davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
List of oldest extant buildings

This is a list of oldest extant buildings.
A building is defined as any human-made structure used or interface for supporting or sheltering any use or continuous occupancy. In order to qualify for this list, a structure must:
This deliberately excludes ruins of limited height and statues. The list also excludes:
Dates for many of the oldest structures have been arrived at by radiocarbon dating and should be considered approximate.
The following are amongst the oldest buildings in the world that have maintained the requirements to be such. Occupation sites with older human made structures, such as those in Göbekli Tepe do exist, but the structures are monuments and do not meet the definition of building (which can be seen above). Many of the buildings within the list contain primarily bricks, but most importantly maintain their walls and roofs. There are numerous extant structures that survive in the Orkney islands of Scotland, some of the best known of which are part of the Heart of Neolithic Orkney World Heritage Site. The list also contains many large buildings from the Egyptian Age of the Pyramids.
The following are amongst the oldest known extant buildings on each of the major continents.
The following are among the oldest buildings in their respective countries.
The following are probably the oldest buildings of their type.
Lists
Sites
List of human evolution fossils

The following tables give an overview of notable finds of hominin fossils and remains relating to human evolution, beginning with the formation of the tribe Hominini (the divergence of the human and chimpanzee lineages) in the late Miocene, roughly 7 to 8 million years ago.
As there are thousands of fossils, mostly fragmentary, often consisting of single bones or isolated teeth with complete skulls and skeletons rare, this overview is not complete, but shows some of the most important findings. The fossils are arranged by approximate age as determined by radiometric dating and/or incremental dating and the species name represents current consensus; if there is no clear scientific consensus the other possible classifications are indicated.
The early fossils shown are not considered ancestors to Homo sapiens but are closely related to ancestors and are therefore important to the study of the lineage. After 1.5 million years ago (extinction of Paranthropus), all fossils shown are human (genus Homo). After 11,500 years ago (11.5 ka, beginning of the Holocene), all fossils shown are Homo sapiens (anatomically modern humans), illustrating recent divergence in the formation of modern human sub-populations.
The chimpanzee–human divergence likely took place around 10 to 7 million years ago. The list of fossils begins with Graecopithecus, dated some 7.2 million years ago, which may or may not still be ancestral to both the human and the chimpanzee lineage. For the earlier history of the human lineage, see Timeline of human evolution#Hominidae, Hominidae#Phylogeny.
52246 Donaldjohanson

52246 Donaldjohanson (provisional designation 1981 EQ5) is a carbonaceous Erigonian asteroid from the inner regions of the asteroid belt, approximately 4 kilometers (2.5 miles) in diameter. It was discovered on 2 March 1981, by American astronomer Schelte Bus at the Siding Spring Observatory in Australia. The C-type asteroid is a target of the Lucy mission and was aptly named after American paleoanthropologist Donald Johanson, the discoverer of the "Lucy" hominid fossil.
Donaldjohanson is a member of the Erigone family (406), a large carbonaceous asteroid family of nearly 2,000 known members, which is named after its parent body 163 Erigone. It is a relatively old family that was created approximately 130 million years ago.
It orbits the Sun in the inner asteroid belt at a distance of 1.9–2.8 AU once every 3 years and 8 months (1,345 days; semi-major axis of 2.38 AU). Its orbit has an eccentricity of 0.19 and an inclination of 4° with respect to the ecliptic. A first precovery was taken at the discovering observatory in February 1981, extending the body's observation arc by 2 weeks prior to its official discovery observation.
Donaldjohanson has been characterized as a carbonaceous C-type asteroid, in-line with the C and X overall spectral type for Erigonian asteroids. It has an absolute magnitude of 15.5.
Photometric observations of Donaldjohanson in August 2020 revealed that it is a slow rotator with an exceptionally high lightcurve amplitude of 1.7 magnitude. The lightcurve suggests that Donaldjohanson must either be highly elongated in shape, or possibly a synchronous binary system. Extensive photometric observations by the two TRAPPIST telescopes from November 2020 to February 2021 determined the rotation period of Donaldjohanson to be approximately 252 hours.
According to the survey carried out by NASA's Wide-field Infrared Survey Explorer with its subsequent NEOWISE mission, Donaldjohanson measures 3.895 kilometers in diameter and its surface has an albedo of 0.103.
Modeling indicates that Donaldjohanson might have been formed ~150 million years ago when a larger parent asteroid broke apart.
Donaldjohanson is planned to be visited by the Lucy spacecraft that was launched on 16 October 2021. The flyby is scheduled for 20 April 2025, and will approach the asteroid to a distance of 960 kilometers (600 mi) at a relative velocity of 13.4 kilometers (8.3 mi) per second.
This minor planet is planned to be visited by the Lucy spacecraft, which would observe it en route to its main target of several Jupiter trojans. The Lucy probe is named after the "Lucy" hominid fossil, while Donaldjohanson is named for that fossil's co-discoverer Donald Johanson (born 1943), an American paleoanthropologist. The approved naming citation was published by the Minor Planet Center on 25 December 2015 (M.P.C. 97569).
Donald Johanson

Donald Carl Johanson (born June 28, 1943) is an American paleoanthropologist. He is best known for discovering the fossil of a female hominin australopithecine known as "Lucy" in the Afar Triangle region of Hadar, Ethiopia.
Johanson was born in Chicago, Illinois to Swedish parents. He is the nephew of wrestler Ivar Johansson.
He earned a bachelor's degree from the University of Illinois at Urbana–Champaign in 1966 and his master's degree (1970) and PhD (1974) from the University of Chicago. At the time of the discovery of Lucy, he was an associate professor of anthropology at Case Western Reserve University. In 1981, he established the Institute of Human Origins in Berkeley, California, which he moved to Arizona State University in 1997. Johanson holds an honorary doctorate from Case Western Reserve University and was awarded an honorary doctorate by Westfield State College in 2008.
Lucy was discovered in Hadar, Ethiopia on November 24, 1974, when Johanson, coaxed away from his paperwork by graduate student Tom Gray for a spur-of-the-moment survey, caught the glint of a white fossilized bone out of the corner of his eye and recognized it as hominin. Forty percent of the skeleton was eventually recovered and was later described as the first known member of Australopithecus afarensis. Johanson was astonished to find so much of her skeleton all at once. Pamela Alderman, a member of the expedition, suggested she be named "Lucy" after the Beatles' song "Lucy in the Sky with Diamonds," which was played repeatedly during the night of the discovery.
A bipedal hominin, Lucy stood about three and a half feet tall; her bipedalism supported Raymond Dart's theory that australopithecines walked upright. The whole team including Johanson concluded from Lucy's rib that she ate a plant-based diet and from her curved finger bones that she was probably still at home in trees. They did not immediately see Lucy as a separate species, but considered her an older member of Australopithecus africanus. The subsequent discovery of several more skulls of similar morphology persuaded most palaeontologists to classify her as a species called afarensis.
Johanson and Maitland A. Edey won a 1982 U.S. National Book Award in Science for the first popular book about this work, Lucy: The Beginnings of Humankind.
AL 333, commonly referred to as the "First Family", is a collection of prehistoric homininid teeth and bones of at least thirteen individuals that were also discovered in Hadar by Johanson's team in 1975. Generally thought to be members of the species Australopithecus afarensis, the fossils are estimated to be about 3.2 million years old.
Since 2013, Johanson has been listed on the Advisory Council of the National Center for Science Education.
Premiul Nelly Sachs

Premiul Nelly Sachs (în germană: Nelly Sachs Preis) este un premiu literar acordat din doi în doi ani de orașul german Dortmund. Numit după poeta evreică Nelly Sachs, premiul include o răsplată în bani în valoarea de 15.000 €. El îi onorează pe autorii cu contribuții literare importante la promovarea înțelegerii între popoare.
Pentru că în anul 2009 nu au fost fonduri suficiente pentru a onora un laureat, premiul a fost acordat în 2010. Aceasta a fost prima dată când nu a fost respectat programul acordării bienale a premiului.
Aurora Cornu

Aurora Cornu (n. 6 decembrie 1931, Provița de Jos, Prahova, România – d. 14 martie 2021, Paris, Métropole du Grand Paris, Franța) a fost o scriitoare, actriță, regizoare de film și traducătoare română, stabilită în Franța.
Aurora Chițu-Burchiu cunoscută sub pseudonimul literar Aurora Cornu, s-a născut în data de 6 decembrie 1931, în satul Provița de Jos, din județul Prahova, Regatul României , părinții ei fiind Gheorghe si Eufrosina Chitu-Burchiu. Spirit independent, ea a fugit de trei ori de acasă, ultima dată definitiv la vârsta de 14 ani. A fost adoptată de un unchi. Tatăl ei a murit în închisoare după ce a fost arestat și condamnat la 11 ani de închisoare pentru adăpostirea unui alt unchi al ei, general fugar al defunctei armate regale române.
A absolvit Școala Literară „Mihai Eminescu” din București (1951). Debutul literar a avut loc pe la vârsta de 14 ani. Din 1950 până în 1954 a fost redactorșef la secția poezie a revistei Viața Românească, timp în care a făcut traduceri.
În 1954 debutează editorial cu volumul Studenta, urmat de Distanțe în 1962.
Primul ei soț a fost scriitorul Marin Preda, cu care a fost căsătorită între 1955 și 1959 (sau 1960), și pe care l-a încurajat să publice Moromeții, al cărui manuscris l-a găsit într-un sertar.
La mijlocul anilor 1960, logodnicul ei, matematicianul Tudor Ganea, nu a reușit să o scoată din România, așa că a văzut o șansă să dezerteze în vest în timp ce era la festivalul de poezie din Knokke-Het Zoute, Belgia. S-a stabilit la Paris, Franța, și, fiind săracă, soția pictorului Pierre Emmanuel i-a plătit chiria timp de mai mulți ani. La Paris s-a împrietenit, printre alții, cu emigranții români Mircea Eliade, Emil Cioran și Jean Pârvulescu.
Între 1967 și 1978, a fost colaboratoare la programul literar de radio difuzat la Radio Europa Liberă, de Monica Lovinescu și Virgil Ierunca.
În timp ce trăia în Franța, s-a căsătorit cu Aurel Cornea (1931 - 1995), un inginer de sunet de televiziune român născut în Franța. Aurel Cornea a fost ostatic al pro-iranienilor șiiți musulmani, gruparea Hezbollah, timp de zece luni și jumătate, în Liban, în 1986.
Dupa eliberarea lui Aurel Cornea din captivitate, cei doi oficiaza cununia religioasa, nașul de cununie fiind Jacques René Chirac.
Ea este ctitora unei mănăstiri din Cornu ce are ca protectori pe Sf. Ioan Evanghelistul și Sf. Cuv. Eufrosina, o biserică al cărei design a fost inspirat de un desen de-al lui Horia Damian.
În ultimii ani, a locuit la Paris și în New York.
A decedat în data de 14 martie 2021, la vârsta de 89 de ani. A fost internată în spitalul Broca din Paris, după ce a fost infectată cu COVID-19.
Doina Ruști

Doina Ruști (n. 15 februarie 1957, Comoșteni) este o romancieră contemporană.
Doina Ruști este o scriitoare care s-a impus în special prin romanele cu „tematică diversă și construcție solidă". Fantoma din moară (2008), roman despre comunismul românesc, a fost distins cu Premiul pentru Proză al Uniunii Scriitorilor din România și tradus în germană, iar Lizoanca la 11 ani (2009) a primit Premiul „Ion Creangă“ al Academiei Române. Acesta din urmă a fost tradus în mai multe limbi de circulație, bucurându-se de cronici pozitive.
A mai scris Omulețul roșu (2004), roman primit călduros de publicul italian,[2], Patru bărbați plus Aurelius (2011), Mămica la două albăstrele (2013), precum și un puzzle narativ – Cămașa în carouri și alte 10 întâmplări din București (2010). Romanul Zogru (2006), recompensat cu Premiul Uniunii Scriitorilor - Asociația Scriitorilor din București, a fost tradus în mai multe limbi.
Manuscrisul fanariot (2015) , Mâța Vinerii (2017) și Homeric compun trilogia fanariotă, completată tematic de două volume de povestiri: Ciudățenii amoroase din Bucureștiul fanariot și Depravatul din Gorgani.
Peste 40 de titluri din scrierile sale au fost traduse în peste 15 limbi, printre care germană, maghiară, spaniolă, engleză, franceză, italiană.
S-a făcut cunoscută și printr-o carte despre simboluri în opera lui Mircea Eliade, prima exegeză pe această temă, dedicată lui Mircea Eliade (1997).
Doina Ruști trăiește în București, este scriitoare și profesor universitar.
Nume alternativ: Doina Rusti.
Dicționar de simboluri din opera lui Mircea Eliade (1997)
Interviu la apariția romanului „Lizoanca la 11 ani", TVR Cultural, Jurnal, 2009
„Cu fiecare roman am schimbat tipul de compoziție”, Adevărul, 24 09, 2022,
Expoziție Lizoanca, Jurnal Cultural, TVR , 2023
Doina Ruști, una dintre cele mai importante scriitoare, în Libertatea, 2022
RRA, video,2024
Amintiri din copilărie (film)

Amintiri din copilărie este un film românesc din 1965 regizat de Elisabeta Bostan. Se bazează pe opera literară „Amintiri din copilărie” de Ion Creangă. Ion Bocancea a interpretat rolul Nică al lui Ștefan a Petrei și în filmul Pupăza din tei din 1965.
Filmul a fost vizionat de 5.347.502 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.
Pupăza din tei (film din 1965)

Pupăza din tei este un film scurt românesc din 1965 regizat de Elisabeta Bostan. Se bazează pe opera literară „Amintiri din copilărie” de Ion Creangă. Ion Bocancea a interpretat rolul Nică a lui Ștefan a Petrei și în filmul Amintiri din copilărie din 1964.
Râul Neamț

Râul Neamț sau Râul Ozana („cea frumos curgătoare și limpede ca cristalul”, cum este denumit și caracterizat în Amintiri din copilărie) este un curs de apă, afluent al râului Moldova.
Râul Neamț se formează la confluența a două brațe denumite Râul Neamțului cel Mare și Râul Neamțului cel Mic.
Râul străbate depresiunea intramontană Pipirig, după care pătrunde în depresiune subcarpatică Ozana-Topolița (Depresiunea Neamțului), pe care o străbate de la vest la est, traversează orașul Târgu Neamț și se varsă în Moldova, în aval de localitatea Timișești, având o lungime de 59 km. În zona carpatică primește afluenți mai importanți pe dreapta (Pluton-Dolhești, Domesnic, Secu), iar în depresiunea subcarpatică primește cel mai important afluent al său, râul Nemțișor.
Suprafața bazinului hidrografic al râului Neamț este de 210 km².
Râul Neamț (Ozana) curge prin fostul sat Humulești (astăzi cartier al orașului Târgu Neamț), locul natal al povestitorului Ion Creangă. Marele povestitor român îl descrie astfel în romanul autobiografic Amintiri din copilărie: "Dragu-mi era satul nostru cu Ozana cea frumos curgătoare și limpede ca cristalul, în care se oglindește cu mâhnire Cetatea Neamțului de atâtea veacuri!".
În "Amintiri din copilărie", Ion Creangă povestește câteva evenimente petrecute pe malurile râului Ozana. Într-o iarnă, pe când mergea împreună cu bunicul David Creangă spre Pipirig (de unde urma să plece la școala lui Alecu Baloș de la Broșteni), Nică a căzut în apele înghețate ale râului Ozana. ("Și, luându-mi rămas bun de la părinți, am purces cu bunicul spre Pipirig. Și era un pui de ger în dimineața aceea, de crăpau lemnele! Și din sus de Vânători, cum treceam puntea peste apa Neamțului, bunicul în urmă, cu caii de căpăstru, și eu înainte, mi-au lunecat ciubotele și am căzut în Ozană cât mi ți-i băiatul! Noroc de bunicul! Și scroambele iestea a voastre îs pocite, zise el scoțându-mă repede, murat până la piele și înghețat hăt bine, căci năboise apa în toate părțile; și iute mi-a scos ciubotele din picioare, că se făcuse bocnă. (...) Și când m-a văzut bunica în ce hal mă aflam, ghemuit în desagă, ca un pui de bogdaproste, cât pe ce să se prăpădească plângând.")
Bildungsroman

Un bildungsroman este o scriere în proză, care prezintă procesul de formare a personalității eroului principal sub influența experienței directe. Cuvântul a fost preluat din germană, în care Bildungsroman înseamnă, literal, „roman de formare”.
Tema maturizării, a formării unei personalități este o temă comună în literatura universală. Bildungsromanul este axat exclusiv pe acumulări de experiențe de către un personaj care, inițial, se prezintă ca o foaie imaculată pe care viața urmează să își pună amprentele decisive.
Exemple de bildungsromane sunt „Anii de ucenicie ai lui Wilhelm Meister” de Goethe, „Amintiri din copilărie” și „Povestea lui Harap Alb” de Ion Creangă, „A Portrait of the Artist as a Young Man” (în română, „Portretul artistului în tinerețe”) de James Joyce, „Romanul adolescentului miop” de Mircea Eliade, „Hronicul și cântecul vârstelor” de Lucian Blaga, „Baltagul” de Mihail Sadoveanu și „Enigma Otiliei” de George Călinescu.
Alfabetul de tranziție

Alfabetul de tranziție (denumit și alfabet civil, spre a-l deosebi de cel ecleziastic) face trecerea de la alfabetul chirilic român la alfabetul latin.
Spre deosebire de textele laice românești care după 1828, grație Gramaticii lui Ion Heliade-Rădulescu, au început să utilizeze alfabetul de tranziție, literatura religioasă a utilizat alfabetul chirilic până în 1881, când Sinodul Bisericii Ortodoxe Române a decis înlocuirea în cărțile bisericești a alfabetului chirilic cu cel latin.
În perioada trecerii lente de la alfabetul slavon la cel latin, biserica ortodoxă română, de tendință pravoslavnică, s-a opus sistematic și cu îndârjire reformei. Atunci când Ion Heliade Rădulescu și-a publicat Gramatica românească, mitropolitul Grigore, care era și președinte al Eforiei școlilor, blestema astfel:
Alfabetul de tranziție a început să fie folosit în special după 1840 când au fost introduse litere latine între cele chirilice din texte, astfel încât oamenii să se obișnuiască cu ele.
Înlocuirea integrală a alfabetului chirilic cu cel latin în Principatele Unite ale Moldovei și Țării Românești a fost decretată în 1862 de domnitorul Alexandru Ioan Cuza.
În Transilvania, primul ziar românesc, Gazeta de Transilvania, și suplimentul lui literar, Foaie pentru minte, inimă și literatură, au fost tipărite în primii ani cu alfabet chirilic. Primul număr al ziarului, apărut la 12/24 martie 1838, era scris cu caractere chirilice. În numărul 1 din 2 ianuarie 1852 a apărut, pe prima pagină, primul articol scris cu caractere latine, intitulat „Monarhia austriacă”. În același an s-a trecut la scrierea cu caractere latine a primei pagini, în întregimea sa. Începând cu numărul 1 din 7 ianuarie 1862, Gazeta de Transilvania a fost scrisă integral cu caractere latine.
În prezent, în bibliotecile din România și Republica Moldova există numeroase texte, unele digitizate, scrise în alfabet mixt dar inaccesibile publicului larg necunoscător al caracterelor chirilice. Prin urmare, în instituțiile de cercetare din țară există proiecte de transliterare a acestora în alfabetul latin modern.
Acest articol despre un subiect legat de istoria României este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea sa.
Copacul dorințelor: Amintiri din copilărie

Copacul dorințelor: Amintiri din copilărie este un film fantastic de familie din 2022 de Andrei Huțuleac după un scenariu de Mihai Mănescu, Andrei Huțuleac și Matei Dima vag bazat pe Amintiri din copilărie de Ion Creangă. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Maya Noelle Prediger, Teodor Corban, Matei Dima și Cosmin Nedelcu. A avut premiera la 25 martie 2022.
Este produs de Prietenii Casei Speranței, Colorbitor Productions și Viva la Vidra, în parteneriat cu Chainsaw Europe. Distribuitorul filmului este Vertical Entertainment.
Filmul a inspirat și scrierea romanului cu titlul omonim, semnat de Mihai Mănescu și publicat în 2022 de editura Humanitas Junior.
În prima scenă, Mara și bunicul ei care are grijă de ea se tund la zero, ea are o formă agresivă de cancer și urmează să facă chimioterapie. Ei îi place foarte mult cartea lui Ion Creangă Amintiri din copilărie, iar bunicul îi citește seara mereu din ea.
La școală are un examen din aceeași carte, încearcă să-i șoptească unui coleg ce să scrie în lucrare dar acesta nu aude bine. Afară are un conflict cu fratele acestuia, dar este salvată de câinele unui necunoscut.
Medicul îi recomandă bunicului s-o ducă la un centru Hospice Casa Speranței. Se duc la centrul din Adunații-Copăceni unde descoperă că stăpânul câinelui care a salvat-o este Mircea, un grădinar al centrului. În centru se află și Copacul dorințelor - un arbore magic care duce pe cel care-l atinge în lumea cărții sale preferate.
Mara ajunge în Humulești, unde trebuie să-l ajute pe Nică să scape de trei bandiți de la circ (Negustorul, Piticul mut și Spânul) în schimbul unei dorințe, aceea de a-și revedea mama decedată.
Conform Box Office filmul a avut 20.267 intrări în cinema, și încasări în valoare de 405.373,00 lei. Încasările filmului au fost acordate organizației Hospice Casa Speranței.
Pavel Stratan

Pavel Stratan (n. 11 noiembrie 1970, Nișcani, raionul Călărași, RSS Moldovenească, URSS) este un cântăreț și textier de muzică folk, pop din Republica Moldova. Muzica pe care o face nu poate fi catalogată. Este un amestec de stiluri. Nu se știe exact cât la sută este inspirație și cât la sută muzică originală. De fapt, aceasta pare a fi noutatea pe care o aduce pe piață. Se remarcă crâmpeie din folk, dar și din motivele tradiționale.
În 1977, cântă prima dată la chitară pe o scenă școlară, în 1983, compune primele versuri, iar în 1996 cunoaște prima lui adevărată experiență scenică în calitate de scamator.
A absolvit Academia de Muzică, Teatru și Arte Plastice.
În 2002, lansează în Republica Moldova primul album Amintiri din copilărie, album lansat după aceea și pe piața românească și vândut ”ca pâinea caldă”.
Pavel Stratan este tatăl cântăreților Cleopatra și Cezar Stratan.
Amintiri din copilărie vol. 4, 2011
Totu-i despre viață, 2017
Interviuri
Writers' Union of Romania

The Writers' Union of Romania (Romanian: Uniunea Scriitorilor din România), founded in March 1949, is a professional association of writers in Romania. It also has a subsidiary in Chișinău, Republic of Moldova. The Writers' Union of Romania was created by the communist regime by taking over the former Romanian Writers' Society (Societatea Scriitorilor Români), which had been established in 1908.
The Union organizes the annual Days and Nights of Literature Festival, and the awarding of the prestigious Ovid Prize for Literature.
Tudor Arghezi was honorary president from 1962 to 1967, as was Victor Eftimiu in 1972; Ștefan Augustin Doinaș was chosen for this function in 1990 as well.
The Trouble with Being Born (book)

The Trouble with Being Born (French: De l'inconvénient d'être né) is a 1973 philosophy book by Romanian author Emil Cioran. The book is presented as a series of aphorisms, meditating primarily on the painful nature of being alive, and how this is connected to other subjects, such as God, metaphysical exile, and decay. In 2020, The Trouble with Being Born became a Penguin Modern Classic.
Initially written in French, the 1976 English translation by Richard Howard received the PEN Translation Prize.
Cioran's decision to write entirely in aphorisms was a departure from his previously established writing style. On the Heights of Despair was composed of essays, about a page each, which while different to most conventional philosophy, also separates it from The Trouble with Being Born. Speaking about his decision to write in such a manner, Cioran said he used aphorisms because "Explaining bores me terribly. When I've written aphorisms it's because I've sunk back into fatigue – why bother? And so, the aphorism is scorned by 'serious' people, professors look down upon it. When they read a book of aphorisms, they say, 'Oh, look what this guy said ten pages back, now he's saying the contrary. He's not serious.' I can put two aphorisms that are contradictory right next to each other. It's not at all gratuitous."
The Trouble with Being Born also makes direct reference to aphorisms. The book describes aphorisms as "Fire without flames. Understandable that no-one tries to warm himself at it."
Writing for The Independent, Nicholas Lezard said "Why should we be interested in the opinions of this eccentric, who is, moreover, contradictory, perverse, resistant to intellectual theory and uninterested in questions of semiotics? Because Cioran actually makes his philosophy perfectly democratic, assimilable by anyone. Cioran's loathing is genuine, all-inclusive, and yet perversely generous (the book's second-last aphorism begins 'No one has loved the world more than I . . .', which might be a joke). Only someone so doubtful of the world's fundamental givens can be trusted. His scepticism lights things up like a torch." In an issue of The Millions, Michael Robbins cited The Trouble with Being Born as one of his favourite books, and said "it's a pity Cioran and Weil never met."
Veronica Micle

Veronica Micle (born Ana Câmpeanu; 22 April 1850 – 3 August 1889) was an Austrian Empire-born Romanian poet, whose work was influenced by Romanticism. She is best known for her love affair with the poet Mihai Eminescu, one of the most important Romanian writers.
Born in Naszód, Kingdom of Hungary (now Năsăud, Bistrița-Năsăud County, Romania), Micle was the second child of the shoemaker Ilie Câmpeanu and his wife Ana. She was born to him posthumously: Ilie died in 1849, taking two bullets to the chest while fighting under Avram Iancu against the Hungarian revolutionaries. Her mother went to Moldavia, settling in Târgu Neamț in 1850, then to Roman, and finally in Iași in 1853.
Ana went to primary school (during which time she began using the name Veronica) and to the Iași Central School for Girls, which she graduated in June 1863. Her graduation exam proctor was the Rector of the University of Iași, Professor Ștefan Micle. They fell in love and on 7 August 1864, at Bob Church, in Cluj (at the time, Kolozsvár), she married Micle, thirty years her senior. She had two daughters: Virginia, a poet who married Eduard Gruber, and Valeria, an opera singer who used the name Hilda professionally.
In March 1872, in Vienna, she met Eminescu, beginning a relationship that would last for the rest of their lives. At first he would visit the literary salon that she hosted. Their friendship had become love sometime between 1875, when they started dedicating poems to each other, and 1878 (sources vary). Their romance went through several ups and downs—for instance, Eminescu left for Bucharest in 1877 to edit Timpul and that year Micle published poems in which she expressed her sadness at being left behind. Her husband died in 1879, leaving her rather poor. She came to Bucharest to seek a pension and Eminescu publicly called her his fiancée, but further stresses intervened (including a stillborn child in May 1880) and while he took up the subject again in 1881, he was diagnosed with syphilis in 1883.
In 1887, she moved to Bucharest in an effort to keep up Eminescu's spirits. After his death in June 1889, she retired to Văratec Monastery, where she put together a volume called Dragoste și Poezie (Love and Poetry), in which she included poems of her own and those of Eminescu dedicated to her, to which she added commentary. A shaken Micle took arsenic not two months after Eminescu's death. She is buried on the monastery grounds, in Văratec village. Her house in Târgu Neamț, given to her by her parents as a wedding dowry and which she donated to the monastery in 1886, is now a museum.
A bronze sculpture of Micle by Veaceslav Jiglițchi was unveiled in Chișinău in 2021.
Micle made her publishing debut in Noul Curier Român (NCR) in 1872, with two romantic sketches published under the pen-name Corina. She published her poems, influenced by Eminescu, in Columna Lui Traian in 1874 and in Convorbiri Literare the following year. She also contributed to Familia (from 1879), Revista Nouă and Revista Literară.
Additionally, a volume containing 93 of Eminescu's letters to Micle and 15 of her replies was published in 2000.
Iulia Hasdeu

Iulia Hasdeu (Romanian pronunciation: [ˈjuli.a haʃˈdew]; 14 November 1869 – 29 September 1888) was a Romanian poet, the daughter of writer and philologist Bogdan Petriceicu Hasdeu and his wife Iulia Faliciu. From a very young age, Hasdeu wrote poems and prose in both Romanian and French, taught herself foreign languages and studied piano and opera singing. She was the first Romanian woman to study at La Sorbonne University in Paris.
At the age of six she wrote her study of the life and work of Michael the Brave. Fluent in French, English, and German, she graduated from primary school at age eight, and at eleven she completed piano and classical singing at St. Sava Gymnasium and the Bucharest Conservatory of Music.
In 1881 her mother accompanied her to Paris, where she entered Sévigné College and passed the Baccalaureate exam. In 1886 Hasdeu enrolled at the Faculty of Letters and Philosophy at Sorbonne University and attended courses at the École des hautes études (School of Higher Studies) in Paris.
Hasdeu gave two lectures at the university on the logic of hypothesis and on the second book of Herodotus. She started writing a doctoral thesis with the theme centered on Romanian folk philosophy: logic, psychology, metaphysics, ethics, and theodicy.
While preparing her doctoral thesis, Hasdeu contracted tuberculosis in Paris. After undergoing treatments in France, Italy, and Switzerland, she returned to Bucharest. She died on 29 September 1888 and was buried at Bellu Cemetery. Affected by her death, Bogdan Petriceicu Hasdeu built her a temple in the family vault in his Câmpina mansion.
Her father dedicated the rest of his life to publishing her works and memories, such as: Bourgeons d'Avril, Fantésies et Rêves, Chevalerie, Confidences en Canevas et Théâtre, Légendes et Contes, works which were published in French and Romanian. In her memory, he also built the Iulia Hasdeu Castle in Câmpina with the "spiritual guidance of his daughter," with whom he supposedly communicated until the end of his life.
Romanian Academy

The Romanian Academy (Romanian: Academia Română [akadeˈmi.a roˈmɨnə]) is a cultural forum founded in Bucharest, Romania, in 1866. It covers the scientific, artistic and literary domains. The academy has 181 active members who are elected for life.
According to its bylaws, the academy's main goals are the cultivation of Romanian language and Romanian literature, the study of the national history of Romania and research into major scientific domains. Some of the academy's fundamental projects are the Romanian language dictionary (Dicționarul explicativ al limbii române), the dictionary of Romanian literature, and the treatise on the history of the Romanian people.
On the initiative of C. A. Rosetti, the Academy was founded on April 1, 1866, as Societatea Literară Română. The founding members were illustrious members of the Romanian society of the age.
The name changed to Societatea Academică Romînă in 1867, and finally to Academia Română in 1879, during the reign of Carol I.
The founding members of the Academy:
The Presidents of the Academy:
Established in 1867, the Bibilioteca Academiei Române has a collection of over seven million books and collections of drawings, engravings, maps, and coins. The Academy also operates its own publishing house.
Romanian Cyrillic alphabet

The Romanian Cyrillic alphabet is the Cyrillic alphabet that was used to write the Romanian language and Church Slavonic until the 1860s, when it was officially replaced by a Latin-based Romanian alphabet. Cyrillic remained in occasional use until the 1920s, mostly in Russian-ruled Bessarabia.
From the 1830s until the full adoption of the Latin alphabet, the Romanian transitional alphabet was in place, combining Cyrillic and Latin letters, and including some of the Latin letters with diacritics that remain in the modern Romanian alphabet. The Romanian Orthodox Church continued using the alphabet in its publications until 1881.
The Romanian Cyrillic alphabet is not the same as the Moldovan Cyrillic alphabet (which is based on the modern Russian alphabet) that was used in the Moldavian SSR for most of the Soviet era and that is still used in Transnistria.
The Romanian Cyrillic alphabet had many rules on the writing of its letters that make it challenging to read at first:
1. 'ь' is used to indicate a word ends in a consonant. This was eventually dropped to reduce printing cost.
2. 'й' is the equivalent of unstressed и at the end of a word.
3. Є, Ѻ, Оу, Ꙗ are the initial variants of Е, О, Ꙋ, Ѧ respectively.
4. Ї is the equivalent of И before a vowel. It is also used in Greek loanwords.
5. Ꙟ is the equivalent of ын/ым before a consonant.
6. Ѯ Ѱ Ѳ Ѵ are only used in Greek loanwords.
The Romanian Cyrillic alphabet was close to the contemporary version of the Early Cyrillic alphabet of the Church Slavonic liturgical language.
Starting with the 1830s and ending with the official adoption of the Latin alphabet, there were no regulations for writing Romanian, and various alphabets using Cyrillic and Latin letters, besides the mid-transitional version in the table above, were used, sometimes two or more of them in a single book. The following table shows some of the many alphabets used in print.
According to a document from the 1850s, this is how the Romanian Lord's Prayer looked in Cyrillic script. Transcriptional values correspond to the above table.
List of Romanians

This is a list of some of the most prominent Romanians. It contains historical and important contemporary figures (athletes, actors, directors etc.).
Most of the people listed here are of Romanian ethnicity, whose native tongue is Romanian. There are also a few mentioned who were born in Romania and can speak Romanian, though not of Romanian ethnicity.
See also Music of Romania, especially for contemporary pop musicians.
This is a list of Romanians who were born outside present-day Romania.
Not Waving but Drowning

"Not Waving but Drowning" is a poem by the British poet Stevie Smith. It was published in 1957, as part of a collection of the same title. The most famous of Smith's poems, it gives an account of a drowned man, whose distant movements in the water had been mistaken for waving. The poem was accompanied by one of Smith's drawings, as was common in her work.
The poem's personal significance has been the topic of several pieces of literary criticism, because Smith was treated for psychological problems. She contemplated suicide at the age of eight, after what she described as a difficult childhood and her struggle with the fact that her father abandoned her.
Like many of Smith's poems, "Not Waving but Drowning" is short, consisting of only twelve lines. The narrative takes place from a third-person perspective, and describes the circumstances surrounding the "dead man" described in line one. In line five, the poem suggests that the man who has died "always loved larking," which causes his distress signals to be discounted.
The image that Smith attached to the poem shows the form of a girl from the waist up, with her wet hair hanging over her face. Although the image goes with a poem about a man drowning, the girl's expression appears incongruous with the text of the poem, as it forms what Smith scholar Laura Severin describes as a "mysterious smile". Jannice Thaddeus suggests that the speaker of the poem, like other figures in Smith's works, changes from male to female as part of a theme of androgyny that exists in many of the poems found in Selected Poems. Severin suggests that the figure might be Mary, a character in another poem by Smith titled "Cool as a Cucumber". The drawing was used as the accompanying image for the poem "The Frozen Lake" in Selected Poems, a self-edited compilation of Smith's works published in 1962.
Although Ingrid Hotz-Davies suggests that the "drowning man" is Smith herself, she also states that there are problems with reading the poem as a cry for help, due to the humorous tone of the poem, yet at the same time she also notes that the representational form of the poem "may easily be misread as a friendly wave of the hand". The poem's simple diction led Clive James to suggest that Smith attempted to write the poem so that the diction appeared ignorant of poetic convention, yet was carefully crafted to appear more simple than it was. James describes the relationship between Smith and the speaker in "Not Waving but Drowning" by saying, "her poems, if they were pills to cure Melancholy, did not work for [Smith]. The best of them, however, worked like charms for everyone else."
Singa Salju

Singa Salju, kadang-kadang juga Singasalju (Tibet: གངས་སེང་གེ་; Wylie: gangs seng ge; Hanzi: 瑞獅; Pinyin: ruìshī), adalah hewan surgawi dari Tibet. Hewan ini adalah lambang Tibet, mewakili pegunungan bersalju dan gletser Tibet, dan mungkin juga melambangkan kekuasaan dan kekuatan, dan keberanian dan sukacita, timur dan unsur bumi. Hewan ini merupakan salah satu Empat Kemuliaan. Hewan ini tersebar di seluruh pegunungan, dan umumnya digambarkan berwarna putih dengan bulu tengkuk pirus.
Dari tahun 1909 hingga 1959, singa salju tunggal atau sepasang dari mereka digunakan sebagai lambang Tibet nasional pada koin, prangko, uang kertas, dan bendera nasional Tibet. Versi yang ditampilkan di sebelah kanan dengan dua Singa Salju diperkenalkan oleh Dalai Lama ke-13 pada tahun 1912 berdasarkan panji-panji militer lama, dan masih digunakan oleh Pemerintah Tibet dalam Pengasingan. Bendera ini populer dikenal sebagai Bendera Singa Salju(gangs seng dar cha).
Singa salju sering disebutkan dalam lagu-lagu rakyat Tibet dan peribahasa. Diperkirakan hewan ini tinggal di pegunungan tertinggi karena merupakan "raja binatang buas" yang akan menabrak binatang-binatang lain dari tingkat yang lebih rendah. Singa salju juga bisa mewakili para pertapa dan yogi yang tinggal di ketinggian pegunungan. Marpa dipanggil untuk menafsirkan makna ketika, "praktisi yogi besar Tibet, Milarepa, pernah memiliki mimpi kenabian yang mencakup singa salju."
Dalam kisah Tibet, dua pahlawan budaya Tibet Gesar dan Milarepa, dikatakan telah dibesarkan oleh singa salju betina. Susu Singa Salju Betina (bahasa Tibet: Gangs Sengemo) terkenal mengandung nutrisi khusus untuk menyembuhkan tubuh dan mengembalikan keselarasannya. Beberapa obat pengobatan suci diyakini mengandung esensi dari susu Singa Salju Betina. Susunya juga digunakan untuk melambangkan Dharma dan kemurniannya, seperti Milarepa menjawab seorang pria yang ingin membeli Dharma darinya dengan hadiah mahal:
Legenda mengatakan bahwa singa betina menghasilkan susu dari cakar-cakarnya, dan susu itu bisa masuk ke bola-bola berongga yang diberikan kepada singa betina untuk dimainkan. Bola ini diwakili dalam seni Tibet sebagai "roda sukacita" tiga warna (dga' 'khyil).
Suatu bentuk tarian singa yang ditemukan di daerah Tibet disebut tarian singa salju atau Senggeh Garcham. Nama seng ge dan bentuk terkaitnya berasal dari bahasa Sanskerta siṅha, dan cham atau Garcham adalah sebuah tarian ritual Buddhis. Tarian singa salju dapat dimainkan sebagai tarian sekuler, atau sebagai tarian ritual yang dimainkan oleh para biarawan bon po. Tarian ini juga dapat ditemukan di antara masyarakat di daerah Himalaya lainnya seperti suku Monpa di Arunachal Pradesh, dan di Sikkim di mana ia dinamakan Singhi Chham.
Freddy Sofian

Freddy Sofian (10 Desember 1948 – 12 Juni 2018) adalah seorang seniman Indonesia.
Pada tahun 1970-1975, ia belajar di Rangga Djempol Studio di bawah bimbingan Barli Sasmitawinata. Pada tahun 1993-1995, ia belajar di Eropa (Belanda, (Jerman), Prancis).Sejak tahun 1998, ia bekerja di studio "Titik Merah" (Bandung).
Di antara karya yang paling terkenal adalah "The Lion Dance" (2000), "Abstract Bandung" (2002), "Silver Landscape" (2015), "Unity" (2015). selain lukisan abstrak, ia dikenal juga sebagai master grafis.
Dia pernah memulai enam pamera tunggal: pada tahun 1994 (Ubud, Bali), 1998 (Kuala Lumpur, Malaysia), 1999 (Jakarta), 2000 (Bandung), 2002 (Jakarta), 2013 (Bandung). Selain itu, ia mengambil bagian dalam lebih dari 30 pameran kelompok di Indonesia, Belanda, Malaysia, Amerika serikat, Korea Selatan, Singapura.
Pada tahun 1979, ia berpartisipasi dalam pameran kultus gerakan Gerakan Seni Rupa Baru menyajikan sebuah komposisi kursi rusak. Pada tanggal 17 juni 2005, ia menjadi penandatangan deklarasi "Abstrak Manifesto" pada tanggal 17 juni 2005, sebuah gerakan yang setiap tahunnya mengadakan pameran di Jakarta.Pada tahun 1996-2000, ia mengambil bagian dalam Festival Internasional Seni di Ipoh (Malaysia), pada tahun 2016 – di Langkawi Art Biennale.
Q-Genz

'''Q-Genz'''(Hanzi: 巧千金) (sebelumnya bernama 小千金) adalah grup vokal wanita yang dibentuk perusaha Malaysia yang bernama Wayang Tinggi (威扬) pada tahun 2005. Grup ini pada awalnya terdiri dari empat anak perempuan berusia 4 - 5 tahun. Album berjudul 送你一个大年糕 (Give You A Big New Year Cake) saat grup ini bernama小千金 merupakan album perdana yang mereka rilis. Perusahaan rekaman mereka mengubah nama grup menjadi 巧千金 untuk keberhasilan yang lebih baik.
Lion Dance Anindya

Lion Dance Anindya adalah Perkumpulan Seni Tari dan Olahraga Barongsai asal Indonesia. Perkumpulan ini didirikan sejak bulan Maret 2015 oleh Boedy Hartono (yang juga merupakan pelatih dari perkumpulan LDA hingga saat ini) berlokasi di Sekolah SMK Bhakti Anindya, Kota Tangerang.
• Ariyani Widiastuti
• Ana Nattalia
• Dimas Setiawan
• Dwi Ananto
• Gerry Lim
• Haikal Putera
• Jonathan Saputra
• Kamil
• Kevin Marcellino Sariputta
• Koes Rayen Prasetio
• Melianti Kemala
• Okky Putra
• Pratama Wijaya
• Ricky Wijaya Lukita
• Ahmad Mukhtariyadi
• Ardi Ferdinan
• Aurelian Susanto
• Bagas Setiawan Putra
• Hokyan Gama Wijaya
• Krisna Brahma
• Marcellino Ekarifqi Bintoro
• Rangga Adevio Permana
• Steven Albert
• Veronica Brillianty
Caleb McLaughlin

Caleb Reginald McLaughlin (lahir 13 Oktober 2001) adalah aktor asal Amerika Serikat. Ia memulai kariernya di panggung Broadway sebagai Simba muda dalam musikal The Lion King. Sejak 2016, ia telah memerankan Lucas Sinclair dalam serial drama fiksi ilmiah Netflix, Stranger Things. Dia juga muncul dalam film High Flying Bird (2019) dan Concrete Cowboy (2020). Karyanya juga termasuk bereperan di miniseri The New Edition Story (2017).
McLaughin tumbuh di Carmel, sebuah kota kecil di pinggiran kota New York. Ia masuk di Kent Primary School dan kemudian SMP di George Fischer Middle School selama satu tahun. Setelah kelas lima, McLaughlin pindah ke Kota New York. Ia belajar menari selama setahun di Happy Feet Dance School di Carmel, NY dan kemudian di The Harlem School of Arts di bawah arahan Aubrey Lynch, mantan produser Lion King.
Peran akting pertama McLaughlin adalah dalam opera Lost in the Stars di Cooperstown, New York di Glimmerglass Opera House. Peran utama pertama McLaughlin adalah sebagai Young Simba di Broadway selama tiga tahun dari 2012-2015. Dia kemudian menjadi bintang tamu dalam serial televisi seperti: Law & Order: Special Victims Unit, Unforgettable, Forever, What Would You Do? dan Shades of Blue. Pada tahun 2016, peran terobosan McLaughlin datang dengan perannya sebagai Lucas Sinclair dalam serial Netflix, Stranger Things. Pada tahun 2017, McLaughlin menerima nominasi untuk BET YoungStars Award dan pada tahun 2018 ia memenangkan Outstanding Performance by a Youth di NAACP Image Awards. Pada tahun 2020, McLaughlin debut film panjang Concrete Cowboy. Film ini tayang perdana resminya di Festival Film Internasional Toronto pada 15 September 2020 dan menghasilkan pujian dan ulasan positif.
Jogja-NETPAC Asian Film Festival 2022

Jogja-NETPAC Asian Film Festival 2022 merupakan perhelatan ketujuh belas festival film Jogja-NETPAC Asian Film Festival yang berbasis di kota Yogyakarta, Daerah Istimewa Yogyakarta. JAFF edisi ke-17 ini digelar pada 26 November–03 Desember 2022. Pemutaran film secara luring dilaksanakan di Bioskop Empire XXI dan LPP Yogyakarta serta secara daring melalui layanan siaran KlikFilm.
JAFF 2022 menampilkan 137 film dari 19 negara Asia Pasifik yang akan diputar dalam program kompetisi maupun nonkompetisi. Tema yang diusung JAFF 2022 yaitu Blossom. Makna yang terkandung dalam tema tersebut yaitu sebagai penanda usia muda yang sarat dengan energi, keingintahuan, dan kreativitas.
Program yang dilaksanakan pada gelaran JAFF 2022 yaitu Opening & Closing Films, Main Competition, Light of Asia, Indonesian Screen Awards, Panorama, Asian Perspectives, Indonesian Film Showcase, Classic, Emerging, JAFF-Series, Layar Komunitas, Sepakbola untuk Semua, Special Screening, Focus On Ho Yuhang, Bioskop Bisik, Layar Indonesiana, dan JFA Showcase.
Selain pemutaran film, JAFF 2022 juga menghadirkan program-program pendukung seperti pertunjukan musik, forum diskusi, lokakarya, dan seminar.
Kompetisi film panjang Asia.
Kompetisi film panjang Indonesia.
Kompetisi film pendek Asia.
Program pemutaran film-film Asia yang telah diputar di berbagai festival film internasional.
Feature
Short Compilation
Program pemutaran film bertema suporter sebagai wujud rasa simpati dan empati terhadap Tragedi Stadion Kanjuruhan 2022.
Program pemutaran film bagi tunanetra.
Program pemutaran film hasil produksi dari sepuluh proposal film pendek terpilih dalam Kompetisi Produksi Film Tahun 2022 yang diselenggarakan Kementerian Pendidikan, Kebudayaan, Riset, dan Teknologi Republik Indonesia.
Program pemutaran film produksi mahasiswa Jogja Film Academy.
Daftar pemenang dari program kompetisi:
Shōkawa, Gifu

Shōkawa (荘川村, Shōkawa-mura) was a village located in Ōno District, Gifu Prefecture, Japan.
As of 2003, the village had an estimated population of 1,359 and a population density of 4.20 persons per km. The total area was 323.28 km.
On February 1, 2005, Shōkawa, along with the town of Kuguno, and the villages of Asahi, Kiyomi, Miya, Nyūkawa and Takane (all from Ōno District), the town of Kokufu, and the village of Kamitakara (both from Yoshiki District), was merged into the expanded city of Takayama and no longer exists as an independent municipality.
In Fall, the village puts on Japan's longest lion dance festival (Renjishi - 連獅子).
During the building of the Miboro dam, a portion of the village was submerged. One of the village's oldest cherry trees, which was threatened by the dam project, was transplanted to an area alongside the dam made lake.
Though it is merely a pit stop on the way to Shirakawa or Takayama, it boasts an onsen.
In 1999, a prehistoric reptile, Shokawa ikoi, was discovered and named after the town.
Shōkawa, including parts of Takasu-cho have a humid continental climate (Köppen climate classification Dfb), with four distinct seasons.
Some of the coldest settlements of mainland Japan (Honshu) can be found on this plateau, with a climate similar to that of Hokkaidō, boasting an average of 10 metres snowfall throughout the winter season and giving rise to a selection of ski resorts and winter activities.
세계 태권도 연맹

세계 태권도 연맹(영어: World Taekwondo 월드 태권도, WT)은 태권도 종목을 총괄하는 국제 스포츠 행정 기구이다. 태권도의 개발과 발전을 위해 설립된 국제 기구이며, 세계 태권도 연맹은 스포츠 태권도를 대표하는 기구로서, 국제 올림픽 위원회의 인증을 받았다. 세계 태권도 연맹의 모체는 세계태권도의 본부인 국기원이다.
1973년 3월 최초의 세계 태권도 선수권 대회가 국기원에서 개최되었다. 이후 세계 태권도 연맹이 1973년 5월 28일 대한민국에서 창설되었다. 국기원에서 열렸던 창설 회의에는 세계 35개국의 대표가 참가하였다. 총재는 4년 임기로 선출되며, 초대 총재로는 김운용이 선출되었다.
태권도는 1988년 서울 올림픽과 1992년 바르셀로나 올림픽에서 시범 종목으로 채택되었으며, 2000년 시드니 올림픽부터는 정식 종목으로 채택되었다.
2017년 6월, 세계 태권도 연맹은 'World Taekwondo Federation'에서 'World Taekwondo'로 명칭을 변경하고, 약자도 'WTF'에서 'WT'로 변경했다. 세계 태권도 연맹은 WTF라는 약칭이 영어 욕설처럼 들린다는 지적에 따라 바뀐 것이라고 설명했다.