davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Trikken i Norrköping

Trikken i Norrköping, Sverige, ble åpnet i 1904 og har maksimalt hatt fire linjer (i 1957-1958). Siden linje 4 ble nedlagt i 1966 er det bare to linjer igjen: Linje 2 og linje 3. Sporvidden er 1435 millimeter.
Linje 2 går på strekningen Fridvalla – Kvarnberget og linje 3 går fra Vidablick til Klockaretorpet. Begge linjene passerer gjennom sentrale deler av byen, men linje 2 har der en østligere strekning enn linje 3 som går i gjennom hovedgaten Drottninggatan. Linje 2 har på 2000-tallet blitt forlengt med cirka fem kilometer, til Navestad i sydøstligste Norrköping. Den første delen av forlengelsen åpnet i 2006 og i 2011 ble den tredje og siste etappe i dette prosjekt klar. Prosjektet har innebåret at bydelen Klingsberg har mistet sin trikketrafikk (tre stoppesteder), men der finnes ennå spor.
De trikketyper som brukes i vanlig trafikk idag kalles M97 og M06. Noen trikker av den eldre type M67K kan brukes som reservekjøretøy. Disse trikker ble innkjøpt i sammenheng med Sveriges overgang fra venstre- til høyretrafikk i 1967 og kaltes da M67. Etter en ombygging og modernisering i 1990-årene fikk de sitt nåværende navn. På 2010-tallet har man hatt problemer med trikkemangel, blant annet på grunn av forsinkede leveranser av nye trikker av type M06 (Flexity Classic) fra Bombardier Transportation. I 2011 fikk man derfor gjennom Bombardier overta noen brukte trikker, som er bygget av Tatra på 1980-tallet og tidligere har gått i trafikk i Berlin. De betegnedes M11 men er ikke lenger i bruk.
Trikken i Norrköping kjøres idag av Veolia på oppdrag av Östgötatrafiken, som også har ansvaret for buss- og lokaltogstrafikk i Östergötlands län. Sporveien og trikkene eies av Norrköping kommune.
Manchester Metrolink

Manchester Metrolink er en bybane i Stor-Manchester-området. Den består av åtte linjer med totalt 105 km med spor av standard sporvidde og 99 holdeplasser noe som gjør det til det største metronettverket i Storbritannia.
Metrolink er eid av Transport for Greater Manchester (TfGM) og drives og vedlikeholdes under kontrakt av et konsortium bestående av Keolis og Amey. I 2019-20 var det 44.3 millioner passasjerer.
Nettverket består av åtte linjer som spriker ut fra Manchester sentrum til endeholdeplasser i Altrincham, Ashton-under-Lyne, Bury, East Didsbury, Eccles, Manchester Airport, Rochdale og Trafford Centre. Banen følger gatene i sentrum av Manchester (slik som vanlige trikker), men linjene som går ut til forstedene benytter tidligere jernbanelinjer. Systemet betjenes av Bombardier M5000 trikker.
Utvidelsen med en ny linje fra Pomona til Trafford Centre, et stort kjøpesenter, åpnet i mars 2020. Det er også spekulative planer om utvidelse til Stockport og en løkke rundt Wythenshawe. Det er også planer om innføring av noe som Metrolink beskriver som trikk-tog teknologi, noe som skal gjøre det mulig for Metrolink å dele linjer med vanlige tog.
Til å begynne med varierte prisene etter lengden en reiste, men i januar 2019 ble et nytt og mye enklere sonesystem innført. Billetter må kjøpes på forhånd da det vanligvis ikke er noen mulighet for å løse billett på trikken.
Billetter kjøpes fra billettautomater på stasjonene. De nyeste automatene aksepterer både kontanter og kort. Kortbetaling er enten via an vanlig kortleser og tastatur for PIN-kode eller via kontaktløs kortleser. Om man er en registrert bruker er det også mulig å betale med kontaktløse kort eller mobiltelefon via separate lesere. Man må da skanne kortet eller mobiltelefonen både på stasjonen en reiser fra og til. Kortet eller mobilen må være fullt tilgjengelig under hele reisen da separate billetter ikke blir skrevet ut. Mobiltelefon med dødt batteri regnes som ikke betalt billett.
På de fleste stasjoner er det ingen barrierer eller noen annen form for billettkontroll ved avreise eller ankomst, og sniking ble i 2006 estimert til mellom 2 og 6% av all brukere og i 2012 til omtrent 2.5% av alle brukere.
Metrolink har egne kontrollører som sjekker billetter og kort enten på toget eller ved ankomst, Straffetakster opp til £100 utstedes ved manglende billett eller om man ikke har sjekket inn med sitt kontaktløse kort før ombordstigning. Mellom 1992 of 2008 hadde Greater Manchester Police en egen Metrolink enhet som var ansvarlig for overvåking av Metrolinknettverket.
Long Island Rail Road

Long Island Rail Road (forkortet LIRR) er et jernbaneselskap i New York i USA, som betjener pendlere mellom øyene Manhattan i New York City og Long Island. LIRR driver den travleste nærbanen i Nord-Amerika, med cirka 335 000 passasjerer i døgnet. Som det eneste pendlertogselskapet i USA, kjører LIRRs tog døgnet rundt, alle årets dager, med en del tog utenfor myldretiden, i helger og på helligdager. Det er til sammen 124 stasjoner og mer enn 1100 kilometer med jernbanespor.
Selskapet ble etablert i 1834, og er dermed det eldste jernbaneselskapet i USA som fortsatt er aktivt. Selskapet eies av Metropolitan Transportation Authority (MTA) som MTA Long Island Rail Road. MTAs andre pendlertogselskap er Metro-North Railroad.
Sykkelparkering

En sykkelparkering er et sted hvor man kan parkere sykler når de ikke er i bruk, og er en viktig del av sykkelinfrastruktur og for sykkelbarheten i et område. Sikker sykkelparkering er en nøkkelfaktor som påvirker beslutningen om å sykle.
Eksempler på parkeringsfasiliteter inkluderer sykkelstativer med gode muligheter for å bruke sykkellås, låsbare sykkelskap og sykkelgarasje.
Når sykkelparkeringsmulighetene er dårlige kan syklister ta i bruk opportunistisk eller ad hoc sykkelparkering inntil rekkverk, skiltstolper, «gatemøbler» eller trær. Ved å sette opp A-stativer (som passer for de fleste sykler og kan låses via ramme og hjul) kan små deler av bilparkeringer tas i bruk som parkering for mange sykler.
Sykkelparkeringer bør være utformet på en slik måte at de forebygger sykkeltyveri. De kan med fordel være plassert godt synlig for publikum, belyst, overvåket og eventuelt bevoktet, i tillegg til bruk av registrering og sporing.
Dersom det skal oppmuntres til sykling som alternativ til bilkjøring bør sykkelparkering være mer praktisk og attraktivt enn å bruke nærliggende bilparkering. Dette kan innebære mange og synlige sykkelparkeringer nær inngangene til destinasjonene som betjenes.
Sykkelparkering ved kollektivstasjoner letter intermodal pendling (kombinert bruk av flere transportmidler, for eksempel buss og sykkel) og gjør at flere kan reise kollektivt.
Eksempler inkluderer sykkelhoteller ved knutepunkter som jernbane, t-bane, trikk/bybane, busstasjoner eller fergehavner som er nyttig ved pendling og ærender.
Det er en viktig del av sykkelplanlegging. Bestemmelser om sykkelparkering kan tas inn i kommunal politikk og forskrifter, og det er i økende grad krav til sykkelparkering ved nye utbygginger.
RethinkX

RethinkX er en tankesmie grunnlagt av Tony Seba og James Arbib som fokuserer på å identifisere disruptive innovasjoner som snart kan påvirke samfunnet.
Rethinking Transportation, som ble publisert i 2017, bygger på ideene i to av Sebas tidligere bøker. Tesen er at en konvergens av eksponentielt forbedrende faktorer innen 2030 vil gjøre det billigere for by- og forstadsbefolkningen å abonnere på transport som en tjeneste ved hjelp av selvkjørende elektriske biler, enn å eie sin egen bil. Faktorene inkluderer:
RethinkXs forutsigelser om transport som en tjeneste har ført til debatt. Kritikere var generelt enige om at overgangen til transport som en tjeneste vil finne sted, men at det vil ta mer tid eller bli mindre omfattende enn RethinkX har anslått.
Tammy Klein, grunnlegger og administrerende direktør av Transport Energy Strategies, uttalte at RethinkXs transport som en tjeneste-forutsigelser mangler «en grunnleggende forståelse av olje- og raffineringsindustrien, fremtidig brenseletterspørsel og hvor etterspørselen ville komme fra».
Jeff Siegel, i Energy and Capital erklærte at «fortsatt fremskritt i teknologi til slutt vil gjøre fornybar energi til det mest rasjonelle valget for elproduksjon og, i mange tilfeller, transport,» men at «sannheten er at man ikke kan stole på beslutningstakere for noe. Faktisk vil jeg hevde at på grunn av spesielle interesser som styrer vår regjering og manglende evne for de fleste politikere til å basere sine beslutninger på noe utover det som er i deres beste interesse (ikke det amerikanske folket), vil overgangen til en mer økonomisk bærekraftig energiøkonomi være langsommere enn det burde være».
Athens sporveisnett

Athens sporveier er det moderne offentlige sporvognstilbudet i Athen, Hellas. Det er eid og opereres av Urban Rail Transport (STASY) S.A. (Gresk: ΣΤΑΣΥ Α.E.).
STASY opererer en flåte på 35 Sirio sporvogner, som betjener tre linjer med 48 holdeplasser. Sporveisnettet omfatter en total lengde på 27 km, og dekker ti av Athens forsteder. Linjenettet går fra Syntagmaplassen til den sydvestlige forstaden Palaio Faliro hvor linjen deles i to grener; den første går langs Athens kystlinje mot den sydlige forstaden Voula, mens den andre går mot Pireusdistriktet Neo Faliro. Linjenettet dekker mesteparten av Saroniabuktas kyslinje. Athens STASY sporvogner frakter daglig 65 000 passasjerer og har 345 ansatte.
Operasjonene begynte i 1882 med hestetrukne sporvogner. Etter 1908 ble denne linjen med meterspor elektrifisert og ble etterhvert utvidet og omfattet til slutt 21 linjer.
Det opprinnelige nettet ble nedlagt i 1960 og erstattet med trolleybusser og miljøvennlige busser. Det ble i denne perioden anlagt en linje med normalspor frem til havnebyen Pireus. Denne ble anlagt og drevet av Hellenic Electric Railways.
I mars 2001 ble Tram S.A. establert som et offentlig transportselskap under oppsyn av Ministry of Transport and Communications som et selskap under Attiko Metro S.A., et statlig selskap som administrerer Athens metrosystem. Selskapet startet med å anlegge nye linjer tidlig i 2002, og ble operative i juli 2004, noen få uker før Sommer-OL i Athen. Byggingen ble finansiert av Third European Regional Development Fund og greske statlige midler.
I mars 2011 vedtok den greske regjeringen en lov som gjorde at ISAP og Athens sporveier ble overtatt av Athens Metro Operations Company (AMEL). Det nye selskapet fikk navnet "STASY S.A." (Gresk:ΣΤΑΣΥ Α.Ε.) og var underlagt OASA S.A. Sammenslutningen ble offisielt annonsert den 10. juni 2011.
Ved enkelte stasjonen er det billettluker, ellers selges billetter fra automater som finnes på alle stasjoner.
En kjøpt billett er gyldig i 70 minutter og kan i dette tidsrommet brukes for flere turer, også på andre offentlige transportmidler, inkludert Athens metro, busser, trolleybusser og suburban railway (mellom Pireus, Magoula og Koropi, men ikke til flyplassen). Passasjerer må stemple billetten før de går ombord. Det er hyppige kontroller. Billettprisen er 1,20 Euro.
Det finnes dagsbilletter såvel som månedskort og ukekort som kan brukes på alle offentlige transportmidler i Athen.. Passasjerer som blir tatt uten gyldig billett blir ilagt en bot som tilsvarer 60 enkeltbilletter.
Barn under 6 år, handikappede og militært personell i uniform reiser gratis.
Rutene har fått navn etter gamle grekere: Thukydid, Aristoteles og Platon. Sporvognene er i drift fra frem på morgenen til midnatt alle dager.
Det foreligger planer om en forlengelse til havnebyen Pireus. Denne vil omfatte 12 nye holdeplasser og øker spornettet med 5,4 km
Victoria-linjen

Victoria-linjen er en linje i Londons undergrunnsbane. Den ligger på dypt nivå, og går fra Brixton i sørvest til Seven Sisters og Walthamstow i det nordøstlige London. Linjen ble anlagt i 1960-årene for å avlaste eldre linjer som var overbelastet, spesielt Piccadilly-linjen, og åpnet i 1968. Den ble konstruert for å tillate et maksimalt antall mulige linjebytter, men samtidig med god avstand mellom stasjonene for å kunne få høy fart. Med unntak av depotet går hele linjen under bakken. Victoria-linjen er merket av med lys blå farge på undergrunnskartet.
Ansvarlig for vedlikehold og utvikling av stasjoner og linjemateriell etter den privat-offentlige avtalen mellom britiske transportmyndigheter og to private jernbaneforetak (Public-Private Partnership) er Metronet Rail.
Mange av stasjonene langs linjen ble bygget om for å tillate passasjerene å bytte linje så enkelt som mulig. I noen tilfeller ble Victoria-linjen plassert ved siden av eksisterende linje, og i andre ble den kjørt inn på en eldre plattform mens en ny ble bygget til den eldre linjen.
Målt i passasjerer per kilometer er Victoria-linjen suverent den tyngst trafikkerte av alle linjene. Avganger er svært hyppige med opp til 32 tog i timen. En del tog betjener kun strekningen mellom Brixton og Seven Sisters, mens enkelte andre stopper allerede ved Finsbury Park. Strekningen til Walthamstow Central betjenes av rundt 18 tog per time.
Pr. august 2013 har linjen 47 tog av "2009 Stock", dette er den nyeste togtypen som benyttes på de dyptgående linjene. Hvert tog har åtte vogner fordelt på to sammenkoblede togsett. Hvert tog er 133 meter langt, og har en kapasitet på 864 passasjerer. Det er 288 vanlige sitteplasser og ytterligere 24 klappseter. Setene er benker i togets lengderetning. Togene er automatiske; togføreren trenger bare å lukke dørene og trykke på en startknapp. Deretter sørger det automatiske togstyringsystemet for at toget kjører i trygg hastighet til neste stasjon og stopper der. Systemet har vært i drift siden linjen åpnet. Togene ble levert av Bombardier Transportation i perioden 2009–2012. 2009 Stock erstattet 43 tog av "1967 Stock" som også var automatiske. De nye togene tillot en overgang til et nytt moving block-signalsystem som vil muliggjøre økt frekvens.
Fra nord til sør
Militærmisjonen i Berlin

Militærmisjonen i Berlin var et norsk representasjonskontor i Tyskland etter andre verdenskrig. Den ble opprettet i 1945 og ivaretok norske militære og sivile interesser. Over tid avtok betydningen av de militære sakene og de sivile sakene ble viktigst.
Etter verdenskrigen etablerte USA, Sovjetunionen, Storbritannia og Frankrike Det allierte kontrollrådet i Berlin. Dette var okkupasjonsmaktenes øverste organ i Tyskland. Andre allierte land etablerte representasjonskontorer, kalt militærmisjoner, for å ivareta forbindelsene til kontrollrådet. Den norske militærmisjonen i Berlin ble etablert ved kongelig resolusjon av 21. september 1945. I tillegg til Militærmisjonen i Berlin, fantes det også en militærmisjoner i Bad Salzuflen, Frankfurt am Main og Baden-Baden.
Ved årsskiftet 1945–1946 etablerte Militærmisjonen seg i Berlin. Den hadde videre et kontor i Oslo. I Berlin flyttet Militærmisjonen inn i Norges legasjonsbygning i Rauchstrasse ved Tiergarten.
Blant de ansatte var Willy Brandt, som var presseattaché. Oppgaven hans var imidlertid å følge den politiske utviklingen i Tyskland.
Militærmisjonen ivaretok norske militære og politiske interesser i Tyskland. Den behandlet spørsmål om krigserstatning, men arbeidet også med krigsforbrytersaker. I tillegg ivaretok Militærmisjonen norske økonomiske interesser. Etter hvert avtok betydningen av de militære sakene og de sivile sakene ble viktigere.
De første årene lå Militærmisjonen under Forsvarsdepartementet i militære og administrative saker, men for øvrig under Utenriksdepartementet. Fra 1. juli 1947 overtok Utenriksdepartementet ansvaret og Militærmisjonen i Berlin ble Norges fremste utenriksstasjon i Tyskland. Den ble ansett som en legasjon og stillingen som stasjonssjef gikk over til sivile. Det fantes utover militærmisjonene ellers et generalkonsulat i Hamburg og et konsulat i Düsseldorf.
Samarbeidet mellom de fire okkupasjonsmaktene i Det allierte kontrollrådet brøt sammen i 1948. USA, Storbritannia og Frankrike etablerte i 1949 Den allierte høykommisjonen for Forbundsrepublikken Tyskland. I 1949 anerkjente Norge Forbundsrepublikken Tyskland og i desember samme år ble det etablert en norsk misjon ved Den allierte høykommisjon i Bonn. Denne misjonen ble i 1951 oppgradert til legasjon akkreditert til Vest-Tyskland, og i 1955 ble legasjonen oppgradert til ambassade. I 1960 ble den norske ambassadøren i Bonn sjef også for Militærmisjonen i Berlin.
Etter opprettelsen av legasjon i Bonn og oppgradering til ambassade avtok Militærmisjonens betydning. Den beholdt én ansatt.
Bushflyvning

Bushflyvning eller bushflyging ogs kalt villmarksflyging er flyvning med små fly til fjerne, ofte ugjestmilde steder på kloden med lite infrastruktur, og for eksempel strender, små elver, innsjøer, snø og skogsbilveger blir brukt som rullebane. Bushflyvning begynte særlig i det nordlige Canada med sine store øde områder og mange innsjøer. Kanadiske flyprodusenter har utviklet fly, bushfly, særlig egnet til slik flyvning. Forholdene i Nord-Norge lignet inntil det ble anlagt kortbaneflyplasser. Bushfly er relativt smaa og robuste med høyt plasserte vinger og halehjulsunderstell. Bushfly må kunne ta av og lande på kort flystripe med ujevnt underlag. Det norske luftforsvaret har hatt flere fly av bushtypen. I Alaska er bushflyvning med små enmotors fly vanlig.
Eksempler på bushfly
Norges ambassade i Øst-Berlin

Norges ambassade i Øst-Berlin var en norsk utenriksstasjon i DDR. Ambassaden ble opprettet i 1973 og eksisterte til 1990.
Norge og DDR etablerte diplomatiske forbindelser i januar 1973. Det ble da etablert norsk ambassade i Otto Grotewohl-Strasse 5 (til 1964 og fra 1993 Wilhelmstrasse 65), ved enden av Unter den Linden like ved Brandenburger Tor og Berlinmuren. Egil Johannes Amlie var den første ambassadør.
Ambassaden lå i lokaler leid fra østtyske myndigheter. Den ble avlyttet av den østtyske etterretningstjenesten Stasi. Arbeidet ved ambassaden besto i hovedsak med å opprettholde offisielle kontakter med østtyske myndigheter, men den politiske virksomheten var mindre.
Etter DDRs opphør og Tysklands gjenforening i 1990 ble ambassaden i Øst-Berlin omgjort til generalkonsulat. I 1993 flyttet Norges generalkonsul i Berlin inn i andre etasje i Rauchstrasse 11, bygningen som i 1940–1941 ble reist som ny norsk legasjonsbygning. Norges ambassade i Bonn fortsatte å ivareta norske interesser i Forbundsrepublikken inntil ny norsk ambassade ble åpnet i Berlin i 1999. Den holder til i ambassadekomplekset de nordiske ambassader i Berlin og har adresse Rauchstrasse 1.
Metalcore

Metalcore er en musikksjanger som ble utviklet i USA sent på 1980-tallet. Sjangeren kan beskrives som en krysning av amerikansk heavy metal og hardcore punk (metal hardcore), derav navnet metalcore.
En av de mest typiske trekkene ved metalcore er dynamikken mange vokalister bruker mellom screaming under vers og ren, melodisk synging under refreng. Av andre typer ekstreme vokalteknikker kan man finne «screamo growl» eller «pig squeal» (pig squeal kommer av at det nesten høres ut som en gris som hyler.)
Et normalt metalcoreband er satt sammen av to gitarister (en lead og en rytme), bassist, trommer og vokalist.
Selv om metalcore inneholder effekter og elementer fra heavy metal-sjangeren regnes den av de fleste «sanne» heavy metal-tilhengere ikke vanligvis som «ekte» heavy metal. Det finnes flere metalcore-band som har akseptert heavy metal-status, men disse har sterk tilknytning til heavy metal-sjangeren. Skillet mellom hvilke metalcore-band som skal aksepteres som heavy metal-band og hvilke som ikke skal har skapt store debatter for tilhengere.
Det liguriske hav

Det liguriske hav, eller Liguriahavet (italiensk: mar Ligure; fransk: mer Ligure eller mer Ligurienne), er navnet på den delen av Middelhavet som ligger mellom Korsika og kysten av det italienske landskapet Liguria og Toscana. Det vil si området omkring Genova. Den nordligste, kystnære delen av Liguriahavet kalles Genovabukta. Øst for Korsika går Liguriahavet over i Det tyrrenske hav. Havet er antagelig oppkalt etter ligurere, et folkeslag i oldtiden som også ga navn til den italienske regionen Liguria.
Havet grenser mot Italia så langt som landet grenser til Frankrike, og med den franske øya Korsika. I øst grenser havet mot Det tyrrenske hav, mens det i vest grenser til selve Middelhavet. Genova er den fremste byen i området. Kysten i nordvest er kjent for sin naturskjønnhet og gode klima.
Genovabukta er havets nordligste del. Havet mottar vann fra elven Arno i øst og fra mange andre elver som har sin opprinnelse i den italienske fjellkjeden Apenninene. Havnene i Genova, La Spezia, og Livorno er kjent for sin steinet og berglendte kyst med mange klipper. Liguriahavet er på sitt dypeste 2850 meter, nordvest for Korsika.
Plinius den eldre (23-79) definerte den franske vinden kalt Circius som den vinden som blåste fra Narbonne ved sørkysten av Frankrike og over Det liguriske hav til Ostia, havnen ved munningen av elven Tiber. Å navigere med disse forutsigbare vinder var lettere her enn andre steder. Likevel har det i århundrenes løp har det vært flere skipbrudd i Det liguriske hav. I 2014 ble det avdekket et vrak som er datert til 100-tallet f.Kr. på 500 meters dyp. Skipet, som er døpt «Dedalus 21», er 15 meter langt og har bevart mange gjenstander, blant annet hundrevis av amforaer. Skipsvraket er betraktet som bevis på den blomstrende maritime handelen i dette havet mellom dagens land Frankrike, Spania og Italia. Roma importerte vin, fisk og andre varer fra disse områdene.
Toccata & Fuge d-moll BWV 565

Toccata & Fuge d-moll, BWV 565, er et av verdens mest kjente musikkverk komponert for pipeorgel og et av de mest kjente barokkverkene. Tradisjonelt er det blitt tilskrevet Johann Sebastian Bach, som et ungdomsverk fra hans tid i Arnstadt en gang mellom 1703 og 1707. Enkelte musikkforskere har dratt fram momenter som taler mot at Bach er opphavsmannen. Bach-eksperten Christoph Wolff hevder at trekk ved komposisjonen som er utypiske for Bach kan forklares med at dette er et ungdomsverk. Det er også blitt hevdet at det kan dreie seg om en omarrangering av en komposisjon for fiolin. Nesheim oppgir at verket «muligens» er skrevet i 1717.
Komposisjonen består av to satser: en toccata, det vil si et preludium (forspill) med hurtige løp og fulltonende akkorder, og en tilhørende firstemmig fuge. Satsene er nært sammenknyttet motivisk og harmonisk.
Blackmore’s Night

Blackmore's Night er et folk rock-band som består av tidligere Deep Purple-gitarist Ritchie Blackmore og Candice Night. Derav navnet Blackmore's Night. Blackmore sluttet i Deep Purple etter The Battle Rages On i 1993 for å starte Rainbow opp igjen. I 1995 kom albumet Stranger in Us All, men Blackmore virket nå lei av livet som hard rock-ikon.
Etter at han traff Candice Night i 1989 i New York, hadde de to snakket om å starte et band som skulle spille renessansemusikk, og i 1997 var tiden inne for å sette planene ut i livet. Debutalbumet Shadow of the Moon ble en stor suksess i Europa, og bandet har nå sin største tilhengerskare i Tyskland.
Ritchie Blackmore og Candice Night giftet seg 5. oktober 2008 etter 19 år sammen. Det er Blackmores fjerde ekteskap. Datteren deres, Autumn Esmerelda Blackmore, ble født 27 mai 2010 og inspirerte til navnet på albumet som ble utgitt samme år, Autumn Sky. Sønnen Rory Dartanyan Blackmore ble født 7. februar 2012.
Studioalbum:
Konsertalbum:
Samlealbum:
Live DVD
Scandic Hotels

Scandic Hotels AB er Nordens største hotellkjede med nærmere 280 hoteller i seks land. Kjeden er svensk og hovedkontoret ligger i Stockholm.
Kjeden er representert i Norge, Sverige, Danmark, Finland, Tyskland, og Polen. Etter oppkjøpet av Rica Hotels er det i Norge 84 hoteller tilhørende Scandic-kjeden.
Grand Hotel (Oslo)

Grand Hotel Oslo er et hotell på Karl Johans gate 31 i Oslo. Hovedfasaden vender mot Eidsvolls plass og Stortingsbygningen. Hjørnet mot Rosenkrantz’ gate inkorporerer Heiberggården fra Karl Johans gates anleggstid i 1840-årene. Etter ombygging og utvidelser i flere omganger gjennom 1880- og 1890-årene fikk bygningen sitt nåværende utseende i 1913, etter tegninger av arkitekt Ole Sverre. Den nyklassisistiske fasaden er forblendet med lys granitt, og midtpartiet markeres av balkonger i flere etasjer under et klokketårn. Bygget har gårdsnummer 207 og bruksnummer 104.
Hotellet ble grunnlagt av konditor Julius Fritzner og åpnet i 1874. I 1880- og 1890-årene var Grand Café på hjørnet et viktig møtested for kunstnere og intellektuelle. Henrik Ibsen var kjent for sine daglige besøk i slutten av 1890-årene, mens han bodde i Arbins gate. Ved stambordet fikk han av hotellet sin egen stol med navneplate i sølv og et sett glass med inngravert navn. Disse tilhører nå Oslo Museum. I 1929-30 ble kaféen ombygget og fikk veggmalerier av Per Krohg med interørbilder fra bohemtiden.
I et tilbygg mot Rosenkrantz' gate sto Rococosalen ferdig i 1894 som hotellets og byens fineste festlokale. Den var rikt dekorert med forgylt stukkatur og tak- og veggmalerier av dekorasjonsmaleren Bernhard Wilhelm Gustav von Krogh (1829–1913). Salen ble ødelagt av brann i 1957.
Hotellet er kjent for å huse vinnerne av Nobels fredspris. Det er vanlig at fredsprisvinneren viser seg på en av balkongene for å motta hyllesten fra dem som går i fakkeltog om kvelden etter at utdelingen har funnet sted i Oslo rådhus.
Hotellet ble i en tjueårsperiode drevet av hotellkjeden Rica Hotels. Fra 2015 drives det av Pandox og Scandic Hotels.
Nordkapplatået

Nordkapplatået (nordsamisk: Davvenjárga) er en klippe, ut mot Barentshavet, på Magerøya i Finnmark fylke i Norge, i Nordkapp kommune. Den 307 meter høye klippen som ligger på 7110'21" nord omtales ofte som det nordligste punktet i Europa. Dog ligger Knivskjelodden 1452 m lenger mot nord, og er dermed det kontinentale Europas egentlige nordpunkt. Begge disse stedene ligger på ei øy, noe som gjør at Europas nordligste fastlandspunkt er Kinnarodden. Magerøya fikk fastlandsforbindelse gjennom Nordkapptunnelen 15. juni 1999.
På norsk het klippen opprinnelig Knyskanes, men fikk navnet North Cape av de engelske utforskerne Richard Chancellor og Steven Borough i 1553 da de passerte klippen på leting etter nordøstpassasjen. Den første egentlige turisten som besteg platået var fransiskanerpresten Francesco Negri i 1664, og senere ble den et mål for tidlige turister og celebriteter. Blant disse var kong Oskar II i 1873 og kong Rama V av Thailand i 1907. Thomas Cook organiserte turistreiser til Nordkapp allerede i 1875.
I dag er Nordkapp en betydelig turistattraksjon med et eget besøkssenter med utstillinger og film fra stedets historie. På Nordkapplatået ligger Nordkapphallen som driftes av den svenske hotellkjeden Scandic. I 1978 ble det satt opp en stålskulptur i form av en globus på platået. Den har stålringer viser lengde- og breddegrader, aksen er justert parallelt med jordaksen. Den er et ikonisk landemerke og selve symbolet på Nordkapp. Globusen er et populært foto-objekt for mennesker fra hele verden.
I 1988 laget syv barna fra like mange kanter av verden hvert sitt relieff i leire, det ble året etter støpt i bronse og montert i ramme av granitt. Relieffene som har navnet Barn av jorden ble reist sammen med skulpturen Mor og barn. Barn av jorden og Barn av jorden prisen ble startet av Simon Flem Devold.
Platået er eid av Finnmarkseiendommen, som fester eiendommen til Nordkapp 1990 ANS, og leier den ut til Nordkapp Vel AS, Scandic Hotels og Rica. Det er Rica Eiendom, med den svenske hotellkjeden Scandic som leietaker, som har festeavtalen. Festeavtalen gir Scandic enerett til virksomheten på stedet. Nordkapp kommunestyre vedtok på sitt møte 20. juni 2019 – med 10 mot 9 stemmer – at fjellplatået ikke skal åpnes for offentlig forvaltning. Vedtaket innebærer at private aktører fortsatt kan ta betalt for besøk til Nordkapplatået. Området har en årlig omsetning på 50–70 millioner kroner. Inntekten går til private aktører, ikke til Nordkapp kommune. I juli 2021 gav Vestre Finnmark tingrett kommunen medhold i at Scandic ikke har rett til å ta parkeringsavgift fra turistene.
Scandic Hell

Scandic Hell er et hotell i Stjørdal som er en del av den nordiske hotellkjeden Scandic Hotels. Hotellet åpnet den 27. mai 1987 og tilhørte Rica Hotels frem til oppkjøpet av Scandic i 2014. Hotellet er en av Norges største møte- og konferansehoteller med 28 møterom og møtelokaler. Hotellet ligger på Sandfærhus, 600 meter fra Trondheim lufthavn, Værnes og like ved Hellsenteret. Hotellet er navngitt etter Hell på motsatt side av Stjørdalselva.
Jan Eilef Rivelsrud

Jan Eilef Rivelsrud (født 5. januar 1940 i Holmestrand, død 28. september 2019 i Bærum) var en norsk forretningsmann. Han grunnla i 1975 hotell- og restaurantkjeden Rica sammen med sin svoger prins Carl Bernadotte. Navnene Rivelsrud og Carl ble til firmanavnet Rica. Rica var lenge Norges største hotellkjede og drev 76 hoteller i Norge og Sverige. Kjeden besto blant annet av Nordkapphallen, Ishavshotellet i Tromsø, Rica Holmenkollen Park Hotel og Grand Hotel i Oslo. Rivelsrud var styreleder i Rica Hotels AS til 2011. Rica Hotels ble kjøpt opp av Scandic Hotels i 2014.
Rivelsrud ble i 2006 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk næringsliv.
Prinsesse Kristine Bernadotte (1932–2014) var hans eldre søster.
Oslo Central Station bombing

The Oslo Central Station bombing (Norwegian: Bombeattentatet på Oslo S) was a bomb attack on the central train station of Oslo, the capital of Norway, on 2 July 1982. The homemade bomb was hidden in a locker at Østbanehallen and the explosion caused extensive damage to the station. A young woman, Elin Stoltenberg Dahl was killed.
Eight days after the attack, another bomb was found in the station's ticket hall, which had 2 kg more explosives. It failed to detonate.
An unnamed 18-year-old man from Nordstrand was arrested a month later after a shotgun was fired. His fingerprints matched identically with the station bombing incident, and he later admitted carrying out the attack. His motive for the bombing was to extort the Norwegian State Railways (NSB) for money. He was also convicted of 30 other criminal offences, including theft, vandalism, shootings and also a plan to bomb a train track at Ekeberg. He was jailed for eleven years.
59°54′41″N 10°45′07″E﻿ / ﻿59.9113°N 10.7520°E﻿ / 59.9113; 10.7520
Tryvannstårnet

Tryvannstårnet (the Tryvann tower) is an 118-metre (387 feet) tall broadcasting tower near Oslo, located 529 metres (1,736 feet) above mean sea level on the summit of Tryvannshøyden hill overlooking lake Tryvann.
Tryvannstårnet was built in 1962 and has an observation deck at a height of 60 metres (197 feet), from which, weather conditions permitting, the view extends to the border with Sweden and Gaustatoppen mountain. The observation deck was closed in 2005 because of new fire safety regulations which would have required expensive modifications which coincided with rapidly declining visitor numbers. In the 1980s and 1990s annual visitor numbers averaged 100,000, but in the last year it was open to the public, only 25,000.
There is a large underground shelter beneath Tryvannstårnet.
The tower became redundant in 2018 when TV and radio broadcasting went digital, and the City of Oslo attempted to sell it, but without success. It was put on the market again in 2024, valued at somewhere between NOK14 million and NOK42 million, and on 21st January 2025 it was announced that Oslo property developer Christian Ringnes had bought the tower and the surrounding three acres of forest for NOK14 million ($1.25 million). He intends to renovate the building and reopen it as a café and restaurant complex.
59°59′18″N 10°40′04″E﻿ / ﻿59.98833°N 10.66778°E﻿ / 59.98833; 10.66778
Metropolitan regions of Norway

There are 16 statistical metropolitan areas in Norway, of which six count as "Greater City Regions" (Storbyregioner) and ten as "City Regions" (Byregioner). The classification comes from Storbymeldingen (The Greater City Report) from the Norwegian Ministry of Local Government and Regional Development. This report was composed in 2002–2003 to create a coherent policy for the development of metropolitan areas within Norwegian society. It was presented by then Minister of Local Government and Regional Development Erna Solberg on 12 March 2003. The Greater City Regions contain cities with numbers of inhabitants ranging from around 60,000 to 1.4 million, while the City Regions range from around 45 to 175 thousand. This is out of a national population of around 5.2 million citizens.
The three most populous regions are the Greater Oslo Region, the Greater Bergen Region, and the Greater Stavanger Region.
Six Norwegian cities are considered Greater Cities (Storbyer). This classification is the result of an overall evaluation of these cities' population and their importance as regional centres. The six cities are Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger, Kristiansand and Tromsø. According to Storbymeldingen, these regions contained the following number of municipalities and inhabitants as of 1 July 2009 (the right-hand column shows the number of inhabitants in the main city, within the boundaries of its municipality):
In addition to these six regions, there are ten lesser regions referred to as City Regions (Byregioner). The City Regions of Drammen and Moss are for many purposes considered part of the Greater Oslo Region, bringing the number down to eight. The City Regions, according to the same report, are the following (these regions do not all contain one, main city, so here this category is not included):
MEVA Schalungs-Systeme

MEVA Formwork Systems is a German construction company that produces formwork systems distributed internationally. It is headquartered in Haiterbach, Germany, under the name MEVA Schalungs-System GmbH. The MEVA group has 40 subsidiaries, plants and logistics centers on five continents.
MEVA was founded in 1970 by Gerhard Dingler. The idea of developing a reusable formwork system led to the company's founding and to the development of the first frame-based, panelised formwork system with a facing integrated into a metal frame, which was named the formwork panel. These panels are produced in different sizes and can be freely combined, hence the name modular formwork system.
In 1971, MEVA presented the first modular panelised formwork system. In 1977, MEVA invented the formwork clamp that connects to panels. A year later, a lighter design of frame with hollow profiles and grooves is presented.
In 1981, the crane-independent formwork system for walls and slabs was marketed. In 1982, MEVA's Mammut wall formwork system was a heavy-duty system with a load capacity of 97 kN/m. In 1989, MEVA developed the aluminium wall formwork system. In 2000, MEVA created an all-plastic facing design.
In 2012, MEVA's automatic climbing system, MAC, was used on sites in Europe after several years of use in Australia and the Far East.
In 2016, MEVA Mammut XT had flexible single- and two-sided anchoring without additional attachments.
MEVA designs, constructs, produces and markets frame formwork systems for on-site concrete applications in the building industry. MEVA also produces special formwork for irregular building geometries or surfaces without joints. MEVA offers:
MEVA's formwork is partially used for on-site concrete work on these construction sites:
Greater Oslo Region

Greater Oslo Region ("Stor-Oslo-regionen" in Norwegian) is a statistical metropolitan region surrounding the Norwegian capital of Oslo, with a total number of inhabitants of 1,546,706 as of 1 January 2023.
The region includes the city proper of Oslo (population: 709,037), Akershus and Østfold county, parts of the county of Buskerud, as well as Holmestrand Municipality in the county of Vestfold.
There is also another definition of the Greater Oslo Region, which excludes the Moss and Drammen regions. This definition has 34 municipalities and had a population of 1,323,244 on 1 January 2015.
In 2020 Oslo gross metropolitan product was €64.5 billion.
of Norway 1. October - Retrieved from Statistics Norway Out of date!
59°57′N 10°45′E﻿ / ﻿59.950°N 10.750°E﻿ / 59.950; 10.750
Jernbanetorget station

Jernbanetorget or Jernbanetorvet is both a rapid transit station on the Oslo Metro and a tram stop of the Oslo Tramway. The metro station is in the Common Tunnel used by all lines under the city centre. It is located between Stortinget to the west and Grønland to the east. Until the construction of the station at Stortinget, Jernbanetorget was the end station for the eastern lines in downtown. Along with the Oslo Central Station, Oslo Bus Terminal and the tram and bus station above ground, Jernbanetorget is the largest transport hub in Norway.
All six of the subway lines (including the Ring Route - which is a part of Line 5) pass through the station, totaling 24 departures per hour during most of the day. The station is 0.5 kilometres (0.31 mi) from Stortinget and submerged 5.2 metres (17 ft) below sea level.
It is also the central hub of the tram network with five of the six lines using either the platform in front of Christiania Hotel or the one in front of the public transport information centre, Trafikanten. The sixth line, line 13, does not serve Jernbanetorget, but it stops nearby at Dronningens gate.
The tram stop opened as part of the Briskeby Line on 3 March 1894. It was originally operated by Kristiania Elektriske Sporvei and ran from the Oslo East Station to Majorstuen. There were several other lines that originally terminated here including the Frogner Line and the Skillebekk Line. In 1924, the tram companies were merged to create Oslo Sporveier, which now operated the station. Afterwards, the square of Jernbanetorget, became a location to transfer between other tram lines. There was also a trolleybus route that operated and terminated here in the mid-20th century. Also during the 1950s, the square had a complicated track arrangement. When the original Gamleby Line's tracks were shifted to run through Schweigaards gate in 1960, the trams on the Ekeberg Line terminated here. In 1966, the metro station called Jernbanetorget was established. The metro station was originally the terminus of metro's eastbound lines until Stortinget was built in 1977.
Oslo Hospital tram stop

Oslo Hospital is a light rail tram stop on the Ekeberg Line of the Oslo Tramway. It is located near Oslo Hospital in Ekeberg, in the borough of Gamlebyen, in Oslo, Norway.
The station opened on 2 December 1878 as the terminus of the second segment of the Gamleby Line built by Kristiania Sporveisselskab. It was renamed following the change of name of the city from Kristiania to Oslo in 1925. On 11 June 1917 it also became the first station on the Ekeberg Line, after Ekebergbanen had built the suburban tramway to Sæter. The station is served by lines 13 and 19, using both SL79 and SL95 trams. Now, it is currently the terminus of the Bjørvika Line.
Alexander Hanson (actor)

Alexander Harald St John Hanson (born 28 April 1961) is a Norwegian-English stage actor who has appeared in numerous plays and musicals in the West End, and also on Broadway.
Alexander Harald St John Hanson was born in Oslo, Norway. His mother, Ellen, was half-French, half-Norwegian, and his father was English. After his parents' divorce, his mother remarried George Akins, a Nottingham businessman. He initially prepared for a career in hotels and catering, but then decided on a career in acting, and entered drama school. Hanson is an alumnus of Guildhall School of Music and Drama.
Hanson has been married since 1989 to actress Samantha Bond, and has two children with her, Molly and Tom.
Hanson appeared in the West End production of An Ideal Husband in November 2010, opposite his wife Samantha Bond. He starred in the West End production of A Little Night Music, and also appeared in the transfer of that production to Broadway in 2009–2010.
Hanson starred in the high-profile West End revival of The Sound of Music in 2006 as Captain Georg Von Trapp. He was brought in to replace Simon Shepherd, who bowed out of the show during previews. Hanson originated the role of Khashoggi in London's We Will Rock You, leaving the production after seven months.
Hanson played Captain Macheath in the Royal National Theatre production of The Villain's Opera, Nick Dear and Stephen Warbeck's updating of The Beggars Opera in 2000.
in 1995, Hanson played Joe Gillis, the male lead in Sunset Boulevard, opposite Elaine Paige and then Petula Clark at the Adelphi Theatre. He played Pilate in the 2012 UK arena tour of Andrew Lloyd Webber and Tim Rice's popular musical Jesus Christ Superstar, and reprised the role in the 2013 leg of the tour.
In 2013, Hanson was cast in the title role in Stephen Ward the Musical, Andrew Lloyd Webber's musical telling the story of the Profumo scandal.
Oslo City Culture Award

The Oslo City Culture Award is a Norwegian award given to a person, group or cultural activity of outstanding achievement in or long-time contribution to arts, science or other cultural work in the city of Oslo's or the country's cultural life. A bronze medal and monetary reward are included with the prize. The award is distributed alongside the Oslo City Artist Award by the city's mayor in April and May every year, at the City Hall. The Oslo City Culture Award has been distributed annually since 1966, with the exception of 1991 for lack of funding.
Haukåsen Radar

Haukåsen Radar is one of two air traffic control radars serving Oslo's Gardermoen Airport, the other being the airport radar itself. The radar is a landmark structure visible from most of Oslo and its surroundings, located inside a white radome on the hillcrest Haukåsen in Østmarka, elevation 357 meters above sea level, south-east of the suburb of Haugerud in the Grorud Valley. The first radar to be built here in 1964, is exhibited at the National Aviation Museum in Bodø in Northern Norway. The radar is unmanned and remotely operated by Oslo ATCC (the Area Control Center at Røyken south of Oslo) and is owned by Avinor. The radar itself, rotating at a cycle of about 4 seconds, can be peeked through a grate when standing directly below the dome. The radiation from the antenna is reported by geocachers to render GPS equipment in its vicinity inoperable.
59°54′14″N 10°53′48″E﻿ / ﻿59.90389°N 10.89667°E﻿ / 59.90389; 10.89667
Steel Plaza station

Steel Plaza station is a station on the Pittsburgh Regional Transit's light rail network, located in Pittsburgh, Pennsylvania. It serves the city's Downtown district and is located at the intersection of Grant Street and Oliver Avenue. The station consists of an outbound (southbound) side platform and an inbound island platform, with one track for trains to Wood Street and the other for a disused branch line to Union Station. The station has rights to 4.25 acres underground Mellon Green and is accessible by means of a tunnel that connects BNY Mellon Center and the US Steel Tower. It is also the closest station to PPG Paints Arena and the primary station used for the Pittsburgh Penguins' home games.
The busiest station in the system, in addition to being directly connected to BNY Mellon Center and the Steel Tower, it provides access to eastern and central portions of downtown. Major office buildings including the Gulf Tower, 525 William Penn Place, and the Koppers Building are also only a block away, along with the many early 20th-century skyscrapers that make up downtown's inner core. The city's Uptown (commonly known as The Bluff) neighborhood and Duquesne University is also within a short walk.
The station is located in what was originally the Pittsburgh & Steubenville Extension Railroad Tunnel, which was opened in 1865.
In 1984, Jane Haskell's work "Rivers of Light" was installed.
The station also features low-level platforms, which were used by modernized PCC cars from 1985 until 1993. These trolleys were used for the 47 Shannon and 47D Drake routes, and were cut off from the downtown light rail tunnels in 1993 when the original Overbrook line was closed for rehabilitation. The low-level platforms exist to this day but are gated off.
There is no fare collection in the Steel Plaza Station. Passengers embarking at Steel Plaza may travel free to any of the other stations in the free fare zone–First Avenue, Wood Street, Gateway Center, North Side, and Allegheny. Outbound passengers pay fares when disembarking.
Tedd Josiah

Tedd Josiah (amezaliwa 1970) ni mtayarishaji wa muziki kutoka Kenya.
Alianza kama mwanamuziki, kwanza kwa muda mfupi akiwa na kundi Ebony Affair kabla ya kutengeneza kundi jipya, Hart mwaka 1993. Kundi lenyewe liltupiliwa mbali mwaka 1995 na alijiunga na Sync Yosia Studios Sound kama mtayarishaji. Mwaka wa 1999 aliondoka Sync Studios Sound na kuunda Audio Vault Studios Ilibadilishwa jina hadi Blu Zebra mwaka 2002.
Anasifika kwa kuchapisha albamu za mkusanyiko zitwazo 'Kenyan, The First Chapter' na 'Kenyan, The Second Chapter'. Albamu hizi mbili ziliwahusisha Hardstone, Kalamashaka, Gidi Gidi Maji Maji, Necessary Noize, In-Tu, Jimmy Gathu, Maina Kageni, Pete Odera, Ndarling P na mwanamuziki kutoka Uganda Kawesa.
Josiah pia ndiye mwanzilishi wa Tuzo za Kisima tuzo za kifaari za kila mwaka ambazo hufanyikia nchini Kenya. Alituzwa Mtayarishaji wa mwaka katika Tuzo za Kisima mwaka wa 2004, lakini alikataa tuzo hilo ni akitoa sababu kuwa nafasi yake kama mshirikishi wa tuzo hizo. Mwaka uliofuatia alijiuzulu kamati yake ya upangaji..
Kama studio nyingine nchini Kenya, Blu Zebra ina mtayarishaji mmoja na hufanya kazi kampuni ya uuzaji rekodi. Blu Zebra inaendelea kuwa moja ya studio zinazoongoza katika nchini Kenya, sambamba na Mandugu Digital, Ogopa DJs, Calif Records, Homeboyz, Jomino miongoni mwa nyingine.
Tedd Josiah amefanya kazi na wanamuziki wengi maarufu wa Kenya kama Poxi Presha Suzzana Owiyo Achieng 'Abura, Abbi, na Kayamba miongoni mwa wengine.
Kevin Wyre awali alifanya kazi kama mtayarishaji katika Blu Zebra Studios. Wyre pia ni mwanachama wa Necessary Noize.
Mbuga ya Taifa ya Mountain Zebra

Mbuga ya Taifa ya Mountain Zebra ni mbuga ya kitaifa katika jimbo la Eastern Cape ya Afrika Kusini iliyoanzishwa mnamo Julai 1937 kwa madhumuni ya kutoa hifadhi ya asili kwa pundamilia wa mlima wa Cape walio hatarini kutoweka.
Mapema mwa miaka ya 1930, pundamilia wa mlima wa Cape walitishiwa kutoweka . Bodi ya Wadhamini wa Hifadhi za Taifa ilitangaza km 17.12 ni kwa ajili ya eneo la uhifadhi wa pundamilia mnamo 1938 baada ya ununuzi wa shamba la Babylons Toren, Cradock mwaka mmoja kabla.
Paa (Bovidae)

Kutoka Wikipedia, kamusi elezo huru
Paa (ing. duiker; huitwa pia: Nsya, Sylvicapra grimmia; Mindi, Cephalophus spadix; Funo, Cephalophus natalensis; na Chesi, Philantomba monticola) ni jina la kawaida kwa wanyama wadogo wa Afrika wanaofanana na swala na walio na pembe fupi. Huainishwa katika nususfamilia Cephalophinae ya familia Bovidae. Paa-chonge ni wanyama wengine katika familia Tragulidae.
Ili kupata maelezo kuhusu masanduku ya uanapwa ya spishi angalia: Wikipedia:WikiProject Mammals/Article templates/doc.
John Sturges

John Eliot Sturges (alizaliwa tar. 3 Januari 1910 – 18 Agosti 1992) alikuwa mwongozaji na mtayarishaji wa filamu wa Kimarekani. Alikuwa akifahamika zaidi kama mwasisi wa filamu za bajeti kubwa zilizokuwa zinatengenezwa kati ya mwaka 1950 na 1960. Moja kati ya filamu alizoongoza ni kama ifuatavyo: The Magnificent Seven, The Great Escape, Gunfight at the O.K. Corral, Ice Station Zebra na Marooned.
Savana

Savana ni aina ya sura ya nchi yenye manyasi na kiasi kidogo cha miti ambacho kinategemea kiasi cha maji au mvua kinachopatikana.
Tabia kuu ya savana ni uhaba wa maji. Tofauti na jangwa maji yapo ingawa kidogo. Kiwango cha kawaida cha mvua ni kati ya milimita 500 na 1500 kwa mwaka.
Savana ina wanyama wa pekee wanaomudu mazingira hayo. Wengi ni wala majani halafu kuna wala nyama wanaowinda wala majani.
Hifadhi ya Taifa ya Kaboré Tambi

Hifadhi ya Taifa ya Kaboré Tambi, ni mbuga ya taifa nchini Burkina Faso . Iko kati ya Ouagadougou na mpaka na Ghana na inafuata mkondo wa mto Nazinon. Ilianzishwa mwaka 1976 kama mbuga ya taifa ya Pô, imepewa jina kwa heshima ya askari wa hifadhi hiyo ambaye aliuawa na wawindaji haramu mwaka 1991.
Mimea katika mbuga hiyo husambazwa zaidi katika nyanda za nyasi za savanna ya kaskazini mwa Sudan kwa upande wa kaskazini na kusini, mchanganyiko wa savanna ya kusini mwa Sudan na savanna ya kaskazini mwa Guinea.
Hifadhi hii ni sehemu muhimu ya ndege nchini Burkina Faso ambao aina ya ndege kama Senegal Parrot, Violet Turaco, shrike njano billed, Blue Blair roller, njano Penduline, mabomba, ndevu Barbet, Pied winged swallow, Senegal Eremonela, Blackcap Babbler, sun lark, Purple glossy starling, Lavender Waxbill. Chestnut taji shomoro weaver, Brown romped bunting na ndege wengine wengi.