавянето на допълнителни писти, към вече изградената ски писта с модерни съоръжения.
Основен проблем за курорта е и ограничения транспорт. Ежедневно оттук преминават само 3 автобуса за Ракитово и Велинград и 3 автобуса до град Батак. Недостигът на автобусен транспорт затруднява придвижването на много хора до местността край язовир Батак.
На Цигов чарк е наречена улица в квартал „Орландовци“ в София (Карта).
Кулиното

Кулиното е малък ски курорт над град Разлог в Пирин, България.
Намира се в едноименната местност на северен склон в северен Пирин, в долината на река Кулина, приток на река Еловица, на 1400 m надморска височина. Кулиното се намира на 12 km от Разлог и на 2 km от местността Предела. Наоколо има вековна букова гора. Ски пистата е изградена от ентусиасти на доброволни начала през 80-те години на XX век.
Ski Arlberg

The Ski Arlberg ski area is situated in the Arlberg massif in the states of Vorarlberg and Tyrol (Austria).
Since the winter of 2013–14, the villages of Lech, Oberlech, Zürs and Zug have been linked to the Warth-Schröcken ski area which makes Ski Arlberg the largest connected ski area in Austria.
Since 2013, the ski resort includes the villages of Klösterle, Lech, Oberlech, Schröcken, St. Anton am Arlberg, St. Christoph am Arlberg, Stuben, Stubenbach, Warth, Zürs and Zug.
The ski area consists of two parts, namely:
The highest elevation of the ski area is the top of the Valluga mountain at 2,811 m above sea level in St. Anton.
In 1884, Emperor Franz Joseph I opened the Arlberg Railway, opening up the Arlberg region to visitors. The Arlberg Ski Club was founded in 1901 and the first race took place in 1904, before there were any lifts or prepared slopes. In 1921 the first ski school was founded in Arlberg. Later, in 1931, the first of several films, Der Weiße Rausch, directed by Arnold Fanck, was made. In 1937, Austria's first tow lift and the first gondola lift went into operation in Zürs. n 1983, Michael Manhart invented the Arlberg Jet, a snowmaking machine used exclusively at the 1988 Winter Olympics in Calgary.
Since the 2013/14 season, Lech has been connected to Schröcken by the 10-person Auenfeldjet gondola, making Ski Arlberg the largest connected ski area in Austria and one of the five largest in the world. For the 2016/17 season, the 10-person Flexenbahn gondola lift opened between the Arlberg East and West areas.
The ski area has a rich lift system consisting of a variety of aerial and surface lifts including 17 cable cars (cable cars, gondolas and funitels), 43 chairlifts (13 2-person lifts, 13 4-person lifts, 16 6-person and one 8-person lift) as well as 28 drag lifts. A remarkable lift is the Weibermahd which is a combination lift, meaning that 8-person chairlifts and 10-person gondolas alternate on the same rope. It is the first combination lift installed in Vorarlberg and was manufactured by the Austrian-Swiss company Doppelmayr.
The White Ring (German: Der Weiße Ring) is one of the longest ski circuits in the world (22 km). It comprises five downhill runs, five ropeways, an intensive ascent and a backcountry ski run and 5,500 metres of altitude difference.
For the 50th anniversary of the ski circuit, the first White Ring ski race was held in the 2005–06 season. The course record is 44:10:75 minutes and held since 2010 by Markus Weiskopf.
The Ski Arlberg ski resort has been the venue for numerous World Cup ski races in the past, including the following:
super G (women), winner: Lara Gut-Behrami (SUI)
In 2020, the Audi FIS Ski World Cup was postponed to 26 and 27 November due to a lack of snow and high temperatures on the original dates of November 14 and 15.
Alpine skiing at the 1988 Winter Olympics

Alpine skiing at the 1988 Winter Olympics consisted of ten alpine skiing events, held February 15–27 at Nakiska on Mount Allan, a new ski area west of Calgary.
These Olympics featured the first change in the alpine skiing program in more than 30 years. The Super-G was added and the combined event returned; it was last contested at the Winter Olympics in 1948, prior to the addition of the giant slalom.
On February 25, 1988, 47 year old Austrian Olympic Team physician Joerg Oberhammer died after falling into the path of a snow-grooming machine after colliding with another skier between runs of the men's giant slalom. Swiss team skiers Pirmin Zurbriggen and Martin Hangl witnessed Oberhammer's death from the chairlift, Zurbriggen went on to win the bronze medal, while Hangl withdrew from the giant slalom due to the incident.
A total of 14 competitors, including the entire Canadian team was disqualified from the event after organizers became aware their ski suits were not previously approved by the International Ski Federation.
Nine nations won medals in alpine skiing, as Switzerland led the medal table with eleven (three gold, four silver, and four bronze), followed by Austria with six. Vreni Schneider of Switzerland and Alberto Tomba of Italy shared the lead in the individual medal table with two gold medals each.
Source:
Source:
Source:
Source:
Forty-three nations sent alpine skiers to compete in the events in Calgary. Guatemala, the US Virgin Islands, and Puerto Rico made their Olympic alpine skiing debuts. Below is a list of the competing nations; in parentheses are the number of national competitors.
Pamporovo

Pamporovo (Bulgarian: Пампорово, pronunciation: /pam'porovo/) is a popular ski resort in Smolyan Province, southern Bulgaria. It is set amongst Norway spruce forests and is primarily visited during the winter for skiing and snowboarding. It is also a popular tourist place in summer. The hub of Pamporovo comprises a number of hotels and bars. It is a family-friendly resort and suited for complete beginners and intermediates.
The resort is set in the southern Rhodope Mountains at an altitude of 1620 meters above sea level. The highest peak in the area, Snezhanka Peak (Bulgarian: Снежанка) at 1928 m, is several hundred meters above the resort and hosts Snezhanka Tower. Pamporovo is around 260 km away from Sofia, 85 km south of Plovdiv, 15 km north of Smolyan, and 10 km south of Chepelare.
The resort has 55 km of ski-runs and 38 km of cross-country skiing tracks served by 18 lifts with a total capacity of 13,000 persons per hour. Seven snow-levelling machines and 90% covered with snow cannons guarantee skiers comfortable and enjoyable downhill rides. More than 100 highly qualified ski instructors, fluent in various languages, are available to aid both beginners and intermediate skiers as well as snowboarders. Some new runs have been created and there is now another chairlift in operation Servicing the new Stoykite ski runs and a T-bar replaced with a fixed grip 4 Man chairlift.
The winters in Pamporovo tend to be only moderately cold. The average January temperature is −3 degrees Celsius (or 26.6 F).
Much of the older development of the Pamporovo resort lies to the northeast of Snezhanka. Now, to the south there is an up-market residential development called the Pine Lodge, adjacent to the Smolyan Lakes ski lift. There are plans afoot to build two golf courses and to extend the whole skiing area to the Perelik mountain. The Pine Lodge faces the south towards the land of Spartacus, within neighbouring Greece; and a new EU-funded highway will make the Greek coast accessible by car.
In January 2010 an additional border crossing point was opened between Bulgaria and Greece which is just half an hour drive from Pamporovo by car. This brought considerable attention by tourists and media to the resort as being the only one in Europe to allow for such a short time to switch from skiing to swimming.
41°39′N 24°41′E﻿ / ﻿41.650°N 24.683°E﻿ / 41.650; 24.683
Chepelare

Chepelare (Bulgarian: Чепеларе [tʃɛpɛˈɫarɛ]) is the principal town in Chepelare Municipality, part of Smolyan Province in Southern Bulgaria. It is situated in the central part of the Rhodopes, on the banks of Chepelare River. Chepelare is a popular winter resort with one of the longest ski runs in Southeastern Europe. It is located near Pamporovo, one of the biggest Bulgarian ski resorts. As of December 2009, the town had a population of 5,412.
The town is known for the only ski and snowboard factory in the Balkan peninsula. The factory cooperates with the ski brand Atomic Skis. Chepelare is also the birthplace of biathlete Ekaterina Dafovska, Bulgaria's only Winter Olympics gold medal winner. The local Sports School provides good conditions for young winter athletes.
Climate table:
The natural rocky phenomenon Marvelous Bridges is located near Chepelare.
Chepelare Peak on Livingston Island in the South Shetland Islands, Antarctica is named after Chepelare Town.
Bodrost

42°2′43″N 23°20′16″E﻿ / ﻿42.04528°N 23.33778°E﻿ / 42.04528; 23.33778Bodrost (Bulgarian: Бодрост) is a tourism and ski resort near Blagoevgrad, Bulgaria. Bodrost is located in the valley of the Blagoevgradska Bistritsa, 30 km (19 mi) east from Blagoevgrad at around 1250m above sea level. It is an entry point to the Rila National Park. The Bodrost hut is located in the resort.
Falakro

Falakro Oros (Greek: Φαλακρό όρος, translated in English as: "Bald mountain"; Bulgarian: Боздаг, Bozdag; Turkish: Bozdağ, translated in English as: "Gray mountain") is a mountain in the Drama regional unit, eastern Greek Macedonia, northern Greece. The elevation of its highest summit, Profitis Ilias, is 2,232 meters above sea level. There is a ski resort on the mountain.
А very small part of a low northern offshoot of Falakro extends into Bulgarian territory, just south of the village of Beslen in Blagoevgrad Province. The highest point that is part of Bulgaria is the forested peak Chiplakbair (1,090 metres high) on the border between the two countries.
Åre ski resort

Åre (Swedish pronunciation: [ˈôːrɛ]) is a ski resort in Jämtland, Sweden, founded 116 years ago in 1909 and owned by SkiStar AB.
The town of Åre is located in Åre Municipality, in what is generally referred to as Årefjällen (Åre Mountains) or Åredalen (Åre Valley), approximately 100 km (62 mi.) from the city of Östersund. The ski lift system is on the Åreskutan mountain, with a summit elevation of 1,420 m (4,660 ft), which is not lift-served, but is reachable by a short hike or by snowmobile. The lift-served vertical drop is 870 m (2,850 ft), descending from 1,260 m (4,130 ft).
The village and ski area are accessible by bus and train, and the nearest airport is Åre Östersund Airport. With a latitude of 63.4° north, the ski area is approximately 350 km (220 mi) south of the Arctic Circle.
During the busy season, there is night skiing every evening between 6 pm and 8 pm. The lifts which are open in the evening varies during the week.
In Central Åre there are plenty of runs to choose from, both for beginners and advanced skiers. Central Åre is the largest area in the Åre Ski Area. Advanced skiers often prefer the central area with the longest runs which are also fairly steep.
Åre Björnen is the ski area for the youngest skiers and families. Åre Björnen is connected to Central Åre with lifts.
Tegefjäll is also suitable for families with small children, the system is connected to the Duved lift system.
Duved is a bit bigger than Tegefjäll and offers slopes both for the beginner and the expert. Duved is connected to the Tegefjäll system.
Lake Louise Ski Resort

The Lake Louise Ski Resort & Summer Gondola is a ski resort in western Canada, located in Banff National Park near the village of Lake Louise, Alberta. Located 57 km (35 mi) west of Banff, Lake Louise is one of three major ski resorts within Banff National Park.
The resort is situated on the southern slopes of the Slate Range, with most of its skiable terrain on the slopes of Whitehorn Mountain, with additional skiable terrain to the east on the lower western slope of Lipalian Mountain. The overall ski area is between the heights of Mount Richardson, Ptarmigan Peak, Pika Peak and Redoubt Mountain, all around 3,000 m (10,000 ft) above sea level. The base of the slopes is defined by Pipestone River, a tributary of the Bow River, immediately north of the intersections between Highway 1A (Bow Valley Trail), Highway 1 (Trans-Canada Highway), and Highway 93 (Icefields Parkway).
Lake Louise has been a home to skiing since the 1920s, as the gateway to the Skoki Ski Lodge. The first lift was constructed in 1954, and a poma was added in 1960.
Until autumn 2008, the ski resort was owned and operated by the Resorts of the Canadian Rockies (RCR) company. In 2008, Charlie Locke, a former owner of the ski area (1981–2003), exercised a buy-back option to reacquire Lake Louise from RCR to return as the ski resort's owner, president and operator.
The Lake Louise Ski Resort is the first stop on the FIS Alpine Ski World Cup circuit, and the only place in Canada where this event is held. The event, also known as the Lake Louise Winterstart World Cup, is described by Alpine Canada as "Canada's highest-profile alpine ski race", and attracts high-profile downhill skiers from around the globe - such as four-time World Cup champion, Lindsey Vonn. The races began at the resort in 1980 and ran consecutively from 1993 to 2020. The 2020 COVID-19 pandemic caused the 2020 races to be cancelled. The race is one of the select few that holds both the men's and ladies' speed events on the World Cup circuit and plays host to the first World Cup downhill and super-G races of the season.
The Lake Louise Ski Resort hosted its first FIS Snowboard Cross World Cup in December 2013.
The resort also hosts Shake The Lake: a freestyle and live music event held at the end of the snow season.
The 145 marked ski runs and back bowls on four mountain faces are 25% beginner, 45% intermediate and 30% advanced. The 'Terrain Park' is also designed for riders of all levels. Four full service day lodges are operational during winter. Snowboarders have access to all trails and the terrain park.
The Lake Louise sightseeing gondola is open year-round, offering panoramas of glaciers, natural springs, wildflowers and possibly wildlife (such as grizzly bears). Other activities in the resort area include dog sledding, ice skating, and cross-country skiing.
2020–21 FIS Alpine Ski World Cup

The International Ski Federation (FIS) Alpine Ski World Cup was the premier circuit for alpine skiing competition. The inaugural season launched in January 1967, and the 2020–21 season marked the 55th consecutive year for the FIS World Cup. As it had every year since 2006 (when the Sölden races were cancelled due to a snowstorm), the season began in Sölden, Austria in October, and it ended with the World Cup finals in March, which were held in Lenzerheide, Switzerland. However, the COVID-19 pandemic forced many changes to the original racing schedule. Among them were the following:
Canceled events: Val d'Isere (AC); St. Anton (AC); Crans-Montana (AC); Levi (Men); Lech (Team); Lake Louise (3 DH, 2 SG); Alta Badia (P); Davos (P), Beaver Creek (DH, SG, GS); Chamonix (DH, P); Bansko (AC); Bormio (AC); Wengen (DH, SL, AC); Maribor (SL) and Åre (GS).
Ladies' calendar changes: Killington to Levi (SL); Killington to Courchevel (GS); Lake Louise to Val d'Isere (DH); Lake Louise to St. Moritz (SG); Åre to Maribor (GS); Maribor to Åre (SL) and Lake Louise to Crans-Montana (DH).
Men's calendar changes: Beaver Creek to Val d'Isere (GS, SG, DH); Val d'Isere to Alta Badia (SL): Garmisch to Adelboden (GS): Lake Louise to Wengen (DH); Lake Louise to Ga-Pa (SG) and Levi to Chamonix (SL).
Additional events: Chamonix (SL); Bansko (GS); Bormio (SG), St. Anton (SG) and Val d'Isere (Ladies' SG).
Further changes due to the pandemic were considered likely and are shown on the schedule below. However, two results of these COVID-related changes were that (1) no Alpine combined events were held during the season, despite the increased emphasis placed on such events beginning with the prior season, and (2) no World Cup races were held in North America for the first time since the 1973-74 season and only the second time in World Cup history.
after SL in Lenzerheide (21 March 2021)
after GS in Lenzerheide (21 March 2021)
after PG in Lenzerheide (20 March 2021)
* reserve skiers
The following athletes announced their retirements during or after the season:
2018–19 FIS Alpine Ski World Cup

The International Ski Federation (FIS) Alpine Ski World Cup was the premier circuit for alpine skiing competition. The inaugural season launched in January 1967, and the 2018–19 season marks the 53rd consecutive year for the FIS World Cup.
This season began in October 2018 in Sölden, Austria, and concluded in mid-March 2019 at the finals in Soldeu, Andorra. The biennial World Championships interrupted the tour in early February in Åre, Sweden. During the season, the most successful female skier of all time, four-time overall World Cup champion Lindsey Vonn of the United States, retired after the World Championships, at which she won a bronze medal in downhill. Also, two-time overall champion Aksel Lund Svindal of Norway retired at the same meet, at which he won a silver medal in downhill.
Marcel Hirscher of Austria won his eighth straight men's overall championship, an all-time record, and moved in third place in overall wins (68) behind only Ingemar Stenmark (86) and Vonn (82). Mikaela Shiffrin of the United States won her third straight women's overall championship and moved into 5th place on the overall win list (60). After the season, Hirscher also retired.
Prior to the start of the season, 4-time overall World Cup champion (and 20-time crystal globe winner) Lindsey Vonn of the United States announced her retirement effective as of the end of the season. Due to lingering injuries, she moved her retirement date up to the World Championships in February.
In December, Mikaela Shiffrin became the eighth athlete (four men, four women) to win at least 50 World Cup races across all disciplines, as well as the youngest (at age 23) to do so. Shiffrin ended the season with 17 race victories (3 Super Gs, 4 giant slaloms, 8 slaloms, and 2 parallel slaloms/city events), breaking Vreni Schneider's 30-year-old record of 14 wins in a (much shorter) season, which was set in the 1988-89 season. Shiffrin also won four crystal globes for the season, tying the women's record held by Vonn and Tina Maze.
On 6 March 2019, former slalom season champion (and Olympic gold medalist) Frida Hansdotter announced her retirement from alpine skiing following the 2018–2019 season.
* reserve skiers
Bormio

Bormio (Lombard: Bormi, Romansh: Buorm, German: Worms im Veltlintal) is a town and comune with a population of about 4,100 located in the Province of Sondrio, Lombardy region of the Alps in northern Italy.
The centre of the upper Valtellina valley, it is a popular winter sports resort. It was the site of the Alpine World Ski Championships in 1985 and 2005, and annually hosts the Alpine Ski World Cup. In addition to modern skiing facilities, the town is noted for the presence of several hot springs that have been tapped to provide water to three thermal baths.
Bormio lies in the northeast of the Lombardy region at the top of the Valtellina, a broad glacial valley formed by the Adda River that flows down into Lake Como. It is linked to other valleys via four passes:
Due to its thermal baths at Bagni Vecchi, Bagni Nuovi and Terme di Bormio, Bormio has long been a tourist attraction. Members of the Roman aristocracy already travelled to Bormio in order to enjoy warm baths in the mountainous scenery. Most of these thermal baths are still in use today.
The town is centred on the historic Piazza Cavour and Via Roma, a historic main trading point on the route from Venice to Switzerland. Bormio retains its unique medieval town centre, attracting many tourists, mainly Italian, from Milan and other cities. It will host alpine skiing in the 2026 Winter Olympics.
The village hosted the FIS Alpine World Ski Championships twice, in 1985 and 2005, both cohosted with Santa Caterina di Valfurva. There are fifty kilometres (30 miles) of marked ski runs, the longest run of which is 6 km (4 mi), served by fifteen lifts and several ski schools.
Bormio is a regular stop on the World Cup circuit, usually with a men's downhill in late December. The Pista Stelvio, named after Stelvio Pass, is one of the most challenging downhill courses in the world; it is second-longest on the World Cup circuit, behind only the Lauberhorn in Wengen, Switzerland.
For the World Cup race in December 2017, the Stelvio started at an elevation of 2,255 m (7,398 ft), with a vertical drop of 1,010 m (3,314 ft) and course length of 3.27 km (2.03 mi). The winning time of Italian Dominik Paris was just under two minutes, yielding an average speed of 100.66 km/h (62.5 mph) and a vertical descent rate of over 8.6 metres (28 ft) per second.
Bormio is twinned with:
Media related to Bormio at Wikimedia Commons
Predel (Bulgaria)

Predel (Bulgarian: Предел [prɛˈdɛɫ]) is a mountain saddle (pass) in western Bulgaria between the mountain ranges of Rila to the north and Pirin to the south. It is situated on the territory of the Simitli and Razlog municipalities in Blagoevgrad Province.
The pass is 20 km long with a maximum altitude of 1140 m. It connects of the valley of the river Struma in the west with the Razlog Valley in the east. It begins to the north-east from the village of Gradevo at 531 m altitude and runs in eastern and south-eastern direction upstream of the Elovitsa valley of the Struma basin. It reaches its highest point in 12.9 km and then descends along the valley of the river Iztok of the Mesta drainage. After 7.1 km it enters the westernmost area of the Razlog Valley at an altitude of 890 m.
A 20 km long section of the II-19 second-class road Simitli–Bansko–Gotse Delchev–Ilinden traverses the pass. Due to the increased tourist traffic to the ski resort of Bansko the road was thoroughly rehabilitated and expanded in 2005.
In the vicinity of the Predel Saddle there are about ten holiday homes with more than 1000 beds. There is a 1300 m long ski track named Kulinoto. Since 1965 there is a folklore festival "Pirin Sings" that gathers folk groups from around the nation. Predel has an important place in Bulgarian history, because the Kresna–Razlog uprising of 1878 broke out there. The rebellion was a spontaneous action of the local population in opposition to the decisions of the Congress of Berlin that left the region outside the borders of newly liberated Bulgaria.
Henrik Kristoffersen

Henrik Kristoffersen (born 2 July 1994) is a Norwegian World Cup alpine ski racer, World Champion, and Olympic medalist. He specializes in the technical events of slalom and giant slalom.
Born in Rælingen in Akershus county, Kristoffersen made his World Cup debut in March 2012 in Kranjska Gora, Slovenia, and attained his first podium in November 2013, a third-place finish in slalom at Levi, Finland. At the 2014 Winter Olympics in Sochi, Kristoffersen won the bronze medal in slalom at Rosa Khutor at age 19 to become the youngest male medalist in Olympic alpine skiing history.
Kristoffersen is the first to win the three classic slalom races in Adelboden, Wengen, and Kitzbühel in the same season; accomplished at age 21 in January 2016. During this run, he became the most successful Norwegian in the history of World Cup slalom competition. With his seventh win at Wengen, Kristoffersen tied Finn Christian Jagge, and the eighth came a week later in Kitzbühel to set the record. His ninth slalom victory was two days later (26 January), at the Schladming night race.
At the World Championships in 2019, Kristoffersen won the gold medal in the giant slalom at Åre, Sweden.
Kristoffersen is the first to win the four classic slalom races (of Adelboden, Wengen, Kitzbühel, and Schladming) in a single season.
In the 2016 season, Kristoffersen became the first male racer in 24 years to win six World Cup slalom races during a single season; Alberto Tomba won nine World Cup races (six slalom, three giant slalom) in the 1992 season.
Sergio Abreu

Sergio Abreu Bonilla (Montevideo, 12 de noviembre de 1945) es un abogado y político uruguayo, perteneciente al Partido Nacional.
Hijo de un ciudadano paraguayo radicado en Uruguay.​ Graduado como abogado en la Universidad de la República en 1974, realizó cursos de postgrado en el exterior del país: USC (1977), Universidad de Texas (1980) y La Haya (1983). Entre 1979 y 1989 ocupó el cargo de Director del Departamento de Administración y Finanzas de la ALADI.
Inició su militancia en el sector Divisa Blanca Lista 400 del Partido Nacional, junto al Dr. Washington Beltrán Mullin.​
En las elecciones de 1989, en las que el Partido Nacional, encabezado por Luis Alberto Lacalle, obtuvo la Presidencia de la República, Abreu fue elegido Senador de la República por el sector Renovación y Victoria, en la lista senatorial encabezada por Gonzalo Aguirre. En enero de 1993 fue designado por Lacalle como Ministro de Relaciones Exteriores, cargo que ocupó hasta la finalización del período.
Presidió la Ronda Uruguay del GATT y la Conferencia Ministerial de Marrakech, nacimiento de la OMC.​
En 1999 los sectores no herreristas del partido lo eligieron para completar la fórmula presidencial encabezada por Lacalle, quien había ganado las elecciones internas de abril de ese año.
En marzo de 2000, el nuevo presidente Jorge Batlle lo nombró Ministro de Industria, Energía y Minería. Desempeñó este cargo hasta que en noviembre de 2002 el Partido Nacional resolvió retirarse del gabinete. Renunció entonces a la cartera que ocupaba.
Para las elecciones de 2004, proyectó una precandidatura a la Presidencia; pero poco después, decide acompañar a Jorge Larrañaga; este resulta ungido candidato único por el Partido Nacional, y nuevamente la Convención partidaria elige candidato a la Vicepresidencia a Sergio Abreu.
Fue elegido senador por el sector Alianza Nacional, banca que asumió en febrero de 2005.
Apoyó la precandidatura de Jorge Larrañaga a la presidencia de la República en las internas de junio de 2009. En las elecciones generales de 2009 se postuló nuevamente al Senado, siendo reelecto para el período 2010-2015.​
Es columnista en el diario El País.​​ y ejerce la docencia en la Universidad de Montevideo.​
Se precandidateó a presidente para las elecciones de 2014; con esa intención lanzó el sector Dignidad Nacional,​ y el lunes 4 de junio de 2012 hizo su presentación como precandidato. Lo acompañaron Carlos Delpiazzo, Carlos Pérez del Castillo, Álvaro Carrau y Roberto Canessa.​ Pero, a la postre, el 7 de abril de 2014 se bajó de su precandidatura para apoyar a Luis Alberto Lacalle Pou.​​​
En mayo de 2019, apoya una vez más la precandidatura de Luis Lacalle Pou, ahora de cara a las internas de ese año.​
Diego Abreu

Diego Fernando Abreu Firenze (Ciudad de México México; 27 de agosto de 2003) es un futbolista mexicano-uruguayo y con nacionalidad italiana. Juega como delantero y su actual equipo es el Defensor Sporting de la Primera División de Uruguay.
Abreu nació en México, hijo de Paola Firenze y del futbolista uruguayo Sebastián Abreu.
En 2021 se uniría de manera profesional al Defensor Sporting Club , aunque jugará en el conjunto reserva,​ ha marcado 96 goles con las categorías inferiores de su equipo, siendo campeón y máximo anotador en los tres últimos torneos de su edad en Uruguay.
Abreu es elegible para representar a Uruguay, Italia y México.
En su primer partido que fue un amistoso, lograría marcar un doblete contra la selección de futbol sub-16 de Noruega.
Sería convocado por la Selección de fútbol sub-18 de México, que estaría bajo el mando de Marco Antonio Ruiz, y realizarán una gira por Las Islas Canarias, en donde enfrentarán a España, Japón y Eslovaquia.​
Abreu sería convocado a la Selección de fútbol sub-20 de Uruguay para algunos partidos amistosos contra Costa Rica y Honduras.​