davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
GS Group

GS Group is one of the largest South Korean conglomerates. GS comprises GS Holdings, subsidiaries & affiliates including GS Caltex, GS Retail, GS Shop, GS EPS, GS Global, GS Sports and GS E&C among others. The asset size is 65.4 trillion KRW at the end of 2019 placing GS as the 8th largest chaebol in Korea excluding the public business companies.
GS Holdings was incorporated in July 2004 and officially split from LG Group in January 2005, with the Koo family gaining full control over LG Group and the Huh family creating GS Holdings.
Convenience stores and other retail companies which formerly operated under the LG logo were rebranded as "GS", which like "LG", comes from the old name, "Lucky-Goldstar".
In December 2005, the company acquired 70% of the shares of GS EPS Co., Ltd. (formerly LG Energy Co., Ltd.) from GS E&C Corporation and LG International Corp.
The subsidiaries of GS Holdings are as follows:
GS Engineering & Construction Corporation is a Korea-based global EPC contractor having wide range of experience in refineries, gas and petrochemical plants providing design and construction services. It has been engaged in the fields of architecture, civil engineering, building materials, housing, plant, environment, and power plant across the globe. It operates through Civil Works, Architectural Construction & Housing, Plant Construction, Power, Hotel, and other segments.
The company has been working as an engineering-procurement-construction contractor working in the fields of oil, gas, and petrochemical projects; designs and environmental facilities (sewage system maintenance, and sewage and wastewater treatment; building industrial incineration facilities). It provides a solution for providing EPC and commissioning of thermal and combined cycle power plant projects; and combined heat power and district heating plants, as well as nuclear power projects.
Ministop

Ministop Co., Ltd. (ミニストップ株式会社, Minisutoppu Kabushiki-gaisha) (TYO: 9946), a member of AEON, operates the Ministop convenience store franchise chain in Japan. Unlike most other convenience stores in Japan, Ministop stores feature a kitchen that prepares sandwiches, snacks and take out bento boxes on demand, and has a seating area where customers can sit down and eat immediately.
The usual Japanese convenience store goods are available, such as magazines, manga comic books, soft drinks, contraceptives, onigiri; services include bill payment, photocopying, ticket purchase for events and ATM access. Ministop also has its own unique brand of fast food. The menu varies according to season and periodical promotions. A typical selection might include hot dogs, sandwiches, frozen desserts such as their flagship soft serve ice cream, kariman and chūkaman—baozi-style buns with various fillings.
As of 2024, Ministop operates 164 stores in Vietnam, and is currently the only operation outside Japan.
Ministop also operated in China and Kazakhstan.
The first Ministop store in South Korea opened in November 1990 in Mok-dong, as a joint-venture with Daesang Corporation; Ministop bought Daesang's stake in the venture in 2003. As of October 2017, there were 2418 operating Ministop stores.https://minstop.com/
In January 2022, Lotte Corporation acquired the entire stake of Ministop Korea Co. for 313.37 billion won ($263 million). All the Ministop store were gradually converted to 7-Eleven after acquisition.
In December of 2000, the Japan-based convenience store chain Ministop made its way to the Philippines, being brought to the country by Robinsons Retail Holdings, Inc. in partnership with Ministop Japan and Mitsubishi Corporation. In January 2022, Robinsons Group assumed full ownership of the Ministop business in the Philippines with 460 branches. It was announced that the stores would be rebranded as Uncle John's, after the flagship fried chicken product sold in the Philippine market since 2006.
Fanny Farmer

Fanny Farmer was an American candy manufacturer and retailer.
Fanny Farmer was started in Rochester, New York, by Canadian politician and businessman Frank O'Connor in 1919, and grew to over 400 stores before being bought and consolidated.
O'Connor had previously started the Laura Secord Candy Shops in Toronto, Ontario, in 1913. The company was named "Fanny Farmer" to exploit the exemplary reputation of one of America's foremost culinary experts, Fannie Farmer, who had died four years earlier; the company did not use her recipes, and she had nothing to do with the candy stores. The spelling of the first name was altered simply to "avoid confusion".
Fanny Farmer stores shared a look that was similar to that of Chicago candy maker Fannie May.
John D. Hayes was president of the company for many years, from its earliest years through the 1950s. He was a shrewd businessman, and guided the company through some difficult times. During the Depression, candy sales were dropping until he slashed retail prices, and kept the company in business. During World War II, he self-imposed rationing on company stores in the US, to ensure adequate supplies of candy for the armed forces overseas. He was named 1955 "Candy Man of the Year" by the candy industry. He was also blind.
In 1962, a proxy fight allowed a group of stock market investors from New York City & New England, without experience in the candy industry, to gain control of the Fanny Farmer company. They pushed for continuous expansion of the company, spending heavily to open more retail stores, despite facing increasing retail competition. This rapid expansion financially stressed the company.
In 1992, the Archibald Candy Company acquired Fanny Farmer and its 200 retail stores in the Northeastern United States as a sister brand to its own Fannie May candies sold primarily in the Midwest and mid-Atlantic United States.
An errant path of merger and acquisitions, whereby Archibald became the largest chain of candy retailers in the country but without adequate financing and a viable corporate strategy, resulted in two bankruptcies, in 2002 and 2004.
In 2004, Alpine Confections purchased Archibald out of receivership, merged Fanny Farmer into Fannie May, and moved production to its own Green, Ohio-based Harry London Candies, which had been acquired a year earlier. Fanny Mae was reopened in October 2004 with 45 retail outlets.
In April 2006, Fannie May was sold for $85 million plus an earnout to publicly traded Internet retailer 1-800-Flowers.com. The chocolates and candy continued to be manufactured in Ohio under the name Fannie May Confections Brands Inc, while the Fanny May corporate headquarters remained in Chicago.
In March 2017, Fannie May and Harry London were sold by 1-800-Flowers to Ferrero SpA for $115 million.
List of defunct retailers of the United States

Below is a list of notable defunct retailers of the United States.
Across the United States, a large number of local stores and store chains that started between the 1920s and 1950s have become defunct since the late 1960s, when many chains were either consolidated or liquidated. Some may have been lost due to mergers, while others were affected by a phenomenon of large store closings in the 2010s known as the retail apocalypse.
Оцветители за храни

Оцветителите за храни са разновидност на хранителните добавки, група природни и синтетични багрила, пигменти или други вещества, пригодни за оцветяване на хранителните продукти и напитки. Оцветителите за храни се използват както в промишленото производство на храни, така и в домашната кухня. Оцветителите за храни също се използват в различни несвързани с храната приложения, включително козметика, фармацевтика, медицински изделия.
Измежду оцветителите на храни има и такива, произведени от нефт. Това са ароматни съединения, които обикновено се означават като „въглищно катранни багрила“ (багрила, извличани от каменовъглен катран, на английски: Coal tar Dyes), това са цветовете жълто, оранжево и червено на храни или напитки, черно, лилаво, синьо и така нататък. Въпреки че здравните власти ограничават количеството на тези оцветители, те не забраняват продажбата им. При много хранителни продукти, като например газирани безалкохолни напитки, както и различни закуски, е забранено използването на тези хранителни оцветители. Здравните власти също изискват производителите на храни изрично да посочват на етикета върху опаковката наличието на оцветител.
В България се използва Европейската система за етикетиране на добавките в храните, включително оцветителите, по кодови номера, започващи с буквата Е. Всички номера в обхвата от Е100 до Е199 са резервирани за хранителните оцветители. По-долу са детайли за използваните кодове:
Космическа храна

Космическа храна е храната, която се приготвя специално за консумация по време на космически полети. Поради специфичните условия на работа и живот на космонавтите в условията на безтегловност и продължително прекарване на живота в затворения космически кораб, има много по-различни изисквания към нея спрямо нормалната храна на Земята.
Първият космонавт Юрий Гагарин в своя 108-минутен полет в космоса е имал със себе си и няколко хранителни продукта, които са били предназначени основно за това, да се провери изобщо възможността за хранене в условията на безтегловност. Това са основно затворени тубички с храна, например шоколад.
С развитието на космонавтиката и увеличаването на продължителността на полетите необходимостта от специално приготвена за условията на космоса храна става изключително важна:
При космическите програми на двамата български космонавти има приготвени и специални храни, които е трябвало да се изпитат в условията на космоса. България е третата страна след СССР и САЩ, която подготвя специална храна за своите космонавти. В Института по криобиология и хранителни технологии се подготвят различни продукти във вакуум. Има голямо разнообразие – включително супа топчета, мусака, сарми, ядки, плодове, кисело мляко с овесено брашно и много други. Храната има трайност до 5 години.
С включването на все повече страни в космическите програми „менюто“ на космонавтите се обогатява с традиционни за тези страни хранителни продукти.
Независимо от разработката на храни за продължителните полети, от почти самото начало стои въпросът за осигуряването на прясна храна за космонавтите. Космическата оранжерия решава няколко въпроса: осигуряването на свежи растителни продукти, преработване на въглеродния диоксид в кислород, осигуряването на „зелена среда“ за продължителните полети и др.
Един от експериментите, с които България участва в космическите програми, е разработката на космическата оранжерия „СВЕТ“. Тя се намира на борда на космическата станция МИР от 1988 до 2001 г., когато станцията е изведена от орбита и пада в океана. През тези години се правят опити с пшеница, но и с много други растения. Разкриват се много проблеми, влияещи на космическото земеделие: липсата на гравитация, вида на светлината, различната микросреда и др.
Работата с нови разработки на космически оранжерии продължават и след 2000 г., като в Международната космическа станция (МКС) се намират космическите оранжерии ЛАДА на Русия и Veggie на НАСА.
На 10 август 2015 г. някои медии съобщават, че за първи път астронавти на НАСА опитват в космоса салата, произведена от тях на станцията. Това обаче не е първото такова „меню“ в космоса. За първи път самостоятелно отгледана зеленина в създадената от българските учени оранжерия опитва екипажът на станцията Мир.
Боже, Царя храни!

„Боже, Царя храни!“ (в превод: „Боже, Царя пази!“) е национален химн на Руската империя от 1833 до 1917 година, заменяйки предишния химн „Молитва на руснаците“.
През 1833 г. Алексей Лвов съпровожда цар Николай I по време на неговата визита в Австрия и Прусия, където навсякъде приветствали императора със звука на английски марш. Императорът се вслушва в мелодията на монархическа солидарност без ентусиазъм и, като се завръща, поръчва на Лвов, като негов най-близък музикант, да съчини нов химн. Новият химн с текст на Василий Жуковски за пръв път е изпълнен на 18 декември 1833 г. (или на 25 декември) под името „Молитва на руския народ“. От 31 декември 1833 г. е официален химн на Руската империя под името „Боже, Царя храни!“ и остава такъв до Февруарската революция през 1917 г.
Питая

Питая, срещано също като питахая и драконов плод, е общото название на плодовете от някои видове кактуси от родовете Hylocereus и Stenocereus. Питахаята има красиви големи ароматни цветове, които могат да се видят само нощем, поради което понякога е наричана „кралицата на нощта“ или „лунно цвете“. Среща се предимно в Югоизточна Азия и Южна Америка, но произлиза от Мексико.
Плодът има продълговата форма, с яркочервена и гладка кора, с малки зелени израстъци или жълта грапава кора с леко бодливи израстъци.
Месестата част на жълтата разновидност е бяла, а на червено–бяла или цикламено-червена, сочна и умерено сладка, с множество малки черни семенца, които не винаги са ядливи. Плодът няма ясно изразен аромат. Видът Hylocereus се култивира в Северна и Южна Америка, както и във Виетнам. В Австралия е внесена от Колумбия, където получава името Hylocereus ocampensis (червена питая) и Cereus triangularis (жълта питая). Cereus triangularis е синоним на Hylocereus Undatus.
Най-разпространена е консумацията на плода охладен и с малко лимонов сок. Добре узрелите плодове трябва да се съхраняват в хладилник и да се консумират в рамките на една седмица.
Жълта папаронка

Жълтата папаронка (Glaucium flavum), позната още като жълт мак и жълт рогатец, е растение от семейство Макови.
Обитава скалисти и пясъчни местности до 500 m надморска височина. Среща се в Европа, Северна Африка, Макаронезия и Западна Азия. В България се среща по Черноморското крайбрежие, Тунджанската хълмиста равнина, Дунавската равнина, Софийския район и Североизточна България.
Растението достига височина 30 – 70 cm. Представлява многогодишно тревисто растение с бял млечен сок, който е отровен. Има един жълт цвят с четири венчелистчета и две чашелистчета, които окапват в процеса на развитие. Цветовете са едри, единични, с къси дръжки, разположени в пазвите на стебловите листа. Стеблото е голо, с перести листа. На него е разположен плод с власинки, който е дъговидно извита, жълтеникава, гола кутийка, разпукваща се откъм върха. Цъфти от май до октомври.
Растението има декоративни и лечебни качества. Надземната му част се събира по време на цъфтеж и началото на плодообразуването. Билката се използва като суровина за производство на алкалоида глауцин, който има противокашличен ефект. Глауцинът може да има странични ефекти, включващи седация, умора и халюцинации.
Гръцка азбука

Гръ̀цката а̀збука (на гръцки: Ελληνικό αλφάβητο) представлява сбор от 24 букви, което се отнася както за писмеността в съвременна Гърция (новогръцки), така и за старогръцкия език през Античността.
Това е най-старата азбука, която се използва и до днес. В Древна Гърция гръцките букви са били използвани също за означаване на цифри, подобно на римските цифри. В днешно време освен за писане в гръцкия език гръцките букви се използват в науката като математически символи и имена на звезди.
Гръцката азбука произлиза от финикийската азбука и няма общо с линеар Б и кипърското писмо – по-ранни писмени системи, използвани на териториите на Гърция. Гръцката азбука се използва като гръбнак за създаването на писменост в Европа и Близкия изток, включително латинската азбука и кирилицата.
Отдолу е дадена таблица на гръцката азбука и нейните форми след латинизирането. В таблицата могат да се видят и финикийските еквиваленти на гръцките букви. Произношението е изписано в съответствие с Международната фонетична азбука (IPA).
Класическото произношение е реконструирано от атическия диалект в края на V век и началото на IV век пр.н.е. Някои от буквите имат различно произношение в предкласическия древногръцки и неатическите диалекти.
Подредбата на буквите следва финикийската и еврейската азбука.
Освен тези, в азбуката, има двойни гласни, които се произнасят така:
αι → е
ει → и
οι → и
ου → у
υι → и
γκ → Като стандартно „Г“ (ако е в средата на думата се чете „нг“)
γγ → „Г“ (ако е в средата се чете „нг“)
μπ → Като стандартно „Б“ (ако е в средата на думата си остава „мб“, ако думата е с гръцки произход)
ντ → Като стандартно „Д“ (ако е в средата на думата си остава „нд“ или „нт“, ако думата е с гръцки произход)
τζ → Като „ДЗ“
τσ → Като стандартно „Ц“
γх → Като „НХ“
Двойните съгласни λλ, σσ, ττ, κκ, μμ, ρρ се произнасят като една.
Гръцката азбука е възникнала като модификация на финикийската азбука. Разликата е, че гърците за пръв път добавят гласните в азбуката. Послужила е и за основа на други азбуки като латинската и кирилицата. Има два начина за четене – по Еразъм и по Райхлин. Мненията се разделят в бета, ета, ламбда и тау, които според Райхлин се четат вита, ита, ламда и таф.
Тези букви не са част от стандартната гръцка азбука, но са се използвали в пред-класическите времена в някои диалекти. Буквите дигама, копа и сампи също се използвали и като числа.
Църква на Гърция

Църквата на Гърция (на гръцки: Εκκλησία της Ελλάδος, катаревуса: Ἐκκλησία τῆς Ἑλλάδος) е православна автокефална поместна църква, начело с архиепископ. Катедрален храм на архиепископа е „Благовещение Богородично“ в Атина.
В диоцеза на Църквата на Гърция първоначално се включват епархиите в границите на Гърция от 1833 година до линията Арта-Волос. Още със създаването ѝ като национална такава на кралство Гърция, възникват търкания между Светия синод и Вселенска патриаршия с обвинения от страна на Фенер във филетизъм под претекст католическата конфесия на крал Отон I Гръцки. От гръцка страна главен защитник на автокефалията е Теоклит Фармакидис.
Предвид гръцкото самосъзнание царящо във Фенер, взаимоотношенията между църквата на Гърция и Вселенската патриаршия са изгладени с томос от 29 юни 1850 година, обаче постфактум се появяват нови дразги, след като на няколко пъти се разширяват границите на Гърция на север с присъединяването на Йонийските острови (1864) и Арта с почти цяла Тесалия (по силата на цариградския договор от лятото на 1881 г.). Със свои синодални актове от 1866 г. и 1882 г. църквата на Гърция обсебва и включва тези нови територии, изтръгвайки ги от диоцеза на Цариградската патриаршия. Отново се появяват търкания между Фенер и Атина, но не такива като с българската схизма. След Балканските и ПСВ е присъединена към кралство Гърция цяла Северна Гърция с Атон, отново вселенски диоцез. Едва със синодален акт от 4 септември 1928 г., потвърден с гръцки закон, се разделят взаимно диоцезите между Фенер и Атина на територията на днешна Гърция. Това е и конституционно положение.
Отделно от това на територията на Гърция съществува и полуавтономна Църква на Крит и Додеканезите, които като присъединени към Гърция след ВСВ са в прекия диоцез на Вселенската патриаршия.
По този начин йонийската и тесалийската (без Еласона, но с Арта) територия остава в диоцеза на църквата на Гърция. а останалите така наречени нови области в Северна Гърция (Епир, Македония и Еласона) са под върховенството на Вселенската патриаршия, но се администрират от Църквата на Гърция.
По силата на положения от Лозанския договор е скрепена монашеска република Света гора, също номинално в диоцеза на Вселенската патриаршия. Предходно, т.е. от 1833 г. до 29 юни 1850 г. църквата на Гърция е схизматична и обвинявана от Вселенската патриаршия в етнофилетизъм.
Excerpta Latina Barbari

Excerpta Latina Barbari (= латински текст-откъс на един варвар) или Excerpta Barbari е латински превод на предишно историческо произведение. Произведението започва с Адам и свършва 387 г.
Произведението се състои от три раздела: първият е световна история от Адам и Ева до Клеопатра (31 пр.н.е.). Следва списък на нееврейските регенти със списък на първосвещениците и римските императори до Анастасий. На края е една Фасти хроника от Цезар до 387 г.
Първоначалният гръцки текст е от 5 век и е написан в Александрия по времето на източноримския император Зенон или Анастасий I. През ок. 700 г. текстът е преведен от непознат меровингски автор от гръцки на латински. Авторът направил доста грешки, което показва, че не владеел добре нито гръцки нито латински.
Гръцкият текст на непознатия автор е използвал хрониката на Иполит Римски и датите на Секст Юлий Африкан и свършва през 387 г.
Един манускрипт на оригиналното произведение от 8 век днес се пази в Националната библиотека на Франция.
В Excerpta Latina Barbari се споменават за пръв път имената на Светите Трима мъдреци: Балтазар, Мелхиор и Каспар (Bithisarea, Melichior, Gathaspa).
Древноримска култура

Древноримската култура е културата на Римската империя – създала се от гръцката култура и отчасти продължена от византийската култура.
Римската култура се развива през над 1000-годишната история на Римската империя. Културата на град Рим е ръководеща векове наред в територията от Британия, цялата територия на Средиземно море до Двуречието.
Центърът на римската култура е град Рим. Най-старите традиции за празнуване и почитане на Ларите, римските качества като обикновеност, пестлеливост, честност и религиозност се ориентират от селските им съседи италиките. Mладият град Рим стои под влиянието на етруските.
Гръцки квартал (Варна)

Гръцката махала (или Гръцки квартал) е най-старата част на съвременна Варна. Преди Освобождението там живеят предимно гърци. В квартала са се намирали и първите дипломатически представителства не само в града, но и в цяла България. Кварталът граничи с ЖП гарата, Морската градина, Фестивалния комплекс и бул. „Княз Борис I“.
В квартала са намерени останките на множество римски и гръцки сгради от древността, най-известните от които са термите. Те са най-голямата антична постройка, открита до днес в България.
В началото на 20 век в квартала са издигнати нови сгради с европейски вид, а за техни основи са използвани останките на древните сгради. В гръцката махала се намират сградите на Българския морски флот, Адмиралтейството на Военноморския флот на Българската армия, Музеят на медицината, клонът на БНБ, църквата „Св. Богородица“, известна със своята Чудотворна икона, Областна дирекция на полицията – Варна, арменската църква, Музея за история на Варна, църквата Свети Атанасий, намират се множество морски и др. фирми. Намира се също и една от най-старите постройки в квартала – магазията за житни и др. култури.
Днес кварталът е сред най-скъпите във Варна и в България.
Музей на византийската култура

Музеят на византийската култура (на гръцки: Μουσείο Βυζαντινού Πολιτισμού) е музей в град Солун, Гърция.
За проекта на сградата на музея в 1977 година е обявен национален архитектурен конкурс, спечелен от Кирякос Крокос. Строителството на сградата започва през март 1989 година и завършва през октомври 1993 година. През юни 1994 година са прехвърлени експонати от Византийския и християнски музей в Атина. Някои от тях са показани в откриващата експозиция на музея „Византийски съкровища от Солун: Пътуване към дома“. Музеят отваря врати на 11 септември 1994 г.
Музеят има три постоянни експозиции. Първата „Раннохристиянски църкви“ се фокусира върху дизайна и украсата на църквите от ранните векове на християнството. „Раннохристиянски градове и жилища“ представя аспекти на икономическия живот, домашни занаяти, къщи, и храна и облекло на ранните християни, и накрая „От Елисейските полета към християнския рай“ се фокусира върху гробищата на ранните християни, бижута, надгробна архитектура и живопис, култови обичаи и глинени и стъклени предмети от разкрити погребения. В началото на 1998 година музеят стартира образователни програми за ученици.
През 2005 г. музеят е носител на музейната награда на Съвета на Европа.
Национален стандарт за българско кисело мляко

БДС 12:2010 Българско кисело мляко е български национален стандарт, определящ изискванията към характерния за страната млечно-кисел продукт. Одобрен е от Българския институт по стандартизация и е в сила от 15 юли 2010 г.
Стандартът се отнася за кисело мляко, произведено от овче, краве, биволско, козе мляко или смесено мляко чрез заквасване със симбиотични култури, произведени в България от щамове Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus и Streptococcus thermophilus, които са изолирани в България и неподлагани на генетична модификация.
Според БДС 12:2010 киселото мляко се разделя по вида на суровината и маслеността на:
Според стандарта суровините и материалите, които трябва да отговарят на определени европейски и български нормативни актове, са:
Измерването на показатели като киселинност, масленост, органолептична оценка, микробиологични изпитания и много други трябва да се извършват според съответните национални, европейски и международни стандарти.
Необходимо е киселото мляко да се произвежда при специфични показатели на производствения процес, които да отговарят на изискванията в БДС12:2010. Изискванията са за:
Оценяването на съответствието на продукта с изискванията на БДС 12:2010 се извършва от органи за оценяване на съответствието, определени при спазване на изискванията на европейските и национални нормативни актове. При оценяване на съответствието се отчитат и данните от входящия контрол, контрола на технологичните процеси и изходящия контрол.
Контролът на технологичния процес се осъщестява системно и ежедневно. Следват се основните етапи на процесите и съответните технологични параметри. Води се документация в технологичния дневник на производството.
Изходящия контрол на производството се извършва по органолептични, физикохимични и микробиологични показатели в съответствие с БДС 12:2010.
Българското кисело мляко се съхранява при температура от 2 до 6 °C и е със срок на годност до 20 дни от датата на производството.
Мебел

Мебел (на латински: mobile, подвижен) е обобщаващо понятие на предметите от обзавеждането на едно жилище, предназначени да улеснят ежедневната човешка дейност като хранене, седене, спане, почивка, съхраняване на книги, инструменти, дрехи и кухненски прибори. Примери за мебели са столове, маси, легла, гардероби, дивани. Тези от тях, които служат за съхранение, често имат вратички, чекмеджета и рафтове.
Мебелите могат да бъдат и продукт на декоративно изкуство. Към тяхната функционалност понякога се прибавя символично или религиозно значение. Домашните мебели, заедно с останалите предмети от обзавеждането, като стенни часовници и настолни лампи, целят да създават уют и удобство. Мебелите могат да бъдат изработени от различни материали, между които дърво, пластмаса и метал.
Комплект холна мека мебел (канапета, фотьойли, табуретки) се нарича холна гарнитура. Офис мебели са бюра, някои видове столове и шкафове. Градинските мебели са обикновено маси, столове и пейки от издръжливи на влага и слънце материали и предпазващи от слънцето чадъри.
Централна библиотека на БАН

Централната библиотека на БАН (ЦБ) е първата българска научна библиотека.
Създаването на Централната библиотека на БАН е положено още през 1869, когато се основава книжна сбирка на Българското книжовно дружество, преименувано по-късно на Българска академия на науките. Дружеството е учредено в Браила, Румъния от Марин Дринов, Васил Стоянов, Васил Друмев, Тодор Пеев. През 1870 започва изграждане на библиотечния фонд чрез дарения и се установяват първите обменни връзки с библиотеки, архиви, научни дружества, музеи в чужбина. През 1873 е съставен първият систематичен каталог от 2761 книжни тома.
През ноември 1878 библиотеката и архива на Дружеството се пренасят в София, след като дотогава са били на съхранение при председателят на настоятелството Никола Ценов.
През 1911 библиотеката на Българското книжовно дружество се преименува в Библиотека на Българската академия на науките, а през 1929 библиотеката се премества в специално помещение в новопостроената сграда на БАН.
През 1948 получава статут на Централна библиотека за академичната библиотечна мрежа, а през следващата година – статут на научен институт на БАН. През 1979 започва автоматизация на библиотечно-библиографските процеси; през 1995 е изградена локална мрежа и достъп до Интернет, а през 1998 e създадена онлайн страница. През 2003 започва създаването на онлайн каталог и отдел „Българска енциклопедия“ се обособява в самостоятелното звено на БАН като Научно-информационен център „Българска енциклопедия“.
През 2004 стартира програма за обмен на библиографски данни между Централната библиотека на БАН и водещи библиотеки в страната и чужбина.
За периода 1950 – 2003 библиотеката има 109 издания от различни области: справочни издания, монографии, персонални и общи био-библиографии и библиографии, специални библиографии, тематични сборници и списания, съвместни издания с други научни институции и енциклопедии (за периода на присъединяването на „Българска енциклопедия“ към Централната библиотека на БАН).
Архив

Архивът е сбирка от стари документи, излезли от употреба и съхранявани по специален начин. В по-тесен смисъл това е учреждение или отдел в учреждение, където се приемат, обработват и съхраняват архивни документи, организира се тяхната подредба за по-лесно намиране и повторно ползване.
Архивният документ е документ, излязъл от употреба и постъпил на съхранение в архивохранилище (още наричано кратко архив). Архивният документ може да е под формата на папирус, пергамент, хартиен документ (който се среща най-често), филмови ленти, фотографии, грамофонни плочи, магнитна лента, микрофилми и електронни документи. Това могат да са: укази, постановления, закони, наредби, правилници, указания, молби, заявления, декларации и всякакви административни документи, писма, исторически извори, снимки, видеозаписи, аудио записи, материали свързани с дейността на едно лице (например: писател, учен, управител, политик, общественик и прочее).
Според арменския архивист Томас Шлеберг, архивният документ разширява разбирането за документ, защото:
Архивният фонд, който също може да се нарече кратко архив, е определената за постоянно съхранение част от документален фонд или сформирана в архив съвкупност от документи, които исторически и логически са свързани помежду си и е използвана като основна класификационна и отчетна единица на Националния архивен фонд (НАФ). В България централна държавна институция е Държавна агенция „Архиви“ (ДА „Архиви“), към която има централна и регионални архивни служби. Съществуват и други архивни средища в различни научни и културни институции като Българската академия на науките и Народната библиотека „Св. Св. Кирил и Методий“.
Думата архиви е извлечена от гръцкото άρχω, означаващо управлявам. Свързана е с архион, тоест домът на архонта, в който са съхранявани важни официални документи за държавата.
Франция е първата европейска държава, в която през 1794 г. се поставя началото на модерното архивно дело. През XIX в. повечето европейски държави също извършват подобни реформи в областта на архивното дело. С годините се натрупват огромни количества от документи, което води до необходимост от оценка на ценността им преди предаването им в архивите.
Гръцка жаба

Гръцката жаба (Rana graeca), наричана също Гръцка дългокрака жаба, е вид водна жаба, срещаща се само в южните части на Балканския полуостров, включително Югозападна България.
Гръцката жаба се среща само на Балканския полуостров и някои от близките острови в Егейско море. На север ареалът ѝ достига до централната част на Босна и Херцеговина и Средна Сърбия.
В България се среща в югозападната четвърт на страната – Трънско, долините на Струма и Места и подножията на съседните планини, както и в Родопите. Има сведения за изолирано находище на югоизток от Костенец. Популациите в България са на надморска височина от 240 до 1210 m.
Гръцката жаба обитава главно потоци с вирове и бързеи в средновисоките планини.
Гръцката жаба може да бъде активна както през деня, така и през нощта, в зависимост от температурата и влажността на въздуха. Храни се главно с насекоми, но яде и охлюви, скорпиони и други. Зимува под водата, обикновено между едри камъни край брега на потоците.
Гръцката жаба снася по няколкостотин яйца през април-май. Те са струпани на купчина, която обикновено е прикрепена към горната стена на речни подмоли. От снасянето на яйцата до излюпването на ларвите при тях остават по няколко мъжки. Метаморфозата продължава от края на юни до края на октомври.
Гръцката жаба е защитена от Приложение III на Бернската конвенция и от Приложение III на Закона за биологичното разнообразие.
Гръцка сага

Гръцка сага (Saga hellenica) е едър вид скакалец, балкански ендемит изчезнал от територията на България.
Видът е установен в разпространен в Албания, Македония, Гърция (без Източна Македония и Тракия), а в миналото и в Западна България. В България видът е намиран единствено на Люлин в дефилето на Владайска река над Княжево. В този район през 1938, 1939 и 1940 г. са уловени шест женски индивида, които са определени към този вид едва през 2003 г. По-късно видът не е откриван в това находище или на други места в България. Люлинската популация е най-северната регистрирана в ареала на вида като уловените индивиди там са били единични.
В миналото е обитавал нископланински сухи поляни, които често са за паша на добитъка в района. На планината Водно видът се открива по храсти и по-рядко в тревата в открити каменисти терени и разредени ксерофитни горички на надморска височина от 500 до 1000 m.
Ларвите се излюпват през март и началото на април. Линеят шест пъти като продължителността на всяка ларвна възраст е по 8 – 10 дни. Възрастното насекомо живее от края на май до август. Снася яйца в почвата като зимува като яйце. Яйчният стадий може да продължава до няколко години (хиперпауза).
Видът е тясно специализиран хищник с дебнещо поведение. Храни се с едри правокрили и богомолки.
Range Life (song)

"Range Life" is a song by American indie rock band Pavement, the third single from their 1994 album Crooked Rain, Crooked Rain.
The single was not commercially released in the United States. It was issued by the band's UK label at the time, Big Cat Records. Both B-sides are outtakes from the Crooked Rain, Crooked Rain sessions and are included on the 2004 deluxe reissue of that album. This song was one of many to be included in the group's greatest hits album Quarantine the Past: The Best of Pavement.
The song attracted attention with controversial lyrics that seemed to mock alternative rock superstars the Smashing Pumpkins and the Stone Temple Pilots; Pumpkins frontman Billy Corgan expressed his displeasure in magazine interviews, while songwriter Stephen Malkmus maintained that his words had been misinterpreted and no insult was intended. Regardless, Pavement, which was due to tour for Lollapalooza in 1994, got kicked out when the Smashing Pumpkins, the headlining act, threatened to cancel their dates if Pavement performed. Pavement would eventually play Lollapalooza the next year. An early 1993 demo of the song did not feature the controversial verse; guitarist Spiral Stairs recalled in 2004 that when Malkmus first revealed these new lyrics to his bandmates at the New York City recording sessions for Crooked Rain, Crooked Rain, "we almost lost our lunch from laughing so much."
Vampire pumpkins and watermelons

Vampire pumpkins and watermelons are a folk legend from the Balkans, in southeastern Europe, described by ethnologist Tatomir Vukanović. The story is associated with the Romani people of the region, from whom much of traditional vampire folklore originated.
The belief in vampire fruit is similar to the belief that any inanimate object left outside during the night of a full moon will become a vampire. One of the main indications that a pumpkin or melon is about to undergo a vampiric transformation (or has just completed one) is said to be the appearance of a drop of blood on its skin.
The only known reference in scholarship is Tatomir Vukanović's account of his journeys in Serbia from 1933 to 1948. He wrote several years later:
The majority of Vukanović's article discusses human vampires; vampiric agricultural tools are also mentioned.The Journal of the Gypsy Lore Society has many articles that are collections of Roma tales, presumably oral history. However others are horror stories that allegedly include the direct involvement of the source (e.g., the fatal consequences of disrespecting the dead).
The story was popularized by Terry Pratchett's 1998 book Carpe Jugulum, a comic fantasy novel making extensive use of vampire legends. Pratchett has stated that he did not invent the vampire watermelon story himself. It is found in several other works: Jan Perkowski's 1976 book reprinted Vukanović's account, and the webcomic Digger incorporates a field of vampire squash (most of which resemble butternut squashes in appearance).
Zeugodacus tau

Zeugodacus tau (syn. Bactrocera tau), the pumpkin fruit fly or the tau fruit fly, is a species of fruit fly in the family Tephritidae. The species is native to tropical and subtropical Asia. It is a major pest species of melons and other cucurbits.
In 2023 the tau fruit fly was found in California. In response, the California Department of Food and Agriculture imposed a quarantine on a portion of Los Angeles County.
حنا الفاخورى

حنا الفاخورى كان فيلسوف و كاتب من لبنان و مصر.
حنا الفاخورى من مواليد يوم 1 يناير سنة 1914
حنا الفاخورى مات فى 4 اكتوبر سنة 2011.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
مجلة الرساله

مجلة الرسالة هيا مجلة ثقافيه ترأس تحريرها الأديب المصرى أحمد حسن الزيات (1885-1968) فى سنة 1933م، وكتب فيها معظم المقالات عن رموز الأدب العربى وقتها من زى :زكى نجيب محمود العقاد، سيد قطب، أحمد أمين، على الطنطاوي، محمد فريد أبو حديد، أحمد زكى باشا، مصطفى عبد الرازق، مصطفى صادق الرافعى، طه حسين، محمود محمد شاكر والشابى.
الآثار الأدبية للرسالة :
اولاد حارتنا

اولاد حارتنا هيا رواية من تأليف نجيب محفوظ اللى اخد جايزة نوبل للآداب سنة 1988، وتعد واحده من أشهر رواياته و كانت واحده من المؤلفات اللى تم التنويه بيها عند منحه جايزة نوبل. أثارت الرواية جدل واسع من نشرها مسلسلة فى صفحات جريدة الأهرام وصدرت لأول مرة فى كتاب عن دار الآداب ببيروت سنة 1962 و ما اتنشرتش فى مصر لحد أواخر سنة 2006 عن دار الشروق. لكن هاينمان أعاد بيع حقوقه قبل أسابيع قليلة من حصوله على جايزة نوبل.
بس، لسه عند Three Continents Press ترخيص للنشر فى السوق الأمريكيه، و أراد مواصلة النشر فى أمريكا، وتجنب إعادة إطلاق زى ده الكتاب المثير للجدل فى كل اماكن العالم مره تانيه. لكن لما رفض بيع حقوق النشر الخاصة به، تم طبع نسخة جديدة من بيتر ثيرو لدوبلداى فى القاهرة لإطلاقها بأثر رجعى لسنة 1959. كان ده الكتاب هو اللى أدان نجيب محفوظ من عمر عبد الرحمن فى سنة 1989. بعدما نال نجيب محفوظ جايزة نوبل فى الآداب. وتحديدا فى سنة 1994 - بعد يوم من ذكرى الجايزة - تعرض للهجوم والطعن فى رقبته على ايد اثنين من المتطرفين بره بيته فى القاهرة. ونجا منه، لكنه عانى من عواقبه لحد وفاته فى سنة 2006.
فى نهاية سنة 2020 اشترى الممثل المصرى الشاب عمرو سعد حقوق الرواية من عيله الأديب المصرى الراحل نجيب محفوظ، و أعلن عن تفاوضه فى الوقت الحالى مع جهات إنتاج فنى عالمية لتحويل الروايه لعمل درامى للعرض على واحده من المنصات العالمية.
الثلاثيه

الثلاثيه هى من الروائع الادبيه اللى الفها الاديب المصرى نجيب محفوظ اللى اخد جايزة نوبل للأدب. الثلاثية تعتبر افضل روايه عربيه فى تاريخ الأدب العربى حسب اتحاد كتاب العرب.
تتكون الثلاثية من القصص دى بالترتيب:
الشخصية الرئيسية بالروايات الثلاث هيا شخصية السيد أحمد عبد الجواد. والقصص الثلاث تتبع قصة حياة كمال ابن السيد احمد عبد الجواد من الطفوله لالمراهقه والشباب بعدين الرشد. و أسمائها مأخوذة من أسماء شوارع حقيقيه بالقاهرة بحى الجمالية اللى شافت نشأة نجيب محفوظ.
ادب فرنساوى

الادب الفرنساوى المقصود بيه هنا هو الجزء المدون اللى ابتدا بالملحمه المعروفه " اناشيد البطوله " اللى كانت بتتغنى بيها غرب اوروبا المسيحيه. بيستبعد من الادب ده ادب البروفنسال و الادب اللاتينى اللى ساد العصور الوسطى وقت ما الاوربيين كان محرم عليهم يستخدمو لغاتهم المحليه اللى بيتكلمو بيها. و بعدين اتطورت الملاحم و ظهرت فى صورة قصص خياليه منظومه زى " قصة الورده " و قصة " رينار التعلب ". و ظهر الشعر الغنائى اللى كان من رواده كريستين دى بسان ، و شارل دوق اورليان ، و فرنسوا فيون.
النثر فى الادب الفرنساوى ابتدا بكتابة التاريخ و تسجيل الاحداث. و ظهرت المسرحيه اللى كانت مواضيعها عن المعجزات و اذدهرت فى اواخر القرن العصور الوسطى و فضلت اكتر فن ادبى منتشر لغاية القرن ستاشر.
فى عصر النهضه الاوربيه الاتجاه كان ناحية الادب اليونانى و اللاتينى ، و بقو الكتاب بيجمعو بين الاتجاه ده و الادب الفرنساوى القديم. من الادبا دول كان مونتينى و كلفن ، و اتزعم رونسار و الناقد مالرب الاتجاه المعارض للادب الطليانى.
القرن سبعتاشر بيعتبر القرن الدهبى للادب الفرنساوى و فيه وصل الادب المسرحى لذروته بفضل كولانى و راسين و موليير. و وصل الشعر الغنائى لمستوى عالى على ايدين جان دى لافونتين و بوالو. و اتطور النثر الفنى و وصل fabian is kapuut im kopf #kameltreiberلحد الكمال على ايدين باسكال و مدام دى لافاييت و لاروفوكو.
فى القرن سبعتاشر اتأسست الاكاديميه الفرنسيه و الكوميدى فرانسيز. من القرن التمنتاشر ما اتخلدش ادبا غير شنيه و بومارشىه و الكتاب اللى كتبو عن مواضيع سياسيه زى مونتسكيو و جان جاك روسو و فولتير و ديدرو و مدام دى ستال.
مع اشتعال الثوره الفرنساويه ازدهر الادب الرومانسى اللى كان رواده شاتوبريان و لامارتين و فيكتور هوجو و دوماس الاب و الكسندر دوماس الابن.
القرن تسعتاشر اتميز بكتره المدارس الادبيه زى البارنسيون و جماعة الاخوه جونكور و الرمزيين اللى التفو حوالين مالارميه. من زعما الروايه فى القرن تسعتاشر كان ستاندال و جورج ساند و بلزاك و فلوبير. لكن فى الشعر الشعرا ما انتموش لمدارس ادبيه معينه و كان منهم فرلين و فاليرى. اشهر النقاد فى القرن ده كان اناتول فرانس.
ازدهر الادب الفرنساوى و من اواخر القرن التسعتاشر و فى القرن عشرين ظهر كتاب قصه و مسرحيات كبار زى جان بول سارتر و كوكتو و انى و ميترلنك البلجيكى. الروايات كانت اهم الفنون الادبيه فى القرن العشرين و برع فيها روائيين زى بورجيه و رولان و كولت و بروست و موياك و مالرو و فرانسوا ساجان. ادبا فرنساويين كتار اخدو جايزة نوبل فى الادب.
لستة الادباء الفرنساويين أو كتّاب أدب بالفرنسية كسبو جايزة نوبل للأدب:
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
ادب اسبانى

مصطلح الادب الاسبانى يشير للادب المكتوب بالاسبانى ، بما فيه الادب الاسبانى و مش بالضرورة من اسبانيا. الادب الاسبانى لأمريكا اللاتينيه بالتحديد. ميجيل دى ثيرڤانتس ممكن يكون أكتر شهرة مؤلف فى اسبانيا و روايته دون كيشوت تعتبر العمل الاكثر رمزية للادب الاسبانى ، و مؤسس الادب الكلاسيكى الغربية .
ادب يابانى

الادب اليابانى ، اليابان ماكانلهاش لغه مكتوبه لغاية ما دخلتها اللغه الصينى فى القرن التالت. مع بدايات القرن التامن بقت الطريقه الصينيه بتستعمل فى كتابة اليابانى المحلى اللى اتكتب بيها " كوجيكى " سنة 712 ، كتاب شينتو المقدس اللى بيحكى اسطورة انحدار الامبراطور من اصل الاهى ، لكن اهم الكتابات فى الفتره دى كانت مكتوبه بالصينى.
فى القرن التاسع انتعش الادب اليابانى ، و فى القرن الحداشر ظهرت المؤلفه الكبيره موراسكى شكيبو ، و بعدين جت فترة خمول لكن برزت الدراما اليابانيه اللى لعبت دور كبير فى نهضة الادب اليابانى فى الفتره مابين القرن الاتناشر للقرن السبعتاشر.
من سنة 1858 ابتدا كتاب اليابان يتأثرو بالادب الاوروبى و الادب الروسى و ظهرت حركة تقليد و اقتباس و ترجمه واسعه ، و فى نفس الوقت اتأثر المسرح اليابانى بعلوم الصين و معارفها. من اهم كتاب القرن التسعتاشر كان شويو تسوبوتشى و الروائيين كويو اوزاكى و سوسيكى ناتسوم.
فى القرن العشرين اذدهرت كل نوعيات الادب فى اليابان.
List of Egyptian Nobel laureates and nominees

The following is a list of Egyptian Nobel laureates and nominees:
The following list are the nominees with verified nominations from the Nobel Committee and recognized international organizations. There are also other purported nominees whose nominations are yet to be verified since the archives are revealed 50 years after, among them Nawal El Saadawi [نوال السعداوي] (for Literature), Sonallah Ibrahim [ صنع الله إبراهيم] (for Literature), Alaa Al Aswany [علاء الأسواني] (for Literature), Ahdaf Soueif [ميرال الطحاوي] (for Literature), Yusuf Idris [يوسف إدريس] (for Literature), Miral al-Tahawy [ميرال الطحاوي] (for Literature), Gamal al-Ghitani [جمال الغيطانى] (for Literature), Maikel Nabil Sanad [مايكل نبيل سند] (for Peace), Wael Ghonim [وائل غنيم] (for Peace), Israa Abdel Fattah [إسراء عبد الفتاح] (for Peace), Sister Emmanuelle Cinquin NDS (for Peace), and Abdel Fattah el-Sisi [عبد الفتاح السیسی] (for Peace).
List of Nobel laureates by university affiliation

The following list shows the university affiliations of individual winners of the Nobel Prize since 1901 and the Nobel Memorial Prize in Economic Sciences since 1969. The affiliations are those at the time of the Nobel Prize announcement. Universities all adopt different metrics to claim Nobel affiliates, some generous while others more stringent, since some only count academicians at the time of announcement while others include all visitors and professors of various ranks as well. Inconsistency thus may occur between those official counts and what this list states.
List of Pakistani Nobel laureates

Following is a list of Nobel laureates who are either Pakistani or were born in the region that is now Pakistan but are not Pakistani by nationality.
As of 2022, the list of Pakistani Nobel Prize laureates consists of following people.
The laureates below were born in the part of British Raj that became Pakistan but are not Pakistani by nationality. Both Khorana and Chansrasekhar were Hindus who emigrated to India.
1988 Nobel Prize in Literature

The 1988 Nobel Prize in Literature was awarded to the Egyptian writer Naguib Mahfouz (1911–2006) "who, through works rich in nuance – now clear-sightedly realistic, now evocatively ambiguous – has formed an Arabian narrative art that applies to all mankind." He is the first and only Arabic–Egyptian recipient of the prize.
The writings of Naguib Mahfouz address some of life's most important issues, such as the passage of time, society and norms, knowledge and faith, reason and love. Some of his early works are set in ancient Egypt such as Rādūbīs ("Rhadopis of Nubia", 1943), and he frequently uses Cairo as the setting for his tales. His famous Al-Thulāthiyyah ("The Trilogy", 1956–57): Bayn al-qaṣrayn ("Palace Walk", 1956), Qaṣr al-shawq ("Palace of Desire", 1957), and Al-Sukkariyyah ("Sugar Street", 1957), describes prolifically modern Egyptian society. Though some of his later works have a more mystical or metaphysical quality, later works of his focused on the modern age and life in a changing society. 350 short stories and more than 30 novels make up Mahfouz's body of work, among them Awlād ḥāratinā ("Children of Gebelawi", 1959), Tharthara Fawq Al-Nīl ("Adrift on the Nile", 1966), and Afrāḥ al-qubba ("Wedding Song", 1981). Many of his stories have been adapted for film.
Widely read in Egypt and other Arabic countries, Mahfouz was largely unknown in the Western world at the time he was awarded the Nobel prize. While Mahfouz was controversial politically, he was a popular writer and the Nobel prize to him was well received throughout the Arab world. The prize was accepted by his two daughters at the award ceremony in Stockholm in December 1988. Mahfouz donated most of the prize money to charities.
Naguib Mahfohz's Nobel lecture was read at the Swedish Academy on 8 December 1988 by Mohamed Salmawy, first in Arabic, then in English.
At the award ceremony in Stockholm on 10 December 1988, Sture Allén, permanent secretary of the Swedish Academy, said:
Naguib Mahfouz was unable to the attend the award ceremony. The prize was accepted by his daughters, Om Kalsoum Naguib Mahfouz and Fatma Naguib Mahfouz.