Евтимий Търновски

Евтѝмий Търновски е виден български средновековен духовник, книжовник, последен патриарх на Българската православна църква в Средновековието. Евтимий е авторитетна фигура в православния свят, обявен за светец.
Повечето сведения за живота му са от текстове на негови ученици и последователи, които го представят в благоприятна светлина. Основен сред тях е „Похвално слово за Евтимий“ на Григорий Цамблак.
Евтимий е роден около 1320 – 1330 година и според някои източници произхожда от знатния род Цамблаковци. Учи в търновски манастири и приема монашески чин. Привлечен от славата на Теодосий Търновски, около 1350 година постъпва в Килифаревския манастир. Теодосий го определя за свой пръв помощник и през 1363 година двамата заминават заедно за Константинопол, където скоро след това Теодосий умира.
Евтимий последователно постъпва в Студийския манастир и във Великата лавра на Света гора. Византийският император Йоан V Палеолог го изпраща на заточение на остров Лемнос, а след освобождаването му се връща в българския Зографски манастир на Света гора.
Същата 1371 г. Евтимий се връща в България и основава манастира „Света Троица“ край Търново. Там поставя основите на Търновската книжовна школа. Той извършва Евтимиева реформа и установява правила за правопис. Поправя чрез сравнение с гръцки текстове изопачените български църковни книги. Тези коригирани текстове се превръщат в образци за православните църкви в България, Сърбия, Румъния и Русия, използващи църковнославянски език.
През 1375 г., след смъртта на българския патриарх Йоаникий II, Евтимий е избран за негов наследник. Новоизбраният патриарх като привърженик на исихазма се бори с ересите и с упадъка на нравите и получава известност в целия православен свят и мнозина митрополити и игумени се обръщат към него за тълкувания на богословски и църковни въпроси.
Известни са десетки съчинения на Патриарх Евтимий – литургични книги, похвални слова, жития и послания. Навярно много от трудовете му са били унищожени или все още не са открити. Негови последователи в книжовното дело са Киприан, Григорий Цамблак, Йоасаф Бдински и Константин Костенечки.
През пролетта на 1393 г. султан Баязид I стоварва огромна войска пред Търново и го подлага на продължителна обсада. Григорий Цамблак разказва в „Похвално слово за Евтимий“: „варварският цар...ненадейно нападна града – не от една или две страни, но като го обгради целия отвсякъде с човешки тълпи.“ Иван Шишман не е в града и патриарх Евтимий ръководи защитата му. Смята се, че градът издържа тримесечна обсада. На 17 юли 1393 г. турците превземат столицата с щурм.
Видинският митрополит Йоасаф Бдински, съвременник на това събитие, дава следната характеристика за него: „Стана велико агарянско нашествие и се извърши пълно разорение на този град с околностите му“. Според Григорий Цамблак църквите са превърнати в джамии, а свещениците са изгонени и заместени с „учители на безсрамието“. 110 видни търновски граждани и боляри са убити, но патриарх Евтимий е помилван и изпратен на заточение в областта Македония (днешна Тракия), вероятно в Бачковския манастир. Предполага се, че е починал там през 1402 – 1404 г. От това време Търновската патриаршия престава да съществува, българската църква губи независимостта си и е подчинена на Константинополската патриаршия.
Патриарх Евтимий е канонизиран за светец и паметта му се почита в един и същи ден с паметта на свети Евтимий Велики – 20 януари.
Евтимий Търновски създава оригинални творби, свързани с миналото и настоящето на Търновград, както и се изявява като преводач, определян като "втори Мойсей". Евтимий извършва т.нар. Евтимиевата реформа върху правописа, синтаксиса, лексиката, морфологията. С цел да се пребори по-ефективно с ересите той се стреми да прибилижи езика до гръцкия оригинал, като несъзнателно го отдалечава от народните говори. Създава множество нови двукоренови и трикоренови прилагателни започващи с думичката "бог" като богоподобен, боголепен и обогатява езика. При него Търновската книжовна школа бележи своя абсолютен подем.
Делото му се оценява противоречиво от съвременните езиковеди, но мащабноста му е извън всякакво съмнение. Около Евтимий се формира значителен кръг от книжовници и църковни дейци. Сред най-значимите му сподвижници са Григорий Цамблак, епископ Киевски (издигнал ораторската и житийната проза до големи висини ) и Константин Костенечки . (който под влиянието на Евтиемавата реформа също извършва правописна реформа - Ресавски правопис/Ресавска редакция)
Поради голямото културно влияние на България върху славяно-православния свят, Евтимиевата реформа се отразява на писмеността в Сърбия, Влахия, Молдова и руските княжества. Значението на Евтимий Търновски за възхода на българската книжовност от втората половина на 14 век е неоценимо.
В България има три храма, посветени на патриарх Евтимий, като два от тях все още са в строеж.
През 2017 година е осветен академичният храм „Свети Патриарх Евтимий“ към Тракийския университет в Стара Загора.
През 2003 година започва строеж на храм в чест на Евтимий Търновски във Великотърновския университет. През 2023 година е завършена фасадата и започва вътрешното изографисване. Черквата трябва да бъде академичен храм към Богословския факултет на ВТУ.
През 2022 година е положен основният камък на храм „Свети Патриарх Евтимий“ в столичния квартал „Люлин“.