Razia Ku Klux Klan din Inglewood

Punctul culminant al activității organizației Ku Klux Klan în Inglewood, California, a avut loc pe 22 aprilie 1922, când 37 de bărbați - majoritatea mascați - au fost arestați și judecați pentru o razie nocturnă împotriva unei persoane suspectate de trafic de alcool și familie sale. În urma acestei manevre, unul dintre vinovați - polițist în Inglewood - a fost ucis. Juriul i-a găsit „nevinovați” pe toți reclamații. Conform Los Angeles Times, evenimentul a condus la interzicerea organizației în California. O fracțiune a supraviețuit în Inglewood până în octombrie 1931.
Shambeau, ofițer de poliție, a declarat în fața juriului medicului legist că a avut o conversație cu unii cetățeni din Inglewood cu privire un posibil raid cu câteva zile înainte ca evenimentul să aibă loc. N.A. Baker, membru KKK, a fost însărcinat cu planificarea unei întâlniri în casa funerară a lui Beaver pe 21 aprilie; întâlnirea a început cu o rugăciune și apoi a fost depus un jurământ de credință față de Klan. Despre familia Elduayen s-a spus în cele din urmă că ar fi traficanți de alcool vinovați de moartea unei persoane și orbirea alteia. Un jurnalist al Los Angeles Examiner a mărturisit în cadrul anchetei legiste că grupului i s-a adus la cunoștință de către „șef” că „nu vor exista înjosiri”. Shambeau a declarat la proces că cei care au luat parte la razie „nu au avut suficiente robe pentru a ataca” și un „sector mexican în care băutura era creată”; la ordinul lui Baker, batiste de culoare albă urmau să fie plasate pe radiatoarele automobilelor (pentru identificare) și utilizate de către atacatori pentru a-și ascunde identitatea.
În următoarea noapte, sâmbătă, 22 aprilie 1922, un grup de 20-25 de bărbați din Inglewood, Huntington Park, Los Angeles, Venice și Redondo Beach s-au adunat în Titan Garage în Inglewood. Conform declarației lui Shambeau, printre cei prezenți erau H.B. Beaver, H.A. Wait, Thomas Jennings și Dr. Ed Campbell. Aceștia s-au îndreptat spre Pine Avenue unde au adunat o grupare de 50-200 de oameni (estimările variază), majoritatea mascați, în apropierea casei lui Fidel și Angela Elduayen. O parte din aceștia au intrat prin efracție în imobil în timp ce ceilalți au rămas în curte, au intrat în grajd sau au păzit străzile. Fidel Elduayen a declarat în ancheta legistă că el și Mathias au fost sechestrați, legați și amenințați cu moartea. După niște focuri de armă, au fost duși prima dată în închisoarea din Inglewood și apoi în cea din Redondo Beach, unde au încercat să-i predea autorităților, însă au fost refuzați.
Într-o casa din apropiere, un „japonez” pe nume T Shitara a telefonat la poliția din Inglewood unde a raportat evenimentul; primul său apel către „polișistul orașului” a fost nereușit. Al doilea apel a fost la biroul șerifului. Frank Woerner a fost cel care s-a prezentat la fața locului cu ajutorul motocicletei conduse de civilul Cylde Vannatta.
Woerner a fost transportat la casa de pe Pine Avenue de către Vannatta; ajunși la fața locului, aceștia au fost întâmpinați cu focuri de armă, unul dintre ei fiind M.B. Mosher, polițistul cu care Shitara nu a reușit să intre în contact. Woerner însă l-a împușcat mortal și l-a rănit pe fiul său Walter și pe Leonard Ruegg.
Fiicele familiei Elduayen le-au mărturisit reporterilor și eventual în cadrul procesului că au fost forțate să-și schimbe pijamalele cu ușa deschisă și în timp de bărbații mascați hoinăreau prin propria lor casă. Când s-a ivit prima ocazie, acestea au fugit în câmpul de lucernă alături de mama lor.
O investigație legistă a fost realizată luni, 25 aprilie, în camera în care, conform declarației lui Shambeau, a avut loc planificarea raziei cu patru zile înainte.
William S. Coburn, Grand Goblin al Ku Klux Klan, a declarat că nu au existat membri din organizația sa în raidul din Inglewood. Conform afirmațiilor acestuia, el ar fi trecut prin zona din fața casei familiei Elduayen unde erau adunate grupurile și a strigat „cheamarea Grand Goblinului”, chemare care a rămas fără răspuns.
Coburn a declarat că dacă membrii Ku Klux Klan sau cei care vor să adere la organizație au organizat razia, atunci aceasta era una „neoficială”. Shambeau a mărturisit că a participat la o altă întâlnire în seara precedentă unde a fost planificat raidul. În verdictul său, juriul a concluzionat că o „adunătură mascată și înarmată ilegală, posibil instigată și condusă de membri KKK” au cauzat moartea lui Mosher.
Mosher a fost înmormântat în Cimitirul Inglewood Park pe 26 aprilie.
În după-amiaza zile de 25 aprilie 1922, în birourile Ku Klux Klan din Clădirea Haas de pe Strada 7 și Broadway, Los Angeles, Coburn a refuzat să-i înmâneze șerifului adjunct Eugene Biscailuz și detectivului Walter Hunter lista cu membri Ku Klux Klan. Cei doi ofițeri au plecat, însă au revenit cu un mandat de percheziție prin care îl obligau pe Coburn să deschidă seiful. Acesta a refuzat. Prin urmare, aceștia au chemat un lăcătuș și erau gata să îl spargă când Coburn s-a răzgândit. După ce a deschis seiful, înăuntru au descoperit chitanțe și scrisori de corespondență. Din birou au fost confiscate două robe brodate și un document cu nume.
După o lună în care au fost depuse 133 de declarații, un juriu format din 18 persoane a ajuns pe 7 iunie la concluzia că frații Elduayen au fost răpiți și închiși pe nedrept, iar Frank Woerner a fost acuzat de crimă cu premeditare. Din cei 37 de pârâți, doar Coburn și Price nu au recunoscut că au luat parte la razie. Au existat șase acuzații de tip „John Doe”. Și documentele obținute în urma perchezițiilor realizate în birourile lui Coburn au fost depuse la dosar. O mașină de scris utilizată în biroul Klanului din Los Angeles a fost prezentată.
În timpul audierilor, pârâtul Nathan A. Baker era internat la spitalul din comitat, fiind suspectat de crimă. Șeriful Traeger și adjunctul său, Eugene Biscailuz, au aflat că acesta plănuia să fugă din California și că era în pragul unei căderi mintale și nervoase.
Mai târziu, pe 15 august, s-a raportat că un document a fost furat în perioada investigației din biroul avocatului districtului și a ajuns în biroul lui Paul Barksdale D'Orr și A.L. Abrahams, avocați ai apărării. Avocatul Woolwine avea de gând să utilizeze documentul ca „declarație surpriză” în timpul procesului.
Donald Parker, fotograf al Los Angeles Examiner, prezent în timpul raidului, a declarat în fața juriului că era membru al Klanului de câteva luni, însă a părăsit organizația după 22 aprilie. R.B. Knickerbocker, jurnalist al LA Examiner, era și el prezent. Parker a menționat că a primit un „pont”, probabil din partea lui N.A.Baker, iar Knickerbocker a precizat că nu a reușit să scape, fiind pus sub supraveghere imediat ce a aflat de acțiunea ce avea să aibă loc.
Liderii viitoarei razii, declara Knickerbocker în cadrul procesului, și-au propus la Titan Garage să-i ofere un document scris care să confirme cele întâmplate, iar dacă el și Parker „vor fi corecți în redactarea poveștii”, le va fi permisă participarea la alte două activități organizate de Klan. Prima avea să fie o ieșire în public a membrilor Klanului în costumele specifice în vederea realizării unei donații publice către biserica orașului Culver, iar cea de-a doua avea să fie ungerea cu smoală și pene a unui afacerist cunoscut din Venice acuzat că a tratat necorespunzător o fată.
Procesul celor 37 a început pe 7 august 1992, cu judecătorul Houser prezindând și un juriu format din opt bărbați și patru femei. Pe 10 august, Nathan A. Baker, recunoscut drept lider al manevrei din 22 aprilie, a cedat, fiind „cuprins de o convulsie” în timpul mărturiei lui Bernanda Elduayen și a fost scos din sala tribunalului. Cazul său a fost în cele din urmă separat și dat uitării.
Avocații apărării au descris evenimentele din 22 aprilie drept „afacerea Inglewood” și au încercat să arate că polițistul Frank Woerner l-a împușcat pe Mosher fără să fie provocat și că familia Elduayen vindeau băuturi alcoolice; prin urmare, razie era justificată. Pârâtul Bryson a precizat că i s-a cerut să-l asiste pe ofițerul Mosher în raid și că el, Bryson, i-a făcut adjuncți pe câțiva dintre participanți pe drum către Pine Avenue. Acesta a mai precizat că a cumpărat whisky, brandy, vin și gin de la familia Elduayen înainte de inițierea acțiunilor. Sticlele de alcool au fost expuse juriului. Hamilton a declarat că Charles Casto, unul dintre reclamați, a stat de pază la ușa adolescentelor și că nimeni nu a intat în cameră în timp ce acestea se schimbau.
În pledoaria finală, procurorii au făcut apel la faptele prezente în dosar în timp ce avocații apărării au făcut apel la emoții pentru a influența juriul. Procurorul Turney „i-a caracterizat răspicat pe participanții la raid ca fiind o adunătură de oameni care au terorizat o mamă și pe cele două fiice ale sale”. D'Orr, avocat al apărării, a prezentat o imagine diferită a situației:
După 5 ore de deliberare, juriul a oferit verdictul pe 26 august: nevinovați pentru toate capetele de acuzare. Când judecătorul Houser a suspendat curtea, pârâții au fugit cei din juriu pentru a-i saluta. Juriul a considerat că Klanul a acționat din patriotism. O parte din ei au intrat în biroul judecătorului Houser de unde au preluat numeroase postere și literatură pentru campania sa politică.
Fidel Elduayen, 41, și Mathias, 31, au fost arestați pe 26 august 1922, de agenții guvernamentali care i-au acuzat de încălcarea Legii Volstead care reglementa fabricarea și vânzarea băuturilor alcoolice în Statele Unite. Acuzațiile au fost respinse pe 2 februarie 1924.
Pe 8 septembrie 1924, s-a raportat că mai mult de 25% din grupul KKK Inglewood - numit Med Mosher Klan No.1 - au părăsit organizația și au creat Reformed Order of Klansmen. Purtătorul de cuvânt Lloyd S. Sanderson și A.H. Van de Mark au acuzat administrația națională de despotism, luare de mită și activități antiamericane.
Afidavitul desprinderii de organizație a fost depus la Curtea Superioară pe 7 noiembrie 1924, de către Ray Mears din Ocean Park și Earnest M. Schultz din Venice, ambii foști pârâți în cazul Elduayen. Aceștia precizau, printre altele, că G.W.Price a fost prezent pe proprietatea familiei și le-a ordonat să „plece acasă și să-și țină gurile închise cu privire la cele întâmplate”.
Pe 20 februarie 1925, s-a raportat că „elementul Ku Klux Klan” din Inglewood susținea retragerea a cinci membri din consiliul local într-un atac la adresa lui O.O. Farmer din cauza muncitorilor care nu erau încă cetățeni americani.
Din 1931, o fracțiune din Klanul Inglewood cunoscută sub denumirea de „Loyalty Klan No. 25”, a contactat administrația comitatului în căutarea unor slujbe publice de 8 ore pe zi/cinci zile pe săptămână. Aceștia au cerut și eliminarea posibilității de angajare pentru soțiile, fiicele și fiii celor aflați în aceste poziții.
Unele link-uri in această secțiune nu pot fi accesate fără card de bibliotecă.