davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Площад

Площадът, или мегданът е широка, незастроена селищна територия, заобиколена от сгради или зеленина. Традиционно площадите се изграждат в центъра на селището, впоследствие след разрастване на града или селото площада се приема като централното място. Обикновено има формата на квадрат или окръжност и административните сгради са разположени около или в близост до него, а релефът е сравнително плосък (равнинен, хоризонтален), но може да бъде и под наклон. Основите на площада са изградени от същите материали както пътища или тротоари. Голяма част от площадите представят най-известните неща от дадено място или страна и са значима част от архитектурния облик на селището. Площта на площадите варира в различни граници като обикновено тези в градовете са по-големи от тези по селата. В миналото площадът се използвал като търговско, религиозно и политическо средище.
Форумът е централният площад в древния Рим, разполага се на пресечната точка на двете главни градски улици. Използвал се за място на срещи, провеждане на важни събрания, провеждане на празнични фестивали и пр. Форумът се заобикалял от храмовете в чест на главните римски богове и по-важните обществени сгради. Често площада се наименовал на управляващия император (форумът на Юлий Цезар, форумът на Август и др.). След 6 век пр.н.е. започва архитектурно оформяне на форумите с колонади и статуи.
Агора са наречени централните площади на древна Гърция.
Княз Александър I (площад в София)

„Княз Александър I“ е площад в централната част на София, наречен е на княз Александър I Български.
На площада се намира бившият царски дворец (в който днес се помещават Националният етнографски музей и част от Националната галерия), а от 1949 до 1999 г. на него е бил и мавзолеят на Георги Димитров.
Площадът е преименуван на „Александър I“ от юни 2007 г.
Площадът съществува от преди Освобождението, когато се е намирал 200 м южно от настоящото си местоположение. Всъщност площадът се „мести“ най-малко два пъти в историята си. Преди да бъде въведен новия градоустройствен план на столицата в края на 19 век, площадът се е намирал отвъд Градската градина, която тогава е била по-малка и площадът е бил на мястото на днешния фонтан пред Народния театър. По време на Царска България площадът е бил разположен западно от двореца, където днес се намира паркингът между галерията и Партийния дом, като районът на днешния площад е бил заграден като част от градините на двореца.
По времето на комунизма площадът е преместен на днешното си място южно от Галерията и се е наричал „площад Девети септември“, като от южната му страна караулното на Двореца е било съборено, а по-късно на негово място е построен мавзолеят на Георги Димитров. През 1999 г. с решение на правителството на Иван Костов мавзолеят е разрушен, като на 21 август 1999 г. под командване от министър Евгений Бакърджиев е неуспешно взривен в 14:37 ч., а по-късно след още три големи взрива разрушаването продължава с машини. Последните отломки са извозени в късния следобед на 27 август 1999 г.
След 1990 г. площадът е преименуван на площад „Княз Александър Батенберг“, но е популярен и с името площад „Демокрация“. С Решение № 638 от 12.07.2007 г. на Столичния общински съвет името на централния площад на столицата е коригирано на площад „Княз Александър I“.
Понастоящем той е около 100 м дълъг и 30 м широк, като според някои карти се простира на още 50 м северозападно, по продължение на бул. „Цар Освободител", в района между бившия Партиен дом и Българската народна банка.
На площада редовно се състоят концерти, в частност новогодишни, например на Горан Брегович през 2009/10 г., и международния концерт/наградна церемония на телевизия Балканика през май 2010. През декември 2007 е построена специална 30-метрова рампа и са докарани 250 тона сняг за кръг от световния шампионат по сноуборд.
Македония (площад в София)

„Македония“ е основен площад на голямо кръстовище в центъра на град София, България. Преди Освобождението на България от османска власт тук е минавал крайградският ров (хендекът). Мястото, което е било проход през него е наричано Халка порта (Халкалъ капусъ) и западно от него са започвали гробища. По време на комунистическия режим до 1989 г. площадът носи името на Димитър Благоев, след това е възстановено старото му име „Македония“.
Основни пътища в София, свързани с площада, са булевард „Христо Ботев“ (бул. „Фердинанд“ в годините преди комунистическия режим), едноименният булевард „Македония“ (в XIX век наричан Княжевско или Кюстандилско шосе) и улица „Алабин“.
През кръстовището преминават няколко трамвайни линии. В близост по булевард „Христо Ботев“ се намира кръстовището, известно като Петте кьошета, в квартала между него и площада е Дебърската градина, а по „Алабин“ се стига до централния пешеходен булевард „Витоша“, по булевард „Македония“ – до площад „Руски паметник“.
На самия площад се намират Изпълнителна агенция „Пътища“ и КНСБ, наблизо са Министерството на земеделието, Българската стопанска асоциация и Българската фондова борса. В района се е намирал изгорелият през 1983 г. Софийски цирк. На негово място дълго време се намира и една от най-големите автоборси в центъра на София. Мястото е известно до неотдавна и като съборен пункт „пиаца“ за наемане на хамали, строителни работници, товарни и пасажерски таксита.
През април 2021 започва ремонтът на трамвайното трасе до кв. Княжево на трамвай 5, с което се ремонтира трамвайната инфраструктура в кръстовището.
Площадът е едно от най-заетите кръстовища за столичния трамваен транспорт. През него минават трамваите 1, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 15 и 27.
Модернистична архитектура

Модернистичната архитектура е група архитектурни стилове, възникнали в началото на XX век и наложили се като основни след Втората световна война. Тяхна основа е използването на нови строителни технологии и материали, най-вече стъкло, стомана и стоманобетон, и отхвърлянето на традиционния неокласицизъм, доминиращ в архитектурата на XIX век. В началото на XXI век модернистичната архитектура продължава да преобладава в строителството на обществени и корпоративни сгради, въпреки реакцията на постмодернистичната архитектура.
Сред архитектите, изиграли важна роля за развитието на модернизма, са Франк Лойд Райт, Лудвиг Мис ван дер Рое, Льо Корбюзие, Валтер Гропиус, Константин Мелников, Ерих Менделсон, Рихард Нойтра, Луис Съливан, Герит Ритфелд, Бруно Таут, Гунар Асплунд, Арне Якобсен, Оскар Нимайер, Алвар Аалто.
Храмова архитектура

Храмова архитектура (а също Сакрална архитектура) е архитектура свързана с проектиране и оформяне на свещени култови обекти като църкви, джамии, ступи, синагоги, и др. Много цивилизации от древността са влагали много средства и усилия в сакралната архитектура, много древни пирамиди и храмове са се съхранили до наши дни. Религиозните и свещени постройки са едни от най-впечатляващите културни паметници, създавани от човечеството.
До появата на съвременните небостъргачи, култовите и религиозни постройки са сградите с най-големи размери. Независимо, че стилът на сакралната архитектура с времето се променя, този стил остава неповторим и самобитен.
Научната дисциплина история на архитектурата се занимава с детайлно изучаване на сакралната архитектура през всички епохи от развитието на човешката цивилизация. Сакралната геометрия, иконописта, сложната символика на знаците и орнаментите са неотменни елементи на сакралната архитектура.
ЛГБТ флаг

ЛГБТ флагът или още флаг на дъгата и флаг на гордостта е символ на гордостта на хомосексуалните и трансджендър (ЛГБТ общността) и ЛГБТ социални движения и е в употреба от 70-години на 20 век. Цветовете отразяват разнообразието в ЛГБТ общността и флагът често се използва като символ да гордостта в ЛГБТ шествията, парадите, както и протестите за ЛГБТ права. Той идва от САЩ, но днес се използва международно, като е нарисуван от художника Гилбърт Бейкър през 1978. Дизайнът претърпява няколко ревизии, заради наличността на платове за цветовите фрагменти. От 2008 най-честия вариант е с шест ленти, обикновено хоризонтални, като червената е най-отгоре и цветовете са подредени, така че да приличат на естествена дъга.
Оригиналните значения на отделните цветове според създателя Бейкър са: imat problemi
Освен ЛГБТ флага или Флагът на дъгата има още два прайд флага. Това са бисексуалният прайд флаг и прайд флагът на транссексуалните хора.
Военноморски флаг

Военноморски флаг – знак за принадлежност на военен кораб (съд) към въоръжените сили на дадена държава; представлява платно с официално установена разцветка и форма. Военноморските флагове се появяват още в Древността и окончателно са установени в периода 16 – 18 век.
В Русия в началото на 18 век е въведен военноморския флаг с диагоналния светло син Андреевски кръст. След Октомврийската революция от 1917 г. на корабите на Съветските ВМС в периода 1918 – 1920 се използва държавния и военен флаг на РСФСР, утвърден на 14 април 1918 г. от съветското правителство. На 29 септември 1920 г. е утвърден военноморския флаг на РСФСР. Във връзка с образуването на СССР е въведен (24 август 1923 г.) нов военноморски флаг на СССР. На 19 юни 1942 г. е въведен Гвардейския военноморски флаг. В някои страни военноморския флаг е различен от държавното знаме по цвят, рисунка (например, СССР, Великобритания, Япония) или само по форма (например, Дания, Швеция, Норвегия), в ред държави военноморските флагове са еднакви с държавния флаг (например, САЩ, Испания, Турция). Размерите на флага са различни в зависимост от класа на корабите и съдовете.
1) Ежедневна церемония по издигане на военноморския флаг (на военните кораби). В Съветските ВМС флага се вдига в 8 часа, а в почивни и празнични дни в 9 часа сутринта в обикновена или тържествена обстановка (с извикване на горната палуба на целия екипаж на кораба, караула, оркестър). На корабите от 1-ви и 2-ри ранг (на котва) едновременно с издигането на флага се вдига и гюйса. Спускането на флага (и гюйса) е по залез слънце, а в полярните морета – в час, установен от командващия флота.
2) Церемонии по издигане на флага са предвидени при Салюти и при провеждане на празнества; в детските лагери (ежедневно); на стадионите при отваряне на спортния сезон, спартакиади и пр.; на пристаните (гарите) при започване на навигацията.
ФК ОЛЛС през сезон 1922

Сезон 1922 е дванадесетият и последен сезон на футболен клуб ОЛЛС. Отборът става шампион на Москва в пролетното градско първенство и вицешампион в есенното издание. Спечелената е междуградската Купа „Тосмена“, като на финала е победен тимът на Спорт (Петроград).
Отборите на КФС и СКЗ са изключени от турнира и извадени от класирането
Ирина Круг

Ирина Круг (Ирина Викторовна Глазко) (на руски: Ирина Круг (Ирина Викторовна Глазко) е руска поп и шансон певица.
Ирина Глазко е родена на 29 март 1976 г. в град Челябинск в семейство на офицер. В средното училище се увлича по театър и пеене. Работи като сервитьор в ресторант. Тук я среща известният руски певец Михаил Круг и по негова покана започва работа като гардеробиер в град Твер (1999). След една година сключват граждански брак и приема фамилията Круг. Завършва с отличие специалността мениджмънт в Тверския държавен университет (2005).
Омъжва се три пъти. Развежда се с първия си съпруг, който злоупотребява с алкохол. Вторият и съпруг Михаил Круг е убит от бандити на 1 юли 2002 г. Третия съпруг е предприемача Сергей Белоусов. От всеки брак има по едно дете: Марина, Александър и Андрей.
Започва да пее след гибелта на Михаил Круг. Издава дебютния си албум „Первая осень разлуки“ (2004). На следващата година е лауреат на премията „Шансон на годината“ и е номинирана за „Откритие на годината“. Утвърждава се с втория албум „Тебе, моя последняя любовь“. В следващите години издава дуетни албуми с Алексей Брянцев и Виктор Корольов. Ежегодно изнася самостоятелни и дуетни концерти в Руската федерация. Осем пъти е лауреат на наградата „Шансон на годината“.
Чорнъй кофе

„Чорнъй кофе“ (на руски: „Чёрный кофе“ – „Черно кафе“) е хевиметъл група от Москва, Русия. Основана е от Дмитрий Варшавский, който е вокал, китарист и композитор на групата.
Първата песен, записана от Варшавский, е „Страна“. Оттогава се счита и основаването на групата. През 1981 г. записват първия си професионален запис в студиото на ВФГ „Мелодия“. Към „Чорнъй кофе“ се присъединяват баскитаристът Фьодор Василев и барабанистът Андрей Шатуновский.
Първият концерт на групата е чак през 1984 г., когато свирят в клуб „Искра“ в Москва. Същата година излиза и демо-албумът „ЧК-84“. През есента на 1984 г. изнасят концерти в Казахстан. На следващата година групата е вече в нов състав – на мястото на Шатуновский е взет Максим Удалов, присъединява се и Сергей Маврин. Те постигат успех през 1986 г., когато издават албума „Светлый метал“, а в някои песни вокал е басистът Игор Куприянов. През май 1988 г. участват на фестивала „San Isidro 1988“ в Мадрид. На следващата година участват в „Монстры рока СССР“. През януари 1990 г. в Москва се състои премиерата на албума „Вольному – воля“. През 1991 г. излиза единственият им албум на английски – Golden lady. Тогава „Чорнъй кофе“ изнасят концерти в Дания.
На 31 декември 1994 г. изнасят концерт в Бевърли Хилс, а през 1995 г. правят турне в САЩ. През лятото на 1996 г. групата издава албум в Германия, а през 1997 г. Варшавский създава звукозаписното студио „Black cofee“ в Лос Анджелис. През 2000 г. печелят награда за „завръщане на годината“. Също така е издадена компилация, която носи името на най-успешния им албум „Светлый метал“. В 2001 г. групата участва във фестивала „Герои хардрока“ в Санкт Петербург. Компанията Moroz records издава албумите „Переступи порог“ и „Вольному – воля“. През 2004 г. е записан албумът „Они бесы́“, а през 2006 г. Moroz records издава песните на „Чорнъй кофе“ в mp3 формат. През 2011 г. излиза последният им албум „Честь и верность“.
ФК Городея

„Городе́я“ е футболен клуб от селището от градски тип Городея, Беларус.
Отборът като футболен клуб е основан през 2004 г. Играе в областния шампионат в Минск, а по-късно и в беларуския шампионат по футбол и купа.
През 2007 г. дебютира в областния шампионат по футбол в Минск, както и в Купата на Беларус. През 2008 г. те се присъединяват към беларуската Втора лига, а след като спечели сезон 2010, отборът дебютира в Първа лига през 2011 година.
През 2015 г. „Городея“ прави своя дебют в беларуската Висша лига.
Керч

Керч (на руски: Керчь; на кримскотатарски: Keriç) е град в Крим. Населението на града е 149 566 души към 1 януари 2017 г.
Намира се на Керченския полуостров, в най-източната част на Кримския полуостров, на брега на Керченския проток между Черно и Азовско море. Населението му наброява 158 165 жители (2001).
Керч е един от най-старите градове в света; на територията му има множество паметници на историята и архитектурата от различни епохи и култури.
По време на Втората световна война е арена на ожесточени бойни действия. За Керч са се водели много ожесточени боеве. Завземан е два пъти от германците – през ноември 1941 г. и май 1942 г., след тежкото съветско поражение в Керченско-Феодосийската операция.
На 14 септември 1973 година, с указ на ЦК на КПСС, е обявен за град-герой заради проявената храброст от защитниците на града срещу силите на Вермахта през Втората световна война.
Крупен промишлен и транспортен възел, голям туристически център в Крим.
На Керч е наречена улица в квартал „Орландовци“ в София (Карта).
Свободни (град)

Свободни (на руски: Свободный) е град в Амурска област, Русия, разположен на брега на река Зея, около 160 km северно от Благовешченск. Административен център е на район Свободни. Към 2023 г. населението му е 48 789 души.
Основан е като град през 1912 г. във връзка със строежа на Байкало-Амурската магистрала – обходна линия на Транссибирската магистрала. До 1917 г. селището се е казвало Алексеевск, в чест на принц Алексей. По-късно, по времето на сталинизма тук оперира един от най-големите ГУЛАГ – Бамлаг (Байкало-Амурски изправително-трудов лагер). Лагерът е имал над 190 000 затворници през 1935 г. До разпадането на СССР градът има население от над 80 000 души. В близост до града в периода 1996 – 2007 г. работи космодрума Свободни.
Тук през 1923 г. е роден руският режисьор Леонид Гайдай.
Промишлеността на града се основава на машиностроенето и производството на строителни материали. През 2015 г. започва строителството на газопреработващ завод, за който се планира да е най-големият завод за хелий в света.
Свободни е важен транспортен възел и разполага с летище, две жп гари на Транссибирската магистрала и речно пристанище на река Зея.
Алдан (град)

Алда́н (на руски: Алдан; на якутски: Алдан) е град в Якутия, Русия. Разположен е около 500 km южно от Якутск. Административен център е на Алдански район. Към 2016 г. населението му е 20 892 души.
Селището е основано през 1924 г. под името Незаметни във връзка с разработването на находище на злато. През 1932 г. получава статут на град, а през 1939 г. е преименуван със сегашното си име.
Климатът е рязко умереноконтинентален. Средната годишна температура е -5,5 °C, средната влажност на въздуха е 72%, а средното количество годишни валежи е 718 mm.
Основният отрасъл на града е златодобивът.
Алдан разполага с летище, жп гара и е свързан с автомобилен път.
Назарово

Наза́рово (на руски: Назарово) е град в Красноярски край, Русия. Разположен е на брега на река Чулим (приток на Об), на около 150 km западно от Красноярск. Административен център е на Назаровски район. Към 2016 г. населението му наброява 50 652 души.
Селището е основано през 1700 г. от казака Назарий Патюков. През 1786 г. в селото вече живеят 15 семейства, а през 1864 г. то е вече волостен център. През 1888 г. в близост до селото са открити залежи на кафяви въглища. Назарово през 19 век е широко използвано и като място за заточение на декабристи и революционери. През 1924 г. става районен център, а през 1925 г. селището вече разполага с жп гара на линията Ачинск – Абакан. Статут на селище от градски тип получава през 1946 г., а през 1961 г. е Назарово е вече град.
Развити са следните отрасли: въгледобив, машиностроене на селскостопанска техника, производство на мебели, строителни материали и хранителни стоки. Градът разполага и с ТЕЦ.
Пешеходец

Пешехо̀дец е участник в движението, който се намира на пътя, не извършва каквато и да е работа на него и не използва моторно превозно средство, за да стигне до желаната дестинация. Пешеходци са и тези, които бутат или теглят детска или инвалидна количка, велосипед, мотопед или мотоциклет, а и инвалиди, които се придвижват с инвалидни колички. Всички пешеходци са задължени да се движат по тротоара или по банкета на пътното платно и да пресичат платното за движение само тогава, когато има пешеходна пътека. Внезапното навлизане на платното за движение, както и пресичането при наличие на ограничена видимост, са забранени. Ако един пешеходец би искал да предупреди водачите на превозни средства, че ще премине на пешеходната пътека, той трябва да протегне ръката си встрани и така да премине на обозначената такава. Задължение на един пешеходец е да познава пътните знаци, пътната маркировка, светлинните сигнали на светофара и сигналите на регулировчика.
Съгласно чл.184 на Закона за движението по пътищата се предвиждат парични санкции (глоби) за пешеходци-нарушители. С глоба на стойност до 30 лв. се наказват пешеходците, които преминават през огражденията от вериги или парапети. С глоба на стойност до 10 лв. се наказват пешеходците, неспазили всички останали правила за движение.
Чеви Чейс

Чеви Чейс (на английски: Chevy Chase) е американски актьор.
Чеви Чейс е роден на 8 октомври 1943 г. в Уудсток (Ню Йорк) в семейството на редактор на книги. В младостта си е правил опити в музиката (бил е член на групите „Chamaeleon Church“ и „The Leather Canary“ (по-късно – „Steely Dan“), където е свирил на барабани и клавири). В киното дебютира от 25 години в ролята на пешеходец във филма „Върви ... Не ходи“. Пресъздава предимно ексцентрични роли. Груб хумор, неподражаеми изражения на лицето и импровизация в диалозите е търговската марка на актьора. Най-известните филми, донесли му популярност са: „Почивка“, „Флеч“, „Веселата ферма“, „Ние Шпионите“, „Тримата амигос“ и др
Тука има – тука няма

„Тука има – тука няма“, наричана още „Къде е топчето?“, е игра, в която има различни възможности да се излъже противникът, макар играта на пръв поглед да изглежда като въпрос на сръчност или късмет. Тъй като в повечето случаи играта не протича честно, името ѝ, „тука има – тука няма“, се използва също и като синоним за измама.
Историята на „Тука има – тука няма“ започва още в Древна Гърция. Играта може да бъде видяна в различни картини от Средновековието.
Играта добива особена популярност през XIX век и след това.
За играта са нужни три или повече малки чаши (или други похлупаци) и едно топче. Предлагащият играта показва на участника под кой похлупак се намира топчето, след което размества похлупаците един с друг – обикновено доста бързо. При честна игра похлупаците не се повдигат и участникът печели, ако може да посочи под коя чаша се намира топчето след разбъркването.
За да привлече вниманието на пешеходец, измамникът разполага със съучастници – хора, които например образуват група около играта и по този начин се преструват, че става нещо важно.
За да направят впечатлението, че играта има добри шансове да бъде спечелена, един от съучастниците играе срещу измамника. При това играчът движи чашите по-бавно, така че случайно минаващият пешеходец също да може да ги проследи. След това съучастникът избира или правилния похлупак (и печели залога), или нарочно един от грешните, за да предизвика пешеходеца да спечели и той или да го накара да вярва, че е по-наблюдателен, и да го предизвика да се докаже.
Когато пешеходецът реши да участва, измамникът може да му позволи няколко пъти да спечели, за да го подбуди да увеличи залога. Освен това съучастниците поощряват участника и така той изпада в настроение за по-големи залози.
Дори минаващият случайно да не реши да играе, може в събралата се тълпа да бъде обран, отвлечен от това да наблюдава играта.
В българския жаргон организаторите на подобен тип измамни игри са известни като пиянкаджии, а техните съучастници, провокиращи публиката и насърчаващи я да си опита късмета – като пунтаджии.
Ватонийски мост

Ватонийският мост (на гръцки: Γεφύρι Βατονίας) е каменен мост в Егейска Македония, Гърция.
Мостът е разположен над пролома на река Ватония в планината Холомонда на 7,3 km от Вавдос (с труден маршрут) и на 5,8 km от Полигирос и 4,6 km от Симандра. Представлява стар каменен мост с една арка и място само за един пешеходец. Срещу моста е параклисът „Свети Дух“.
Грабители (филм, 1895)

„Грабители“ (на английски: Footpads) е британски късометражен криминален ням филм от 1895 година на режисьора и продуцент Робърт Уилям Пол. Премиерата му се състои през месец май същата година и е последен съвместен проект между Пол и Бърт Ейкрис.
Филмът показва един пешеходец с шапка на главата в дъждовния Лондон, който е нападнат от трима обирджии и спасен от преминаващ полицай. Но и пред представителя на властта, грабителите не се дават лесно.
Христо Кротев

Христо Пенев Кротев е български музикант и музиколог, един от водещите съвременни български диригенти, професор в Американския университет в България.
Роден е в 1960 година в Габрово. Завършва Музикалната академия в София в класовете по хорово дирижиране на Георги Робев и композиция на Александър Райнов. Установява се в Благоевград, където работи със серия хорове от всички състави в града. Печели много лауреатски звания на международни хорови конкурси и фестивали с ръководените от него хорове в Благоевград. Автор е на вокална хорова и солова музика, музика за пиано и други. Автор е на две монографии, дисертации и над 30 публикации в България и чужбина. Професор е в Американския университет в България, където ръководи и международен фестивал.
На 28 февруари 2020 година е обявен за почетен гражданин на Благоевград. Отличието е предложено по случай 60-годишния му юбилей и високия му принос в развитието на съвременната българска наука, култура и образование.
Красин Химирски

Красин Вълчев Химирски е български дипломат и поет.
Роден е на 8 октомври 1938 г. в с. Върбица, Врачанско. Син е на командира (1941 – 1944) Вълчо Химирски на Червенобрежкия партизански отряд „Дядо Вълко“.
Учи в Суворовското училище в София. Завършва специалност „Международни отношения“ с индонезийски и английски в МГИМО, Москва през 1962 г. През 1974 г. защитава докторска дисертация на тема „Развитие на демократичните традиции в съвременната американска поезия“ в Академията за обществени науки в Москва (днес: Академия за държавна служба при президента на Руската федерация) и придобива научна степен „кандидат на филологическите науки“ (в България преименувана на доктор).
Постъпва на дипломатическа служба в Министерството на външните работи през 1963 г., където работи до края на 1999 г. На задгранична работа в посолствата на България заема следните дипломатически длъжности:
В Босна и Херцеговина (2000 – 2002) е международен служител по демократизация и избори в мисията на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа. Работил е също като завеждащ отдел „Наука“ в Руския културно-информационен център в София.
Член е на Съюза на българските писатели, Съюза на преводачите в България, Съюза на българските журналисти, Българския ПЕН център, Международния фонд за славянски култури в Москва, Американо-българската фондация за изкуство.
Председател е на Управителния съвет на Асоциацията на завършилите МГИМО (1995 – 2017) и на Дружеството на приятелите на Индонезия „Нусантара“.
Негови стихове са преведени на 23 чужди езика: руски, английски, френски, испански, немски, норвежки, гръцки, турски, японски, хинди, персийски, индонезийски, украински, арменски, латишки, румънски, сръбски, хърватски, босненски, чувашки, монголски, киргизки, азербайджански език.
Преподава в Софийския университет „Св. Климент Охридски“, както и в Нов български университет, Университета за национално и световно стопанство, Шуменския университет „Епископ Константин Преславски“, Американския университет в България, Благоевград. Той е единственият български преподавател по индонезийски език.
Превежда проза и поезия от английски, индонезийски и руски език. Сред превежданите от него автори са Дениз Левертов (американска поетеса от руско-английски произход), Джейсън Милър (американски поет), Ърскин Колдуел (американски поет), Виктория Холт (британска белетристка), Прамудиа Ананта Тур (индонезийски поет) и Утуй Татанг Сонтани (индонезийски поет).
Преводач и съставител е на:
Bulgarian Virtual University

The Bulgarian Virtual University (BVU) is a partnership of Bulgarian universities collaborating in the development of distance and online education.
The Bulgarian Virtual University (BVU) was established at the end of 2004. The initiative came from the Chairmen of the Council of Rectors of the Bulgarian Academy of Sciences, the Higher Certifying Committee, the Union of Teachers, the Federation of the Unions of Scientists, the Bulgarian Association of Information Technologies and other educational, research and business organisations. The agreement to set the BVU up was signed by the Rectors of 37 Universities and the Directors of 27 Institutes of the Bulgarian Academy of Sciences.
The idea of the initiators and founders was that the Bulgarian Virtual University would initially be a national educational portal to all universities in the country (similar to the Canadian Virtual University) and its independent functions and importance would gradually increase. As Professor Y. Kouzmanova, PhD, Chairman of the Council of Rectors, stated in her welcoming speech, This is the first realistic step towards the integration of the universities in Bulgaria.
BVU has not been established with the aim of becoming a governing body, thus restricting and taking over some of the functions of the regional universities. The goal of BVU is not to teach students and confer qualifications at the moment because in Bulgaria there is no still legislation for virtual education..
The goal of BVU and the programme as a whole is to provide all-round technical and methodological support to the regional universities in their transition to electronic education, namely in setting up computer rooms and adopting software platforms for electronic education, as well as in developing web-based courses and virtual laboratories, creating virtual libraries, centres for distance learning, virtual universities and campuses.
Another equally important goal of BVU is to promote the integration of the Bulgarian with the European and world virtual educational space.
At the end of 2008 four years will have passed since the establishment of the Bulgarian Virtual University. Besides serving successfully as a portal to the regional universities, this site allows an interested person to start his search from a specific area of higher education, and going through the professional field, to find a relevant degree programme, and, eventually, the sites of the universities offering Bachelor courses in this programme. The BVU site is also the centre of the national network of virtual libraries in Bulgaria.
Agias Sofias Square

Agias Sofias Square (Greek: Πλατεία Αγίας Σοφίας) is a square in the city of Thessaloniki in Greece.
The square dates back to the Byzantine period of the city and took its name from the church of Hagia Sophia (Holy Wisdom) located within it. At the time it was also called Skalia. During a fire in 1890, it was heavily damaged but was restored under the supervision of Charles Diehl, a notable Byzantinist.
Although not a square today, plans have been released which include the complete redevelopment of the area with a new square and pedestrianized zone to extent from the Church of the Acheiropoietos to the sea.
40°38′00″N 22°56′45″E﻿ / ﻿40.6333°N 22.9459°E﻿ / 40.6333; 22.9459
Macedonia Square, Sofia

Macedonia Square (Bulgarian: площад „Македония“, ploshtad Makedoniya) is a main city square and junction in the center of Sofia, the capital of Bulgaria. Prior to the democratic changes in 1989 it was named after Dimitar Blagoev.
The main roads crossing the square are Macedonia Boulevard, Hristo Botev Boulevard and Alabin Street, which leads to the central Vitosha Boulevard. Several tram lines pass through the square. The buildings of the Ministry of Agriculture, Food and Forestry and the Road Infrastructure Agency are located nearby. The square is an area of rapid urban development with two of the tallest buildings in the city are located there and another one is under construction.
Bulgarian–American Joint Military Facilities

Bulgarian–American Joint Military Facilities were established by a Defence Cooperation Agreement signed by the United States and Bulgaria in April 2006. Under the agreement, U.S. forces will train at these bases, which remain under Bulgarian command and the Bulgarian flag.
On April 28, 2006, in Sofia, Bulgarian Foreign Minister Ivaylo Kalfin and U.S. Secretary of State Condoleezza Rice signed a Defense Cooperation Agreement (DCA), which includes the range, order, and conditions of the shared use of several military facilities on Bulgarian territory. On May 26, 2006, the Bulgarian Parliament ratified the Defense Cooperation Agreement and the Bulgarian State Gazette published the Ratification Law on June 6, 2006.
The Defense Cooperation Agreement entered into force on June 12, 2006. Additional agreements, concerning the specifics of the Defense Cooperation Agreement implementation, are expected to be finalized in 2007. Another agreement with Romania permits the U.S. to use the Mihail Kogălniceanu base and another one nearby.
The U.S. has also signed a similar agreement with Romania and the U.S. military units deployed to both Bulgaria and Romania will be known as Joint Task Force East. Joint US-Bulgarian military bases established according to the 2006 Defense Cooperation Agreement between the United States and Bulgaria:
Under the agreement, no more than 2,500 U.S. military personnel will be located at the joint military facilities. Most training rotations will have small numbers and will be of short duration. During such a rotation, there might be brief periods when there are two groups of 2500 soldiers at one time in Bulgaria. The soldiers will not have family members with them.
Possible types of units are armor, mechanized infantry, airborne infantry or light infantry. The type of equipment they will use will depend on the unit and the training requirements.
The treaty also allows the US to use the bases "for missions in third country without a specific authorization from Bulgarian authorities". The U.S. Embassy has said that Bulgaria and the United States will consult about all aspects of the use of the facilities and training areas.
The Bezmer Air Base is expected to become one of the major US strategic airfields overseas, housing American combat aircraft.
The DCA accords immunity to US militaries protecting them from any juridical pursuits against them in this country. However, in cases of particular importance to Bulgarian authorities that waiver of primary Bulgarian criminal jurisdiction may be recalled (Paragraph 1, Article X of the Defense Cooperation Agreement). The U.S. Embassy has said the agreement builds on the NATO Status of Forces Agreement (SOFA). Bulgaria retains the right to exercise its jurisdiction when it is in Bulgaria's interest. In other cases, the United States will exercise jurisdiction over U.S. military and civilian personnel.
In 2006 Foreign Policy magazine listed Bezmer Air Base as one of the six most important overseas facilities used by the USAF due to its proximity to the Middle East.
Public buses in Sofia

The Sofia public bus system (Bulgarian: Автобусен транспорт София) forms part of the public transport network of Sofia, the capital city of Bulgaria.
In operation since 1935, the system presently comprises 98 routes.
The public bus transport in Sofia developed relatively late compared to the other types of transport in the city. The first operational line was opened on 20 April 1935. Soon after that six more lines were opened, bringing the total network length to 23 km.
During the communist era, the bus fleet consisted mainly of Ikarus and Bulgarian-made Chavdar buses. After the political changes in 1989, however, the fleet has gradually been modernised.
Below is a list of bus lines operating in Sofia. Lines numbered 1 to 604 are normal bus lines. Lines with numbers from 800 onwards are additional bus lines. "N" index lines are night bus lines and "X" index lines are express bus lines.
As of March 2025, the following bus lines in Sofia are in service:
Sofia has a night bus service. It was launched by Sofia Urban Mobility Center on an experimental basis from 7 April 2018 until 31 December 2018. Tickets for the night bus can be obtained solely from conductors on the bus, and not from the driver, machines or other public transport ticket sale points. Tickets for the night bus cost 2 leva compared to the daytime price of 1.60 leva. Knyaz Alexander Square is used as the site of a transfer location where all night bus lines meet and passengers can switch lines.
Four routes are included and operated from 23:30 until 04:20 at intervals of 1 hour. The night bus service was closed due to COVID-19. In November of 2023, the N1 and N2 lines were re-established, with the rest of the network being brought back in December of the same year, but with changed routes:
Faculty of Chemistry and Pharmacy, Sofia University

The Faculty of Chemistry and Pharmacy, formerly the "Faculty of Chemistry", is a college of St. Kliment Ohridski University of Sofia, Bulgaria. It was renamed by a decision of the National Assembly of Bulgaria on February 24, 2012.
42°40′28.51″N 23°19′56.71″E﻿ / ﻿42.6745861°N 23.3324194°E﻿ / 42.6745861; 23.3324194
List of companies of Bulgaria

Bulgaria is a country in southeastern Europe. It is bordered by Romania to the north, Serbia and North Macedonia to the west, Greece and Turkey to the south, and the Black Sea to the east. With a territory of 110,994 square kilometres (42,855 sq mi), Bulgaria is Europe's 16th-largest country. Bulgaria's population of 7.4 million people is predominantly urbanised and mainly concentrated in the administrative centres of its 28 provinces. Most commercial and cultural activities are centred on the capital and largest city, Sofia. The strongest sectors of the economy are heavy industry, power engineering, and agriculture, all of which rely on local natural resources.
For further information on the types of business entities in this country and their abbreviations, see "Business entities in Bulgaria".
This list includes notable companies with primary headquarters located in the country. The industry and sector follow the Industry Classification Benchmark taxonomy. Organizations which have ceased operations are included and noted as defunct.
TV Nova (Czech Republic)

TV Nova is a commercial television station in the Czech Republic. It began broadcasting in February 1994 as the first privately held nationwide Czech TV station. Its first CEO was Vladimír Železný. It quickly achieved the largest market share in the country and remained in this position until the early 2010s.
During the 1990s, Nova produced a number of comedy shows, featuring actors like Jiří Lábus and Oldřich Kaiser. The channel also created its own quiz show.
The channel attracted some notoriety for its late-night nude weather reports ("Počasíčko"), in which a female (and later male) presenter would appear naked to present the weather. The presenter would then put on clothes appropriate to the weather being forecast.
Disputes between broadcasting license holder CET 21 and financial supplier CME resulted in an international arbitration (CME/Lauder v. Czech Republic) which ended with the Czech Republic forced to pay CME compensation of 353 million USD (approx. 10 billion CZK).
Vladimír Železný sold CET 21 to the financial group PPF of Petr Kellner, and now TV Nova is owned by CME. The current CEOs are Klára Brachtlová and Jan Vlček.
Since October 2008, TV Nova is broadcast in high definition quality via satellite, cable, and also a test airing via DVB-T is in progress. Currently the signal is broadcast in 1920×1080i with a bitrate of 18 Mbit/s.
Title Tipy ptáka Loskutáka (Tips of the bird Gracula) is the teleshopping part of Rady ptáka Loskutáka. Law regulation compel different names.
In 2022, TV Nova and Markíza launched the CME Content Academy, in cooperation with the Brno Television Institute. The scholarship program is funded by Central European Media Enterprises, to which both TV Nova and Markíza belong. The academy's two-year course is a professional training course designed to provide participants with a grounding across various film-making disciplines.
The training is based around the production schedules of TV Nova, PRO TV, POP TV, bTV, RTL and Markíza and takes place in Brno, Prague, Zagreb, Ljubljana, Bucharest, Sofia and Bratislava.
서초구

서초구(瑞草區)는 대한민국 서울특별시의 남부에 있는 구이다. 강남구, 송파구와 함께 강남 지역에 속하며, 그 중 강남구와는 8학군 소속으로 동일한 학군을 공유한다. 1988년 강남구에서 구청 소재지인 강남역 일대의 서초동(瑞草洞)에서 구명을 따 분리 신설되었다. 강남역, 신사역, 양재역, 신논현역 등 강남대로 일대의 주요 상권을 강남구와 양분하고 있다. 서초구 반포동에 위치한 강남고속터미널의 신세계 강남점은 2022년 전세계 백화점 매출 1위를 차지할 정도로 서초구의 상권은 고도로 발달되어 있는 축에 속한다.
동쪽으로는 강남대로를 경계로 강남구, 서쪽으로는 동작대로를 경계로 동작구·관악구, 북쪽으로는 한강을 경계로 용산구, 남쪽으로는 구룡산.우면산·청계산·인릉산을 경계로 경기도 과천시·성남시와 접한다. 면적은 약 47km로 서울특별시에서 가장 넓다. 대법원과 대검찰청이 소재한다.
서초구청 소재지인 서초동(瑞草洞)의 지명은 "서리풀"에서 나온 말로서 상초(箱草)라고도 불렀다. 고구려 때는 쌀을 서화(瑞禾)라 하여 벼를 뜻한다. 또는 물이 서리어 흐르는 벌판이란 뜻으로 '서릿벌'이라 불렸는데 이것이 변해 서리풀이 된 것이라고도 한다.
서초구는 서울특별시 한강 이남의 중앙부에 위치한 지역이다. 동쪽으로 강남구, 서쪽으로는 동작구·관악구, 북쪽으로는 한강을 경계로 용산구와 인접하고, 남쪽으로는 우면산·청계산·인릉산을 경계로 경기도 과천시·성남시와 접한다.
강남대로를 경계로 강남구, 동작대로 및 현충로, 남부순환로를 경계로 동작구·관악구, 반포대교 및 한남대교 등을 경계로 용산구, 남태령을 경계로 경기도 과천시와 경부고속도로 및 청계산을 경계로 경기도 성남시와 경계를 이루고 있다.
서초구의 행정 구역은 10개의 법정동을 18개의 행정동이 관할한다. 서초구의 면적은 47.00km이며, 서울시의 7.8%를 차지한다. 2020년 7월말 서초구의 주민등록 인구는 174,012세대, 428,252명이다.
조선 제3대 태종과 그의 비 원경왕후의 묘인 헌릉과 제23대 순조와 그의 비 순원왕후 합장되어 있는 묘인 인릉이 있다. 둘을 합하여 헌인릉이라 한다.(내곡동 소재)
구룡산(九龍山 : 306m)기슭에 세종대왕릉(英陵)이 있었으나, 영릉은 1469년(예종 1년)에 여주로 천장(遷葬)하였다.(내곡동 소재). 구룡산 제2봉 국수봉에는 봉수대가 있었다.
예술의 전당은 대한민국 최대 규모의 종합예술시설로서, 오페라하우스, 미술관, 서예관, 음악관 등이 있고, 예술의 전당 바로 옆에는 국립국악기관인 국립국악원이 있다.(서초동 소재)
서초동에는 교보문고, 대법원, 검찰청, 국립중앙도서관등이 있다. 반포4동에는 신세계백화점, 마르퀘스플라자, 메리어트호텔, 호남선 고속버스터미널 등이 있는 센트럴시티가 있고 바로 옆에는 경부선 등 고속버스터미널이 있는 서울고속버스터미널이 있다.
반포한강공원에는 세빛섬과 반포대교 달빛무지개 분수 등의 명소가 있다.
반포동 고속터미널에 JW 메리어트호텔 서울, 서울팔레스호텔이 위치하고 있다.
방배동은 먹자골목으로 유명하다. 1976년부터 한자리를 지켜온 레스토랑 "장미의 숲"은 1980년대 방배동을 "최고의 카페촌"으로 부상케 한 대표적인 곳이다. 카페 "밤과 음악사이"는 1970~80년대 가요와 인테리어를 하고 있으며, 통골뱅이와 김치찌개가 대표적인 안줏거리이다. "멋쟁이 카페"들로 명성을 날렸던 방배동은 청담동에 그 명성을 내준 대신 요즘은 먹자골목으로 유명하다. 이 일대는 아귀찜을 전문으로 하는 식당이 많다. 근래에는 새롭게 치장한 카페들도 하나둘 생겨났다.
반포4동 방배중학교 앞 일대 "서래마을"은 일명 "서울 속 작은 프랑스"라고도 한다. 1985년 한남동에 있던 프랑스학교가 이곳으로 이사하면서 자녀 교육을 위해 프랑스인이 모여들어 자연스레 작은 프랑스가 형성됐다. 2006년 기준으로 반포4동에만 560명은 산다는 게 서초구의 추정이다. 마을에 들어서면 프랑스 국기인 삼색기를 상징하는 빨강, 파랑, 하양으로 곱게 채색된 삼색 보도블록을 볼 수 있다. 서래마을은 한국인에겐 와인바를 비롯해 이국(異國) 풍취를 느낄 수 있는 이색적인 장소 정도였는데, 근래 들어 전문 와인바는 물론 여러 종류의 유럽계 레스토랑들까지, 새롭게 문을 여는 업소가 늘어나 새로운 관광명소로 떠오르고 있다. 최근에는 한국-프랑스 수교 120주년을 기념한 몽마르뜨 공원이 들어섰고, 갤러리도 문을 열었다.
서울고속버스터미널 센트럴시티
서울남부터미널
삼풍백화점 붕괴 사고는 1995년 6월 29일 오후 5시 57분경 서울특별시 서초구 서초동에 있던 삼풍백화점이 붕괴된 사건으로, 건물이 무너지면서 1,445명의 종업원과 고객들이 다치거나 죽었으며, 주변 삼풍아파트, 서울고등법원, 우면로 (현 서초중앙로) 등으로 파편이 튀어 주변을 지나던 행인 중에 부상자가 속출해 수많은 재산상, 인명상 피해를 끼쳤다. 그 후 119 구조대, 경찰, 서울특별시, 대한민국 국군, 정부, 국회까지 나서 범국민적인 구호 및 사후처리가 이어졌다. 중장비 포크레인 크레인 등이 동원되었다.
사망자는 502명, 부상자는 937명이며 6명은 실종되었다. 피해액은 약 2700여 억원으로 추정된다. 피해자 중 최명석(崔明碩, 1975~)은 11일, 유지환(柳支丸, 1977~)은 13일, 박승현(朴昇賢, 1976~)은 17일 동안 갇혀 있다가 구사일생으로 구조되었다. 생존자 중 유지환 양은 구조 직후 "지금 가장 먹고 싶은 게 무엇이냐?"라는 질문에 "냉커피가 마시고 싶다."라고 대답하여 이슈가 되기도 하였다.
현재 서초동 삼풍백화점 자리에는 주상복합 아파트인 대림 아크로비스타가 2001년 착공되어 2004년 완공되었다.
전골

전골은 전통적인 한국 음식이다. 음식상 옆에서 바로 조리해 먹는 즉석 요리에 속한다.
찌개와 유사한 국물이 있는 음식이다. 찌개와의 가장 큰 차이점은 찌개가 주로 김치찌개나 순두부찌개처럼 주요 재료 한 가지를 중심으로 조리되는 데 반하여, 전골은 여러 가지 다양한 재료를 넣고 함께 끓인다는 점이다. 전골은 구절판처럼 한국의 궁중 음식이거나 권력층이 즐기는 음식이었고, 찌개는 평민들이 즐겨 먹는 좀 더 소박한 요리였다.
조선 후기 만국사물기원 역사에 따르면, 전골은 고구려, 백제, 신라가 전쟁 때 조리기구가 부족하여 군인들의 철모를 이용해 음식을 조리하던 고대에서 유래했다.[1]
일반적으로 얇게 썬 쇠고기와 해산물, 채소, 버섯 등의 여러 재료를 전골틀이라는 전용 용기에 색깔을 맞추어 담고, 여기에 양념한 육수를 부어 조리한다. 만두를 넣는 경우도 있다. 전골에는 보통 매운 맛을 내도록 고추장이나 고춧가루가 들어가지만, 생략될 수도 있다. 재료의 맛이 우러나도록 육수를 끓이는 과정이 중요하다. 재료에 따라 다양하게 변형해 먹을 수 있다.
된장찌개

된장찌개는 끓는 육수에 된장을 풀고 육류나 어패류, 채소, 두부, 버섯 등을 비롯한 각종 재료를 넣어 끓인 찌개의 한 종류이다. 된장국과도 비슷하며, 육류와 어패류를 된장찌개에 함께 넣는 경우도 있다. 계절에 따라 다른 재료를 곁들이기도 한다. 토장찌개라고도 한다.
장에 대한 기록은 기원전 3세기에 쓰인 중국의 '주례'라는 문헌에 고기로 만든 육장에 대해 기록된 것이 처음이라고 한다. 그러나 콩으로 만드는 두 장은 우리 조상들이 처음 만들었다고 보는 견해가 많다. 콩의 원산지가 옛날의 고구려 땅이었던 만주라는 점이 그 증거가 되고 있다. 진수의 정사 삼국지 중 위지동이전에서 동이족, 즉 고구려인이 ‘장 담그는 솜씨가 훌륭하다’, ‘발해의 명물은 책성이 생산되는 된장이다’라고 했다는 기록이 있다. 이 기록을 통해 고구려 시대에 된장이 존재했었고, 진수의 삼국지가 290년경에 나왔으므로 그때보다 전인 시대부터 먹었음을 알 수 있다.
삼국사기에는 신라 신문왕 3년(683년)에 왕이 왕비를 맞이하면서 폐백품목 중에 된장이 포함되어 있었다고 기록되어 있다. 된장의 ‘된’ 은 물기가 적고 점도가 높다는 뜻인데, 초기의 된장은 간장이 분리되지 않아 걸쭉했으며 지금처럼 간장과 된장이 따로 만들어지기 시작한 것은 조선시대부터 시작했을 가능성이 크다. 조선시대에 기록된 증보산림경제의 장제 풍조는 장을 담그는 방법을 상세하게 제시하고 있으면 첫머리에는 ‘집안의 장맛이 좋지 아니하면 좋은 채소와 고기가 있어도 좋은 음식을 만들 수 없다’라고 적혀 있어 조선시대에는 된장이 단백질의 주된 공급원이었음을 알 수 있다.
찌개에 해당하는 옛말은 '조치'로, 보통은 간을 새우젓으로 쓰는 맑은 국물을 뜻했던 말이다. 조치는 19세기 말엽 조선 말기에 쓰인 시의 전서에 나타나고 있는데 조치를 끓이려면 생선이나 새우젓과 같이 맛을 내는 것들이 필요하고 과정도 복잡해서 서민적인 음식은 아니었고, 지금의 찌개에 비해 더 맑았을 것이다.
현재의 된장찌개의 원형이라 할 수 있는 것은 아욱갱인데, 이는 18세기 영조 때에 발행된 증보산림경제를 통해 알 수 있다. 증보산림경제에는 '아 묵에마른 새우를 넣고 장에 끓인다'고 간략하게 기술하고 있는데, 여기서 '갱'이란 '탕'과 대비되는 것이며 '탕'은 요즘의 국으로, '갱'은 찌개로 환치할 수 있다. 또한, 찌개가 조치가 아닌 찌개로 불리기 시작한 시기는 대략 19세기에 서울을 중심으로 서민들의 밥상에 올린 뚝배기에 끓인 음식이 일반화되었을 가능성이 높다.
된장찌개의 주재료는 된장, 국물용 멸치, 물, 고춧가루, 쇠고기, 두부, 배추, 무, 청양고추, 애호박과 팽이버섯이지만 개인의 기호나 계절에 따라 변화를 주기도 한다. 예를 들어 여름이면 풋고추, 가을이면 버섯류, 겨울이면 시래기 등을 넣어 끓이기도 한다. 시래기나 무 등을 넣고 끓일 때는 약한 불에서 오래 끓이는 것이 좋고, 버섯이나 두부를 넣을 경우에는 그보다 센 불에서 끓이는 것이 좋다.
된장찌개를 만드는 과정은 개인에 따라 순서나 재료에 차이가 있지만, 대부분 아래와 비슷한 과정을 따른다. 먼저, 뚝배기에 물을 넣은 후 멸치와 무를 넣고 국물을 우려낸다. 국물이 충분히 우러나 맛국물이 만들어지면 된장을 풀고 다시 끓인다. 된장이 끓고 있는 동안 된장에 들어갈 재료를 썬다. 재료는 개인에 따라 다르지만, 일반적으로 감자, 파, 배추, 청양 고추, 애호박, 버섯, 두부, 쇠고기가 들어간다. 된장국이 충분히 끓으면 미리 썰어놓은 재료를 넣고 다시 끓인다. 이 때, 두부는 넣지 않는데, 그 이유는 두부는 쉽게 물러지기 때문이다. 두부는 완성되기 직전에 넣고 짧게 끓여준다.[1]
강된장찌개와 절미된장찌개 이외에도 된장찌개에 들어가는 재료를 달리 하여 만든 조개된장찌개, 감자된장찌개, 달래된장찌개, 애호박된장찌개, 미역무된장찌개, 동태미나리된장찌개 등이 있다.
제주흑돼지

제주 흑돼지 (濟州黑--)는 대한민국 제주특별자치도 제주시 제주축산진흥원에 있는 흑돼지이다. 2015년 3월 17일 대한민국의 천연기념물 제550호로 지정되었다. 일명 '똥돼지'로 많이 알려져 있으며, 화장실에서 키우는 돼지라는 뜻에서 '돗통시'라고도 불리었다. 1970년대 말에 재래식 변소 추방 운동이 전개되면서 더 이상 화장실에서 키우지 않고 있다.
제주도에서는 돔베고기라 불리는 제주도식 수육을 멜젓에 찍어 먹는 방식이 대세였으나, 현재에는 삼겹살 구이가 더 인기 있다. 1995년 경에 돼지 껍데기가 있는 제주 흑돼지 삼겹살이 서울로 진출한 후 인기를 끌면서 '오겹살'이란 메뉴의 원조가 되었다.
제주흑돼지는 삼국지위지동이전(285년), 탐라지1651~1653년 성호사설1681~1763년 해동역사 1823년 등 옛 문헌에 제주도에서 길렀다는 기록이 전해지고 있어 역사적·학술적 가치가 매우 높다.
2세기 ~ 5세기경 한라산과 들판에 서식하던 야생 멧돼지를 잡아다 길들여 키운 것이 제주흑돼지의 기원이라고 한다.
제주흑돼지는 제주도의 생활, 민속, 의식주, 신앙 등 문화와 밀접한 관련을 가지고 있어 문화적․향토적 가치가 뛰어나다.
제주흑돼지는 제주도 특유의 기후와 풍토에 잘 적응하여 체질이 강건하고 질병저항성이 강한 특성을 지니고 있으며 육지와는 다른 형질을 가지고 있어 차별성이 있다.
1986년부터 제주축산진흥원에서 제주도 내 재래돼지 5두를 구입하여 순수계통번식사업을 시작하여 제주흑돼지 복원사업을 통해 현재 260여 마리를 보존관리하고 있으며, 국가 유전자원 확보 차원에서도 절종위기에 처한 제주흑돼지를 천연기념물로 지정하여 보존할 필요가 있다.
제주흑돼지 등록현황은 문화재청 천연기념물과와 제주특별자치도 축산진흥원에서 열람할 수 있다.
1970년대까지는 제주도 돼지는 '똥돼지'라고 불렸다. 각 가정에서 '돗통시'(돼지가 키워지는 화장실)에서 길렀기 때문이다. 이런 사육방식은 전남 일부지역, 일본의 오키나와, 대만 등에서도 찾아 볼 수 있다. 그러나 1970년대 말에 제주도 관광 개발 사업이 진행되면서 비위생적인 재래식 변소 추방 운동이 전개되면서 더 이상 화장실에서 키우지 않게 되었다.
'돗통' 은 인분과 음식물 쓰레기의 처리, 퇴비의 생산, 그리고 뱀으로부터의 방어 등 다양한 역할을 하였다. 채식 중심의 식생활에서 나온 인분에는 영양분뿐 아니라 섬유소와 유산균이 많아 돼지의 질병 면역력을 높여주었다.
집에서만 키우던 제주 돼지가 대규모로 길러진 1950~60년대 정부 주도의 양돈 사업이 시작되면서다. 1903년 서구 개량종인 요크셔종이 들어왔고, 1905년 버크셔종이 들어와 토종 돼지와 교배했다. 이 후, 숱한 교배를 통한 개량으로 현재의 제주 돼지로 개량됐다.
제주 농가에서는 재래 흑돼지와 영국의 버크셔종과 결합한 비육용 흑돼지를 육성하고 있다. 재래 흑돼지는 몸집이 너무 작아 상품성이 충분한 고기를 얻기 힘들어서다. 일반 돼지고기보다 30~40% 정도 비싼 가격에 판매된다. 돼지 사육환경이 획기적으로 개선된 데다 품종개량과 품질 관리가 수십년간 맞물린 결과다.
돼지고기는 제주의 큰 일(혼례, 상례)에 빠질 수 없는 음식 재료로, 추렴을 통해 이웃, 친척, 마을 간 공동체를 강화하는 역할을 하였으며, 이를 통해 제주만의 독특한 음식 문화가 발전하는 계기가 되었고, 특히 돼지 피와 내장을 이용한 순대(수애), 육수에 모자반을 넣고 만든 몸국, 돔베고기, 돼지고기 적갈, 고기국수가 탄생하게 되었다. 표선면 성읍 민속촌에는 재래흑돼지를 이용한 전통 문화 계승을 표방하며 “돗통” 을 재연한 관광시설이 있다. 제주 관광객을 대상으로 제주 전통음식의 선호도 조사결과 흑돼지 고기가 1위로 선정될 정도로 흑돼지를 이용한 음식 문화는 제주를 대표하고 있다.
몸국

몸국 또는 ᄆᆞᆷ국은 제주도의 향토 음식으로, 돼지고기를 삶으면서 생긴 국물에 모자반을 넣고 끓인 국이다. 원래 잔칫날에나 먹던 것으로, 제주도 음식 중 유일한 탕류이다. 맛은 기름지면서도 부드러우며, 제주도민들은 전통적으로 그 맛을 ‘베지근하다’라고 표현하였다. ‘ᄆᆞᆷ’은 모자반의 제주 방언이다.
제주도에서는 전통적으로 관혼상제가 있는 특별한 날에나 돼지를 잡았는데, 돼지고기를 삶은 국물은 수육을 만들고 같은 국물에 내장과 순대(수애)를 또 삶은 것이라 매우 진하므로 국으로 끓여 먹었다. 몸국은 주로 바닷가 마을에서 만들었으며, 내륙 쪽 마을에서는 이 국물로 고사릿국, 또는 어린 무나 결구가 생기지 않은 배추를 넣은 국 등을 끓여 먹었다.
돼지고기를 삶은 국물에 다섯 시간에서 여섯 시간가량 불린 모자반을 듬성듬성하게 썰어서 집어넣는다. 국물이 끓으면 솥의 뚜껑을 연 뒤, 찬물에 푼 메밀가루를 넣어서 국물을 걸쭉하게 만든다. 부추와 다진마늘을 넣고 소금으로 적당히 간하여 완성한다.
예식을 치르는 날 돼지를 잡고 수육, 순대 등을 삶는 일은 주로 남성이 맡았고, 몸국이나 고사릿국 등 국을 끓이는 것은 여성이 맡았다.
김치찌개 돈가스

김치찌개 돈가스는 김치찌개와 돈가스가 합쳐져서 나온 음식이다. 대한민국 음식과 일본 음식이 합쳐진 음식이 된다.
김치찌개 돈가스는 김치와 돈가스의 음식이 모두 들어간 음식이기 때문에 매우 독특한 맛을 내는 음식이 된다. 김치찌개 돈가스는 돈가스를 주로 판매하는 음식점에서 판매하지만 돈가스 전문 음식점이 아닌 일반적인 음식점에서도 파는 음식이 된다. 돈가스를 주로 파는 음식 기업인 국수나무에서도 김치찌개 돈가스를 팔고 있으며 국수나무의 음식점에서는 김치찌개 돈가스가 식당의 메뉴로 판매되고 있다.
두루치기

두루치기는 소고기, 돼지고기, 낙지, 조갯살 등에 김치, 대파 등 여러 가지 채소를 넣고 국물이 조금 있는 상태에서 볶듯이 끓여 조려내는 향토 음식이다. 찌개와 볶음의 중간 종류라고 할 수 있다. 비슷한 음식으로는 김치찌개가 있다. 경상도와 전라도, 충청도 등 지방마다 나름대로의 특색이 있는 두루치기가 전해지며, 이름만 같을 뿐 재료와 조리법이 제각각이다. 주재료에 따라 돼지두루치기나 두부두루치기, 삼겹살두루치기, 오징어두루치기, 닭두루치기 등으로 다양하게 불린다.
두루치기란 뜻은 '한 가지 물건을 여기저기 두루 쓰는 것'이나 “한 사람이 여러 방면에 능통함. 또는 그런 사람”이라는 뜻 즉 팔방미인이라는 의미를 가지고 있다. 따라서 두루치기 음식이란 두루두루 누구에게나 입맛에 맞는 음식이라는 뜻을 가져다는 설이 있다. 또 다른 설은 대전에 있는 '진로집'이라는 식당에서 유래했다는 설이다. 1969년에 시작한 이 식당에서는 손님들이 술안주로 만들어준 두부요리를 좋아해 주인에게 "두부를 맛있게 매쳐라, 두루 쳐 내와봐라"라고 주문하다가 이것이 '두부두루치기'로 변했다고 주장한다.
경남지방의 두루치기는 여러 가지 재료를 넣어 전골처럼 국물이 있게 만드는 것이 특색이다. 다듬은 콩나물·무채·배추 속줄기·박고지 등의 채소와 쇠고기·간·처녑 등의 육류, 표고버섯·송이버섯 등의 재료를 채썰어 따로따로 볶아서 모은 다음 양념장을 만들어 간을 맞추고, 물을 부어 고기의 국물이 다른 재료에 밸 정도로 끓이다가 쑥갓을 넣고 미리 풀어 놓은 달걀을 끼얹는다. 이것이 익으면 실고추·실잣·볶은은행 등과 같은 고명을 얹어 상에 낸다.
경북지방에서는 주재료를 돼지고기와 김치를 이용한다. 대강 익힌 고기에 고추장과 고춧가루, 다진마늘 등의 양념을 넣어 볶은 다음, 다시 각종 야채를 넣어 볶아서 완성한다. 충청도 지역에서는 두부와 쇠고기, 배추속대, 버섯, 호박고지 등을 함께 볶아 만든 두부두루치기를 향토음식으로 즐겨 먹는다.
팔도

팔도(八道)는 1895년까지의 조선의 광역 행정 구역을 이르는 명칭이다. 1413년 태종은 한반도를 여덟 개의 도로 분할하였는데, 팔도는 조선 시대 대부분의 기간 동안 대체적으로 그 행정 구역을 유지하였다. 1895년(고종 32년)에 23부제를 시행해 급진적으로 해체되었다가, 이듬해인 1896년에 팔도 중 남부 3개 도와 북부 2개 도를 남·북도로 나눈 13도제가 시행되었다.
'팔도'라는 말은 오늘날에도 '한반도의 여러 지방'을 통틀어 일컫는 말로 쓰이는데, 예를 들어 '팔도 아리랑'이나 '팔도 김치'와 같은 식이다. 그러므로 '팔도'라는 말은 '한민족의 전통 문화'라는 의미로도 쓰인다고 할 수 있다.
참고로 각 도의 이름은, 그 도에서 가장 대표적인 두 도시의 이름의 머리글자를 합하여 만들었다. 경기도만 예외적으로 '수도(京) 사방 500리 이내로 임금이 직접 관할하는 땅'이란 뜻으로 '기(畿)'라는 이름이 붙었다.
아래의 표는 도청 소재지와 지방 이름에 대하여 고산자 김정호가 1857년에 제작한 동여도(東輿圖) 및 1896년의 행정구역 개편을 따라서 정리한 것이다.
장아찌

장아찌 또는 장과(Jangajji, pickled vegetables)는 무·배추·오이 등을 알맞은 크기로 썰어 말리거나 절여서 간장, 된장, 고추장 등에 담가 오래 두고 먹는 반찬으로, 제철에 나는 채소를 보관하여 먹는 방법이다. 장아찌는 장류에 오래 담겨 있어 독특한 풍미를 내는데, 먹기 바로 전에 잘게 썰어 참기름, 설탕, 깨소금 등으로 무쳐 낸다.
'장아찌'라는 낱말은 중세 한국어 '쟈ᇰ앳디히'에서 비롯된 말로, 이는 간장이나 된장 등 장을 뜻하는 '쟈ᇰ'이라는 단어, 조사 '애', 사이시옷(ㅅ), 그리고 김치를 의미하는 '디히'가 결합된 것이다.
주요 성분은 지역과 온도에 따라 다르다. 녹색마늘, 마늘껍질, 무, 오이, 고추잎, 참깨, 들깨잎, 더덕 등이 그 예이다. 장아찌는 보통 간장이나 된장, 고추장에 담그는데 소금물이나 희석식초를 담그는 방법도 있다. 일반적으로 야채는 조미료에 과도한 수분이 추가되는 것을 방지하기 위해 약간 건조되거나 소금에 절이다. 차려지면 장아찌를 잘라서 참기름, 설탕, 구운 참깨가루로 양념한다.