davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
CHC Helikopter Service

CHC Helikopter Service er et norsk helikopterselskap som eies av det canadiske selskapet CHC Helicopter. Selskapet har sin norske administrasjon på Stavanger lufthavn, Sola.
Selskapet flyr til oljeplattformer på kontinentalsokkelen i Nordsjøen og i Norskehavet.
Selskapet het før 18. desember 2000 Helikopter Service da det forandret navn til CHC Helikopter Service. 2. april 2009 ble navnet igjen endret, denne gang til CHC Norway. 26. oktober 2010 endret selskapet igjen navn, denne gangen tilbake til CHC Helikopter Service, for å anerkjenne selskapets lange tradisjon og historie gjennom nesten 60 års helikopterdrift i Norge.
Selskapet ble etablert under navnet Scancopter-Service A/S i 1956, og startet operasjoner med en flåte bestående av diverse små helikoptre. Selskapet fløy oppdrag for firma og privatpersoner, og drev med person- og varetransport de første årene. Men på slutten av 60-tallet, da norsk oljeproduksjon så smått begynte å komme i gang var behovet der for et helikopterselskap som kunne frakte personell og utstyr ut til oljeinstallasjonene. Selskapet gikk til innkjøp av to Sikorsky S-61-maskiner, og skiftet samtidig navn til Helikopter Service. Innen 1980 administrerte selskapet en flåte bestående av 20 slike helikoptre.
Parallelt med helikopteroperasjonene på 1960- og 70-tallet vokste det også fram et flyselskap under samme navn. Dette ble kort tid etter oppstart kjøpt opp av SAS og Fred. Olsens Flyselskap.
I 1982 begynte selskapet å fornye helikopterflåten sin, og gikk til innkjøp av nye Eurocopter Super Puma-maskiner, og senere også helikoptertypen Eurocopter Super Puma 2. På 90-tallet administrerte selskapet også en Eurocopter Dauphin som ble brukt til søk. og redningsoppdrag.
I 1996 skiftet selskapet nok en gang navn, denne gang til Helicopter Services Group. Selskapet kjøpte så opp britiske Bond Helicopters og dets australske datterselskap Lloyd Helicopters, Noen år senere ble også sørafrikanske Court Helicopters kjøpt opp av Helicopter Services-gruppen. I 1999 ble selskapet selv kjøpt opp av canadiske CHC Helicopers, og året etter skiftet det navn til CHC Helikopter Service for å passe inn i morselskapets markedsprofil. Det samme året ble Lufttransport og Heliflyg solgt videre fra CHC til henholdsvis Norwegian Air Shuttle og Osterman Aero.
CHC Bergen legges ned 1. mai 2017.
Oppdatert 19.01.2023
Man hadde tidligere 8 stk Airbus H225 Super Puma, men disse ble faset ut etter Helikopterulykken ved Turøy
Selskapet har et redningshelikopter stasjonert på Heidrun.
I tillegg drifter selskapet et redningshelikopter med base på Florø lufthavn fra 2017 for å avlaste Luftforsvaret under innfasingsperioden av SAR Queen, samt redninghelikopterbasen i Tromsø.
CHC Helikopter Service betjener flere offshoreinstallasjoner på norsk kontinentalsokkel fra sine baser på fastlandet.
Per Eide

Per Eide BA (født 19. desember 1954) er en norsk fotograf, bosatt i Ulsteinvik på Sunnmøre.
Eide tok sin utdannelse i Storbritannia ved West Surrey College of Art & Design. Fra 1979 har han hatt fotostudio i Ulsteinvik. Han har arbeidet innen reklame-, industri-, landskap- og kunstfoto og er særlig kjent som undervannsfotograf. Han har vært hovedfotograf for rundt 50 bøker.
Eide har mottatt nasjonale og internasjonale priser. På Norges Fotografforbunds landsmøtet i Bodø i 2006 ble han tildelt forbundets høyeste utmerkelse, «Gullmedalje med krans». Han har vært norsk mester i undervannsfotografering fire ganger, nordisk mester fem ganger og har deltatt i tre verdensmesterskap med gode plasseringer. Han er tilknyttet bildebyrået Samfoto.
Per Eide har utsmykket hurtigrutene «Polarlys» og «Finnmarken», samt et 20-talls fartøyer, offshore supplybåter, fiskebåter, cruisebåter og en oljeplattform. Clarion hotell Tromsø, Ulstein hotell og sist Ingebrikt Davik kulturhus i Haram har hans bilder på veggene.
Sammen med kona Berit Lyngstad lager han dykke- og reiselivsrelaterte artikler fra hele verden. De holder også workshops i digital undervannsfotografering i Norge, på Gozo (Malta) og Rødehavet.
Flere av Eides bøker har blitt publisert i flere språkversjoner.
Seadrill

Seadrill er et internasjonalt boreentreprenørselskap med base i Stavanger og Bermuda.
Selskapet ble opprettet i mai 2005 av hovedeier John Fredriksen og notert på Oslo Børs og New York Stock Exchange. Det har gjennom oppkjøp i 2005–06 av Odfjeld Invest, Smedvig og Mosvold Drilling vokst til å bli verdens største riggselskap. Seadrill har også majoritet i Eastern Drilling. Selskapet kontrollerer over halvparten av aksjene i North Atlantic drilling. I 2010 la Seadrill inn bud på hele Scorpion Offshore.
Sammen med partnere eier og driver selskapet 43 borerigger hvorav 15 er under bygging. Boreriggene opererer internasjonalt. Seadrills flåte består av halvt nedsenkbare og oppjekkbare boreplattformer, boreskip og tenderrigger. Selskapet har ca. 7000 ansatte fra 25 forskjellige nasjoner og opererer i 15 land på fem kontinent.
Seadrill var notert på Oslo Børs til 9. september 2024. Selskapets markedsverdi per 16. desember 2009 var kroner 57 794 024 000 (57,8 milliarder kroner).
I 2017 og 2022 ba selskapet om konkursbeskyttelse iht. USAs konkurslovgivning.
Oppdatert per 2014
Den oppjekkbare boreriggen «West Atlas» var plassert på Montarafeltet, rundt 690 kilometer utenfor byen Darwin i Australia, da det brøt ut i brann 1. november 2009 etter at oljefeltet hadde lekket olje i ti uker. Operatør på feltet var det thailandske selskapet PTTEP. Død fisk og oljeklumper ble funnet nær den indonesiske kysten. «West Atlas» ble levert fra Kffelverftet høsten 2007.
Oljesølet skjedde i Timorsjøen utenfor Vest-Australia siden 21. august 2009 og utviklet seg til et av Australias verste. Oljefeltet ligger utenfor Kimberley-kysten, 250 kilometer nord for Truscott, og 690 kilometer vest for Darwin.
Australias Department of Resources, Energy, and Tourism beregnet oljesølet til 2000 fat per dag.
«West Sirius» er en halvt nedsenkbar borerigg som kan bore på havdyp større enn 10 000 fot.
Den 24. juli 2008 startet Seadrills nye «West Sirius» på jobb for Devon Energy i Mexicogolfen. «West Sirius» ble levert 31. mars 2008 fra Jurong Shipyard i Singapore og har seksårskontrakt med Devon Energy for drift i Gulf of Mexico. «West Sirius» er den første av åtte dypvannsrigger som Seadrill har bestilt fra Jurong-verftet.
Ved Deepwater Horizon-utblåsningen lå «West Sirius» i nærheten av ulykkesbrønnen og fikk boreforbud. «West Sirius» ble brukt til å installere frittstående stigerør.
Rosneft

Rosneft (russisk:Росне́фть, IPA: [rɐˈsnʲeftʲ];) er et russisk oljeselskap med den russiske stat som majoritetseier. Rosneft har hovedkontor på Baltsjug i Moskva og driver både oppstrøms- og nedstrømsaktivitet.
Rosneft driver letevirksomhet og produksjon av olje og naturgass i flere deler av Russland samt offshore i Svartehavet, Barentshavet, Det kaspiske hav og ved Sakhalin. Rosneft driver raffinerier i Tuapse ved Svartehavet og i Komsomolsk-na-Amure i Russlands fjerne østen. Selskapet driver bensinstasjoner over store deler av Russland.
Rosneft samarbeider med Petróleos de Venezuela om oljeutvinning i Venezuela. Selskapet administrerende direktør Igor Setsjin, anses å være en nær støttespiller til Russlands president, Vladimir Putin og har fått kallenavnet Darth Vader. Etter Russlands angrep på Ukraina i februar 2022 ble Setsjin ilagt sanksjoner fra blant annet EU.
Rosneft var representert i Norge gjennom RN Nordic Oil. Etter Russlands angrep på Ukraina tok Den norske Helsingforskomité og flere norske politiske partier til orde for å forby at selskapet skulle få lisenser i Norge. I mars 2022 ble RN Nordic Oil suspendert fra næringsorganisasjonen Norsk Olje og Gass (NHO). I juni 2022 ble RN Nordic Oil lagt ned.
Rosneft ble etablert i 1993 som et statseid selskap. I 1995 ble Rosneft omdannet til aksjeselskap. Rosneft vokste bl.a. etter oppkjøp av eiendeler fra det tidligere selskapet Yukos. I 2006 ble ca. 15 % av aksjene privatisert da Rosneft ble børsnotert på Russian Trading System og på London Stock Exchange.
Etter oppkjøpet av TNK-BP i 2013 ble Rosneft verdens største produsent av olje med en daglig produksjon på 4,6 millioner fat oljeekvivalenter.
INTSOK

INTSOK var en norsk ideell stiftelse som ble grunnlagt i 1997 av Olje- og energidepartementet, Næringsdepartementet og Utenriksdepartementet i samarbeid med Næringslivets hovedorganisasjon, Rederiforbundet og Norsk Olje og Gass, samt oljeselskapene Equinor, Saga Petroleum og Norsk Hydro. I 2016 ba Olje- og energidepartementet INTSOK om å overta virksomheten til Intpow og slå sammen de to organisasjonene. Den nye organisasjonen, Norwegian Energy Partners, vil fra 2017 arbeide med leverandørindustrien innenfor fornybart (vind, vann, sol), i tillegg til olje og gass som tidligere.
INTSOKs hovedoppgave var å bidra til internasjonalisering av olje- og gass leverandørindustrien i Norge, gjennom å skape møteplasser der norsk industri kan møte kunder i utlandet. Kunder er i hovedsak de store internasjonale oljeselskapene, nasjonale oljeselskap og store ingeniørselskaper. Verdien av eksporten fra denne industrisektoren var ved INTSOKs oppstart i 1997 på ca. 16 milliarder NOK og hadde i 2015 økt til over 200 milliarder NOK.
Partnerbedriftene til INTSOK består av mange små og mellomstore bedrifter, samt store internasjonale aktører som Equinor, Kværner og Aker Solutions. For å kunne bli partner i INTSOK må bedriftene oppfylle kriterier som å bidra til norske arbeidsplasser og at overskuddet fra den norske virksomheten skal skattlegges i Norge. Per 1. januar 2016 hadde INTSOK ca 230 partnerbedrifter.
Hovedmarkeder for INTSOK er oljerike nasjoner, slik som Storbritannia, Brasil, Canada, Kina, Mexico, Russland og USA.
Administrerende direktør for stiftelsen fra 1997 til 2013 var K. Gulbrand Wangen, mens Sjur E. Bratland overtok rollen fra 2013.
Aker BP

Aker BP ASA (OSE: AKERBP) er et norsk almenaksjeselskap etablert av Aker, BP og Det norske oljeselskap i 2016 som en fusjon mellom BP Norge og Det norske oljeselskap. Det eies i fellesskap av Aker (40 %), BP (30 %) og andre eiere (30 %).
Selskapet har 1 649 ansatte (2018) og er notert på Oslo Børs. Styreleder er Øyvind Eriksen.
Det har 156 lisenser på norsk kontinentalsokkel (hvorav 92 er operatørskap) og ca. 906 millioner fat P50-reserver, med en samlet 2019-produksjon på rundt 155 900 fat per dag.
I desember 2021 kjøpte Aker BP Lundin Energys olje- og gassvirksomhet i en avtale verdt 125 milliarder kroner. Det kombinerte selskapet blir nest størst etter Equinor på norsk sokkel.
Ole Gunnar Austvik

Ole Gunnar Kaldor Austvik (født 1952) er en norsk sosialøkonom og statsviter, som er spesialist på politisk økonomi, olje- og gasspolitikk og europeisk integrasjon. Austvik er professor ved Høgskolen i Lillehammer der han var viserektor for forskning fram til 2013. Han er også forsker II ved Norsk utenrikspolitisk institutt og senior fellow på Center for Business and Government (M-RCBG) på Harvard Kennedy School of Government.
Austvik tok Cand.oecon.-graden i samfunnsøkonomi i 1980 og avla i 2009 dr.philos.-graden i statsvitenskap, begge deler fra Universitetet i Oslo. Han har graden MPA i politisk økonomi fra John F. Kennedy School of Government ved Harvard University i 1989.
Han var professor ved Handelshøyskolen BI 2013-16 og har også arbeidet ved Statistisk sentralbyrå.[1]
Strayer-Voigt, Inc.

Strayer-Voigt, Inc. (SVI) er en amerikansk våpenprodusent som markedsfører sine produkter under merkenavnet Infinity Firearms. De er kjent for sine modulære varianter av 1911-pistolen som går under kallenavnet 2011, som ble utviklet for sportsskyting i 1990-årene samtidig med STI International, Inc., og disse to selskapene deler patenter. 2011-pistolen kalles modulær av SVI fordi den nedre delen av grepet og avtrekkerbøylen kan adskilles fra resten av rammen som består av støvdeksel og skinner til glidestykket. Grepsdelen har vært produsert i ulike materialer, inkludert plastikk, karbonstål, rustfritt stål, titan og aluminium. Denne modulariteten har igjen muligens vært en inspirasjonskilde til nyere design som SIG Sauer P320.
Strayer-Voigt, Inc. ble startet i juni 1994 da Sandy Strayer forlot STI International Inc for å danne sitt eget selskap. STI stod opprinnelig for Strayer-Tripp International, men ble omdøpt til å stå for Science, Technology, Ingenuity da Strayer forlot selskapet. Sandy Strayer slo seg sammen med sportsskytteren og våpensmeden Michael Voigt for å produsere og markedsføre deres egne serie av 2011-pistoler. Siden har andre produsenter også kommetmed 2011-kloner, inkludert BUL og SPS.
Opprinnelig hadde 2011-designet et polymergrep, som var et delt patentdesign mellom Strayer-Voigt og STI International Inc. Fordelen med polymergrepet var at grepet kunne lages svært slankt på enkelte steder slik at man kunne benytte seg av dobbeltradede magasiner uten en betydelig økning i grepstykkelse. På denne måten kunne man øke magasinkapasiteten til 1911-plattformen fra opprinnelige 7-skudds .45 ACP til 14-skudds .45 ACP. Dagens SVI 2011 lages med CNC-maskinerte metallgrep.
2011-pistoler har vært svært populære til konkurransebruk, men krever også mye håndarbeid for å produsere hvilket gjør dem kostbare. I 2019 begynte SVI-pistoler på $4200 før eventuelle tilpasninger. 2011-pistoler fås i kamringer som 9×19 mm, .38 Super, 9×23 Win, .40 S&W, .357 SIG, .45 ACP og 10 mm Auto. SVI skiller seg fra andre 2011-pistoler ved at de har utskiftbar støtbunn, hvilket gjør at samme glidestykke kan brukes med ulike kamringer i samme våpen. SVI garangerer for at egenpresisjonen til pistolene deres skal være bedre enn 40 mm på 50 m (0.8 mrad), hvilket regnes som svært bra presisjon for en pistol.
Olje

Olje er en væske (av organisk opprinnelse) som ikke er oppløselig i vann. Oljer deles i fete oljer (for eksempel olivenolje, tran), flyktige oljer (terpentin) og mineraloljer (bensin, parafin). Fete oljer og mineraloljer er kjemisk svært ulike og fete oljer er i realiteten fett med smeltepunkt under romtemperatur. Ordet olje er et ikke-vitenskapelig ord for alle væsker med omtrentlig samme viskositet, uten å ta hensyn til væskens kjemiske innhold. I vitenskapen brukes ofte væskens alkaniske egenskaper i navnet, for å presisere hva man snakker om.
Olje er også både en energikilde og en energibærer. Dette vil si at den kan både holde på og frakte energien slik at det kan brukes på et annet tidspunkt (slik som hydrogen og kull) og være en kilde som man kan høste energi fra (som vindkraft og vannkraft).
Olje har ingen eller liten elektrisk polarisering, som gjør at den ikke enkelt kan blandes med eller løses i polariserte væsker (som vann). Men derimot er det lett oppløselig i andre upolariserte væsker.
I likhet med andre væsker har olje ingen elastisitet, som gjør det anvendelig i hydrauliske systemer.
Oljer deles inn i noen grunntyper, som defineres ut fra opphavet til oljene, eller anvendelsen av oljen:
«Olje» som del av ordene oljegren, oljekvist og oljeblad, er ofte brukt i stedet for ordet oliven - se nærmere om dette under: Olivengren.
Cannabidiol

Cannabidiol eller CBD (C21H30O2) er en substans som i utgangspunktet anses som legemiddel i Norge, uavhengig av om det inneholder tetrahydrocannabinol (THC) eller ikke.
De fleste CBD-produkter som omsettes er ekstrakter utvunnet fra planter i cannabisslekten (Cannabis), i realiteten underarter av planten hamp (Cannabis sativa). CBD-produkter som inneholder en varierende lav mengde av THC (uavhengig av hvor mye), den rusgivende hovedkomponenten i cannabis, blir ansett som et rusmiddel. CBD som inneholder THC regnes som narkotika i Norge, og det er derfor ikke tillatt å tilvirke, anskaffe, omsette, innføre, utføre, oppbevare, besitte eller bruke stoffet uten særskilt tillatelse. Disse ekstraktene omfattes også av FNs narkotikakonvensjonen.
CBD-produkter er under klinisk utprøving for blant annet epilepsi og noen andre spesielt smertefulle tilstander, der pasientene av ulike årsaker ikke kan bruke eller er resistente mot tradisjonell medikamentell behandling.
CBD-produkter klassifiseres gjerne i tre klasser:
Langtidsbruk av høye doser vil gi avhengighet og seponeres over tid for å unngå abstinenssymptomer som panikkangst, motløshet, sviktende appetitt med mer.
Det finnes i øyeblikket ingen godkjente legemidler med CBD (uten THC) godkjent i Norge. En lege kan søke om godkjenningsfritak for legemidler med CBD fra utlandet, og produktet må da importeres av et apotek for brukeren. Det forutsettes da at produktet er lovlig omsatt i det landet det importeres fra. For CBD-produkter med et THC-innhold under 1 % har Helsedirektoratet gitt generell rekvireringstillatelse til alle leger med forskrivningsrett for legemidler i gruppe A. Legen må allikevel søke Legemiddelverket om godkjenningsfritak. Det er i første rekke CBD-olje fremstilt ved Glostrup Apotek i Danmark som importeres til Norge, i hovedsak til behandling av akutte smerter (blant annet noen typer hodepine, multippel sklerose og kreft), epilepsi, fibromyalgi og PTSD. I Norger er det tillatt med bruk av syntetisk CBD i kosmetiske produkter, som registreres hos Mattilsynet.
Tina Bru

Tina Bru (født 1986) er en norsk politiker som er stortingsrepresentant fra Rogaland siden 2013 og 2. nestleder i Høyre siden 2020.
Bru var olje- og energiminister i Erna Solbergs regjering fra januar 2020 til regjeringen gikk av i oktober 2021.
Hun har årsstudium i religionsvitenskap fra Universitetet i Stavanger fra 2009 og bachelorgrad i endringsledelse fra BI fra 2012.
Bru bor i Sandnes, vokste opp på Østlandet, men bodde også flere år i USA som barn. Hun er gift og har ett barn.
I 2005 meldte hun seg inn i Unge Høyre. Hun var 2. nestleder og fylkessekretær i Rogaland Unge Høyre 2006–2007, leder i Rogaland Unge Høyre 2007–2008, medlem av Eiganes og Våland bydelsutvalg 2007–2011 og medlem av Unge Høyres sentralstyre 2008–2010. Hun var politisk rådgiver for Stavanger Høyre og Høyres bystyregruppe 2008–2010, Rogaland Høyre 2011–2012 og fylkesordfører Janne Johnsen 2012–2013. Hun har også vært butikkmedarbeider.
Bru var 1. vararepresentant til Stortinget fra Rogaland 2009–2013, og møtte en tid for Arve Kambe. Bru ble medlem av Stavanger bystyre og Rogaland fylkesting i 2011. Høsten 2012 ble Bru nominert som Høyres 4. kandidat til Stortinget fra Rogaland foran stortingsvalget i 2013.
Til Høyres landsmøte 2020 har hun meddelt valgkomitéen at hun ikke tar gjenvalg som leder av Høyres kvinneforum og åpner samtidig for at hun kan ta over for Høyres avtroppende 2. nestleder Bent Høie. 5. februar ble Bru innstilt av valgkomiteen til Høyres landsmøte som 2. nestleder i Høyre . På Høyres utsatte landsmøte ble Bru i september 2020 valgt til Bent Høies etterfølger som ny 2. nestleder i Høyre.
24. januar 2020 ble Tina Bru utnevnt til olje- og energiminister i Erna Solbergs regjering, etter at Fremskrittspartiet gikk ut av regjeringen samme dag. Mange uttrykte store forventninger til Bru som statsråd, og utnevnelsen ble godt mottatt av mange i industrien og energibransjen. 14. oktober 2021 gikk Bru av sammen med resten av Erna Solbergs regjering.
Bru er sammen med Henrik Asheim og Peter Frølich programledere i podkasten Stortingsrestauranten'’.
Rambøll

Rambøll er et firma som tilbyr rådgivende ingeniørtjenester innen bygg, samferdsel, byutvikling, energi, vann, miljø og helse, olje og gass, i tillegg til tjenester innen arkitektur og management consulting.
Selskapet har per 2024 over 18 000 ansatte, fordelt på 300 kontorer i 35 land verden over.
Rambøll ble grunnlagt i København i 1945, under navnet Rambøll & Hannemann. Selskapets grunnleggere var Børge Johannes Rambøll og Johan Georg Hannemann, to ingeniører som møttes på Danmarks tekniske universitet (DTU).
Gjennom vekst og oppkjøp vokste selskapet og spredte seg til de andre nordiske landene. Ved oppkjøpet av svenske Scandiaconsult i 2003 ble Rambøll det største rådgivende ingeniørselskapet i Norden.
I Norge har Rambøll 16 lokale kontorer, med tilsammen 1500 ansatte.
Rambøll eies av en stiftelse.
Rambøll er delt inn i syv fagenheter, som tilbyr tjenester innen:
Disse enhetene jobber ofte tett sammen på prosjekter.
Energidepartementet (Norge)

Energidepartementet, opprettet i 1997 som Olje- og energidepartementet, er et norsk departement som har ansvar for norsk energipolitikk. Et overordnet mål er å sikre høy verdiskaping gjennom effektiv og miljøvennlig forvaltning av energiressursene (effektiv energibruk).
Departementet ble opprettet 1. januar 1997 med utgangspunkt i den del av det tidligere Nærings- og energidepartementet som arbeidet med olje- og energispørsmål. Energi­sektoren hadde også sitt eget departement i perioden 1978–1992. Departementet skiftet navn til det nåværende 1. januar 2024.
I terrorangrepet 22. juli 2011 ble departementets kontorer utsatt for store skader. En kraftig bombe gikk av i Grubbegata og ødela bygget og flere nærliggende bygg. Åtte personer ble drept i dette bombeangrepet.
Departementet er organisert i fire avdelinger, samt EU/EØS-enheten, Kommunikasjons­enheten og Departementsrådens stab:
Standardization in oil industry

Standardization in oil industry seeks to promote a better standardization within the oil and energy industry. It promotes this objective by highlighting areas where standardization has worked well, where it has not, and why. This provokes discussions for better standardization. The overall purpose of the document is to issue a guideline on the application of IEC 61508 and IEC 61511 in the Norwegian Petroleum Industry, and thereby simplify the use of the standards.
According to the Petroleum Safety Authority Norway (PSA), management regulations (§1 and §2), performance requirements shall be established for all safety barriers on an installation. For instrumented safety systems, special reference is made to IEC 61508 and this document as the recommended standard for specification, design and operation of such safety systems.
Whereas IEC 61508 describes a fully risk-based approach for determining Safety Integrity Level (SIL) requirements, this document provides minimum SIL requirements for the most common instrumented safety functions on a petroleum production installation (ref. chapter 7). Deviations from these requirements may however be identified (ref. section 7.7), and in such case, the overall methodology and documentation should be in accordance with IEC 61508.
There are still many standards in use within the industry. Shell for example use the IPF method, BP has its own. These standards could be supplements to areas lacking within the standards. Experience shows that the majors tend to go against standards but non adoption of standards tend to lead to unclarity of intention, mistaken interpretations which then leads to costs creep, gold plating and scope.
OLF 70 is one of several joint industry project between oil industry operators and the various suppliers of services and equipment in the industry.
OLF, the Norwegian Oil Industry Association, is a professional body and employer's association for oil and supplier companies (engaged in the field of exploration and production of oil and gas) on the Norwegian continental shelf. OLF is a member of the Confederation of Norwegian Business and Industry. OLF participates in the petroleum industry, as an advocate in matters that concern the entire sector.
The PPDM Association is a global, not-for-profit organization that develops data management standards for the petroleum industry. See Professional Petroleum Data Management Association
Volvo Deal

The Volvo Deal was a plan for industrial cooperation between Norway and Sweden whereby Norway would get 40% of the shares of the Volvo car manufacturing concern, while Volvo would get control over oil resources on the Norwegian continental shelf. Out of the three unprospected North Sea areas that Sweden was offered in exchange only one turned out to have gas, and none of them had oil. The plan was rejected in January 1979 by Volvo's shareholders, who believed that Volvo was being sold too cheaply and that the Norwegian oil industry was not worth so much. Parts of the Norwegian Storting (parliament) were also skeptical. This was an important moment in Norwegian and Swedish economic history. Norway's oil resources later gave rise to significant wealth, some of which was spent while some was saved in the country's sovereign wealth fund. In 2018, the fund reached US$1 trillion. Meanwhile, Volvo was bought by the Chinese company Geely in 2010.
Fixed platform

A fixed platform is a type of offshore platform used for the extraction of petroleum or gas. These platforms are built on concrete and/or steel legs directly planted onto the seabed, supporting a deck with space for drilling rigs, production facilities and crew quarters. Such platforms are, by virtue of their immobility, designed for very long-term use. Various types of structure are used, steel jacket, concrete caisson, floating steel and even floating concrete. Steel jackets are vertical sections made of tubular steel members, and are usually piled into the seabed. Concrete caisson structures, pioneered by the Condeep concept, often have in-built oil storage in tanks below the sea surface and these tanks were often used as a flotation capability, allowing them to be built close to shore (Norwegian fjords and Scottish firths are popular because they are sheltered and deep enough) and then floated to their final position where they are sunk to the seabed. Fixed platforms are economically feasible for installation in water depths up to about 500 feet (150 m); for deeper depths a floating production system, or a subsea pipeline to land or to shallower water depths for processing, would usually be considered.
Draupner platform

The Draupner platform is a gas platform for the extraction of natural gas in the North Sea consisting of the Draupner S and E riser platforms. It is located in the Norwegian North Sea block 16/11 160 km (99 mi) offshore from Norway. The complex consists of seven risers and two riser platforms standing in 70 m (230 ft) water depth and linked by a bridge. Draupner E is the first major oil platform using jacket-type construction supported on a bucket foundation and suction anchors. The complex is owned by Gassled and operated by Gassco. The technical service provider is Equinor.
The Draupner platform is a key hub for monitoring pressure, volume and quality of gas flows in Norway's offshore gas pipelines. Draupner S was installed in 1984 as part of the Statpipe system. It connects the Statpipe lines from Heimdal and Kårstø for onward transmission to the Ekofisk oil field. In April 1985, first gas was transferred through the platform. Draupner E was installed in 1994 as part of the Europipe I pipeline. Europipe I, Franpipe and Zeepipe II B are connected to the Draupner E, while Statpipe and Zeepipe I are connected to the Draupner S.
The platform was built with an extensive array of instruments to monitor wave height, slope, acceleration and movement of the pillars and foundations. In 1995, a laser rangefinder monitoring instrument detected a rogue wave, which became known as the Draupner wave. This wave provided additional scientific evidence for the existence of rogue waves to a previous observation done on the Gorm Platform in the Danish sector in 1984.
Diamond Offshore Drilling

Diamond Offshore Drilling, Inc. is an offshore drilling contractor. The company is headquartered in Katy, Texas, United States, and has major offices in Australia, Brazil, Mexico, Scotland, Singapore, and Norway.
It operates 15 drilling rigs including 11 semi-submersible platforms and 4 drillships. In September 2024, Noble Corporation completed its acquisition of the Texas firm.
In the early 1960s, Brewster-Bartle, an onshore drilling company, filed bankruptcy. In 1964, Don McMahon acquired Brewster-Bartle from its bank creditors and formed Diamond M Drilling Company, named after Diamond M Acres, his ranch near Simonton, Texas, which then expanded into offshore drilling.
In 1970, Diamond M became a public company via an initial public offering. Twelve years after being acquired by Kaneb Services for $102 million, the firm was sold for $48.5 million to Loews Corporation in 1989.
In 1992, Diamond M Corporation acquired ODECO from Murphy Oil for $358 million. Shortly thereafter, Diamond M Corp. briefly changed its name to Diamond M-ODECO Drilling Inc. before becoming Diamond Offshore Drilling, Inc. in 1993.
In October 1995, the company once again became a public company via an initial public offering, listing on the New York Stock Exchange. In April 1996, the company acquired Arethusa for $516 million in stock; Arethusa had previously acquired Zapata Corporation (now HRG Group).
In May 2012, the company ordered a $655 million drillship from Hyundai Heavy Industries. In September 2016, seven months after discontinuing the quarterly cash dividend payment, the firm was removed from the S&P 500 Index.
In 2019, the company's revenues were primarily from Hess Corporation (28.9%), Occidental Petroleum (20.6%), Petrobras (19.5%), and BP (3.1%). Operations in the United States accounted for 52.5% of the company's revenues in 2019.
In April 2020, the company filed for bankruptcy in part due to the oil price collapse following the reduction in oil demand during the COVID-19 pandemic. The company was criticized for taking CARES Act bailout money - intended for small businesses - and, in bankruptcy court, turning it into executive bonuses.
In June 2024, offshore drilling contracting company Noble Corporation announced it would acquire Diamond Offshore for $1.6 billion in a cash-and-stock deal. The transaction was completed in September.
In 1989, Diamond's predecessor bought 6 drilling rigs from the predecessor of Kaneb Management. Some of Kaneb's employees continued to work for Diamond after the transaction and then sued Diamond for personal injuries they allegedly suffered from asbestos exposure while they worked for Kaneb. In a 2013 filing with the SEC, Diamond acknowledged that its equipment had been used for the "manufacture and use of asbestos-containing drilling mud" but sought to be indemnified from liability.
Official website
Dolphin Drilling

Dolphin Drilling Holdings Limited is an offshore drilling rig company headquartered in Aberdeen, Scotland, United Kingdom with its main subsidiary Dolphin Drilling AS located in Sandnes, Norway. Until 2019, Dolphin Drilling had its headquarters in Oslo, Norway.
The company offers services for the offshore industry within offshore drilling. Dolphin Drilling is one of the oldest and most trusted global drilling contractors, with a 60-year legacy of excellence in offshore drilling, emphasising safety and operational performance.
In 1965, A/S Aker Drilling Company Ltd. (Dolphin Drilling) was established. In 1976, Fred. Olsen & Co. acquired Aker Drilling Services, and renamed it Dolphin Services A/S.
In 1997, based on Dolphin Services A/S, the Fred. Olsen Energy ASA was formed. The company was listed on Oslo Stock Exchange with the tickers FOE and later DDASA. In 1998, its remotely operated vehicle division was sold to Stolt Comex Seaways (now Subsea 7). In 2003, Dolphin Well Services AS was sold to PSL Energy Services Limited.
Fred. Olsen Energy ASA was renamed to Dolphin Drilling ASA in December 2018. In June 2019, Dolphin Drilling filed for bankruptcy. The main shareholders that time were the companies Bonheur and Ganger Rolf ASA, controlled by the Olsen family. A debt investor SVP Global acquired more than 90% of the company's debts and transferred its operating subsidiaries to a new Jersey-registered holding company, Dolphin Drilling Holdings Limited. Shortly afterwards, the international headquarters of the company were moved to Aberdeen.
In May 2022, it was announced that Cyprus-headquartered oilfield services company, SD Standard ETC had acquired a 25% stake in Dolphin Drilling, as part of a $10 million USD deal.
As of March 2025, Dolphin Drilling AS underwent changes in its ownership structure:​
Fleet owned and operated:
Songa Offshore

Songa Offshore SE is a European offshore drilling contractor founded in 2005 with offices in Cyprus, Stavanger, Oslo, Houston, Kuala Lumpur, Aberdeen, and Singapore.
Songa Offshore AS was founded in January 2005 with the purchase of the two semisubmersibles, Mata Redonda and La Muralla. Mata Redonda was renamed Songa Venus and La Muralla was renamed Songa Mercur.
Songa Offshore was listed on the Oslo Stock Exchange 26 January 2006. In May 2009 Songa Offshore SE was redomiciled to Cyprus, and it is registered in Limassol, Cyprus.
Songa Offshore bought the Songa Dee from Stena Offshore in June 2006. After that Songa Trym (2006) and Songa Delta (2008) was bought from Odfjell Drilling.
Before Transoceans acquisition, Songa Offshore SE were the largest semi submersible drilling contractor on the Norwegian Continental Shelf (NCS) with seven drilling units in operation, after the delivery of the four new Category D Rigs delivered in 2015 From the DSME yard in Korea.
In 2013 the company changed out the management of the company and Mr. Bjørnar Iversen became CEO of the company and the company went true a significant restructuring where Mr. Frederik Wilhelm Mohn became the majority shareholder. The restructuring of Songa Offshore SE was elected by Marine Money Conference to be the offshore restructuring deal of the year 2013, world wide.
The company changed the strategy in 2013 to focus on the harsh environment North Atlantic mid-water market and sold the South East Asia rigs, Songa Mercur and Songa Venus, to Opus Offshore in July 2014.
The company stands today out as a focused and leading player in the North Atlantic drilling market.
On August 15, 2017, Transocean announced it was acquiring Songa Offshore for US$1.2 billion in cash, and an enterprise value of approximately US$3.4 billion. The complete transfer of business to Transocean was done by January 30, 2018.
Songa Offshore operates seven semi-submersibles oil rigs.
In 2014, Songa Offshore sold Songa Venus and Songa Mercur rigs to Opus Offshore as a part of the deal creating Songa-Opus joint venture Songa Opus Offshore Drilling Pte Ltd (SOOD) that incorporates Songa's international operations. Ordered Cat D rigs were delivered in 2015. All of them, being built by Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering, will are chartered by Statoil. These rigs are designed to drill at mature oil fields off Norway.
Odfjell Drilling

Odfjell Drilling Ltd. is an oil drilling, well service, and engineering company.
The company has 3 divisions:
The company was established in 1973 as an affiliate of Odfjell. In 1974, the first rigs were delivered from Aker ASA, and started service for ELF and Saga Petroleum. The first production drilling contract was awarded by Statoil on the Statfjord oil field in 1979. In 1984, the company expanded to the United Kingdom with a semi-submersible rig for Hamilton Brothers Oil & Gas. In 1989 the company opened an office in Singapore. In 1995, the company decided to concentrate on the North Sea.
In 2013, the company became a public company via an initial public offering on the Oslo Stock Exchange.
In 2017, the company sold its 37% interest in Robotic Drilling Systems, which it acquired in 2014.
In 2018, the company announced plans to expand its rig count from 4 to 6 to 10.
In 2018, the company acquired a drilling rig from Samsung.
Drill, baby, drill

"Drill, baby, drill!" was a 2008 Republican campaign slogan first used at the 2008 Republican National Convention by former Maryland lieutenant governor Michael Steele, who was later elected chairman of the Republican National Committee. The slogan expressed support for increased drilling for petroleum and gas as sources of additional energy and gained further prominence after it was used by Republican vice presidential nominee Sarah Palin during the vice-presidential debate. President Donald Trump used the phrase repeatedly during his 2024 presidential campaign, including when speaking at the 2024 Republican National Convention, as well as at his 2025 inaugural address.
On October 2, 2008, at the vice-presidential debate between Sarah Palin and Joe Biden, "drill, baby, drill" reached a new prominence. Referring to the energy crisis and McCain's 20 votes against funding solar and wind energy, Joe Biden stated that McCain thinks "the only answer is drill, drill, drill. Drill we must, but it will take 10 years for one drop of oil to come out of any of the wells that will be drilled." Palin responded, "The chant is 'drill, baby, drill.' And that's what we hear all across this country in our rallies because people are so hungry for those domestic sources of energy to be tapped into."
Republicans continued to use the slogan after the 2008 election. In 2010, however, the slogan received renewed attention because of the Deepwater Horizon oil spill, a major oil spill at a BP offshore drilling rig in the Gulf of Mexico. The spill caused extensive environmental damages and economic losses estimated in the billions of dollars. As a result, some proponents of "Drill, baby, drill" became embarrassed about their previous support. The slogan was parodied as "Spill, baby, spill", and "Kill, baby, Kill". Two senior Republican senators, Jon Kyl and Pat Roberts, made comments attempting to distance themselves and the Republican Party from the slogan.
Fred Krupp of the Environmental Defense Fund in 2014 harked back to the "drill baby" phrase as he launched a renewed effort to limit the environmental impact of hydraulic fracturing (fracking).
The Norwegian Progress Party's Youth Wing also used the slogan "Drill, baby, drill!" in 2021 to symbolize that the party does not want Norway to stop drilling for oil and gas.
Petronius (oil platform)

Petronius is a deepwater compliant tower oil platform built from 1997 to 2000 and operated by Chevron in the Gulf of Mexico, 210 km (130.5 mi) southeast of New Orleans, United States.
A compliant piled tower design, it is 640 metres (2,100 ft) high to the tip of flare boom from the mudline (sea floor) and was arguably the tallest free-standing structure in the world, until surpassed by the Burj Khalifa in 2010. This claim is disputed since only 75 metres (246 ft) of the platform are above water and it is unknown if the structure could support itself on land, as it is partially supported by buoyancy. The multi-deck topsides are 64 metres (210 ft) by 43 metres (141 ft) by 18.3 metres (60 ft) high and hold 21 well slots. The compliant tower weighs around 43,000 tons with the topside weighing in at an additional 7,500 tons Around 9,600 m (60,000 barrels) of oil and 3,000,000 m (100 million cubic feet) of natural gas are extracted daily by the platform.
The platform is situated to exploit the Petronius field, discovered in 1995 in Viosca Knoll (block VK 786) and named after Petronius, the Roman writer. The seabed is 535 m (1,754 ft) below the platform. The compliant tower design is more flexible than conventional land structures to cope better with sea forces. It can deflect (sway) in excess of 2% of height. Most buildings are kept to within 0.5% of height in order to have occupants not feel uneasy during periods of movement.
Construction began in 1997 by J Ray McDermott with the seabed mooring system. The contract for the platform was budgeted at $200 million with total costs of around $500 million. The 4000-tonne North Module was installed in November 1998, but the attempt to install the slightly lighter South Module in December of that year ended with the unit on the seabed. A replacement module was built and installed by Saipem 7000 in May 2000.
29°06′30″N 87°56′30″W﻿ / ﻿29.10833°N 87.94167°W﻿ / 29.10833; -87.94167
List of countries by proven oil reserves

Proven oil reserves are those quantities of petroleum which, by analysis of geological and engineering data, can be estimated, with a high degree of confidence, to be commercially recoverable from a given date forward from known reservoirs and under current economic conditions.
Some statistics on this page are disputed and controversial—different sources (OPEC, CIA World Factbook, oil companies) give different figures. Some of the differences reflect different types of oil included. Different estimates may or may not include oil shale, mined oil sands or natural gas liquids.
Because proven reserves include oil recoverable under current economic conditions, nations may see large increases in proven reserves when known, but previously uneconomic deposits become economic to develop. In this way, Canada's proven reserves increased suddenly in 2003 when the oil sands of Alberta were seen to be economically viable. Similarly, Venezuela's proven reserves jumped in the late 2000s when the heavy oil of the Orinoco Belt was judged economic.
Sources sometimes differ on the volume of proven oil reserves. The differences sometimes result from different classes of oil included, and sometimes result from different definitions of proven. (The data below does not seem to include shale oil and other unconventional sources of oil such as tar sands. For instance, North America has over 3 trillion barrels of shale oil reserves, and the majority of oil produced in the US is from shale, leading to the paradoxical data below that the US will finish all its oil at 2024 production levels in 10 years.)
Reserve amounts are listed in millions of barrels.
* indicates links to "Oil reserves in Country or Territory" or "Energy in Country or Territory" pages.
EMP2 platform

The EMP2 (Efficient Modular Platform) is a modular car platform which is jointly developed and used by French car manufacturer PSA Group (merged into Stellantis since 2021) for compact and mid-size cars with front wheel drive or four wheel drive and transverse engine. It replaces the PF2 and PF3 platforms in one combined modular platform, and cost PSA €630 million to develop.
The EMP2 platform is highly modular, with a choice of short and long wheelbase, low or high riding height, and a choice of independent multi-link or twisted-beam rear suspension. Comparing to the predecessor PF2, the platform reduces the weight by 70 kg using very high strength steel, aluminum and magnesium alloys, and composite materials.
This platform was first used on the second-generation Citroën C4 Picasso and then on the second-generation Peugeot 308 and second-generation Peugeot 408.
The later iteration of the EMP2 has a degree of flexibility which allows four different track widths, five different wheelbase lengths, two different cockpit architectures, two rear axle architectures, several rear vehicle modules for various versions (short, long, five or seven-seater, single seats or rear bench, combustion engine or hybrid), and up to six different rear vehicle assemblies, which can be produced on the same assembly line.
PSA started production of the EMP2 platform at the Vigo plant (in Spain), under the 2013 Citroën C4 Picasso which was previewed by the Technospace concept car, and the 2013 Peugeot 308, which is produced in the Sochaux plant in France.
The EMP2 V1 is the first iteration of the EMP2 platform, which debuted in 2013 with the second-generation Citroën C4 Picasso and the second-generation Peugeot 308.
The EMP2 V2 is the second iteration of the EMP2 platform, which debuted in 2016. The V2 supports mild hybrid and plug-in hybrid powertrains.
The EMP2 V3 is the third iteration of the EMP2 platform, which debuted with the second-generation DS 4. The improved platform introduced 70 percent new components compared to the previous iteration. It supports mild hybrid, plug-in hybrid and battery electric powertrains.
Known colloquially as Imp vans (from EMP platform)
Nasi ayam periuk tanah

Nasi ayam periuk tanah (Bahasa Cina: 煲仔飯; pinyin: bāo zǎi fàn, Jawi: ‏ناسي ايم ڤريوق تانه‎‎), kadang-kadang diterjemahkan sebagai "kaserol nasi", ialah hidangan makan malam tradisional di China Selatan dan Asia Tenggara, terutamanya Hong Kong, Malaysia dan Singapura. Nasi itu dimasak terlebih dahulu, atau dalam beberapa kes separa masak, dan disambung dalam periuk tanah liat dengan bahan-bahan lain yang membentuk rasa nasi. Nasi ini menghasilkan kerak yang serupa dengan dolsot bibimbap Korea atau paella Sepanyol. Ia biasanya disajikan dengan ayam, sosej Cina dan sayur-sayuran, tetapi kebanyakan restoran menawarkan hidangan yang dapat disesuaikan dengan banyak pilihan protein.
Secara tradisional, memasak dilakukan di atas dapur arang, memberikan hidangan rasa yang unik. Beberapa tempat menghidangkannya dengan kicap pekat, manis dan kadang-kadang ikan masin kering. Memandangkan kaedah penyediaan yang memakan masa dan memasak lambat di dalam tanah liat, pelanggan mungkin harus menunggu jangka waktu (biasanya 15-30 minit) sebelum hidangan siap.
Nasi Lemak Antarabangsa

Nasi Lemak Antarabangsa ialah satu syarikat atau restoran francais makanan Melayu yang menyajikan makanan yang amat popular di Malaysia, iaitu nasi lemak.
Pada tahun 1973, Puan Normi Tandoh, pengasas perniagaan Nasi Lemak Antarabangsa mengambil langkah memulakan perniagaan nasi lemak di Kampung Baru yang ketika itu merupakan kawasan perumahan orang Melayu. Bermula dengan menanak beberapa kilogram beras, perniagaannya terus berkembang dari setahun ke setahun.
Dari menanak kira-kiri 5 kilogram beras sehari pada awal 70-an, Puan Normi perlu memasak sehingga 50 kilogram beras sehari untuk memenuhi permintaan pelanggan yang semakin mengenali kedainya. Keenakan nasi lemak Puan Normi terus mendapat sambutan masyarakat pelbagai kaum yang membuka hati ibu kepada enam anak itu untuk menamakan gerainya Nasi Lemak Antarabangsa. Nama itu dipilih bagi menghargai seorang juruterbang MAS ketika itu yang gemar membeli nasi lemak tersebut untuk dibawa ke luar negara setiap kali dia bertugas.
Keenakan nasi lemak Normi mula mendapat perhatian media apabila Harian Metro menjadi akhbar pertama menulis mengenai kehebatan Nasi Lemak Antarabangsa. Sejak itu, nama Nasi Lemak Antarabangsa bukan saja terus tersebar menerusi buah mulut orang ramai tetapi juga menerusi liputan media cetak dan eletronik.
Tahun 1990-an juga menyaksikan perubahan drastik dalam waktu perniagaan Puan Normi. Sejak memulakan perniagaaan pada tahun 1973, beliau mula berniaga dari pukul 6 pagi hingga sebelum tengahari. Tetapi atas permintaan para pelanggannya, pada bulan Ramadhan 1994, beliau telah mengubah waktu perniagaan dari 6 petang sehingga 10 malam yang kemudiannya dilanjutkan ke pukul 11 pagi keesokan harinya.
Alaf baru membawa banyak pembaharuan kepada perniagaaan Puan Normi. Namun abad ke-21 itu bermula dengan kemerosotan perniagaannya berikutan pembukaan Putrajaya sebagai pusat pentadbiran kerajaan menyebabkan ramai kakitangan kerajaan tidak lagi datang ke gerainya.
Namun lapan tahun memasuki alaf baru, beliau menyaksikan sendiri sesuatu yang tidak pernah diimpikannya, pembukaan sebuah restoran Nasi Lemak Antarabangsa berkonsepkan kafe. Tarikh bersejarah, 22 Disember 2008, restoran sulung Nasi Lemak Antarabangsa yang terletak di Danau Kota dirasmikan oleh Yang Berhormat Datuk Noh bin Omar, Menteri Pembangunan Usahawan dan Koperasi.
Nasi Lemak Antarabangsa juga menyediakan menu masakan lain, seperti:-
Pengasas, Puan. Normi Tandoh Haji Mazlan and Co. Encik. Saiful Azli Sufian Encik. Hafez from OK Traders Encik. Ameer Khan from Capital Magna Shaha Corporation Management & team Shaha Resources Sdn. Bhd.
Konsep dan komunikasi Mr. Kamarul Baharin Hj Khalid Encik. Zul Fadzli Encik. Khirzeri Ahmad Encik. Hasnan Hamzah Encik. George Miranda Red Snaper Sdn. Bhd.
Nasi Lemak Bamboo

Nasi Lemak Bamboo ialah rangkaian Restoran Nasi Lemak di Malaysia . Ibu pejabat terletak di Kota Kinabalu, Sabah.
Nasi Lemak Bamboo memiliki beberapa cawangan di dalam Malaysia, yang sebanyak 7 di Sabah, 1 di Labuan, 4 di Selangor dan 2 di Kuala Lumpur.