Хранителна добавка

Добавки в храните (или добавки към храните, на английски: Food additive, често наричани хранителни добавки) са вещества с изкуствен или естествен произход, които обикновено не се използват самостоятелно като храна или като преобладаваща съставка при производство на храни, независимо от това дали имат хранителни свойства. Добавят се по технологични съображения към храната при производството, обработката, опаковането, транспорта или съхранението ѝ и остават като нейна съставка, дори и в променена форма.
Някои добавки към храните се използват от векове, например добавката готварска сол при запазването на хранителни продукти в саламура, чрез осоляване и др. В средата на 20 век, с появяването на полуготовите храни, започват да се използват множество нови добавки към храните.
Някои добавки към храните, напр. оцветителите, придават на хранителните продукти чисто естетически свойства. Редица одобрени от ЕС оцветители са считани за вредни и са забранени в някои страни. Интересен е начинът на производство на някои от оцветителите – напр. Е122 (азорубин), Е133, Е132, Е142 и др. се правят от въглищен катран, а червеният оцветител E120 се извлича от насекомото кочинил (на латински: Dactylopius coccus).
За класификацията на добавките към храните и едновременно с това, за осведомяване на потребителите в Европа, е въведена система за класификация на тези добавки. На всяка хранителна добавка е присвоен уникален номер, наречен Е-номер. В Европа уникалният номер се състои от главната буква Е и трицифрено число – например Е100. Страните извън Европа ползват само трицифрения индекс (без буквата Е).
Схемата за номериране съответства на схемата Международна система за номериране (International Numbering System, INS), определена от комитета Codex Alimentarius, въпреки че само малка част от включените в INS добавки е одобрена за използване като добавки към храните в Европейския съюз. Извън Европейския континент плюс Русия, E-номерата се срещат също върху етикетите на хранителните продукти и в други юрисдикции, включително в страните от Съвет за сътрудничество на арабските държави от Персийския залив, Южна Африка, Австралия, Нова Зеландия, Малайзия и Израел.
Оцветителите служат за усилване или възвръщане на естествения цвят на хранителните продукти, особено когато по време на технологичния процес продуктите губят естествените си багри. Природните багрила се получават от плодовете, листата, цветовете, кореноплодите на различни растения. Има и други, които са с животински произход. Те са безвредни и безопасни за човешкото здраве. Една голяма част обаче са синтетични бои (алура ред, цитрусово червено №2, еритрозин, амарант, тартразин, индиготин).
Оцветителите се използват особено често в разтворими сокове, нектари, газирани напитки, сладкиши, соленки, чипс, снакс, пуканки, бонбони, близалки, торти, сладоледи и т.н. Освен това някои оцветители имат и друга роля. Натриевият нитрит E250, например, е вещество, което се свързва с пигментите на месото и по този начин не само стабилизира цвета, но и действа антимикробно. Някои от тези бои са забранени за употреба в САЩ, Япония, Канада, ЕС, защото са намерени доказателства за тяхното токсично или канцерогенно действие. Въпреки че покриват като цяло стандарта на Европейския съюз, за някои оцветители е препоръчително да бъдат избягвани (Е102, Е120, Е123, Е151) поради опасността от остри алергични реакции.
Биват класицифирани основно по 3 признака – по цвят, по произход и по химична природа. По химичната си същност оцветителите от растителен произход най-често спадат към флавоноидите и кортиноидите.
Непопълнен за момента резерв.