davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Țara Bârsei

Țara Bârsei (în germană Burzenland, maghiară Barcaság, latină Terra Borza), denumită și Depresiunea Curburii Carpatice sau Depresiunea Brașovului, este o regiune istorică și etnografică din sud-estul Transilvaniei, având Brașovul cea mai importantă localitate.
Denumirea provine de la râul Bârsa/Bârsa Mare (în germană Burzen), care se varsă în râul Olt. Bârsa Mare, formată de confluența a două brațe Bârsa Groșetului și Bârsa Tămașului, are printre afluenți și Bârsa Fierului și Bârsa lui Bucur.
Numele râului provine din cuvântul slavic "brza" care înseamnă "rapid".
Geografic, Țara Bârsei este o depresiune dispusă în interiorul arcului Carpatic, delimitată de localitățile Apața la nord, Bran la sud, Vlădeni la vest și Prejmer spre est. Aceasta este străbătută de numeroase râuri și pâraie repezi de munte, fiind delimitată pe o bună porțiune de râul Olt.
Locuită încă din vechi timpuri, în 1211 regiunea a fost donată Cavalerilor Teutoni de către Regele Andrei al II-lea al Ungariei pentru păzirea graniței de sud-est a Regatului Ungariei, împotriva cumanilor. Cavalerii teutoni au avut ca scop și convertirea românilor la catolicism. Teutonii au ridicat numeroase castele în zonă și au adus coloniști din Sfântul Imperiu Roman pentru a popula teritoriul. În 1224 cavalerii au încercat să iasă din alianța cu maghiarii și să se subordoneze Scaunului Papal, iar ca urmare regele Andrei a evacuat ordinul în 1225. În primul secol după întemeierea lor, așezările săsești ale Țării Bârsei au trebuit să suporte șase invazii ale tătarilor (1241-1242, 1278, 1284-1285, 1335, 1344, 1345). Deși teutonii au părăsit zona și s-au îndreptat spre Prusia, coloniștii germani au rămas aici până în secolul XX, întemeind unul dintre cele mai puternice districte - atât din punct de vedere militar, cât și economic. Odată cu Marea Unire de la 1918, Țara Bârsei a intrat în componența României.
Stema Țării Bârsei înfățișează un scut de culoare albastră sau neagră este un crin argintiu însoțit de două stele (argintii sau aurii). Câteodată, deasupra scutului mai este reprezentată și o coroană trilobară.
Denumirile sunt în română, germană și maghiară.
Constantin Necula

Constantin Necula (n. 19 iulie 1970, Brașov, România) este un preot ortodox si profesor universitar la Facultatea de Teologie Ortodoxă din Sibiu, cunoscut publicului pentru numeroasele sale apariții la conferințe și dezbateri televizate.
Constantin Necula s-a născut la 19 iulie 1970 în municipiul Brașov, a absolvit Colegiul de Științe ale Naturii „Emil Racoviță”, Brașov (1989), Facultatea de Teologie Ortodoxa „Andrei Saguna” din Sibiu, 1994 (șef de promoție). Din 2004 este doctor în teologie. Conferențiar universitar (2007-prezent), Lector universitar (2002-2007), Îndrumător practică pedagogică pentru predarea religiei (2004-2009), Asistent universitar (1998-2002), Duhovnic (1996-2006), Preparator universitar (1995-1998). Este autor al mai multor volume de predici, studii și articole de omiletică și catehetică, de cărți pentru copii și tineret. A tradus de asemenea mai multe volume. Colaborator cu articole și studii la numeroase publicații din țară și din străinătate. Foarte popular printre creștinii ortodocși, și nu numai, pentru conferințele susținute și numeroasele interviuri în presa din țară și din străinătate.,,,,,,
În anul 2023, Constantin Necula este cercetat de Sinodul Bisericii Ortodoxe Române după ce a fost acuzat că promovează practici necreștine New Age, străine total de Ortodoxie, fiind invitat la un summit de spiritualitate, organizat de Life University în perioada 15-31 mai 2023. Ulterior, acesta nu a mai participat la summit.
Marele Duce Mihail Alexandrovici al Rusiei

Marele Duce Mihail al Rusiei, Mihail Alexandrovici Romanov (în limba rusă: Михаил Александрович Романов), numit uneori și Țarul Mihail II (n. 22 noiembrie 1878 (S.N. 4 decembrie) - d. cca. 12 iunie 1918), a fost fiul țarului Alexandru al III-lea și fratele țarului Nicolae al II-lea.
Mihail a început o relație cu Natalia Sergheievna Șeremerevskaia, o femeie care nu avea origine nobilă, de două ori divorțată. Cei doi s-au căsătorit în 1912, după nașterea în 1910 a singurului lor copil. Țarul Nicolae II a înnobilat-o pe soția fratelui său, aceasta devenind Contesa Brasova, iar fiul ei Contele Brasov.
Pe 2 martie (stil vechi)/15 martie (stil nou) 1917, Împăratul Nicolae II a abdicat în favoarea fratelui său, spunând: "Lăsăm moștenire succesiunea Noastră fratelui Nostru, Marele Duce Mihail Alexandrovici și îi dăm binecuvântarea Noastră la urcarea sa pe tron." [1]
O zi mai târziu, (3 martie/16 martie 1917), Mihail a semnat o proclamație în care afirma: "Sunt ferm hotărât să-mi asum puterea supremă numai dacă asta este dorința marelui nostru popor, car trebuie acum, prin vot universal și prin reprezentanții lor în Adunarea Constituantă, să-și stabilească o formă de guvernare și noi legi fundamentale pentru statul nostru rus." [2] Timp de o zi, Mihail a sperat că va fi ales de popor drept conducător, lucru care nu s-a întâmplat.
Istoricii au păreri împărțite, dacă să-l considere pe Mihail țar sau nu. S-ar putea accepta că a domnit o zi, dar nu a condus efectiv Imperiul. Toate argumentele pro și contra sunt doar de natură științifică, atâtă vreme cât monarhia în Rusia a încetat de facto să existe odată cu abdicarea lui Nicolae II, iar Mihail nu a fost niciodată încoronat, nu a fost niciodată recunoscut de popor drept conducător, iar fratele său este acceptat ca ultimul țar adevărat.
Surse de încredere, atât din arhivele rusești cât și din străinătate, indică faptul că Mihail a fost executat în suburbiile orașului Perm pe 12 iunie 1918. Ordinul de execuție se pare că a fost dat de șefii locali ai CEKA.
Stejărel Olaru

Stejărel N. Olaru (n. 13 ianuarie 1973, Aldeni, județul Buzău) este un istoric și politolog român. A absolvit Facultatea de Teologie Ortodoxă a Universității București, apoi studii postuniversitare în domeniul științelor politice (Școala Națională de Studii Politice și Administrative, București) după care a devenit doctor în științe militare și informații (Universitatea Națională de Apărare "Carol I", București). Este căsătorit și locuiește cu familia în București. Este cunoscut ca istoric, expert în istoria serviciilor de informații și politolog.
Institutul de Investigare a Crimelor Comunismului
Director al Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului între 2005-2010, institut pe care l-a condus împreună cu istoricul Marius Oprea. Împreună au întocmit și trimis în judecată, pentru prima dată în anul 2007, dosarele a 210 torționari printre care și Alexandru Vișinescu, dar și ceilalți anchetați abia în prezent. În ciuda probelor, procurorii au dat la început ca soluție la aceste dosare "neînceperea urmăririi penale".
Din 2006 până în 2009, Institutul de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc, sub conducerea lui Marius Oprea și a lui Stejărel Olaru, a anchetat și a trimis Parchetelor cazurile privind 300 de persoane care ar fi comis crime și abuzuri pe vremea comuniștilor. Toate sesizările au fost însă respinse de Secția Militară. Potrivit directorului IICCMER, „aceste sesizări au fost respinse pentru diferite motive, fie pentru că nu s-au identificat elementele consititutive ale infracțiunii, fie că a intervenit prescripția”.
Două cazuri mai cunoscute:
În 2008 a coordonat împreună cu de Lucia Hossu-Longin realizarea de filme documentare „Reconstituiri”, serie care are episoadele: „Băieții răi”, „Atacul de la Berna”, „Fă-l să dispară!”, „Ministerul Adevărului”, „Culianu în țara lui Ceaușescu” și „Operațiunea Grecia”.
Alte funcții
Între 2006 și 2008 a fost consilier de stat pe probleme de securitate națională la Cancelaria Prim-ministrului și reprezentant al guvernului în Comunitatea Națională de Informații și secretar de stat în Ministerul Afacerilor Externe în perioada 2013-2014.
”În comunism te simțeai muribund, cu un picior în groapă, gata să-ți dai duhul.”
Reacție la un sondaj care arata că doar 8% dintre români mai sunt interesați de subiectul “comunismul în România”: “dacă e nevoie de 5% ca să intri în Parlament, 8% rămâne un procent încurajator.”
Despre cărțile lui, Adrian Cioroianu spunea că sunt semnul cert al faptului că un proces al comunismului este într-adevăr posibil. Și asta: „fără retorică, fără patimă inutilă și fără a transforma istoria într-un tribunal”.
Pe 22 decembrie 2015, Agenția Națională de Integritate (ANI) a constatat faptul că Stejărel Olaru s-a aflat în stare de incompatibilitate în perioada 4 februarie 2011 – 28 ianuarie 2013, ca urmare a exercitării simultane a funcțiilor de membru în cadrul Consiliului de Administrație al Societății Române de Radiodifuziune și administrator al S.C. STANDARD PROIECT MEDIA S.R.L.
List of European countries by area

Below is a list of European countries and dependencies by area in Europe. As a continent, Europe's total geographical area is about 10 million square kilometres. Transcontinental countries are ranked according to the size of their European part only, excluding Greece due to the not clearly defined boundaries of its islands between Europe and Asia. Inland water is included in area numbers.
Figures are from the United Nations unless otherwise specified.
Europe and Asia are contiguous with each other; thus, the exact boundary between them is not clearly defined, and often follows historical, political, and cultural definitions, rather than geographical.
Map of Europe, showing one of the most commonly used continental boundaries
Legend:
Blue = Contiguous transcontinental countries Green = Sometimes considered European but geographically outside Europe's boundaries
Polarium Advance

Polarium Advance is a puzzle video game developed by Mitchell Corporation and published by Nintendo for the Game Boy Advance. Despite starting development before it, it is not a sequel to Polarium on the Nintendo DS. It was released in Japan in October 2005 and Europe in March 2006, with Atlus releasing it in North America in November 2006.
The objective of the game is similar to that of Polarium. Black and white tiles fill a grid, and by drawing a single line in the grid, tiles can be flipped from black to white (or vice versa). Solid, horizontal lines of all black or all white tiles are erased, and the goal is to erase the entire grid in this manner.
The game received a re-release on the Wii U's Virtual Console. The game was planned to be released in China for the iQue Game Boy Advance system, but this release was cancelled due to high piracy. However, the Chinese translation was fully completed, and it can be played through emulation. However, the game's DS predecessor was released in China.
Unlike its predecessor, Polarium Advance was released for the Game Boy Advance, with some significant changes. The unpopular Challenge Mode was removed, and the game focuses more on the Puzzle Mode, which features 365 puzzles - nearly four times as many as Polarium. Each puzzle stage can be played in Stage Mode, with no time limit, or Time Mode, where the player aims to complete a puzzle as fast as possible. Edit Mode for creating custom puzzles makes a return in Polarium Advance as well.
The color scheme is changeable from black and white, to add a bit of customization and color to the game.
As in the predecessor, the goal is to select tiles by drawing a line over them with one, continuous stroke. Polarium Advance uses the D-pad for controlling where Polarium used the DS stylus, and the A button (or L, for playing single-handed) for starting or ending a stroke. Selected tiles will flip from black to white or vice versa, and the puzzle is completed if each horizontal line consists of a single color afterwards. Surrounding the main puzzle area are gray "neutral" tiles that have no effect on the puzzle but can be used to flip disconnected groups of tiles in a single pass.
In order to add some variety to the gameplay, three new tiles have been added in addition to the standard black and white ones. Solid tiles cause all tiles above them to fall when erased, Hurdle tiles cannot have lines drawn over them, and Multi-tiles are "wild cards" in that they function as white or black panels.
The game received "average" reviews according to the review aggregation website Metacritic. In Japan, Famitsu gave it a score of three sevens and one eight for a total of 29 out of 40.
Piano Tiles

Piano Tiles (known on iOS as Piano Tiles – Don't Tap the White Tile and on Android as Don't Tap the White Tile) is a single-player mobile game launched on 28 March 2014 by Umoni Studio, specifically by creator Hu Wen Zeng. In late April 2014 the game was the most downloaded application on both the iOS and Android platforms. In early July it was released for Windows Phone.
A sequel, Piano Tiles 2, was created by Hu Wen Zeng and launched by Cheetah Mobile on 19 August 2015. The game received a Red Dot award in game design in 2016. However, it was taken offline in February 2020 due to allegations of fraud against Cheetah Mobile. The Piano Tiles series has been published by Kooapps since 2023.
Piano Tiles is a game where the player's objective is to tap on the black tiles as they appear from the top of the screen while avoiding the white tiles. When each black tile is tapped, it will emit a piano sound. The player loses the game if they tap on a white tile.
The game contains six modes: Classic, Arcade, Zen, Rush, Arcade+ (which includes the Bomb, Lightning, Bilayer, and Double tiles), and Relay.
Media related to Don't Tap The White Tile at Wikimedia Commons
Polarium

Polarium is a puzzle game developed by Mitchell Corporation and published by Nintendo for the Nintendo DS. It was a launch title in Japan, Europe and China. In the game, players use a stylus to draw lines on the DS's touch screen, flipping black and white tiles to clear puzzles.
Select tiles by drawing lines over them with the stylus. Selected tiles will flip from black to white or vice versa. In the standard Tetris-like challenge mode, players must make room for falling tiles by clearing rows as they pile up on the bottom screen. Rows are cleared by flipping the tiles to make rows that are all black or all white. Surrounding the main puzzle area are gray "neutral" tiles that have no effect on the puzzle but can be used to flip disconnected groups of tiles in a single pass. The scoring in Challenge and Versus mode are based on how the lines are cleared; for example, more points are given when more lines are cleared (lines), when numerous lines are cleared with just one stroke continuously (chains), when there are 2 separate lines cleared with uncleared lines between them (split), or when several lines are cleared in one stroke, but different lines have different polarities (borders).
Nintendo DS Download Play allows Nintendo DS owners who do not have a copy of Polarium to wirelessly download this demo version of the game to their system from a friend or kiosk.
A Game Boy Advance version of Polarium, called Polarium Advance, was released in Japan, Europe and America. Interestingly, its development started before the DS version. The game features almost four times as many puzzles as Polarium, as well as the removal of Challenge mode, and the addition of new tiles, among other gameplay tweaks.
The game was released in North America sometime during November 2006, published by Atlus rather than Nintendo.
Polarium received "average" reviews according to the review aggregation website Metacritic. In Japan, Famitsu gave it a score of one eight, one seven, and two eights for a total of 31 out of 40.
Unirea Shopping Center

Unirea Shopping Center is a chain of two large shopping centres, the initial one being located in Unirii Square, Bucharest, Romania, and the second one in Brașov.
Opened in 1976 and enlarged in 1989, it was the largest department store in Communist Romania. It was converted into a shopping centre during the 1990s. The complex has a total area of 83,971 square metres (903,856 sq ft) and 1,000 parking spaces. The closest metro station to the shopping centre is Piața Unirii metro station.
In recent years many empty spaces have appeared in the Unirea shopping centre in Bucharest where once main-street and many less well known brands had their outlets. The state of the building has deteriorated gravely, which may lead to more vacancies in the near future. For occasional Romanian clients and foreign tourists it seems already to be clear that when the owner of the building does not invest in redevelopment (e.g., by reduction of shop floor capacity and modernisation, combined with creation of office space at the top floors of the building), this unique Bucharest landmark mall, despite its magnificent location and history, may lose its attraction completely, and could remain only an interesting outer hull for advertisement purposes mainly. In 2020 only some specialised clothing shops attract seemingly sufficient attention from the greater Bucharest region, worth paying a visit.
In January 2021 two outlets of the Inditex group (Bershka and Pull&Bear) were closed as a result of the COVID-19 pandemic, leaving the once attractive façade of the building partially crippled and shop windows at the north side of the building empty and less attractive. The food court on the top fourth floor was also closed, and most of the remaining shops on the third floor (with one exception) were closed as well, or were relocated to empty space on the second floor. In the basement, only the Mega Image grocery store remains open as of September 2021. On the third and second floor many of the fire exits have been permanently locked, which constitutes a serious health risk in case of a fire in the building.
The owner opened a second shopping centre in 2008 in Brașov, Unirea Shopping Center Brașov, covering 42,000 square metres (452,084 sq ft) on four levels and one underground, with ground and underground parking on three levels. 90% of the brands are present in the Bucharest complex too. Total value of the investment is estimated at 35 million euro.
In 2019 the Brașov shopping center, once very favorite for its location near to the railway station, seems to have lost the battle with recently developed malls elsewhere in the city, since it is almost empty, as if in a state waiting for permanent closure.
44°25′40.78″N 26°6′16.15″E﻿ / ﻿44.4279944°N 26.1044861°E﻿ / 44.4279944; 26.1044861
Pălincă

Pălinca, sau palinca (în maghiară pálinka), este un distilat din fructe tradițional din Europa Centrală, cu un conținut ridicat de alcool obținută prin dublă distilare.
Spre deosebire de țuică, produsă exclusiv din prune, a cărei concentrație de alcool poate începe de la 24%, pălinca se produce prin „fermentarea alcoolică și distilarea oricărui fruct cărnos sau a unui amestec de fructe”, iar concentrația alcoolică minimă e stabilită legal la 40%, cel mai adesea însă fiind în jur de 50%.
Pălinca reprezintă 40% din consumul de băuturi spirtoase în România și 75% din exportul de acestea.
Numele pălincă derivă din verbul slav *paliti (slovacă: páliť, cehă: pálit, poloneză: palić) „a arde, a distila”.
Pálenka în limba slovacă înseamnă distilat, iar de aici termenul s-a răspândit în țările care produc băutura: Ungaria, Slovenia, Croația, Polonia și regiuni din Austria și România.
Pălincă este o denumire înregistrată de România la Comisia Europeană ca Indicație Geografică Protejată din anul 2008.
Ungaria și Austria au înregistrat termenul Pálinka, Croația - pelinkovac, Slovenia - pelinkovec.
Normele privind definirea, descrierea, prezentarea și etichetarea băuturilor tradiționale românești definesc între alte băuturi românești și Pălinca:
Pălinca este o băutură alcoolică tradițională românească obținută exclusiv prin fermentarea alcoolică și distilarea unui fruct cărnos sau a unui amestec de fructe ori a unui marc de fructe, sau a unui suc din acest fruct ori dintr-un amestec de fructe, în prezența sau în lipsa sâmburilor:
Turț (băutură)

Turțul este o băutură alcoolică specifică Țării Oașului, care a căpătat denumirea de la localitea Turț, județul Satu Mare, faimoasă în producerea acesteia.
Băutura este un distilat din fructe denumit și pălincă sau palincă. Această băutură este obținută, cel mai adesea din prune, prin dublă distilare, și are o tărie între 52% - 62% alcool. Rețeta prevede ca băutura să fie depozitată în butoaie de dud (pomnițar) o perioadă mai lungă, pentru a câștiga în gust și culoare.
Băutura se produce în același fel și în regiunile învecinate Țara Codrului Țara Chioarului,și Maramureș.
În Ordonanța nr. 34 din 30 ianuarie 2000 privind modificarea și completarea Legii viei și vinului nr.67/1997 la punctul 24.5. scrie că „Țuica superioară "Silvania", țuica de Zalău, țuica selecționată - Mureșana, Bihoreana, Horinca și Turț se obțin prin redistilarea țuicii și se învechesc în vase de stejar timp de 2 ani”.
Regulamentul CEE nr. 1576/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de stabilire a normelor generale cu privire la definirea, desemnarea și prezentarea băuturilor spirtoase precizează că în categoria Rachiuri de fructe se încadrează denumirile Turț de Oaș și Turț de Maramureș.
Băutură alcoolică

Băuturile alcoolice sunt băuturile care conțin etanol, cunoscut sub numele de alcool sau alcool etilic.
Etanolul din băuturile alcoolice este aproape întotdeauna produs prin fermentarea carbohidraților (diferiți izomeri ai zaharurilor naturale, de obicei) de către anumite specii de drojdii în absența oxigenului, prin reacția cunoscută ca fermentație anaerobă.
Cantitatea de alcool dintr-o băutură alcoolică se specifică în procente de volum alcoolic, dar cum drojdiile nu pot fermenta băuturi cu mai mult de 14% alcool, unele băuturi alcoolice se obțin prin distilare.
Ordinul nr. 368/2008 pentru aprobarea Normelor privind definirea, descrierea, prezentarea și etichetarea băuturilor tradiționale românești cuprinde următoarele denumiri legale: țuică, horincă, turț, pălincă, vinars, rachiu de fructe, rachiu de tescovină și rachiu de drojdie de vin.
În anul 2006, consumul de băuturi alcoolice din România era de 6,21 litri de alcool pe cap de locuitor, în timp ce media consumului de alcool în Uniunea Europeană era de 9,43 litri pe cap de locuitor. Prin comparație, țările în care se consumă cel mai puțin sunt Tadjikistan (0,29 litri), Turkmenistan (0,73 litri) și Uzbekistan (0,96 litri), foarte apropiată acestora fiind, de asemenea, populația din Turcia (1,04 litri). Foarte puțin băutori sunt și georgienii, albanezii și israelienii, cu un consum de sub doi litri de alcool pe cap de locuitor.
În anul 2007, în România erau importați 6,5 milioane de litri de băuturi spirtoase.
În anul 2012, piața de băuturi spirtoase din România era estimată la 165 milioane litri, cele mai mari volume înregistrate fiind de țuică și rachiu, de 111 milioane litri. Segmentul nefiscalizat era estimat la circa 70% din piață.
Mahmureală
Lista țărilor crescătoare de porci

Lista țărilor crescătoare de porci clasifică țările lumii în funcție de stocurile totale de porcine (în mii de capete), de producția de carne de porc (în mii de tone), de productivitate (în kg/capita) și de efectivele sacrificate (în mii de capete), de producția de organe comestibile de porc (în mii de tone), de producția de grăsime de porc (în mii de tone), toate pentru anul 2022, oferind și date comparative pentru perioada 2013-2022. Datele provin din baza de date FAOSTAT a Organizației pentru Alimentație și Agricultură a Națiunilor Unite (Food and Agriculture Organization of the United Nations - FAO).
În anul 2022, a fost înregistrat la nivel global un stoc total de 978,97 milioane de capete, cu 0,03% mai mult decât în anul 2021, când s-a înregistrat un număr total de 978,68 milioane de capete. China a fost lider mondial, stocul său de 458,08 milioane de capete reprezentând aproape jumătate (46,79%) din totalul la nivel global.
Producția anuală de carne de porc la nivel global în anul 2022 a fost de 122.585.397,4 tone, cu 1.33% mai mult decât în anul 2021, când s-a înregistrat o cantitate totală de 120.972.296,4 tone. China a fost cel mai mare producător la nivel mondial, producția sa reprezentând aproape jumătate (45.94%) din totalul producției globale.
Efectivele totale sacrificate de porcine la nivel global au fost în anul 2022 de 1,49 miliarde de capete, cu 6,82% mai mult decât în anul 2021, când s-a înregistrat un număr total de 1,4 miliarde de capete. China a fost lider mondial, efectivele sale sacrificate de 363,46 milioane de capete reprezentând aproape jumătate (47,54%) din totalul la nivel global.
Din punct de vedere al cantității de organe comestibile de porc, producția anuală la nivel global în anul 2022 a fost de 8.013.905,39 tone, cu 0.45% mai mult decât în anul 2021, când s-a înregistrat un total de 7.978.006,17 tone. China a fost cel mai mare producător la nivel mondial, producția sa reprezentând aproape o treime (31.26%) din totalul producției globale.
Producția anuală de grăsime de porc la nivel global în anul 2021 a fost de 6.420.239,41 tone, cu 10.48% mai mult decât în anul 2020, când s-a înregistrat un total de 5.811.415,06 tone. China a fost cel mai mare producător la nivel mondial, producția sa reprezentând peste o treime (39.38%) din totalul producției globale.
În 2022, România deținea un efectiv de porcine de 3.328.700 capete, clasându-se pe locul 32 în lume și pe locul 9 în Uniunea Europeană, după Spania, Germania, Franța, Danemarca, Țările de Jos, Polonia, Italia și Belgia.
În ceea ce privește carnea de porc în carcasă, România era al 32-lea producător la nivel global și al 12-lea din Uniunea Europeană, cu un efectiv de animale sacrificate de 3.696.100 de capete, locul 12 în Uniunea Europeană și locul 36 în lume. Productivitatea a fost în România de 93,3 kg/animal, a 10-a din Uniunea Europeană și a 26-a la nivel global, mai mare decât media globală de 82,2 kg/animal.
Bacon

Bacon este un aliment englezesc ce denumește un anumit tip de carne de porc, obținută în urma îngrășării porcilor după un sistem specific de hrană (mai ales cu nutreț bogat în proteine) și a unei prelucrări speciale (sărare, afumare, îndepărtarea capului, coloanei vertebrale, oaselor lungi și a extremităților membrelor).
Porcii îngrășați pentru producerea de bacon se sacrifică la 6 luni, când ating greutatea de 90 de kg, urmărindu-se ca stratul de slănină de pe spate să aibă grosimea de numai 2,5 —4 cm, grăsimea să fie consistentă și de culoare albă, iar carnea elastică și infiltrată uniform cu grăsime.
Acest tip de carne se evidențiază prin calități gustative și nutritive superioare.
Snack Attack

Snack Attack este o companie producătoare și distribuitoare de sandvișuri din România. Compania a fost înființată în 1999 de doi asociați, Florin Balu și Greig Simon Alastair Benjamin și deține în prezent 17 puncte de vânzare în București și o locație în Ploiești. În anul 2012 deținea un lanț de 12 localuri.
Principalii competitori ai Snack Attack sunt Gregory's, McDonald's, KFC și Burger King.
Snack Attack a intrat în insolvență în iunie 2009. La finalul lui 2012 compania a fost preluată de fondul de investiții Global Eye Investment.
Cifra de afaceri:
Aeroportul Internațional Mihail Kogălniceanu Constanța

Aeroportul Internațional Mihail Kogălniceanu Constanța (IATA: CND, ICAO: LRCK) este un aeroport din România. Este membru permanent A.C.I. Europe și al Asociației Aeroporturilor din România (AAR). Aici se află Baza 57 Aeriană „Mihail Kogălniceanu”.
Amplasat în partea de N-NV a municipiului Constanța, aeroportul deține o poziție geo-strategică importantă față de obiectivele economice de interes național și internațional, fiind situat la 26 km de Constanța, la 14 km de Canalul Dunăre-Marea Neagră și la aproximativ 100 km de Delta Dunării. De asemenea, aeroportul are conexiuni cu importante căi de transport rutier (drumurile europene E60 și E87), transport feroviar (magistrala de cale ferată București-Fetești-Constanța). Datorită amplasării, el poate deveni un important aeroport de tranzit pentru transportul aerian de mărfuri către Orient și Asia.
Aeroportul este deschis permanent traficului aerian, pe întreaga perioadă a anului și dispune de următoarele facilități: parcare autovehicule 150 de locuri, snack–bar, rent a car, taxi, transport pentru pasageri aeroport-gară, agenție de turism, securizare bagaje, exchange office, ATM, automat de schimb valutar, Internet wireless gratuit, sonorizare ambientală, telefoane publice, automate cafea și băuturi răcoritoare, cabinet medical non-stop, facilități mama și copilul, facilități persoane cu dizabilități, zonă magazine, companii de curierat.
Activitatea Aeroportului Internațional Mihail Kogălniceanu Constanța este în strânsă legătură cu dezvoltarea economică a regiunii în care este amplasat. Politica flexibilă și stimulativă de tarifare a serviciilor oferite companiilor aeriene, creșterea și diversificarea serviciilor oferite pasagerilor și operatorilor aerieni cât și aplicarea unei politici active de marketing, alcătuiesc strategia de dezvoltare continuă a traficului aeroportuar.
Printre companiile care folosesc aeroportul se numără Turkish Airlines, Wizz Air. Aeroportul va fi modernizat, în 2012 proiectul fiind finanțat din fonduri europene în valoare de 40 milioane de euro.
În anul 2009 aeroportul a avut un trafic de 97 000 de pasageri și un număr de 4500 de mișcări.
Vezi interogarea Wikidata.
Velma Dinkley

Velma Dace Dinkley este un personaj fictiv al desenelor animate americane Scooby Doo.
Deși este cea mai tânără din grup, Velma este cea mai inteligentă, perspicace și capabilă de a alcătui planuri pentru a prinde răufăcătorii. Are părul roșcat și poartă mereu un pulover portocaliu, fustă vișinie și ciorapi portocalii. Nu vede prea bine fără ochelari. Când Scooby-Doo și Shaggy sunt prea speriați și nu vor să fie ei momeala, Velma le oferă câte-un „Scooby Snack”. Este probabil cel mai important membru din gașcă. Expresia ei este “Jinkies!”. O folosește când este uimită de ceva sau este speriată de ceva anume.
Velma a fost jucată de:
You Xie

You Xie (謝盛友) (n. 1 octombrie 1958, Hainan, Republica Populară Chineză) este un politician german, candidat la alegerile pentru Parlamentul European din 2019, jurnalist și autor de origine chineză.
În 2010, You Xie a fost selectat printre „Top 100 de intelectuali publici chinezi” de ziarul chinez Southern Weekly. La 20 aprilie 2013, membrii Uniunii Sociale Creștine (CSU) din Bamberg l-au selectat pe Xie în consiliul județean. A obținut 141 din 220 de voturi, cel mai bun rezultat al tuturor membrilor consiliului județean. În 2014, Xie a fost ales în Consiliul Local Bamberg cu cele mai multe voturi dintre toți candidații CSU.
Xie este vicepreședinte al Asociației scriitorilor în limba chineză din Europa și locuiește împreună cu soția sa Shenhua Xie Zhang în Bamberg, unde conduce snack barul China Fan. Este cetățean german din 2010.
Băutura mareșalului

Marskin ryyppy (lit. „băutura mareșalului”) este o băutură alcoolică care se bea dintr-o singură înghițitură. Băutura a fost numită după Carl Gustaf Emil Mannerheim, mareșal al Finlandei și cel de al 6-lea președinte. După cum este menționat în toate sursele, este necesar ca paharul să fie umplut ochi (până la punctul în care tensiunea superficială păstrează parte din băutură în pahar); apoi conținutul paharului trebuie băut fără ca băutura să se reverse. Se spune că această manieră de a consuma băutura își are originea în obiceiurile Gărzii Cavalerilor Rusiei Imperiale, unde Mannerheim a servit; fiecare persoană avea dreptul la un shot de vodcă pe zi, unitate de măsură care permitea în același timp distribuirea egală a aceleiași cantități maxime admise. În timpul celui de Al Doilea Război Mondial, când centrul de comandă era localizat în Mikkeli, Mareșalul a păstrat acest obicei . Băutura Mareșalului trebuie servită rece ca gheața.
Inițial, băutura a fost creată de adjutantul Ragnar Grönvall după ce mareșalul i-ar fi cerut acestuia să facă ceva în legătură cu gustul oribil al vodcăi de calitate inferioară disponibilă pe timpul Războiului de Continuare - jatkosota. Scopul era să diminueze gustul vodcăi ieftine prin adăugarea unor ingrediente mai scumpe, deci implicit de o mai bună calitate. Mannerheim a povestit o experiență personală legată de Marskin ryyppy, dintr-un restaurant parizian, unde lua cina cu câțiva prieteni ruși. Ei ar fi comandat o sticlă de vodcă și clasicile pahare mici de shot, însă au fost refuzați, spunându-li-se că acest obicei barbar nu este compatibil cu bucătăria franțuzească și că gustul vodcăi distruge savoarea preparatelor. Deoarece nu a fost posibil să servească băutura în restaurant, Mannerheim și prietenii săi au fost nevoiți să o comande la bar .
Ingredientele băuturii au făcut subiectul dezbaterilor în ultimii 50 de ani , iar cele inițiale nu mai sunt disponibile la momentul de față. Conform unor surse, se spune că băutura ar fi făcută din:
Marca Marskin ryyppy a aparținut clubului Mikkelin Klubi pentru o perioadă îndelungată de timp. În 1995 ei au acordat dreptul de a produce Marskin ryyppy firmei engleze Allied Domecq, care prin intermediul Lignell & Piispanen au început producția în Kuopio, Finlanda. În noiembrie 2005 Mikkelin Klubi a anunțat că au vândut marca unui producător internațional Pernod Ricard. Detaliile exacte ale tranzacției nu au fost făcute public, dar s-a vehiculat o sumă de "milioane de mărci finlandeze".
Listă de băuturi coreene

Aceasta este o listă de băuturi coreene. Acesta include băuturi, tradiționale sau moderne, care sunt distinctive sau strâns identificate cu Coreea. Mărcile și companiile producătoare sunt din Coreea de Sud, cu excepția cazurilor menționate în mod expres.
Toate băuturile non-alcoolice tradiționale coreene sunt denumite "eumcheongnyu". Conform documentelor istorice privind bucătăria coreeană se cunosc 200 de eumcheongnyu . 'Eumcheongnyu pot fi împărțite în grupuri de cha (차 ceai), tang (탕 apă fiartă), Jang (장 suc de boabe fermentate cu gust acru), suksu (숙수), galsu (갈수), hwachae (화채 suc de fructe), sikhye (식혜 băutură de orez dulce), sujeonggwa (수정 과 băutură de curmal japonez), milsu sau kkulmul (밀수, 꿀물 apă mieroasa ), jeup (즙 suc) și lapte cu materiale din ingrediente și metode de preparare. Printre eumcheongnyu, cha , hwachae , sikhye, și sujeonggwa sunt încă larg favorizate și consumate, Cu toate acestea, tang , Jang , suksu , galsu sunt aproape au dispărut în prezent
Maxim, o cafea uscată prin congelare, care include smântână și zahăr.
Chilsung Cider, un sifon de zahăr clar carbonatate (nu de lamaie-lime ca Sprite)
The Coca-Cola Company

The Coca-Cola Company este o companie multinațională americană fondată în 1892. Ea produce Coca-Cola. Compania de industrie a băuturilor de asemenea produce, vinde și promovează alte băuturi fără alcool concentrate și siropuri și băuturi alcoolice. Stocul companiei este listat la NYSE și este parte a DJIA și a indexelor S&P 500 și S&P 100.
Băutura răcoritoare a fost dezvoltată în 1886 de farmacistul John Stith Pemberton. La timpul când a fost introdusă, produsul a conținut cocaină din frunze de coca și cafeină din alune de kola care împreună alcătuiau un stimulant. Coca și kola sunt sursele pentru numele produsului și au condus la promovarea lui Coca-Cola ca un "tonic sănătos". Pemberton a fost grav rănit în Războiul Civil American, și a devenit dependent de medicamentul pentru dureri morfina. El a dezvoltat băutura ca un patent pentru medicină într-un efort de a își controla dependența.
În 1889, formula și marca au fost vândute pentru 2,300 de $ (aproximativ 71,000 de $ în 2022) la Asa Griggs Candler, care a încorporat The Coca-Cola Company în Atlanta în 1892. Compania a operat un sistem de distribuție de franciză din 1889. Compania produce în principal sirop concentrat, care este apoi vândut către diverse firme de îmbuteliere din lume care dețin teritorii exclusive. Compania deține propria sa ancoră de îmbuteliere în America de Nord, Coca-Cola Refreshments.
The Coca-Cola Company este prezentă pe piața din România prin intermediul a două firme, respectiv Coca-Cola România, reprezentantul companiei americane The Coca-Cola Company, care deține mărcile și produce concentratele, și îmbuteliatorul Coca-Cola HBC România, care produce, distribuie și vinde produsele. Compania deține în România, fabrici în Ploiești, Timișoara și Vatra Dornei. În anul 2008, compania a închis unitatea de producție de la Oradea, pentru eficientizarea activității.
Portofoliul Coca-Cola România cuprinde băuturile răcoritoare Coca-Cola, Sprite, Fanta, sucurile Cappy, ceaiurile Nestea, băutura energizantă Burn și apa minerală Dorna.
În anul 2008, Coca-Cola HBC Romania a raportat o cifră de afaceri de 550 milioane euro.
În februarie 2009, Coca-Cola HBC România avea aproximativ 2.300 de angajați.
Critici
Iarbă grasă

Iarbă grasă (lat. Portulaca oleracea) este o plantă din familia Portulacaceae, care poate atinge înălțimea de 40 cm. În România este supranumită și grașiță, iarba porcului, buruiană grasă sau pita porcului. Este menționată de Dioscoride în lista plantelor medicinale folosite de daci, sub numele de lax.
Planta are o tulpină cărnoasa, tărâtoare, de forma cilindrică, iar frunzele spatulate, suculente, îngustate spre baza. Florile sunt de culoare galben portocaliu sau roșiatice. Fructul este o capsulă cu numeroase semințe mici de culoare cenușie. Într-un gram intră cca 2.400 de semințe. O sămânță își păstrează proprietățile germinative 3 - 4 ani.
Iarba grasa este utilizata atât ca aliment cât și ca medicament pentru unele boli. Se consuma frunzele cărnoase și acrișoare sub formă de salată. Ca medicament se folosește sub formă de ceai sau infuzie, în tratamentul unor boli ale sistemului digestiv.
Se întâlnește atât în zonele calde de pe glob, cât și în cele reci. Crește ca plantă spontană sau cultivată în Europa, America și Asia.
Piggy Tales

Piggy Tales este un serial de animație finlandez bazat pe jocul Bad Piggies, un spin-off al Angry Birds de Rovio Entertainment. Serialul se concentrează pe viețile porcilor minioni și nu are dialog. Primele două sezoane au fost animate într-un stil similar cu claymation iar ultimele două sezoane au fost animate în imagini generate de computer urmând lansării filmului Angry Birds - Filmul (2016). Cube Creative a asistat la realizarea animației în sezonul 2.
Primele trei sezoane au fost lansate pe Toons.TV până la închiderea sa și ultimul sezon a fost lansat pe canalul oficial Angry Birds pe YouTube. Este cel mai lung serial al francizei Angry Birds, cu patru sezoane în total.
Morchella crassipes

Morchella crassipes (Étienne Pierre Ventenat, 1797 ex Christian Hendrik Persoon, 1801) din încrengătura Ascomycota în familia Morchellaceae și de genul Morchella este o ciupercă comestibilă de tip Ascomycota. Această specie destul de rară este denumită în popor ciuciulete gras, fiind în mod predominant locuitoare de sol saprofit. Buretele se dezvoltă în România, Basarabia și Bucovina de Nord deja de la începutul lui aprilie până în mai (iunie), crescând solitar sau în grupuri mici prin zăvoaie, de asemenea în parcuri, grădini, poieni, la margini de pădure, și pe mulci.
Morchella crassipes poate fi confundată ușor în primul rând cu alte specii comestibile de genul Morchella, ca de exemplu cu Morchella costata, Morchella deliciosa, Morchella elata, Morchella eximia, Morchella punctipes, Morchella rotunda, Morchella semilibera, Morchella spongiola, Morchella vulgaris, în tinerețe și cu Morchella esculenta, respectiv Verpa bohemica sau Verpa conica.. Confuzii cu Gyromitra fastigiata,Gyromitra gigas și Gyromitra infula (comestibilă) sunt de asemenea posibile.
Buretele poate fi confundat cu Phallus impudicus (buretele pucios) atunci când acesta și-a pierdut gleba.
Mai întâi trebuie menționat că zbârciogul semiliber nu poate fi mâncat crud pentru că conține puțină hidrazină care se dizolvă în timpul fierberii. De asemenea, consumat în porții mari, poate crea reacții neplăcute la persoane sensibile, pentru că buretele este greu de digerat.
Ciuciuletele gras este de calitate gastronomică foarte bună, asemănător zbârciogului galben. El poate fi pregătit ca ciulama,, alături de legume sau ca sos, servit cu carne albă (pui, curcan, porumbel, vițel). Se potrivește de asemenea la o mâncare de creier (porc, vițel) ori cu raci, scoici, melci sau în foietaj cu șuncă, respectiv într-o plăcintă (de exemplu „pe modul reginei”, cu carne de vițel sau pui). Exemplare mai mari pot fi prăjite ca un șnițel sau umplute cu carne, după ce au fost blanșate.
Uscați și preparați după înmuiat, bureții dezvoltă un gust și miros mai intensiv (folosiți și apa de înmuiat filtrată printr-o sită).
Untură

Untura (din latină unctura) este o substanță grasă, insolubilă în apă, obținută prin topirea grăsimii animale și folosită în alimentație, în medicină, în industrie etc.
Untura topită este o grăsime comestibilă, solidă sau semisolidă, moale și cremoasă, de culoare albă, obținută din țesutul adipos al porcilor. În funcție de metoda de producție și țesutul adipos utilizat, se obțin diferite tipuri de untură topită. Cea mai bună calitate de untură este obținută în general prin topire pe cale uscată pornind de la grăsimea internă a abdomenului de porc. Cea mai mare parte a unturii este dezodorizată și, în unele cazuri, i se pot adăuga produse antioxidante pentru a preveni râncezirea.
Listă meniu

Lista meniu cuprinde totalitatea preparatelor de bucătărie (reci și calde), cofetărie - patiserie și a băuturilor alcoolice și nealcoolice pe care o unitate turistică (restaurant) le pune la dispoziția consumatorului. În lista meniu se vor menționa cantitățile fiecărui produs în parte (grame, mililitri). Unitățile turistice cu hotel au o listă specială pentru mic dejun și una pentru serviciul la cameră (room service)
Meniul cuprinde totalitatea preparatelor de bucătărie, cofetărie-patiserie, băuturilor și a altor produse alimentare care se oferă la o singură masă, prestabilită, spre deosebire de lista meniu, care vine în întâmpinarea clientului cu scopul de a-i da posibilitatea să aleagă din varietatea de produse. Prin extensie se înțelege și hârtia (cartonașul, fluturașul, pliantul) pe care se trec, în ordinea servirii toate preparatele și băuturile. Întocmirea unui meniu se face în funcție de tipul mesei, ținându-se cont de sezon, vârsta, naționalitatea și preferințele culinare ale clienților, astfel:
Lista meniu trebuie să aibă o grafică (funcție de specificul fiecărui restaurant) de calitate, iar denumirea preparatelor și a băuturilor va fi scrisă, pe lângă limba română, încă în cel puțin două limbi de circulație internațională. După natura produselor oferite, aceasta cuprinde două grupe: lista de preparate și lista de băuturi.
Lista de preparate trebuie să cuprindă: specialitatea casei, a zilei și a bucătarului-șef. În listă, preparatele vor fi trecute în ordinea servirii. Desfășurarea listei pe grupe de preparate:
Gustări calde și reci
Preparate lichide
Preparate de pește După modul de preparare:
Antreuri
Preparate de bază (Fel principal)
Legume (garnituri)
Salate
Brânzeturi
Dulciuri
Fructe
Lista băuturilor trebuie să cuprindă totalitatea băuturilor alcoololice și nealcoolice (calde și reci) pe care unitatea de alimentație publică o pune la dispoziția consumatorilor. Băuturile vor fi trecute în listă pe grupe, de obicei în ordinea servirii, cu denumirea comercială, pentru cele autohtone și cu denumirea originară, a celor de import.
Băuturi aperitive
Vinuri
Bere
Băuturi digestive (vișinată, afinată, zmeurată, caisată, coniac, diferite sortimente de lichioruri) Băuturi răcoritoare
Băuturi calde
Ghindă

Ghinda este fructul stejarului. Este o formă de achenă. Ghindele stejarului pot fi amare (Quercus ilex subsp. ilex) sau dulci (Quercus ilex subsp. ballota).
Ghinda a fost folosită de-a lungul timpului atât pentru hrănirea porcilor (fiind foarte apreciată și de mistreți, alături de jir) cât și a caprinelor.
Au existat triburi preromanice în peninsula Iberică care obțineau făină din ghinde. În zonele unde există o tradiție în consumul de ghinde, fructul se mănâncă crud sau prăjit. De asemenea, se fabrică și o băutura din ghinde. Ghindele sunt utilizate și la confecționarea de coliere și păpuși pentru copii, și chiar la unele piese de mobilier sau „bibelouri” rustice.
Bucătăria macedoneană

Bucătăria macedoneană, bogată prin varietate și arome, este una reprezentativă pentru Balcani, având puternice influențe turcești, grecești, dar și din Orientul Mijlociu și, într-o mai mică măsură, italienești, mediteraneene și ungurești. Bucătăria macedoneană este cunoscută în mod deosebit pentru utilizarea ardeiului gras roșu, a fasolei și pentru produsele de patiserie. Climatul relativ cald al țării oferă condiții excelente de creștere pentru o varietate de legume, ierburi și fructe. Bucătăria macedoneană se remarcă, de asemenea, prin diversitatea și calitatea produselor sale lactate, vinurilor și băuturilor alcoolice locale, cum ar fi rakija. Tavče gravče (echivalenta fasolei la ceaun din România) este considerată mâncarea națională a Macedoniei de Nord.
Macedonia are o cultură a cafelei bine dezvoltată, iar cafeaua turcească este de departe cea mai populară băutură de cafea. Cu peste 5.000 de unități în toată țara, cafeneaua tradițională macedoneană – kafana – este unul dintre cele mai comune locuri pentru a servi o ceașcă de cafea. Cu toate acestea, din cauza stereotipurilor negative în jurul kafana, mulți tineri preferă să-și bea cafeaua în localurile pe stil occidental.
Din zilele Imperiului Otoman și până în prezent, cafeaua a jucat un rol important în stilul de viață și cultura macedoneană. Servirea și consumul de cafea au avut un efect deosebit asupra obiceiurilor de logodnă și gen, interacțiunilor politice și sociale, rugăciunii și ospitalității. Deși multe dintre ritualuri nu se mai practică în ziua de azi, cafeaua a rămas o parte integrantă a culturii macedonene.
Alte băuturi de cafea, precum latte, caffè mocha sau cappuccino, devin din ce în ce mai populare, odată cu deschiderea cafenelelor de lux. Muncitorii și oamenii de afaceri au contribuit la popularizarea cafelei instant (în special frappé).
Rakija este băutura tradițională macedoneană. O băutură alcoolică foarte puternică (50–60% alcool), rakija se obține prin distilarea fructelor fermentate. Gustul acesteia este deseori îmbogățit cu diferite ierburi sau cu nuci. Alte băuturi alcoolice populare în Macedonia sunt mastika și boza. În mod tradițional, vinul alb se consumă vara, iar cel roșu iarna.
Revelion

În România, revelionul este o cină lungă și o petrecere care are loc în noaptea de 31 decembrie spre 1 ianuarie. În Belgia, Brazilia, Franța, Portugalia, provincia Quebec, multe orașe de-a lungul Northern Ontario și Northern New Brunswick, orașul New Orleans și alte locuri francofone, revelionul (franceză: Réveillon) este o cină lungă care are loc în seara de dinaintea Crăciunului și în seara/noaptea dinainte de Anul Nou. Numele acestei mese provine din cuvântul réveil (cu sensul de „trezire”), pentru că participarea la această masă înseamnă a sta treaz până la miezul nopții sau uneori până aproape de dimineață. În țările vorbitoare de limbă portugheză revelionul este, de asemenea o denumire pentru petrecerea care are loc în ajunul Anului Nou. În Statele Unite, tradiția Réveillon este încă observată în New Orleans din cauza puternicului patrimoniu francez al orașului, iar un număr mare de restaurante din oraș oferă meniuri speciale de réveillon în Ajunul Crăciunului. Revelionul este sărbătorit în adunări sociale, în timpul cărora participanții dansează, mănâncă, consumă băuturi alcoolice și urmăresc focuri de artificii care marchează începutul noului an.
La 24 decembrie, în Ajunul Crăciunului, în Franța, Belgia și zonele francofone din America de Nord sărbătoarea se numește Réveillon de Noël. În noaptea de 31 decembrie spre 1 ianuarie sărbătoarea se numește Réveillon de la Saint-Sylvestre în Franța, Belgia și zonele francofone din America de Nord.
Alimentele consumate la masa de revelion sunt, în general, excepționale sau de lux. De exemplu, aperitivele pot include homar, stridii, melci sau foie gras etc. O mâncare tradițională în SUA este curcanul cu castane. Desertul poate consta dintr-un tort special sau, în România, plăcinte cu răvașe. Vinurile consumate la astfel de mese trebuie să fie de calitate, de multe ori cu șampanie sau vinuri spumante în momentul schimbării anului.
La masa de revelion în România se servește tradiționala friptură de porc, dar și salată de boeuf sau sarmale, uneori pot fi întâlnite și preparate din pește.