davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Biserica de lemn din Olteanca-Chituci

Biserica de lemn din Olteanca-Chituci se află în cătunul Chituci din localitatea Olteanca, comuna Glăvile, județul Vâlcea. Are hramul „Sfântul Nicolae” și a fost construită înainte de anul 1847. Se remarcă prin structura bine păstrată, prin sculptura frumoasă de la intrare și funia mediană. Pictura icoanelor de pe iconostas precum și pictura parietală din altar se disting prin calitate și colorit. Biserica este înconjurată și integrată într-un ansamblu valoros de cimitirul vechi, accesibil prin două porți de lemn tradiționale, dinspre apus și răsărit, databile odată cu biserica. Biserica este înscrisă pe noua listă a monumentelor istorice, LMI 2004: VL-II-m-B-09853.
În sat se păstrează încă două biserici de lemn, în cătunele Sânculești și Marinești. Cea dintâi este foarte asemănătoare celei din Chituci, dezvăluind participarea acelorași meșteri dulgheri, cruceri și zugravi sau surse de inspirație comune în anumite momente ale existenței lor. Prezența acestor trei bisericuțe de lemn în mijlocul vechilor cimitire oglindește structura geografică și socială de odinioară a așezării, ilustrând exemplar descrierile de epocă ale așezărilor din zona deluroasă a Olteniei.
Pisania modernă, pictată pe peretele de deasupra intrării în biserică, afirmă: „Construită în anul 1847, reacoperită cu șiță în anii 1951 și 1978, refăcută temelia și pardoseala în anul 1975, toate cu cheltuiala enoriașilor bisericii. Paroh preot Ilie Scrieciu, anul 1981.”. Această pisanie surprinde o presupusă datare și câteva inițiative importante de a repara biserica pentru a-i asigura existența mai departe. Câteva însemnări pe icoanele împărătești rețin anul 1848 și semnătura zugravului Popa Ioan din Amărăști : „Popa Ionu zugravu otu Amărăști; 1848 ...”, „Popa Ionu zugra[vu] otu Amărăște; 1848 se[ptemvrie]” și „Popa Ioanu zug[ravu]; 1848 lu[na] s[ep]te[m]vr[i]e 2”.
Structura originală a bisericii se păstrează în bune condiții. Stă pe o fundație de cărămidă, și este acoperită cu un acoperiș unic de șiță. Butea este ridicată din bârne fățuite din bardă, încheiate cu cheotori netede, bisericești, în coadă de rândunică. Turnul este ridicat scurt peste tindă. Planul construcției se desfășoară de la vest la est și este împărțit între pridvor, tindă, naos și altar. Pridvorul este spațios, mărit într-o etapă ulterioară cu suprafața dublă celei inițiale. Printr-un portal original, cu funii groase scoase în relief, se trece spre tinda femeilor. De aici, se trece prin încă un portal în naos sau biserica bărbaților. Aceasta este cea mai încăpătoare dintre încăperi, acoperită cu o boltă de lemn. Trecerea spre altarul îngust, terminat în cinci laturi, se face prin trei uși. Altarul este acoperit de o boltă propie și în întregime pictat. Se pot găsi asemănări cu pictura interioară din biserica de lemn din cătunul vecin Sânculești, databilă 1864.
Biserica de lemn din Finișel

Biserica de lemn din Finișel, comuna Săvădisla, județul Cluj, datează din anul 1758 . Are hramul „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavril”. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: CJ-II-a-A-07614.
Biserica de lemn din Finișel, comuna Săvădisla, monument istoric, a fost construită în 1758, după cum arată o inscripție de pe spatele iconostasului, unde se menționează alături de an și numele zugravului Petru, posibil primul decorator al bisericii. Pe peretele de sud al naosului se păstrează o inscripție în care este menționat același an alături de numele ctitorilor Neacșu Petru, Pleș Floare și Mățui Radu și meșterii Mihail, Popa Găvrilă, Sucală Toader.
Pictura. Pictura murală care se poate vedea astăzi a fost realizată de zugravii Dumitru Ispas și Ursu în 1807, fapt menționat în inscripția de deasupra ușii naosului: „Zugrăvitu-s-a această s(fântă) biserică în anul 1807 în zilele prealuminatului și pururea podomnicului împărat Franciscus al doilea, arhiereu neunit mitropolit Ștefan de la Carloviț și fiind preoții Popa Simion și Popa Marc. Zugrav Dimitrie Ispas și Ursu și s-au zugrăvit prin cheltuiala (a) tot satul la 1807. Ignatie Carabet Protopop.” Deși pictura se mai păstrează doar în partea superioară a pereților naosului și pe boltă, distrusă aproape în întregime în rest, se mai poate întrezări programul iconografic folosit de pictor: Sfânta Treime și Maica Domnului pe boltă, scene din Ciclul Patimilor și portrete de prooroci pe pereți. În absidă, pictura s-a păstrat relativ bine înfățișând sfinți ierarhi pe pereți, Sfânta Treime așezată pe o bancă, Maica Domnului pe boltă, înconjurată de cete îngerești, Iisus cu giulgiu deasupra proscomidiei. Pictura de pe iconostas este deteriorată și ea, deslușindu-se urmele unor scene tradiționale: registrul celor 12 apostoli cu Iisus, Maica Domnului cu șirul proorocilor, Răstignirea. Din ușile iconostasului lipsește cea din stânga, iar pe cea din dreapta se mai păstrează o figură de arhanghel. În pronaos, pictura s-a menținut în stare bună pe tavan și în partea superioară a pereților și înfațișează Pilda fecioarelor și Judecata de Apoi. La exterior, pe latura de sud, se pastrează urmele unei picturi reprezentând probabil pe cei doi arhangheli și urmele unei inscripții.
Patrimoniul. Biserica deține în patrimoniul său câteva icoane pe lemn de secol XVIII, parte din ele aparținând zugravului Nistor din Feleac: Maica Domnului cu Pruncul, Iisus Pantocrator (1772), Nașterea lui Iisus, Adormirea Maicii Domnului, Deisis, Sf. Nicolae semnată în 1762 de Nechifor zugrav, precum și o icoană pe sticlă de dimensiuni mari, înfățișând Învierea lui Iisus, datată la 1767, dar și icoane de secol XIX. În absidă se păstrează prestolul pe al cărui picior apare inscripția: „Acest prestol l-au facut Farcașeu Antonie din Hăsdate. Văleat 1756”.
Starea de conservare. Șindrila a fost înlocuită în 1981. Starea de conservare a edificiului este relativ bună, atât la nivelul acoperișului, cât și al tălpii. Din păcate, pictura este foarte distrusă. Ar putea fi restaurate măcar porțiunile păstrate.
Biserica reformată din Sâncraiu

Biserica reformată din Sâncraiu este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Sâncraiu, comuna Sâncraiu, județul Cluj.
Sâncraiu (în maghiară Kalotaszentkirály Zentelke, în trad. „Sâncraiul Călatei”), în germană Heilkönig / Sehngrall, este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Cluj, Transilvania, România. Prima menționare documentară a satului Sâncraiu este din anul 1288.
A fost construită în stil gotic în secolul al XIII-lea, și a fost restaurată de câteva ori de-a lungul timpului. Prima restaurare a avut loc la scurt timp după edificare, în urma incendierii acoperișului în cursul marii invazii mongole din 1241. Turnul a fost construit în 1762 și are trei clopote. Unul din clopote este de pe vremea regelui Matia Corvinul, datând din anul 1481. Orga a fost construită de István Kolonics în 1876. Coroana de deasupra amvonului a fost dăruită bisericii de contele Miklós Bánffy, iar strana preotesei de Sámuel Jósika. Tavanul a suferit un nou incendiu în 1848 și a fost vopsit în alb în timpul reconstrucției. Tavanul casetat din prezent a fost creat în 1994 cu suportul Fundației Publice Illyés. Cele 220 casete au fost pictate cu motive din Țara Călatei. Biserica este înconjurată de un zid de piatră cu trei porți de intrare.
Farul Hohe Weg

Hohe Weg este un far în largul mării, situat în Golful german la 25 km nord-vest de Bremerhaven, Germania. Este cel mai vechi far în largul mării cu bază fixă din estuarul fluviului Weser, Marea Wadden, fiind în funcțiune din 1856.
Farul este situat pe un banc de nisip, numit la fel Hohe Weg, amplasat la rându-i în estuarul fluviului Weser. Este la 3 km spre sud de insula Mellum și la aproximativ 20 km nord de continent. În condiții de flux, farul este complet înconjurat de apă. În condiții de reflux, este expus bancul de nisip.
Hărțile maritime din 1757 indică existența unui semnal maritim în același loc în care se află astăzi Hohe Weg. În 1783 a fost construită o structură din lemn, Bremer Bake. Datorită creșterii traficului maritim spre Weser, în 1824 a început să fie explorată ideea de a construi un far în largul mării. Lucrările au început în 1854 și au fost finalizate în 1856. Amplasarea la o distanță atât de mare de țărm a reprezentat o provocare; lucrările de construcție au fost posibil doar la reflux.
Farul a fost renovat în 1960 și 1961, când au fost instalate un sistem radar, noi antene radio și o nouă carcasă pentru lampă. În 1973, farul a fost complet automatizat, astfel a dispărut necesitatea unui operator uman.
În 1996, exteriorul farului a fost îmbrăcat în panouri de aluminiu vopsite în roșu. Acestea formează o secțiune transversală octogonală. La începutul sec. al XXI-lea, au fost instalate noi lămpi de halogen de 1.000 W cu intensitatea luminoasă de 126.000 cd.
În 2006, la cea de-a 150-a aniversare a farului, poșta germană a emis un timbru special de 55 de cenți.
Materiale media legate de farul Hohe Weg la Wikimedia Commons
Comisarul Cardone în acțiune

Comisarul Cardone în acțiune (în italiană La polizia sta a guardare) este un film polițist italian din 1973 regizat de Roberto Infascelli.
Ofițerul de poliție Cardone este chemat în anii 1970 la Brescia pentru a-l înlocui pe chestorul Jovine care, fiind incapabil să combată criminalitatea organizată cu mijloacele permise de lege, a preferat să demisioneze. Unitățile locale de poliție, care avuseseră până atunci o atitudine pasivă din cauză că erau corupte, trebuie să se conformeze directivelor noului chestor delegat pentru restabilirea ordinii.
Cardone este un adept al măsurilor forte: el capturează câțiva spărgători de bănci, fără a ceda în fața șantajului cu privire la viața ostaticilor, și dejoacă, grație interceptărilor, răpirea în scopul răscumpărării a fiului unui industriaș local. Pentru a-l determina să nu se mai implice în astfel de operațiuni, organizatorii acestei răpiri îl răpesc atunci pe Massimo, fiul chestorului. După primele ezitări, Cardone - stimulat chiar de Massimo, cu care a putut vorbi la telefon - refuză să abandoneze modul de acțiune urmat până atunci. El descoperă, grație unor informații, că liderul bandei este chiar fostul chestor Jovine și îl arestează pe predecesorul său, iar apoi ordonă luarea cu asalt a casei în care fiul său este ținut prizonier. Răpitorii reușesc să scape, dar la capătul unei urmăriri lungi, care se va solda cu moartea unui copilaș și cu rănirea gravă a lui Massimo, poliția ucide întreaga bandă.
Scenele interioare au fost filmate pentru interioare în clădirile companiei de producție cinematografică DEAR din Roma (acum un centru de producție de televiziune deținut de compania RAI), în timp ce scenele exterioare au fost filmate în zona orașelor Milano și Brescia.
Rolul fiului chestorului Cardone, Massimo, a fost interpretat de Giambattista Salerno, fiul actorului principal Enrico Maria Salerno.
Filmul a fost lansat în rețeaua cinematografică italiană pe 16 noiembrie 1973.
Comisarul Cardone în acțiune s-a clasat pe locul 41 la box-office-ul italian în sezonul cinematografic 1973-1974.
Școala Tehnică a Aeronauticii

Școala Tehnică a Aeronauticii (STA) a fost o instituție de învățământ care pregătea cadre tehnice în diferite specialități din domeniul aviației.
Este continuatoarea Școlii de Meseriași Militari ai Aeronauticii de la Pipera-București înființată în 18 octombrie 1920. Prin Decretul nr. 3671/10 noiembrie 1924, școala a primit denumirea de Școala Tehnică a Aeronauticii.
Mutarea de la Pipera-București s-a făcut în toamna anului 1921 într-o fostă cazarmă de husari din Mediaș redenumită ulterior cazarma „Tudor Vladimirescu”. La 1 septembrie 1927 s-a mutat în noua cazarmă „Aurel Vlaicu” în apropierea căreia a fost amenajat un aerodrom.
În data de 26 iunie 1931 a fost înscris în această școală principele Mihai. El nu a urmat efectiv cursurile școlii, ci a fost pregătit și instruit la castelul Peleș.
În baza Ordinului Marelui Stat Major nr. 72048/26 iunie 1944, începând cu data de 26 ianuarie 1945 s-au desființat mai multe instituții de învățământ, iar sarcinile acestora au fost preluate de Centrul de Instrucție al Aviației din București alături de care funcționa și Școala Tehnică a Aeronauticii. La 28 aprilie 1945, cele două instituții sunt desființate, în baza condițiilor impuse de Comisia Aliată de Control. Are loc o reorganizare a învățământului militar de aviație și se înființează la Buzău o singură școală, atât pentru naviganți, cât și pentru personalul tehnic.
Prin Ordinul Marelui Stat Major nr. 64067/14.03.1946 se înființează la Mediaș Școala Militară de Ofițeri și Subofițeri de Aviație.
Școala a avut următorii comandanți:
Obstetrică

Obstetrica (din latină obstetrix, -icis = moașă, de la ob = în fața + stare = a sta) este o ramură a medicinei care se ocupă cu studiul și asistența medicală specializată a femeii pe perioada sarcinii, nașterii și lăuziei (perioada de 6 săptămâni după naștere). Specialistul în obstetrică este numit obstetrician. În România, obstetrica face parte din specialitatea obstetrică-ginecologie.
Stai în poala mea

Stai în poala mea este un album al formației Holograf, apărut în anul 1995 la casa de discuri Electrecord. Acest material discografic marchează o perioadă de schimbări pentru cunoscuta trupă rock bucureșteană. Astfel, este al șaselea și ultimul album Holograf lansat prin intermediul Electrecord. În același timp, reprezintă ultimul material compus în stilul glam/arena rock care a caracterizat muzica formației în primii ani ce au urmat Revoluției din 1989. După această realizare discografică, membrii trupei se vor îndrepta către un pop/soft rock, cu valențe (mai) comerciale, reușind în felul acesta să rămână în prim planul scenei muzicale autohtone. Schimbările se vor vedea în următorul album de creație, Supersonic, lansat în 1998, iar apoi pe Holografica. Stai în poala mea este primul disc înregistrat cu Romeo Dediu ca membru deplin, chitaristul fiind cooptat încă din 1993, când l-a înlocuit pe Florin Ochescu. Înainte de Holograf, a cântat cu grupul Commando din Constanța (cu care a reușit să scoată un LP: Templul plăcerilor).
Editat în trei formate – disc de vinil, CD și casetă audio – și prefațat de două hituri promovate înainte de lansare („Ai o oră să te distrezi” și piesa titulară), Stai în poala mea este eterogen în ceea ce privește subiectele abordate în textele cântecelor: idile de puștani, despărțiri, banii, SIDA etc., mergându-se pe ideea de a crea bună dispoziție folosind cuvinte care, în alte contexte, ar fi părut vulgare. Discul a rămas cunoscut și datorită copertei controversate: „În 1995 Holograf, una dintre cele mai cunoscute trupe rock din România, șoca publicul cu lansarea unui album nou a cărui copertă era mult prea îndrăzneață pentru acele vremuri. Toți membrii trupei apăreau complet dezbrăcați în fotografia de copertă, iar în brațe aveau fiecare câte un iepure alb. (...) Pentru prima dată artiști consacrați se lăsau fotografiați în ipostaze mai speciale. Dan Bittman, Romeo Dediu, Tino Furtună, Iulian Vrabete și Edi Petroșel apăreau dezbrăcați, șezând fiecare pe scaun și cu câte un iepure alb în brațe. Chiar și titlul albumului a fost conceput să atragă”, scria în 2018, într-un articol din ziarul Adevărul.
În perioada lansării, multe din melodiile discului au făcut parte din repertoriul de concert al formației în cadrul turneelor Marlboro Music, ce au reunit trei nume cunoscute ale rock-ului românesc: Iris, Holograf și Compact. În 1996, aproape jumătate din setul de piese de pe Stai în poala mea a cunoscut variante acustice, imprimate live și incluse pe 69% Unplugged.
Muzică și versuri: Holograf
Au colaborat:
Înregistrări muzicale și mixaje efectuate în studioul Tomis–Electrecord, București, 1995. Maestru de sunet: Theodor Negrescu. Fotografii: Cornel David, George Chelmec. Copertă: Radu Leonte, Iulian Vrabete. Manager: Aurel Mitran.
Varianta editată pe CD a fost produsă în Anglia. Față de aceasta, de pe varianta editată pe disc de vinil lipsesc trei piese: „M-am săturat”, „SIDA” și „Noapte nebună”.
Asediu

Asediul este o acțiune militară asupra unui oraș (sau unui castel), cu intenția de a-l ocupa prin forță, de cele mai multe ori fiind acompaniat de un asalt și de utilizarea artileriei. În Evul Mediu asediul era una dintre principalele tactici militare utilizate în război. Cu timpul dezvoltării tehnicii militare, de exemplu dotarea cu tunuri de calibru mai mare, se reduce importanța strategică a zidurilor cetăților. Acest cuvânt derivă din latină: sedere, în traducere directă „a sta” sau „a se așeza”.
Printre construcțiile sau armele folosite la asediu se pot aminti:
Dandelion coffee

Dandelion coffee (also dandelion tea) is a tisane made from the root of the dandelion plant. The roasted dandelion root pieces and the beverage have some resemblance to coffee in appearance and taste, and it is thus commonly considered a coffee substitute.
The usage of the dandelion plant dates back to the ancient Egyptians, Greeks and Romans. Additionally, for over a thousand years, Chinese traditional medicine has been known to incorporate the plant.
Susanna Moodie explained how to prepare dandelion 'coffee' in her memoir of living in Canada, Roughing it in the Bush (1852), where she mentions that she had heard of it from an article published in the 1830s in New York Albion by a certain Dr. Harrison. Dandelion 'coffee' was later mentioned in a Harpers New Monthly Magazine story in 1886. In 1919, dandelion root was noted as a source of cheap 'coffee'. It has also been part of edible plant classes dating back at least to the 1970s.
Harvesting dandelion roots requires differentiating 'true' dandelions (Taraxacum spp.) from other yellow daisy-like flowers such as catsear and hawksbeard. True dandelions have a ground-level rosette of deep-toothed leaves and hollow straw-like stems. Large plants that are 3–4 years old, with taproots approximately 0.5 inch (13 mm) in diameter, are harvested for dandelion coffee. These taproots are similar in appearance to pale carrots.
Dandelion roots that are harvested in the spring have sweeter and less bitter notes, while fall-harvested roots are richer and more bitter.
The dandelion plant must be two years old before removing the root. After harvesting, the dandelion roots are dried, chopped, and roasted. The roots are sliced lengthwise and placed to dry for two weeks in a warm area. When ready, the dried roots are oven-roasted and stored away. To prepare a cup, one will steep about 1 teaspoon of the root in hot water for around 10 minutes. Alternatively, packaged dandelion root coffee can be purchased. People often enjoy their dandelion coffee with cream and sugar.
Although popular in alternative health circles and in Chinese medicine and central-eastern European folk medicine, there is no empirical evidence that dandelion root or its extracts can treat any medical condition. In addition, very few high-quality clinical trials have been performed to investigate its effects.
Health risks associated with dandelion root are uncommon; however, directly consuming the plant by mouth could lead to stomach discomfort, heartburn, allergic reactions, or diarrhea.
Unroasted Taraxacum officinale (among other dandelion species) root contains:
Spring greens

Spring greens, or spring vegetables, are the edible young leaves or new plant growth of a large number of plants that are most fit for consumption when their newest growth happens in the spring. Many leaf vegetables become less edible as they age and bitter, or potentially even toxic, compounds start to form. Harvesting of spring vegetables is common across Native American cultures.
Since most leaf vegetables are very difficult to store and keep well, commercial production and distribution requires a high amount of pollution and plastic waste. Foraging for spring greens has been proposed as a possible way to reduce the impacts of demand for commercial greens.
However, it is important for foragers to take the necessary precautions and understand the risks. Many spring greens grow as "weeds" throughout the world in disturbed habitats. Plants growing in soils contaminated with heavy metals or pesticides can accumulate those pollutants (at different proclivities for different species). In addition, the misidentification of species may often lead to consumption of poisonous and toxic plants. This can generally be mitigated by a familiarity with the plants of one’s region, specifically the desired vegetable, and any lookalikes.
Golden Triangle (Cheshire)

53°18′47″N 2°15′36″W﻿ / ﻿53.313°N 2.260°W﻿ / 53.313; -2.260
The Golden Triangle (sometimes called the Footballer Belt) is an area of affluent small towns and villages in Cheshire, England. The exact three points of the triangle are the subject of local debate but are generally considered to be Alderley Edge, Prestbury, and Wilmslow. The area, about 5 miles across, is noted for expensive houses in a pleasant countryside setting that is popular with wealthy Premier League footballers, entertainment industry figures, and businesspeople. Five of the ten most expensive roads in North West England have been identified as being in this area. Withinlee Road in Prestbury is also said to be the most expensive street in northern England, with prices averaging around £1.2 million as of 2009.
The triangle is part of the parliamentary constituencies of Macclesfield and Tatton. The area and its rich businessmen were fictionalised in the drama series Goldplated. Much of the action in Howard Jacobson's novel Shylock Is My Name also takes place within the Golden Triangle. It is also the main basis for the reality TV show The Real Housewives of Cheshire.
Current and former residents include:
Maw sit sit

Maw sit sit, also known as jade-albite, is a gemstone found exclusively in northern Burma. It was first identified in 1963 by the late Swiss gemologist Edward Gubelin and was named after the village close to where it was first found in the foothills of the Himalayas.
Typically maw sit sit is green with distinctive dark-green to black veins. Maw sit sit is technically a rock rather than a mineral. It is composed of several different minerals, including kosmochlor (also known as ureyite), varying amounts of chromium-enriched jadeite, and albite feldspar.
Maw sit sit can have a refractive index ranging from 1.52-1.68, and a hardness rating of 6 to 7 on the Mohs scale. Maw sit sit has a specific gravity ranging from 2.45 to 3.15. Clarity found within maw-sit-sit is typically translucent to opaque.
उगादि

उगादि या युगादि हिंदू पंचांग के अनुसार नए साल का दिन है। इसे भारत के आंध्र प्रदेश, तेलंगाना और कर्नाटक राज्यों में मनाया जाता है। यह इन क्षेत्रों में हिंदू पंचांग के चैत्र महीने के पहले दिन उत्सवपूर्वक मनाया जाता है। यह आमतौर पर ग्रेगोरियन कैलेंडर के मार्च के अंत या अप्रैल की शुरुआत में पड़ता है। 2024 में ये 9 अप्रैल को मनाया गया था। इस दिन फर्श पर रंगोली बनाई जाती है। तोरण नामक दरवाजों पर आम के पत्तों की सजावट की जाती है। नए कपड़े ख़रीदे जाते है और उपहार में दिए जाते हैं। गरीबों को दान देना, तेल मालिश के बाद विशेष स्नान करना, पचड़ी नामक एक विशेष भोजन तैयार करना और मंदिरों में जाना। यह सब भी इसी पर्व को मनाने के तरीके हैं।
त्यौहार की तैयारियाँ एक सप्ताह पहले से ही शुरू हो जाती हैं। घरों की अच्छी तरह से सफाई की जाती है।लोग धोती समेत नए कपड़े खरीदते हैं और त्यौहार के लिए नई चीजें खरीदते हैं। अपने घरों के प्रवेश द्वार को ताजे आम के पत्तों से सजाते हैं। हिंदू परंपरा में आम के पत्तों और नारियल को शुभ माना जाता है और उगादि पर इनका इस्तेमाल किया जाता है। लोग मंदिरों में पूजा-अर्चना करते हैं। उगादि का उत्सव धार्मिक उत्साह और सामाजिक उल्लास से मनाया जाता है। इसी दिन को भारत के कई अन्य हिस्सों में हिंदुओं द्वारा नए साल के रूप में मनाया जाता है। जिसमें महाराष्ट्र का गुड़ी पड़वा शामिल है।
दादूदन गढवी

दादूदान गढवी, (११ सितंबर १९४० - २६ अप्रैल २०२१) जिन्हें कवि दाद के नाम से भी जाना जाता है, गुजरात, भारत के एक गुजराती कवि और लोक गायक थे। उन्हें 2021 में पद्म श्री से सम्मानित किया गया था।
गढ़वी का जन्म 1940 में ईश्वरिया (गिर) में हुआ था। उनके पिता का नाम प्रतापदान गढ़वी था जो राजकवि और जूनागढ़ के नवाब के सलाहकार थे। उनकी माता का नाम कर्णिबा गढ़वी था। उन्होंने चौथी कक्षा तक पढ़ाई की थी। वह गिर के पास ईश्वरिया गांव के रहने वाले थे। उन्होंने 15 गुजराती फिल्मों के लिए गीत लिखे थे। उनकी पूरी रचनाएँ टर्वा (२०१५) और लछनायन (२०१५) में संकलित हैं। उनकी अन्य रचनाएँ हैं तेरवा (चार खंड), चित्तहरनु गीत, श्री कृष्ण छंदावली और रामनाम बाराक्षरी। उनके लोकप्रिय गीतों में एक विवाह गीत "कलजा केरो काटको मारो गण्थी छुटी गयो", "कैलास के निवासी", "ठाकोरजी नाथी थवु गढ़वैया मारे" और "हिरन हलकाली" शामिल हैं। उनकी पुस्तक "बंग बवानी" केंद्र सरकार द्वारा प्रकाशित की गई थी, जिसे उन्होंने 1971 के भारत-पाक युद्ध के दौरान लिखा था, उन्होंने पुस्तक से सभी लाभ बांग्लादेश शरणार्थी कोष में दान कर दिए थे।
गुजरात के पूर्व मुख्यमंत्री केशुभाई पटेल कवि दादा की कविता "कलजा केरो काटको मारो" से प्रेरित थे और उन्होंने "कुंवरबाई नु मामेरु योजना" (गुजरात राज्य में दुल्हन के माता-पिता की आर्थिक मदद करने के लिए एक सरकारी योजना) शुरू की थी।
1977 में आपातकाल के दौरान उन्होंने एक कविता लिखी,
"बापू गांधी तमरे बरने बेथो, अतलु आज तू बता, आ देश मा केदी है राम राज आवे, दादा के आजादी फरे उगादी, आने शर्म मुखड़ा चुपवे, जजा धनी नी धनियांनी ने प्रभु तू लगदा परवे"
भारत में आपातकाल के दौरान सरकार द्वारा इस कविता को पढ़ने या महिमामंडित करने पर प्रतिबंध लगा दिया गया था।
26 अप्रैल 2021 को उनका निधन हो गया।
गढ़वी को गुजरात गौरव पुरस्कार के साथ-साथ झावेरचंद मेघानी पुरस्कार भी मिला था। साहित्य और शिक्षा में उनके योगदान के लिए उन्हें २०२१ में पद्म श्री से सम्मानित किया गया था।
नव वर्ष

नव वर्ष या नया साल एक उत्सव की तरह पूरे विश्व में अलग-अलग स्थानों पर अलग-अलग तिथियों तथा विधियों से मनाया जाता है। विभिन्न सम्प्रदायों के नव वर्ष समारोह भिन्न-भिन्न होते हैं और इसके महत्त्व की भी विभिन्न संस्कृतियों में परस्पर भिन्नता है।
नव वर्ष उत्सव ४,००० वर्ष पहले से बेबीलोन में मनाया जाता था। लेकिन उस समय नए वर्ष का ये त्यौहार 21 मार्च को मनाया जाता था जो कि वसंत के आगमन की तिथि भी मानी जाती थी। प्राचीन रोम में भी नव वर्षोत्सव के लिए चुनी गई थी। रोम के शासक जूलियस सीजर ने ईसा पूर्व ४५वें वर्ष में जब जूलियन कैलेंडर की स्थापना की, उस समय विश्व में पहली बार १ जनवरी को नए वर्ष का उत्सव मनाया गया। ऐसा करने के लिए जूलियस सीजर को पिछला वर्ष, यानि, ईसापूर्व ४६ इस्वी को ४४५ दिनों का करना पड़ा था।
हिब्रू मान्यताओं के अनुसार भगवान द्वारा विश्व को बनाने में सात दिन लगे थे। इस सात दिन के संधान के बाद नया वर्ष मनाया जाता है। यह दिन ग्रेगरी के कैलेंडर के मुताबिक ५ सितम्बर से ५ अक्टूबर के बीच आता है।
हिन्दुओं का नव वर्ष चैत्र नव रात्रि के प्रथम दिन अर्थात् वर्ष प्रतिपदा एवं गुड़ी पड़वा पर प्रत्येक वर्ष विक्रम संवत के अनुसार चैत्र शुक्ल प्रतिपदा से आरम्भ होता है।हिंदू कैलेंडर के 12 माह- चैत्र, वैशाख, ज्येष्ठ आषाढ़, श्रावण, भाद्रपद आश्विन, कार्तिक, मार्गशीर्ष पौष, माघ और फाल्गुन हैं।
भारत के विभिन्न भागों में नव वर्ष दो-तीन प्रमुख तिथियों को मनाया जाता है। प्रायः पहली दो तिथियाँ मार्च और अप्रैल के महीने में पड़ती है।
इस्लामिक कैलेंडर का नया साल मुहर्रम होता है। इस्लामी कैलेंडर एक पूर्णतया चन्द्र आधारित कैलेंडर है जिसके कारण इसके बारह मासों का चक्र ३३ वर्षों में सौर कैलेंडर को एक बार घूम लेता है। इसके कारण नव वर्ष प्रचलित ग्रेगरी कैलेंडर में अलग अलग महीनों में पड़ता है।
भारतीय नव वर्ष के दिन

भारत के विभिन्न क्षेत्रों में पूरे साल में कई दिन नए वर्ष के दिन के रूप में मनाए जाते हैं। हिंदू धार्मिक त्योहार विक्रम संवत पर आधारित हैं। यह इस तथ्य पर निर्भर करता है कि चंद्र, सौर या चान्द्र-सौर पञ्चाङ्ग का पालन किया जा रहा है या नहीं। सौर पांचांग का पालन करने वाले क्षेत्रों में, नया साल पंजाब में बैसाखी, असम में रोंगाली बिहू, तमिलनाडु में पुथंडु, केरल में विशु, ओडिशा में पाना संक्रांति या ओडिया नबबरसा और बंगाल में पोइला वैशाख के महीने में पड़ता है। संभवत: यह 14 या 15 अप्रैल को पड़ता है। चंद्र पांचांग को माननेवाले चैत्र के महीने (मार्च-अप्रैल से संबंधित) को वर्ष का पहला महीना मानते हैं, इसलिए इस महीने के पहले दिन आंध्र प्रदेश, तेलंगाना, कर्नाटक में उगादी के रूप में और महाराष्ट्र में गुड़ी पड़वा के रूप में नया साल मनाया जाता है। इसी तरह, भारत में कुछ क्षेत्र लगातार संक्रांति के बीच की अवधि को एक महीना मानते हैं और कुछ अन्य लगातार पूर्ण चंद्रमाओं के बीच की अवधि को एक महीना मानते हैं। इसी तरह, भारत में कुछ हिस्सों में संक्रांति का पर्व लगातार एक महीने के लिए मनाया जाता है और कुछ अन्य क्षेत्रों में लगातार पूर्णिमा तक एक महीने के रूप में इस पर्व को मनाया जाता हैं। गुजरात में नया साल दिवाली के अगले दिन के रूप में मनाया जाता है। हिंदू तिथि कैलेंडर के अनुसार, यह कार्तिक के महीने में शुक्ल पक्ष प्रतिपदा पर पड़ता है। गुजरात में नया साल कार्तिक (एकम) के पहले दिन पड़ता है। भारत के अन्य भागों में, नए साल का जश्न बसंत ऋतु में शुरू होता है।
तेलुगू लोग

तेलुगू लोग तेलुगू भाषा बोलने वाले वह लोग है जो आन्ध्र प्रदेश और तेलंगाना में ही नहीं बल्कि भारत के या विश्व के किसी भी प्रांत में रहते हों उन्हें तेलुगू लोग कहते हैं। भारत में हिन्दी भाषा के बाद सब से ज़्यादा बोली जाने वाली भाषा तेलुगू बोलते है। यह भाषा दक्षिण भारत के आन्ध्र प्रदेश और तेलंगाना राज्यों में सरकारी भाषा है। यह भाषा बोलने वालों को तेलुगू लोग कहते हैं। आन्ध्र प्रदेश और तेलंगाना ही में नहीं बल्कि महाराष्ट्र, कर्नाटक,केरल, पश्चिम बंगाल, तमिलनाडु, और ओडिशाके कुछ भागों में भी तेलुगू लोग रहते हैं।तमिल नाडु में 40% लोग तेलुगु बात कर रहे हैं भारत में तेलुगू लोगों की संख्या लगभग १० करोड़ है।
तेलुगू लोग या तेलुगू वारू एक द्रविड़ जातीय समूह हैं जो तेलुगू को अपनी मातृभाषा के रूप में बोलते हैं और आंध्र प्रदेश और तेलंगाना राज्य में अपने पूर्वजों का पता लगाते हैं। तमिलनाडु, कर्नाटक, महाराष्ट्र, ओडिशा, छत्तीसगढ़ और अंडमान और निकोबार द्वीप समूह में एक महत्वपूर्ण तेलुगू आबादी भी है। भारतीय उपमहाद्वीप में चौथा सबसे अधिक हिंदी, बंगाली और पंजाबी के बाद तेलुगु भाषा भारत में तीसरी सबसे बोली जाने वाली भाषा है।
तेलुगू दक्षिण-मध्य द्रविड़ भाषा मुख्य रूप से आंध्र प्रदेश और तेलंगाना राज्यों में बोली जाती है, जहां यह एक आधिकारिक भाषा है। शुरुआती शिलालेखों की तारीख 575 ईस्वी से है और 11 वीं शताब्दी के साहित्यिक ग्रंथों को प्रारंभिक शिलालेखों के भट्टीप्रोलु ​​वर्णमाला से अनुकूलित तेलुगु लिपि में लिखा गया है।
कूचिपूड़ी आंध्र प्रदेश, भारत से एक प्रसिद्ध शास्त्रीय भारतीय नृत्य है।
तेलुगू लोगों द्वारा मनाए जाने वाले महत्वपूर्ण त्यौहारों में शामिल हैं:
हिंदू कैलेंडर के अनुसार दीपावली तिथि भिन्न हो सकती है।)
भारत में हिंदी और बंगाली के बाद तेलुगू तीसरी सबसे बोली जाने वाली भाषा है। तेलुगू लोगों के लिए आंध्र प्रदेश और तेलंगाना सिद्धांत निवासी राज्य हैं।
तेलुगु लोग आंध्र प्रदेश और तेलंगाना में 71 मिलियन से अधिक वक्ताओं के साथ दक्षिण भारत में बहुमत वाले वक्ताओं का निर्माण करते हैं। इसके बाद कर्नाटक में 3.7 मिलियन और तमिलनाडु में 3.5 मिलियन लोग उन्हें पड़ोसी राज्यों में दूसरा सबसे बड़ा भाषा समूह बनाते हैं।
कर्नाटक में, तेलुगु लोग मुख्य रूप से बंगलौर शहर में बहुमत वाले सीमावर्ती जिलों में पाए जाते हैं। तमिलनाडु में, विजयनगर अवधि के दौरान प्रवासित तेलुगू लोग ज्यादातर पश्चिमी जिलों और उत्तरी जिलों में फैले हुए हैं, जो कोयंबटूर जिले में उच्चतम एकाग्रता के साथ फैले हुए हैं।
महाराष्ट्र में तेलुगु जनसंख्या 1.4 मिलियन से अधिक है, इसके बाद उड़ीसा में 0.7 मिलियन है। महत्वपूर्ण आबादी वाले अन्य राज्यों में क्रमश: 200,000 और 150,000 के साथ पश्चिम बंगाल और छत्तीसगढ़ शामिल हैं।
संयुक्त राज्य अमेरिका में 800,000 से अधिक विदेशी तेलुगु डायस्पोरा संख्याएं, केंद्रीय न्यू जर्सी (लिटिल आंध्र ) में उच्चतम एकाग्रता के साथ।
राठौड़ श्रावण

राठौड श्रावण (जन्म 21 अगस्त 1972) भारत के एक शिक्षाविद, मनोविज्ञानी, समाज विज्ञानी, लेखक, संपादक एवं वर्तमान हिंदी प्राध्यापक शासकीय कनिष्ठ महाविद्यालय इद्रवेल्लि जिला आदिलाबाद तेलंगाना में कार्यरत हैं।
राठौड़ श्रावण प्रारंभिक शिक्षा जनजातीय एजेन्सी क्षेत्र के सरकारी आश्रम पाठशाला जैनुर तहसील के अंतर्गत पानापठार गांव में हुई। उन्नत शिक्षा नारनुर के निकट भीमपुर पाठशाला में हुई थी। बचपन से मैं पड़ने लिखने में होशियार रहने के कारण राठौड़ श्रावण गुरुजनों ने कुशाग्र बुद्धि के छात्र कहते थे।१९८९ में मैं बेल्लमपल्लि रेसिडेंशियल विद्यालय में मैने दसवीं कक्षा कि परीक्षा प्रथम श्रेणी में पास किया। १९९१ में इण्टर उत्तीर्ण करने के बाद नियमित सरकारी पाठशाला में अध्यापक हुए। सरकारी नौकरी करते हुए। १९९५ में उस्मानिया विश्वविद्यालय में बीए की परीक्षा १९९७ में बी.एड. की परीक्षा और हिंदी विद्वान की परीक्षा हिंदी प्रचार सभा हैदराबाद से प्रथम श्रेणी में पास होने के बाद सन 2004 में मैं एम.ए. की परीक्षा उत्तीर्ण किए।
हिंदी, तेलुगु के विकास, प्रचार-प्रसाय काव्य प्रेमियों विविध संस्थान के गठन से साहित्य सेवा के लिए इन्हे कई पुरस्कार से सम्मानित किया चुका हैं।
राठौड़ श्रावण ने हिंदी,तेलुगु साहित्य मे अपना अमूल्य योगदान दिया है। हिंदी में निबंध ,पुस्तक समीक्षा, और तेलुगु में स्वतंत्रता सेनानी वीरों का गौरव गान करते हुये, देश भक्ति किताबे भी लिखे है। राठौड़ श्रावण जी, बंजारा समाज के एक सर्व सामान्य व्यक़्ति है न की कोई बड़ा नेता हैं। न ही कोई बड़ा अधिकारी फिर भी समाज के लिए उत्कृष्ट कार्य कर रहे हैं। और बंजारा समाज को एक अलग पहचान दिला रहे हैं समाज में। आप विशेष रुप से पेड़ पौधे लगाने का महत्व और उन से होने वाला लाभ और आगे आने वाले वक्त में पेड़ पौधे का क्या महत्व होगा, उसे आज के समय में वृक्षारोपण बहुत जरूरी है। पर्यावरण सुरक्षित रहेगा तो हम भी सुरक्षित रहेंगे । कहते हुये तेलुगु भाषा की हारित हारम कु 'मुत्यालहारम' नाम से एक किताब के संपादक के रुप मे आदिलाबाद जिला परिषद के अध्यक्ष माननीय श्री राठौड जनार्धन जी के करकमलों से लोकार्पण किया।
नूकलम्मा

नूकल्लम्मा (या नूकम्बिका) आंध्र प्रदेश राज्य की लोकप्रिय स्थानीय देवी या ग्रामदेवी हैं। आंध्र प्रदेश में रोग की देवी को अलग-अलग नामों से जाना जाता है जैसे मरेम्मा, मारीदम्मा उसूरम्मा और नूकलम्मा।
अनकपल्ली क्षेत्र पर शासन करने वाले राजा श्री ककरलापुडी अप्पलराजू पयाकरओ ने इस मंदिर का निर्माण कुटुंब की देवी ककटंबिका के लिए किया था। बाद में उन्हें नूकंबिका या नूकल्लम्मा कहा जाने लगा। उगादी से एक दिन पहले "कोट्टा अमावस्या" को संपूर्ण आंध्र प्रदेश से हजारों लोग पूजा के लिए मंदिर आते हैं।
आंध्र प्रदेश के विशाखापत्तनम जिले के अनकपल्ली शहर में नूकम्बिका का एक प्रसिद्ध मंदिर है।
बिशप व्हाइटहेड (1921) नूकलम्मा का उल्लेख करते हुए बताते हैं कि वे बहुत गुस्से वाली देवी हैं और बहुत कष्ट देती हैं। वे बहुत सख्त माता हैं।
Bhagavan Kovil

Bhagavan Kovil is a Vishnu temple located near Dharapuram of Tirupur district in the Indian state of Tamil Nadu. It is a Vaishnavite temple dedicated to Lord ThirumalaiSamy. This temple is best known for the Ugadi festival which falls on Indian summer months of March or April and precisely on the Telugu new year day called Ugadi. This temple gets visitors in lakhs during the world-famous festival. There is tourist attraction near this place, Nallathangal Dam is located 4 km from Bhagavan kovil.
The temple is located at 10°42′58″N 77°39′1″E
The temple is less than 14 km from Dharapuram. The nearest railway station is Tiruppur railway station located 64 km. The nearest airport is Coimbatore International Airport located 92 km from this place.
Gastronomía del Alto Adigio

La cocina altoatesina o surtirolesa (en italiano, cucina altoatesina; en alemán südtiroler küche) es la expresión culinaria desarrollada en la provincia de Bolzano, en el norte de Italia. Es una combinación de tradición culinaria tirolesa​ e italiana y también se ve afectada por la influencia de la gastronomía austríaca (especialmente vienesa).
Alto Adigio (también llamado Tirol del sur o provincia de Bolzano) se refiere a la mitad norte de la región Trentino-Alto Adigio. Para el artículo sobre la gastronomía de la mitad sur, véase gastronomía de Trento.
La cocina surtirolesa es muy apreciada y de renombre internacional. El Alto Adigio con sus 21 estrellas Michelin es la provincia italiana más premiada por la guía francesa.​
También hay productos populares asociados a la comunidad tirolesa de Italia, como el bretzel (también DE laugenbrezel o IT brezen), el sauerkraut (IT crauti o chucrut), el würstel (DE frankfurter o DE wiener), el kaiserschmarrn, el strudel de la tradición habsburga, el rösti, de origen suizo y el spätzle suebo.
Muchos de estos platos también son característicos de la gastronomía de Trentino, en virtud de la unión centenaria del Trentino con el antiguo Tirol del Sur bajo la casa de Habsburgo.
La cocina italiana también tiene una fuerte presencia en el Alto Adige, puesto que en todas las casas se consumen desde ravioles y ñoquis, hasta tiramisú y panna cotta. La polenta también se consume entre los surtiroleses de lengua alemana, que la llaman localmente plent o "polent". Además, en Tirol del Sur existe la polenta negra o schwarzplent.
Algunos platos tradicionales de esta región son:
Repostería del Magreb

La repostería del Magreb hace referencia a las tradiciones reposteras en los países magrebíes (Argelia, Marruecos y Túnez). Esta tradición culinaria tiene su origen sobre todo en los bereberes, nativos del territorio. En el mundo árabe, la repostería magrebí goza de mucha popularidad. Aunque comparten muchas preparaciones comunes, se pueden identificar tres variantes regionales diferenciadas:
Caldo de hongos de cazahuate

El caldo o sopa de hongos de cazahuate es un plato típico del estado de Morelos, en el centro de México.​ Su ingrediente principal son los hongos u orejas de cazahuate o cazaguate (Pleurotus ostreatus y P. pycnoporus), hongo parasitario del árbol cazahuate que crece en las zonas templadas del norte de Morelos durante la estación lluviosa (abril–septiembre) y que cuentan con una larga tradición culinaria en este estado desde hace generaciones.​
Los hongos de cazahuate son de textura carnosa y consistente, algunos asocian su sabroso sabor al de la carne de pollo​ y calientes en caldo satisfacen el estómago. A nivel nutricional, son ricos en vitaminas B, C, E y K, minerales y proteínas.​ También es típico prepararlos en mole rojo, pipián, quesadillas o tamales.
Para preparar esta sopa, se prepara primero un caldo vegetal licuado con los tomatillos, la cebolla, los ajos, las zanahorias y el apio. Luego se lleva a hervor y se agregan los hongos, ya limpios, por 15 minutos. Opcionalmente se agrega cilantro, perejil, epazote o algún quelite aromático que aporte sabor. Se rectifica de sal y pimienta, y se sirve.​
Pico de gallo

El pico de gallo es una salsa o ensalada típica de la gastronomía mexicana. Se trata de una de las preparaciones más clásicas de este país, y se encuentra en casi todas las regiones en multitud de variantes.​ Consiste en jitomate y cebolla picados en brunoise. A menudo incluye también cilantro, orégano, queso panela, aguacate, comino y/o jugo de lima (llamada «limón» en México). El chile puede ser jalapeño o serrano.
El pico de gallo normalmente no es un plato de por sí, sino un aderezo que sirve para acompañar a otros platillos como tacos, molletes, ensaladas, quesadillas, huevos estrellados, tortas... También se puede comer solo con totopos, o bien se puede incluir en platos combinados como guarnición; lo más común es usarlo como salsa. Debido a que sus colores corresponden a los de la bandera de México, también se le conoce como salsa mexicana o bandera,​ y los platos que acompaña se denominan «a la mexicana».
El origen del nombre «pico de gallo» no está claro y existen varias versiones, entre ellas:
En el Diccionario enciclopédico de la Gastronomía Mexicana, de Larousse Cocina, se asocia esta ensalada «a la comida con la cual se alimentan las aves de corral».​
Según la escritora Sharon Tyler Herbst, se llama así porque originalmente la gente lo comía pellizcando porciones entre el pulgar y el índice.​
En su libro Authentic Mexican: Regional Cooking from the Heart of Mexico, Rick Bayless y Deann Groen especulan que el nombre podría aludir a la apariencia similar a la comida para aves.​
Otra explicación, surgida en el estado norteño de Sonora, dice que la salsa se llama así porque el chile serrano se asemeja a la forma de un pico de gallo.​
Por extensión, cualquier mezcla de vegetales finamente picados se ha acabado denominado «pico de gallo».
Mercado mojado

En algunos países, se llama generalmente mercado mojado a un mercado de comida al aire libre.​ El nombre procede de la costumbre de mojar y limpiar rutinariamente los suelos con agua, hasta el extremo de inundarlos.
Estos mercados han sido criticados muy fuertemente, en especial desde el inicio de la pandemia de COVID-19, dada la probabilidad de que el origen de la enfermedad esté vinculado con un mercado mojado en la ciudad china de Wuhan.​
Los mercados mojados suelen combinar carnicerías y pescaderías. La competencia de los supermercados, que cuentan con mejor higiene, ha forzado a muchos mercados mojados a funcionar bajo techo. En cambio, los supermercados ofrecen productos muy industrializados, que a menudo incluyen conservantes para prolongar su tiempo de almacenaje y venta, mientras que los mercados mojados almacenan poco tiempo sus productos, ya que se espera que siempre sean frescos.
Para algunos clientes es importante ver al animal vivo antes de comprarlo, de forma que puedan comprobar su salud y calidad. Esto no suele ser posible en los supermercados, con la excepción de algunos mariscos. La mayoría de los mercados mojados tienen instalaciones para permitir que el cliente elija un animal vivo y lo lleve a casa tal cual o vea cómo es sacrificado y limpiado.
En muchas culturas, la frescura de los alimentos está por encima del bienestar de los animales, hasta el punto de que algunos de ellos se desuellan y trocean sin sacrificarse primero. Los animales se mantienen vivos tanto como sea posible, y a menudo se encierran en jaulas diminutas. El sacrificio y despiece se ha realizado históricamente delante de los clientes a petición de estos. La imagen de carnicerías y mercados llenos de animales vivos ha sido objeto de fuertes críticas en muchos países.
Si no se respetan las medidas de higiene y salubridad, los mercados mojados pueden propagar fácilmente enfermedades. Debido a su estructura, los animales recién llegados pueden entrar en contacto directo con vendedores, carniceros y clientes. Insectos, tales como moscas, tienen un fácil acceso a los productos. Muchas veces las reses se tiran al suelo para despiezarlas más fácilmente.
Cat-Tails for Two

Cat-Tails for Two is a 1953 Warner Bros. Merrie Melodies cartoon, directed by Robert McKimson and written by Tedd Pierce. The short was released on August 29, 1953. It was the first appearance of Speedy Gonzales, in a prototype form. Because this cartoon's rendition of Speedy Gonzales looked rather coarse, they redesigned him for future cartoon releases.
George and Benny, two dim-witted cats, are searching for food on a pier when they discover a Mexican ship. Hoping for Mexican mice, they board the ship and encounter Speedy Gonzales, who declares himself "The Fastest Mouse in All Mexico."
George and Benny go through numerous attempts to capture Speedy, who always outwits them. Speedy comes to think of them as private entertainment, at one point declaring "I like those fellows. All the time having fon (fun)!" The cats' failures include setting a crate of anvils as a trap, trying to use dynamite-laced cheese without a match, and using a pipe and mallet setup.
In their final attempt, the cats try to channel dynamite through a pipe into Speedy's hiding place, but Speedy bends the pipe back toward them. George's lit dynamite results in an explosion that sends both cats flying into the harbor. As they fall, George admits he has lost his appetite for Mexican food, while Speedy remarks on their silliness.
The cartoon has been criticized for its stereotypical and insensitive depictions of Mexicans.
Man Finds Food

Man Finds Food (later called Secret Eats) is an American food reality television series that premiered on the Travel Channel on April 1, 2015. The series is hosted by food enthusiast Adam Richman who tracks down secret specialties in cities all over America.
The show was scheduled to debut July 2, 2014, with episodes airing every Wednesday night at 9:00 pm ET, but Travel Channel delayed the program indefinitely after Richman posted crude messages on his Instagram account in response to people criticizing a hashtag he had used in one of his pictures. It was unknown when and if the show would air. The show page reappeared on the Travel Channel's website and ultimately premiered at 9:00 pm ET on April 1, 2015, with two back-to-back episodes ("Incognito in Escondido" and "Chi-Town Franken-Sandwich").
Despite the delay on Travel Channel, Australian channel 7mate broadcast the first episode of the series on October 7, 2014. They also ran promotional advertising for the show within the Seven Network group of channels. The station has listed the episode as the first in a 3-episode series. The episodes were available on the Plus7 catchup service after a placeholder page for the show was created on the service.
For Season 2, the show's name was changed to Secret Eats with Adam Richman. The first episode aired on August 8, 2016 on the Travel Channel.
Season 1 and 2 episodes currently air on the Cooking Channel (all of which are being aired under the season 2 name of Secret Eats with Adam Richman). The episodes premiered on the network on January 9, 2018.
In each episode of Man Finds Food, Adam Richman travels the country in his food quest to discover the many culinary secrets of the most unusual and delicious specialities at eating establishments in each U.S. city he visits. He delves deeper by exposing their off-menu hidden dishes and what he calls "off-the-grid" restaurants which even the locals don't know about.
For Secret Eats with Adam Richman, Richman's focus shifts from restaurants in the U.S. to those in different countries around the world.
Note: For this season, the show was renamed Secret Eats with Adam Richman.
Amasiganwa y'Imodoka mu Rwanda

Irushanwa ngarukamwaka ry’amasiganwa mu modoka ryitiriwe Ingagi z’imisozi miremire y’uRwanda ryatangijwe ku mugaragaro mu mwaka 2012 na Minisitiri y’Umuco na Siporo, Mitali Protais.
Ni isiganwa ryitabiriwe n’imidoka 13 zo mu Rwanda no muri Uganda, igikorwa cyatewe inkunga y’ibigo n’amasosiyete atandukanye y’ubucuruzi mu Rwanda. umuyobozi mukuru wa KBC ishami ry’u Rwanda, yatangaje ko yishimiye ko igikorwa bateguye gitangiye anasobanura ko ari n’inshingano zabo muguteza imbere imibereho myiza y’abaturage. Umuterankunga mukuru yari Banki y’ubucuruzi y’Abanyakenya (KCB) n’abandi bafatanyabikorwa nka ENGEN, PSF, Phoenix, Coca Cola, Airtel, Brussels Airlines, Sulfo Industries, Rwanda Motors, SONATUBES Ltd, AZ IPEX, RAC n’Umubano Hotel.
KivuWatt Power Station

Sitasiyo ya KivuWatt ni uruganda rukora amashanyarazi aho rutanga EgaWate 26 za gaze metani hamwe n'ingufu zamashanyarazi mu Rwanda .
Urugomero rw'amashanyarazi ruherereye ku Kibuye, mu Karere ka Karongi, mu Ntara y'Iburengerazuba bw'u Rwanda, mu bilometero 130, iburengerazuba bwa Kigali, umurwa mukuru wu Rwanda
Umushinga wa KivuWatt uzakuramo metani m'umazi yikiyaga cya Kivu kandi ukoreshe gaze kubyara amashanyarazi. Amashanyarazi azagurwa na Rwanda Electricity Corporation (RECO), ishinzwe amashanyarazi yo mu Rwanda.
Uyu mushinga wa miliyoni 200 z'amadorali, ufitwe na Contour Global ukanashyirwa mu bikorwa ku bufatanye na Wärtsilä, biteganijwe ko uzongerera 26MW ubushobozi bwo gutanga ingufu mu cyiciro cyayo cya mbere kandi amaherezo uzagera kuri 100 MW mu myaka iri imbere. Mu gihugu cyateye imbere, 25 MW y'ubu yatanga ingufu zihagije ku bantu 45.000.
Icyiciro cya 1 cy'umushinga, gifite ubushobozi bwa 25 MW, byari biteganijwe ko kizatangira ibikorwa byubucuruzi muri 2012. Icyiciro cya 2 cyu mushinga, gifite ingufu zingana na MW 75, biteganijwe ko kizatangira kubakwa nyuma y’amezi atandatu itangiye icyiciro cya 1. Uyu mushinga urimo gutegurwa na KivuWatt Limited, ishami rya Contour Global, hashingiwe ku masezerano y’inyungu yagiranye na guverinoma y’u Rwanda muri 2009. KivuWatt Limited irateganya gukuramo zimwe muri metero kibe zigera kuri miliyari 60 za gaze metani yafatiwe munsi y’ikiyaga cya Kivu no guhindura iyo gazi amashanyarazi, ikintu kikaba kitarakozwe ku bucuruzi bunini mbere. Ubwubatsi bwarangiye muri Gushyingo 2015 kandi sitasiyo y’amashanyarazi yari irimo kugeragezwa no gukurikizwa guhera mu Gushyingo 2015 kugeza itangiye gukoreshwa muri Kamena 2016.
Urugomero rw'amashanyarazi rwa KivuWatt rwafunguwe na perezida w'u Rwanda Paul Kagame ku ya 16 Gicurasi 2016.