davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Tux

Tux es el nombre de la mascota oficial de Linux. Creado por Larry Ewing en 1996, es un pequeño pingüino de aspecto risueño y cómico basado en una imagen que Linus Torvalds encontró en un servidor FTP.
Existen dos versiones sobre el origen de su nombre. La primera sugiere que el nombre surge del hecho de que los pingüinos parecen vestir un esmoquin (que en inglés es tuxedo, abreviado tux). La segunda es que las letras que componen Tux provienen de las palabras Torvalds' Unix.
Tux fue diseñado durante un concurso para elegir un isotipo para Linux. Las herramientas utilizadas para su creación fueron, por supuesto, un computador con el sistema operativo con kernel Linux y el software libre de manipulación de imágenes GIMP. Algunas de las imágenes enviadas se encuentran aún disponibles en el sitio del concurso.​
Todas las distribuciones de Linux o software libre tienen una versión de Tux para mostrarlo tales como Ubuntu, Fedora, Debian, Suse, entre otros.
El logotipo se puede usar y modificar sin restricciones, siempre que se reconozca la autoría de Larry Ewing, tal y como se indica en su página.​
Tux se ha vuelto un icono para las comunidades de Linux y de software libre; un grupo de linuxeros británico incluso ha adoptado un pingüino en el zoológico de Bristol. Es mucho más famoso que su gran amigo, GNU, un ñu pacífico y algo tímido que representa el proyecto GNU o GNU/Linux.
Según el contexto puede cambiar de apariencia; por ejemplo, representando al algoritmo de seguridad PaX, tiene un yelmo, un hacha, un escudo, y los ojos rojos. Tux es el protagonista de varios juegos para Linux. También aparece como personaje en la tira cómica User Friendly.
En algunas distribuciones de Linux, Tux saluda al usuario durante el inicio; los sistemas con múltiples procesadores muestran otros tantos Tuxes como núcleos disponga el sistema. Algunos consideran a Beastie, la mascota de BSD, como el peor enemigo de Tux.
Amor, (amusing misuse of system resources, algo así como "divertido desperdicio de recursos del sistema") es un alegre Tux que camina por las ventanas del escritorio y algunas veces las taladra o se va volando con una hélice, además de dar consejos y ayuda sobre el sistema operativo y los programas.
La comunidad de usuarios de Linux de Tyumen (Rusia), ha levantado un monumento a Tux.​
Estación de Simón Bolívar (Metrorrey)

La Estación Simón Bolívar forma parte de la línea 1 del sistema Metrorrey. Localizada en la Avenida Simón Bolívar En Colonia Mitras Centro. Esta estación da servicio a las Colonias Mitras Centro, Leones, Talleres y Pedro Lozano. La estación tiene facilidades para personas con discapacidad.
El nombre de esta estación es por la localización de la misma en la Avenida Simón Bolívar.
El logotipo de la estación es representado por el busto del general Simón Bolívar, militar y político venezolano, una de las figuras más destacadas de la Emancipación Americana frente al Imperio español junto con el argentino José de San Martín. Contribuyó de manera decisiva a la independencia de las actuales Bolivia, Colombia, Ecuador, Panamá, Perú y Venezuela.
Testamento de Simón Bolívar

El testamento de su excelencia El Libertador de varios países Latinoamericanos El General Simón Bolívar es el documento mediante el cual el Libertador Simón Bolívar declaró su última voluntad antes de fallecer el 17 de diciembre de 1830.
Fue dictado en Santa Marta, Colombia, el 10 de diciembre, el mismo día en que dictó su última proclama y recibió los sacramentos por parte del Obispo de Santa Marta José María Estévez,​​ y fue firmado por Bolívar y el escribano José Catalino Noguera al día siguiente.​ El original consta de 4 páginas manuscritas por ambas caras y estuvo archivado en una notaría de Santa Marta hasta que fue robado por desconocidos, quienes lo vendieron al gobierno venezolano. El dictador Marcos Pérez Jiménez lo restituyó a Colombia donde fue depositado en un banco por la Sociedad Bolivariana hasta que dicha institución lo donó al Museo Nacional de Colombia el 24 de junio de 1960.​
El documento está constituido por catorce cláusulas en las que Bolívar declara u ordena elementos de diversa índole, incluyendo su creencia en Dios y la Iglesia Católica, sus bienes y su destino (las tierras y Minas de Aroa...y unas alhajas), que se paguen sus deudas y la donación de dos libros que fueron propiedad de Napoleón a la Universidad de Caracas. También ordena una remuneración para su mayordomo José Palacios, que se quemen algunos documentos, nombra sus albaceas, y divide lo que queda de sus bienes en tres partes: una para cada hermana María Antonia y Juana. La tercera para sus sobrinos: Juan, Felicia y Fernando Bolívar, para que lo "disfruten con la bendición de Dios".
Según Tomás Polanco Alcántara:
Libertador General José de San Martín Airport

Libertador General José de San Martín Airport (Spanish: Aeropuerto de Posadas "Libertador General San Martín") (IATA: PSS, ICAO: SARP) is located 7.5 km (4.7 mi) southwest of the center of Posadas, a city in the Misiones Province of Argentina. The airport covers an area of 329 hectares (813 acres) and is operated by Aeropuertos Argentina 2000
On June 12, 1988, Austral Líneas Aéreas Flight 046 undershot the runway, resulting in 67 deaths.
General José de San Martín, Chaco

General José de San Martín is a city in the north-east of the province of Chaco, Argentina. It is named after José de San Martín, the Argentine general who played a major role in South America's fight for independence from Spain (see Argentine War of Independence).
The town was founded under the name of El Zapallar on 25 April 1907, although the measurement and division of the terrain was not properly finished until 2 July 1913. Its progress was slow due to the lack of communications, which began only in 1917 when Juan Godoy opened a precarious bus line that linked El Zapallar with the provincial capital Resistencia, 120 km away.
By 1924 El Zapallar had 5,000 inhabitants and was the head town of the Toba Department. It had a police station, a court, a civil registration, a social club, and mail and telegraph services. That year the El Zapallar Agricultural Cattleman Association was established. The Quijano railroad line also contributed to the growth of the town, by connecting it to Lapachito.
A Development Commission was created by decree of Hipólito Yrigoyen in 1928. In 1934 the town was turned into a municipality, which was renamed General José de San Martín in 1955.
The area is crossed southwest to northwest by National Route 90, asphalted, which links it to Resistencia, and also by the Provincial Routes 3 and 7, which cross it respectively from east to west and from east to southwest. The city has an airstrip of limited capacity.
Italian Neoclassical architecture

Italian Neoclassical architecture refers to architecture in Italy during the Neoclassical period (1750s–1850s).
In the 1750s and 1760s, the rich and frivolous Rococo was going out of fashion, and there was a growing desire to return to the simple, yet elegant classicism of architecture in Ancient Greece, Ancient Rome and to a lesser extent Renaissance architecture. In its purest form it is this new style principally derived from the architecture of Classical Greece and the architecture of Pompeii and Herculaneum. Since it was widely based on Classicism, the movement was named Neo-Classicism. Neoclassical did not particularly evolve in any particular nation, but the founders were France, England, Italy, Germany and Spain. Everything from villas, palaces, gardens, interiors and art began to be based on Roman and Greek themes.
Before the discoveries of the lost cities of Pompeii and Herculaneum, buildings were themed on Ancient Rome and Classical Athens, but were later inspired by these archaeological sites. Examples of Neoclassical architecture in Italy includen the Royal Palace of Caserta in 1752 (some parts), Luigi Cagnola's Arco della Pace, the San Carlo Theatre (Naples, 1810), San Francesco di Paola (Naples, 1817), Pedrocchi Café (Padua, 1816), Canova Temple, (Posagno, 1819), Teatro Carlo Felice (Genoa, 1827) and the Cisternone (Livorno, 1829).
Колона на Помпей

Колоната на Помпей е римска триумфална колона в Александрия, Египет.
Тя е сред най-големите древни монолити, както и най-големите монолитни колони, издигани някога. Погрешно датирана към времето на Помпей Велики, колоната в коринтски стил всъщност е издигната през 297 г. като възпоменателен паметник за потушаването на Александрийския бунт от римския император Диоклециан.
Монолитният ствол на колоната е дълъг 20,46 м., а диаметърът му в основата е 2,71 м. Тежестта на този единичен къс червен гранит се оценява на 285 тона. Общата височината на колоната заедно с пиедестала и капитела е 26,85 м.
Римска колония

Колония (на латински: colonia; мн. ч.: coloniae) по време на Древен Рим е планирано изградено селище извън столицата Рим и територия с такива селища, в повечето случаи завоювана чрез война.
По време на Римската република има 2 вида колонии в Италия:
Към края на Републиката се уреждат първите колонии извън Италия за оземляване на безземлените граждани на столицата и ветераните.
По време на Империята съществуват т.нар. „Titularcolonien“, което означава вече съществуващи градове, които получавали правото на колония. В началото жителите на една Colonia civium Romanorum са били освободени от данъци, което по-късно не съществувало.
Примери за колонии по време на Римската империя:
Колониите не трябва да се бъркат с римските провинции.
Списък на римските императори

Това е списък на римските императори с датите на времето, когато са управлявали или са претендирали, че управляват цялата или част от Римската империя.
Титлите, дадени на или присвоени от императора, посочени в императорското име и колоните с бележки в таблицата, включват:
Легенда (за колоните, показващи имена на латински):
Траянова колона

41.895833, 12.484167
Траяновата колона (на италиански: Colonna Traiana; на латински: COLVMNA·TRAIANI) е издигната през 113 година на Траяновия форум в Рим, в тесен двор зад Базилика Улпия, в чест на победите на император Траян над даките.
Висока е 35 м с пиедестала, с диаметър 3.7 м. Състои се от 23 цилиндрични блока от бял карарски мраморвсеки по 32 тона и капител 53 тона, колоната е куха с вътрешна вита стълба със 185 стъпала до площадката на върха . В основите ѝ са били положени Траяновите останки. Украсена е със спирален барелеф в 24 оборота, който изобразява епизодите от войната на император Траян с даките (101 г. – 102 г. и 105 – 106 г.), който е много ценен за военната археология. На върха на колоната била поставена статуя на Траян, изчезнала през Средновековието. Папа Сикст V през 1587 г. поставя статуя на св. Петър, която стои и до днес.
Релефите, чиято дължина е 200 метра, изобразяват военните действия на римската армия в Дакия. Изобразени са военни сцени и битки, потегляне на армиите в поход, укрепителни дейности, императорът, който държи речи на войниците, жертвоприношения, посланичества и подчинение на победените. Представляват изключително важно свидетелство за външния вид, бита, облеклото и въоръжението както на римската войска, така и на тракийското население на Балканския полуостров от тази епоха. Изобразени са общо 2662 фигури и 155 сцени. Траян е изобразен на 58 места.
Римски форум

Римският форум (Forum Romanum, но римляните са го наричали по-често Forum Magnum или просто Forum) е бил центърът, около който Древният Рим се е развивал. Бил е средище на търговията, религията, съдебната система и обществения живот като цяло.
Римският форум включва следните големи монументи, сгради и руини 5445454545454545:
Последният монумент, построен във форума е Колона на Фока.
Неизвестен пътешественик от 8 век разказва, че форумът вече се разпадал. През Средновековието, въпреки спомените за Forum Romanum, сградите били погребани под отломки и мястото е било известно под името Campo Vaccino или „Пасище за добитък“, разположен между Капитолия и Колизеума. Завръщането на папа Урбан V от Авиньон през 1367 г. довежда до повишен интерес към древните монументи. Художници от края на 15 век рисували останките от форума, а началните разкопки започнали в края на 18 век.
През 1803 г. Карло Феа започва да разчиства останките около Арката на Септимий Север, с което се поставя началото на разчистването на Форума, който е напълно разкрит в началото на 20 век.
В настоящето, останки от няколко века се виждат едновременно, поради римската практика да се строи върху по-ранни руини.
Баалбек

Баалбек е град в Източен Ливан, разположен на 1170 m надморска височина в долината Бекаа, източно от река Литани, на около 67 км (42 мили) североизточно от Бейрут. Той е столица на провинция Баалбек-Хермел. В гръцки и римски времена Баалбек е известен още като Хелиополис (Ἡλιούπολις , от гръцки „Слънчев град“). През 1998 г. Баалбек има население от 82 608 души, предимно мюсюлмани шиити, следвани от мюсюлмани сунити и християни. Известен е главно със своите запазени руини на храмовия комплекс Баалбек, който включва две от най-големите и величествени руини на римски храмове: храма на Бакхус и храма на Юпитер . Вписан е през 1984 г. като обект на световното наследство на ЮНЕСКО.
Баалбек е финикийски град в своя разцвет, когато гърците го завземат през 331 г. пр.н.е. Те го преименуват на Хелиополис (Град на слънцето).
Баалбек става римска колония при император Октавиан Август през 16 г. пр.н.е. Върху неговия акропол, в течение на следващите 3 века, римляните построяват монументален ансамбъл от 3 храма, 3 двора и стена, изградена от някои от най-големите камъни, обработвани някога от човек.
На южния вход на Баалбек се намира каменната кариера, където са рязрязвани и оформяни камъните, използвани за построяване на храмовете. Огромен блок, смятан за най-големия дялан камък в света, все още стои където е бил отсечен преди почти 2000 години. Наречен е „камък на бременната жена“, има размери 21,5 метра x 4,8 метра x 4,2 метра и тежи около 1000 тона. В началото на 1990-те години в същата кариера е намерен и втори, по-голям камък с тегло 1242 тона.
Според древните предания, строителството на храмовете на Баалбек е започнало някъде към края на третото хилядолетие пр.н.е. В хода на първото хилядолетие пр.н.е. е построен заграден двор. В центъра на този двор е поставен олтар в традицията на библейските семитски места.
Баалбек е един от най-големите култови центрове в Римската империя. Със своите римски храмове представлява най-големият и най-добре запазен ансамбъл от римска архитектура, съществуващ до наши дни.
В района на града са запазени също важни останки от ислямския период, като Голямата джамия, построена от Омеядите с материали от древните храмове.
Баалбек има средиземноморски климат със значителни континентални влияния. Намира се в един от по-сухите райони на страната, което му дава средно 450 мм валежи (в сравнение с 800 – 850 мм в крайбрежните райони) годишно, преобладаващо концентрирани през месеците от ноември до април. Баалбек има горещо бездъждовно лято с прохладни (и понякога снежни) зими. Есента и пролетта са меки и доста дъждовни.
Императорски театър

Императорският театър (на немски: Burgtheater) във Виена е националният театър на Австрия.
Основан е на 14 март 1741 г. по нареждане на императрица Мария Тереза. Премества се в новата си сграда на булевард „Ринг“ през 1888 г. Архитекти на сградата, построена в стил барок, са Готфрид Земпер и Карл фон Хазенауер. След разрушаването на театъра от бомбардировките през Втората световна война на 12 март 1945 г. той е възстановен през периода 1953 – 1955 г.
На 8 май 1925 г., по време на представление на „Пер Гинт“ от Хенрик Ибсен, революционерката от Вътрешната македонска революционна организация Менча Кърничева убива бившия деец на организацията Тодор Паница.
Театърът е сред най-значимите немскоговорещи театри в света. На неговата сцена имат премиера някои от най-известните опери на Моцарт като „Сватбата на Фигаро“, „Отвличане от Сарая“ и др.
Горна Мизия

Горна Мизия (на латински: Moesia Superior) е провинция на Римската империя, образувана през 85 – 86 г. от император Домициан след разделянето на бившата сенатска провинция Мизия на две – Горна и Долна. Граница между двете новообразувани провинции е река Цибрица в дн. Монтанска област.
Територията на провинция Горна Мизия обхваща на запад днешна Източна Сърбия до линията на далматинския римски маршрут Белград – Чачак, на юг достига до Северна Македония, на изток обема Софийското поле, а на север граница е река Дунав. Горна Мизия е военна и гранична римска провинция. Тук са разквартирувани в лагери два от римските легиони охраняващи Дунавския лимес. Римските лагери са разположени в градовете Сингидунум и Виминациум (средновековно Браничево) до днешния Костолац, близо до Пожаревац, а около други римски военни бази се създават или развиват селища като Маргум, Хореум Марги и Рациария, дн. Арчар, Видинско. В Античността големи центрове със значение за провинцията са римските градове в землищата на съвремените Скопие, Бела паланка, Липлян, Прахово и Ниш. Главен град е Ниш, a рудобивът е имперски монопол и през III век насърчава растежът на селищата в Moesia Superior, която е експлоатирана за оловото и среброто си.
До управлението на Северите и кризата в Римската империя Горна Мизия се администрира от следните легати:
След Траяновите дакийски войни към провинцията е включена и територията на Банат с граници владението на по-късното средновековното княжество на Охтум. През 3 век в Римската империя настъпва криза. В 270 г. император Аврелиан евакуира римските легиони от Дакия, като на територията на Горна Мизия се образуват две нови римски провинции – Вътрешна и Крайбрежна Дакия. След образуване на Дунавска България, постепенно територията на Горна Мизия е включена в границите на Първата българска държава. Около нейните центрове след римско време се формират средновековните български Белградска и Браничевска историко-географски области.
Вилжуиф

Вилжуиф е град и община в южните покрайнини на Париж, Франция. Намира се на 7 км (4,3 мили) от Нулевия километър (центъра) на Париж.
Името Вилжуиф е записано за пръв път в папско послание от 1119 г. като Вила Юдея, значението на което все още се обсъжда. Някои смятат, че значението е просто „земя на евреите", „имот на евреите", може би заради римските руини там, които показват, че през Средновековието мястото е обитавано от сарацини и евреи. Съвременните историци обаче смятат, че етимологията на Вила Юдея е по-вероятно свързана с „имот на Ювий или Ювей“, гало-римски земевладелец.
Вилжуиф е обслужван от 3 станции на линия 7 на Парижкото метро: Villejuif – Léo Lagrange, Villejuif – Paul Vaillant-Couturier, Villejuif – Louis Aragon.
Чифте хамам (Пловдив)

Чифте хамам е османска баня, превърната в център за съвременно изкуство в Пловдив. Намира се близо до кръстовището на булевардите „Шести септември“ и „Цар Борис III – Обединител“.
Нарича се Чифте (двойка), защото има мъжко и женско отделение. Археологическите изследвания показват, че в близост до банята е съществувала ранно средновековна църква. Открита е плоча от олтарна преграда с изображение на лъв и лъвица, сега се съхранява в Градския археологически музей.
Банята е построена през 1582 г. по времето на Мурад III. При градежа ѝ са използвани камъни, обработвани през римско време, но иззети от руините на околни сгради и крепостни стени. Орнаменти от римско време се виждат върху еднометровите зидове на сградата. По вътрешните стени се разчитат вдълбани надписи и конструктивни чертежи на самата сграда, както и средновековна стенопис с флорални и геометрични орнаменти. В средата на мъжката част е имало кръгъл фонтан. Всички помещения са с куполи, в които са изрязани отвори за светлина.
През май 1995 г. за първи път в сградата се провежда „Седмица на модерното изкуство“. Така се ражда идеята сградата да се превърне в Център за съвременно изкуство, наречен „Баня Старинна“.
Астерикс и Клеопатра

„Астерикс и Клеопатра“ (на френски: Astérix et Cléopâtre) е шестата книжка с комикси от поредицата за Астерикс на Рене Госини и Албер Юдерзо. Като книга е публикувана за първи път през 1965 г. Адаптирана е два пъти: през 1968 по нея е направен едноименен анимационен филм, а през 2002 – игрален филм със заглавие „Астерикс и Обеликс: Мисия Клеопатра“.
Комиксът започва със спора между Клеопатра, царица на Египет, и Юлий Цезар, в които Цезар омаловажава постиженията на египетския народ. Разгневена, Клеопатра прави облог с Цезар обещава да изгради нов дворец в Александрия, в рамките на три месеца. Клеопатра призовка Панелис, който претендира да бъде най-добрият архитект в Египет. Тя обещава на Панелис, че ако той построява двореца на времето, той ще бъде покрита със злато, ако той не успее, той ще бъде храна за свещените крокодили.
Притеснен Панелис мисли, че той се нуждае от магия, за да му помогне той отплава за Галия и моли за помощта на галите, Астерикс, Обеликс, Панорамикс, и Идефикс. Благодарение на Панроамикс и неговата магическа отвара. След присигането на галите работата върви напред по график, въпреки многобройните опити на съперника на Панелис, Амаципис, да саботират строителството, след като Панелис казва, че не искате да получите помощ от тях. Панелис казва на работниците да искат по-малко разбиване, което ще забави строителството. Въпреки това Панорамикс дава магически еликсир на работниците. Амаципис подкупва човека за доставката на камъни, за да хвърли стоката си. Астерикс и Обеликс го карат да разкрие истината. Междувременно главореза на Амациис се опитва да заключите галите вътре в една от пирамидите на Гиза, но Идефикс помага намира изход. Амаципис не се отказва той изпраща отровна торта Клеопатра, но Панорамикс прави противотрова и спасява Клеопатра и дегустатурът ѝ. Междувременно Панелис е отвлечен и скрит в саркофаг в къщата на Амаципис, но Астерикс Обеликс го освобождават. Работата на строежа продължава.
Точно преди двореца да бъде завършен, Цезар осъзнава че са дошли три гали в Египет и се намесва чрез изпращане на легиони, който ще задържат галите. Астерикс и Обеликс се бият с римските легонери, но командващ центурион обсажда сградата с катапулти. В отчаянието си, Астерикс и Идефикс доставят новини на Клеопатра. Бясна Клеопатра се втурва на строителния обект. Легионите на Цезар спират атаката си и помагат на работниците (без никакви магически еликсир, за да им помогне) и двореца е успешно завършена навреме. Клеопатра печели залога си и се покрива Панелис със злато. Панелис и Амаципис се примиряват и съгласяват да изградят пирамиди заедно. Клеопатра дава Панорамикс някои папируси ръкописи от библиотеката на Александрия като подарък.
Гало-римляни

Гало-римляните (на френски: Gallo-Romains) са основно население в римската провинция Галия.
Сформирано е от античната романизация на доримското население по времето на император Август - келти, римляни с някои примеси с гръцки и мавритански елементи, особено в южната половина на провинцията в Аквитания и Прованс.
Нарбонска Галия е с особено гало-римско влияние и става по-късно Окситания. Северната част на Галия e с по-малко влияние на римската култура.
През кризисното време на Римската империя през III век, Галия е част от Галската империя, която се отцепва от римската централна власт (259 – 274), докато император Адриан не я присъединява обратно.
В края на V век франките завладяват части от Галия. Меровингите и Църквата използват гало-римския елит за ръководещия си апарат. До VII век гало-римляните са водещо съсловие в Южна Галия, особено заради силното влияние на техните епископи в градовете (Civitas).
Особено влиятелен гало-римлянин през V век е Сидоний Аполинарий (468 г. префект на Рим). Гало-римлянинът Григорий Турски e епископ на Тур (573 – 539) и известен историк.
Крал на римляните

Крал на римляните или римски крал (на латински: Rex Romanorum; на немски: König der Römer) е титла на владетелите на Свещената Римска империя за времето между избирането им за крал и коронясването им за император. Съвременната германска историография употребява като синоним на титлата разширеното римско-немски крал (на немски: Römisch-deutscher König), за да се прави разлика между римските крале от времето на Свещената империя и царете от времето на Древния Рим..
Това название се появява в края на владетелстването на Отоновата династия, засилено по времето на император Хайнрих II.
От папите се ползва известно време с понижаваща цел титлата Rex Teutonicorum (крал на тевтонците). През Късното средновековие е използваната титла за избрания крал.
През 1508 г. Максимилиан I пръв се нарича „крал на римляните“ с разрешение на папата „избран за римски император“. След Карл V, коронован за крал на 23 октомври 1520 г., „крал на римляните“ означава кронпринц, наследник на императора (кайзера).
През 1811 г. Наполеон Бонапарт дава на сина си Наполеон Франсоа Бонапарт титлата Roi de Rome (крал на Рим).
С курсив са написани имената на антикралете.
Ab urbe condita

Ab urbe condita или anno Urbis conditae: AUC или a.u.c. или a.u.) е латински израз и означава „от основаването на града“, като се има предвид Рим. Този израз е използван от римските историци за летоброене, за чието начало се е смятал 21 април 753 пр.н.е., тоест третата година след шестата Олимпиада.
Ренесансовите редактори понякога са добавяли AUC към римските ръкописи, които са публикували, създавайки фалшивото впечатление, че римляните често са обозначавали годините си чрез тази система. Съвременните историци използват AUC много по-често, отколкото са го правели самите римляни.
Масовият метод за обозначаване на съответната година в древни времена бил чрез посочване на имената на двамата консули, управлявали в тази година. За отправна точка се е използвала и година на възкачване на император, особено по време на Византийската империя след 537 г., когато император Юстиниан настоява да се използва.
„Ab urbe condita“ се нарича и произведението на Тит Ливий (около 59 пр.н.е. – 17 от н.е.), един от най-известните римски историци. Целият труд се е състоял от 142 книги, но от тях до нас са достигнали 35.
Ancient theatre of Taormina

The ancient theatre of Taormina (Italian: Teatro antico di Taormina) is an ancient Greek theatre in Taormina, Sicily, built in the third century BC.
A Hellenistic theatre stood at Taormina from around the third century BC. The remains of another Hellenistic building have been found under the Roman cavea. Under Roman rule, the theatre was rebuilt, probably around the time of Hadrian or Trajan. It was remodelled in the third century AD, with the orchestra turned into an arena and the stage removed.
The ancient theatre had a diameter of 107 metres (351 ft) and could hold around 10,000 spectators. It is one of the oldest theatres in Magna Graeca to have curved cavea, rather than the older trapezoidal design. The cavea were divided into nine sections. On either side of the skene was a basilica. Today, the theatre is used as a venue for the annual Taormina Film Festival.
The ancient theatre of Taormina is featured extensively in the 1995 film Mighty Aphrodite, starring Woody Allen, Mira Sorvino, Helena Bonham Carter, and F. Murray Abraham. Abraham in particular is shown repeatedly onstage as the leader of a Greek chorus. The theatre is also featured in season 2, episode 2, of the HBO series The White Lotus (2023).
37°51′8″N 15°17′32″E﻿ / ﻿37.85222°N 15.29222°E﻿ / 37.85222; 15.29222
Stadion Plovdiv

Stadion Plovdiv (Bulgarian: Стадион „Пловдив“, English: 'Plovdiv Stadium') is a multi-purpose stadium in Plovdiv, Bulgaria. It is currently used mostly for athletics championships. The stadium holds 55,000 since 2008. The stadium was built in 1950.
The stadium initially had a capacity of about 30,000 spectators and had lights. Near the end of the 1980s, a substantial renovation and expansion project began, but was never finished due to a lack of funding. The stadium's present condition is dire, with no UEFA licence, no lights, and only a few games played there (mostly junior teams). It is the only stadium in Bulgaria with two-storey stands. The biggest events held in the stadium were a 1990 Lepa Brena concert, a 1999 Metallica concert, and the 1990 World Junior Championships in Athletics.
42°08′59″N 24°43′11″E﻿ / ﻿42.14972°N 24.71972°E﻿ / 42.14972; 24.71972
Roman ruins of Cerro da Vila

The Roman Ruins of Cerro da Vila are the remnants of a historical villa in the Algarve region of southern Portugal. Its vestiges lie in the vicinity of the resort and marina of Vilamoura, in the civil parish of Quarteira, municipality of Loulé Municipality.
The area around Vilamoura, in which the remains of this Roman villa can be found, has been occupied with human activity for thousands of years. Graves dating back to the Bronze Age were discovered in the municipality in the Casão vineyard.
The Romans were the first to establish a settlement of any size within the locality; during the 2nd century, the region of the Algarve fell under the domain of Rome, under the rule of Gaius Julius Caesar Augustus (23 September 63 BC – 19 August AD 14). The region was integrated into the Province of Lusitania, and reorganized into three civitas: Balsa (Luz de Tavira), Ossonoba (Faro) and Ciuitas, whose capital was either Cilpes (Silves) or more probably at Lacobriga (Lagos). Cerro da Vila was situated in the Ossonoba territory and had a port, serving the fertile lands irrigated by a dam two kilometres from the settlement.
Following its construction, the villa was periodically occupied by Visigoths and Arab (Moorish) forces. A group of silos from the Moorish period, in the interior of the Roman houses, support continuous occupation after the Romans.
It was included in the Programa de Valorização e Divulgação Turística: Itinerários Arqueológicos do Alentejo e Algarve (Touristic Valorization Program) in 1999, by the Ministry of Commerce and Tourism, and the Secretary-of-State for Culture. Consequently, in 2000, an interpretive centre, under the supervision of architect Fernando Galhano was constructed to support tourism, to be operated by the IPPR (later the Instituto Gestão do Patrimonio Arquitectónico e Arqueológico-IGESPAR).
The ruins are located in a semi-rural area; the archaeological station is situated 1500 metres west of the parish seat in Quarteira.
These are the ruins of Roman villa constituted by two residences (the principal along the harbour), baths, necropolis, dams and fish salting stations. Of the two residences and baths, the only remnants are compartmentalized walls, including the impluvium, atrium and tablinum. There exists friezes of marble and fragments of painted stucco that decorated the walls, as well as the remains of poly-chromatic mosaic pavements. Two rectangular tanks serve the fish salting "buildings". The necropole, which includes the remains of mausoleums and burial tombs, came much later and only recently has been unearthed and investigated.
Victory column

A victory column, or monumental column or triumphal column, is a monument in the form of a column, erected in memory of a heroic commemoration, including victorious battle, war, or revolution. The column typically stands on a base and is crowned with a victory symbol, such as a statue. The statue may represent the goddess Victoria; in Germany, the female embodiment of the nation, Germania; in the United States either the female embodiment of the nation Liberty or Columbia; in the United Kingdom, the female embodiment Britannia, an eagle, or a naval war hero depicted as a helmeted woman, wielding a trident, shield and olive branch.
Of the columns listed above, the following are the Roman columns. Roman triumphal columns were either monolithic pillars or composed of column drums; in the later case, these were often hollowed out to accommodate an ancient spiral staircase leading up to the platform on top.
The earliest triumphal column was Trajan's Column which, dedicated in 113 AD, defined its architectural form and established its symbolic value as a political monument alongside the older Roman triumphal arches, providing a lingering model for its successors to this day. The imperial capitals of Rome and Constantinople house the most ancient triumphal columns.
All dimensions are given here in metres, though it was the Roman foot by which ancient architects determined the harmonious proportions of the columns, and which is thus crucial for understanding their design. The list is sorted by date of erection.
Part of this page is based on the article Siegessäule in the German-language Wikipedia.
Roman column, York

A Roman column stands in Minster Yard in the English city of York. Originally built around the first century, by the soldiers of Legio IX Hispana, it was reused by Legion VI in the 4th century. It is believed to have been part of a group of sixteen freestanding columns (eight on each side of the aisle), supporting the walls of a basilica on the site.
The column was discovered beneath York Minster during a 1969 excavation, and was given to the City of York three years later to mark the 1900th anniversary of the city's founding.
The column is 7.6 metres (25 ft) tall and constructed of Magnesian Limestone and millstone grit. It now stands in front of the Minster School, in Minster Yard, on the southern side of York Minster.
Christine Romans

Christine Romans is an American broadcast journalist, author, and a senior business correspondent for NBC News. She previously served as the chief business correspondent and anchor for CNN's Early Start.
Romans is from Le Claire, Iowa. She graduated from Pleasant Valley High School in 1989. She graduated from Iowa State University in 1993, majoring in French, journalism, and mass communication. She also studied French media and French literature at the Catholic University of Lyon in France during the summer of 1991.
Romans reported for several newspapers including the Des Moines Register and Knight-Ridder. She then served as a reporter and anchor for Reuters Television. She joined CNN in 1999 and began reporting from the floor of the New York Stock Exchange. She next hosted CNN's On the Money and was a reporter and substitute anchor on Lou Dobbs Tonight. She also hosted Street Sweep on the defunct network CNNfn. In January 2014, she was named as the new anchor for Early Start. A year later, Romans published her third book titled Smart Is the New Rich: Money Guide for Millennials.
On July 28, 2023, Romans announced her departure from CNN. That same day, it was reported she would move to NBC News. On October 30, Romans was officially announced as a Senior Business Correspondent for NBC News and MSNBC.
She is married to Ed Tobin, and the couple have three children.
菠菜

菠菜（學名：Spinacia oleracea），又名菠薐、鹦鹉菜、红根菜及飛龍菜，是莧科菠菜属的一年或二年生草本植物。性喜冷凉气候，耐寒性强，适于沙壤或粘土壤生长，根和叶子可以食用。菠菜于7世纪左右由尼泊尔传入中国，现已是一道家常菜。菠菜于14世纪左右传入英格兰。菠菜常用来煲汤，凉拌，单炒，和配荤菜合炒或火鍋垫盘。
菠菜一年四季都可以收获，通常春天的菠菜比较嫩小，适合凉拌，而秋天的粗大，比较适合熟食。但是现在有很多温室培养的菠菜，一年到头都是一样的。
菠菜古称“波稜菜”、「頗棱菜」（相傳來自「頗棱國」，但「頗棱國」一詞可能來自尼泊爾語的菠菜“पालुङ्गो”，音［Pāluṅgō］，並非國名）；在閩南與潮汕地區，因“菠薐”音近“飛龍”而被訛為“飛龍菜”。
菠菜为一二年生草本。主根发达，肉质根红色，味甜可食；根群主要分布在25～30厘米的土壤表层。基部叶和茎下部叶较大，深绿色；茎上部叶渐次变小，戟形或三角状卵形；叶柄长而肉质。单性花雌雄异株，偶也有雌雄同株；雄花排列成穗状花序，雌花簇生于叶腋。按果实外苞片的构造可分为有刺种和无刺种两个类型。
連橫《臺灣通史》提及「菠薐：種出西域頗陵國，誤為菠薐，或稱赤根菜，臺南謂之長年菜，以度歲須食之也。」臺灣臺南一帶在除夕時，必有煮一盤連根帶葉的菠菜，稱為「長年菜」。
菠菜的草酸與豆腐分解出的草酸及鈣質，會在腸道結合成草酸鈣，而草酸鈣不被腸道吸收，反而會形成糞石後隨著糞便排出，不會吸收到體內，所以菠菜豆腐湯並不會造成身體結石的問題。
菠菜與莧菜等所含的硝酸鹽及亞硝酸鹽在攝取過量時可能會導致正鐵血紅蛋白血症，又名藍血病，香港曾發生8至10宗小童進食菠菜後出現蛋白血症個案。
美國漫畫《大力水手》（Popeye the Sailor）因為主角卜派（Popeye）吃完一罐菠菜之後，就會力大無窮，擊敗情敵布魯圖（Bluto）或者其他敵人，所以在該漫畫面世後，令菠菜大受歡迎。
[在维基数据编辑]
大力水手

《大力水手》（英語：Popeye the Sailor），又譯作卜派、波佩、波比、普派，是美國的漫畫及漫畫人物，大力水手出現於1929年1月17日的美國《Thimble Theatre》連環漫畫，創造人是來自美國伊利诺伊州彻斯特镇的連環漫畫家E·C·西格（Elzie Crisler Segar），大力水手漫畫甫一問世即大受歡迎，甚至在當地出現食用菠菜的热潮。
1933年由Fleischer Studios（英语：Fleischer Studios）拍成卡通電影短片，交由派拉蒙電影公司發行，風靡全球。Fleischer Studios拍了108集，1942年改由派拉蒙自己的動畫部門Famous Studios（英语：Famous Studios）自行拍攝，至1957年停止，拍了126集。
1938年西格去世，这部系列连环漫画由贝拉·沙波利（Bela Zaboly）和汤姆·西姆斯（Tomsims）接棒；1958年再由巴德·沙根道尔夫（Bud Sagendorf）接替，歷久不衰，曾在全球五百家報紙連載，出品過數百部動畫卡通。
1960年代美國推出了電視播放的《大力水手》卡通（英语：Popeye the Sailor (TV series)）。
1980年派拉蒙影業出品的大力水手真人版電影，由羅賓·威廉斯主演大力水手卜派。
1999年卜派和奥莉薇结束历时70年的“爱情长跑”，有情人終成眷屬。
罗宋汤

羅宋湯（烏克蘭語：борщ，羅馬化：borshch，發音：[bɔrʃt͡ʃ] （）；白俄羅斯語：боршч，羅馬化：borshch；俄语：борщ，羅馬化：borshch），是發源於東斯拉夫民族（包括烏克蘭、俄羅斯、白俄羅斯）的濃菜湯，也稱為紅菜湯或甜菜湯，盛行於東歐及中歐一帶。正宗羅宋湯以甜菜为主料，再加入馬鈴薯、胡萝卜、菠菜和牛肉塊、鮮奶油等配料熬煮，因此呈紫红色。東歐及中歐斯拉夫文化圈以外的地區（尤其遠東），由於甜菜产量稀少，進口替代成本高昂，導致本地人多以番茄或番茄醬代替甜菜，此種變體呈番茄的橙红色。2022年7月1日，聯合國教科文組織因俄烏戰爭對文化傳承構成嚴重威脅，將乌克兰罗宋汤烹饪文化列入瀕危非物質文化遺產。
罗宋湯在中文的稱謂源於英語Russian soup，其中Russian由英語譯為吳語上海話「罗宋」/lùsóŋ/（詳見吳語音譯詞）。假若由蒙古語譯成北京官話，則譯「俄罗斯」（詳見俄罗斯#譯名由來）。
罗宋汤在中國東北部份地区也称「苏伯汤」，其中蘇伯是俄語суп音譯，意为汤。
在劉以鬯1960年代的連載小說《香港居》中，以「鮑許」（Borsch）指香港50年代只能在俄國餐廳吃到的羅宋湯。
最简单的罗宋汤只有甜菜、鹽、糖、胡椒粉和一点檸檬汁。别的经常加进的蔬菜包括捲心菜、番茄、马铃薯、芹菜和洋葱。成分由各地不同。波兰人经常加捲心菜和马铃薯，乌克兰人常加番茄。偶尔也有加牛腩或用清牛肉汤作的。欧美人经常加一点酸奶油。
罗宋汤在20世纪初随着白俄难民流入上海租界开始传入了上海。因为甜菜并不适合在上海的气候条件下种植，且上海人并不习惯于罗宋汤酸酸的味道，故而上海人用捲心菜替代甜菜，用番茄酱调制汤色并且增加甜味。上海罗宋汤的一般做法是先将番茄酱用油炒製，以去掉酸味，再加入白砂糖，从而达到酸中带甜的效果。有些做法还会以牛肉汤为汤底，并加入红肠、洋山芋等材料。在上海，罗宋汤尤以德大西菜社与天鹅阁等的著名。当然随着罗宋汤之后日益家常化，罗宋汤的做法在上海民间也就随着家庭的口味千变万化了起来。
流落到世界各地的白俄難民有部分輾轉來到香港，當中有難民於二次戰前已在香港開設俄國菜餐廳，把家鄉菜帶到香港，其中一道菜式便是羅宋湯。1940年代开始，随着上海人往香港的移民潮，上海做法的罗宋汤也被传入香港。不論採取哪種做法，湯水顏色是紅色的罗宋汤在香港都常被称为「红汤」，屬於西式湯水（西湯）的其中一種，又与「白汤」（忌廉汤/忌廉蘑菇湯）一起成为港式豉油西餐中重要的前菜之一，並產生流行於茶餐廳的港式羅宋湯。以前售賣羅宋湯其中較知名的代表包括皇后飯店，其創始人于永富年輕時於上海跟俄國廚師學藝，1940年代來港，並在1952年於北角開辦第一間分店。
珍珠翡翠白玉汤

珍珠翡翠白玉汤是历史上的一道菜，也是一段单口相声名。珍珠翡翠白玉汤字面的意思是菜帮子、菠菜叶儿（翡翠），馊豆腐（白玉）和剩锅巴碎米粒儿（珍珠）做成的杂合菜剩菜汤儿。这个相声讲述的是朱元璋未发迹时，曾经受两个要饭的恩惠，后来当上皇上后又闹出的笑话。后来这个相声段子曾被诸多艺人演绎，其中以相声大师刘宝瑞先生的最为著名。
明朝开国皇帝朱元璋在一次征战中与其部下常遇春、胡大海失散，孤身一人来到一座小破庙中，精疲力竭。恰好这里住着两个要饭的乞丐。乞丐要饭归来发现朱元璋身体虚弱，便用乞讨得来的馊豆腐、糊锅巴和捡到的烂菜叶熬了锅汤。虽然味道不好，但因朱元璋饥寒交迫并未意识到。朱元璋吃后恢复精神，高兴之余问二人此汤何名，二人便取了个好听的名字叫“珍珠翡翠白玉汤”。后来朱元璋登基，日日享受美味珍馐，反而觉得身体乏力。回想起当年吃的此汤，便传旨找到两名乞丐，要他二人重新制作珍珠翡翠白玉汤，同时赏给文武百官。二人仍按照当年的做法，用馊、烂的原料制作，做出的汤臭不可闻。即便如此，朱元璋也勉强喝下。
情景喜剧《武林外传》中，男主角白展堂的原名“白玉汤”来源即为本相声。
忌廉湯

忌廉湯是一種以鮮奶油、淡奶油、「半對半」忌廉或牛奶為主要成分的湯。有時乳製品會在烹飪過程結束時添加。
忌廉湯通常會有湯底，並加入洋蔥、芹菜、大蒜粉、芹鹽、黃油、培根碎、麵粉、鹽、胡椒粉、辣椒粉、牛奶、淡奶油和雞湯或蔬菜湯等原料。然後將各種蔬菜或肉類添加到湯底中。有時也會將剩食的蔬菜和肉類製成忌廉湯。
存在許多著名的忌廉湯，包括但不限於以下所列。
其他奶油湯包括奶油花椰菜湯、奶油茴香湯、奶油土豆湯、奶油玉米湯、奶油核桃湯、奶油烤南瓜湯、奶油芹菜湯和各種奶油湯。
枸杞

枸杞（學名：Lycium chinense），又稱枸檵，是茄科枸杞屬的一個物種，果实称枸杞子，嫩叶称枸杞头，其根皮称为地骨皮。与本种相似的近缘物种有寧夏枸杞（L. barbarum)，两者经常用作中药及補品食用。其英文常用名直译为狼莓(wolfberry)。
落叶灌木，高1.5～2米；枝条细长，先端常弯曲，茎丛生有短刺；叶卵状披针形，互生或数片丛生；夏秋开淡紫色花，一二朵簇生；卵圆形红浆果；扁肾形种子。
本种的果實、根皮及葉子均可入藥。明代李时珍《本草纲目》记载：“春采枸杞叶，名天精草；夏采花，名长生草；秋采子，名枸杞子；冬采根，名地骨皮。”
枸杞 為茄目茄科枸杞屬植物，其果實為枸杞子，主要藥用種類為寧夏枸杞(Lycium barbarum L.)，主要具生 理調節作用之有效成分包括多醣體(polysaccharides)、玉米黃質(zeaxanthine)、甜菜鹼(betaine)、腦苷酯 (cerebrosides)、牛磺酸(taurine)、東莨萣素(scopoletin)、吡咯衍生物(pyrrole derivatives)，及微量元素， 如鋅、鐵、銅。 https://hub.tmu.edu.tw/zh/projects/effects-of-lycium-babarum-polysaccharides-and-c-phycocyanin-on-he
研究顯示枸杞多醣體具有抗氧化、免疫調節、再生修復、抗糖尿病、抗骨質疏鬆、抗 腫瘤、抗疲勞、抗輻射、護肝及神經保護等作用。 枸杞多醣(LBPs)抗氧化功能:顯著提高血清中超氧化物歧化酶(superoxide dismutase, SOD)及穀胱甘肽過氧化物酶(glutathione peroxidase, GSH-Px)活性並顯著降低丙二醛(MDA)(1*)含量及清除自由基功能。 枸杞多醣免疫功能：對於樹突狀細胞(dendritic cells)(1*)、巨噬細胞、T/B淋巴細胞和自然殺手 (NK) 細胞具有顯著的免疫調節功能。許多研究證實，枸杞多醣(LBPs)的免疫調節能力是很重要的功能。 枸杞多醣(LBPs)對脾臟中的單核球(3*) 具有顯著促進增殖作用，增加CD4(+)(4*)至CD8(+)(5*) T細胞數量，促進巨噬細胞分泌細胞激素(6*)。枸杞多醣萃取物具有顯著免疫調節活性功能。 強化免疫活性包含抑制癌細胞增生、延緩細胞週期生長、促進細胞凋亡。 枸杞多醣(LBPs)神經保護作用：藉由抑制氧化壓力並增加SOD、CAT、GSH-Px、降低活性氧濃度、抑制JNK路徑、降低發炎反應、抑制神經細胞不正常分化、降低興奮性毒性(glutamate toxicity)、改善缺血性視網膜神經病變等機制產生神經保護作用。 枸杞多醣(LBPs)抗腫瘤功能研究：在對於抑制大鼠膠質瘤生長作用及其潛在調控機制研究中發現，可能與促進CD[8]+T細胞(1*)與血腦障壁調節進入大腦抑制腫瘤生長有關。 枸杞多醣體(LBPs)對人類肝癌細胞活力、細胞週期和凋亡影響研究顯示，枸杞多醣可以抑制細胞生長，使細胞週期阻滯在S期(2*)，並誘導細胞凋亡，表明枸杞多醣(LBPs)通過誘導細胞凋亡、誘導細胞週期停滯而阻止癌細胞增生。 研究發現，枸杞多醣(LBPs)可能透過以下機制達到抗癌效果:降低細胞活力(抑制腫瘤生長)、調節細胞凋亡(誘導走向細胞凋亡)、調節細胞週期(將細胞阻斷在G1期)(3*)、調節免疫活性(增強免疫力);最終降低癌細胞活性，達到抑制癌細胞發展。 https://hub.tmu.edu.tw/zh/projects/effects-of-lycium-babarum-polysaccharides-and-c-phycocyanin-on-he https://kmweb.moa.gov.tw/subject/subject.php?id=29788
枸杞子是摘取枸杞果實曬乾而成，又稱作地骨子、甘杞、杞子、枸忌、苦杞、血杞、天精子，為平性中藥。
枸杞子滋补肝肾，益精明目。用于虚劳精亏，腰膝酸痛，眩晕耳鸣，内热消渴，血虚萎黄，目昏不明。枸杞子色赤屬火，因能補精壯陽，故俗謂：離家千里，勿食枸杞。
地骨皮是剝取枸杞根皮，以熟甘草湯浸一宿後乾燥而成，又稱作杞根、地節、紅月附根、狗奶子棍、地仙，為涼性中藥。
地骨皮性味甘淡而寒，可降肺中伏火，瀉肝、腎虛熱，涼血而補正氣。
天精草是摘采枸杞叶後洗净而成，又稱作地仙苗、甜菜、枸杞尖、枸杞苗、枸杞菜、枸杞头。
天精草性味苦甘而涼，可清上焦心、肺客熱，亦可代茶而止消渴。
[在维基数据编辑]
八寶粥

八寶粥，華人社會、唐人街風行，本意是指用八种不同的材料熬制成的粥，在今天是一種以多種豆類、穀物等食材烹調而成的甜粥、鹹粥，其材料因應地區和個人喜好有所變化，不同品牌的八宝粥用料也不同，但是，基本上是米，豆类，干果类，中药材。
一般可以視為可存放得較久的食品，也可在沒熱水的地方進食，便利軍事後勤補給罐裝攜帶、或是軍需支援煮食、。
家庭熬制“八宝粥”，有时还会加板栗、胡萝卜、香肠、咸肉等。台灣有廠商的八寶粥還加入沖繩黑糖或是紅棗、枸杞、奶類......等。
八寶粥常用作節日食品，如中國部份地區於腊八节食用八寶粥，稱為臘八粥，中國南方部份地區和琉球於端午節食用，也有些地區是十二月廿五、正月等日子吃八寶粥。
八宝粥所用食材与制作都很简单，食用时可根据个人口味选择製作為甜品或是鹹食、自行添加任何口味等。
八宝粥也叫腊八粥，关于八宝粥的来历有不同的说法。
其一傳說，朱元璋在当皇帝之前，在一次战争中饥寒交迫，他四处找吃的。
在田边发现了一只很肥的老鼠，跑进老鼠洞里，他走近那个老鼠洞，往里面掏了掏，发现了各样的粮食，其中就有小米，花生，红豆......各式各樣不同雜糧等。
他将这些粮食清洗干净，混在一起煮成了粥，感覺上非常好吃。在做皇帝後，仍然想念当时自己做的粥，便让御厨做这种粥，并且加入了莲子，核桃、薏仁......等，使其更美味，命名“腊八粥”，冬季臘月時節享用，之後流传民间。
传统八宝即红小豆、小米、绿豆、核桃仁、花生、红枣、山药和莲子。
有時還會加板栗、紅白胡蘿蔔切丁、香腸丁、鹹肉丁等。
有的八寶粥還加入黑糖，紅棗、枸杞、薏仁、腰果、開心果、仙草凍、愛玉凍、生薑汁......隨意添加自己想吃的
较为经典的配方
适合儿童的配方
适合孕妇的配方
适合老人的配方
养胃的配方
沙琪玛

沙琪玛（满语：ᠰᠠᠴᡳᠮᠠ，穆麟德轉寫：sacima，也作「沙其马」、「萨其马」等，在香港也稱馬仔或瑪仔），是一種以麵粉加雞蛋為主要原料的方形甜味糕点，色澤金黃，口感綿甜鬆軟，味道香濃。
坊間流傳著很多有關「薩其馬」由來的傳說，一说「薩其馬」是滿語音譯，滿語裡「薩其」是「sacimbi」（ᠰᠠᠴᡳᠮᠪᡳ）、「馬」是「maribumbi」（ᠮᠠᡵᡳᠪᡠᠮᠪᡳ）的縮音，前者有「切」的意思，因為「薩其馬」屬於一種「切糕」，再加上後者「碼」的工序，即「切成方塊，然後碼起來」。
此詞最早見於清朝乾隆年間傅恒等編的《御製增訂清文鑒》，汉译为“糖纏”（卷二十七，第46頁）。在滿文字典中，薩其馬是由胡麻及砂糖製成的一種砂糖果子（漢語稱為金絲糕）。由於當時找不到漢語代稱，便直接將滿語音譯，所以亦會出現「沙其馬」、「賽其馬」等等不同的稱呼。
薩其馬源于滿族，在清軍入關後，沙其馬在北京開始流行，随后传遍全中国。在清代，沙其馬在北京是重要的小吃，除用于僧道祭祀外，还是關外三陵祭祀的祭品之一。当年北新桥的泰华斋饽饽铺的沙其馬奶油味最重，它北邻皇家寺庙雍和宫，那里的喇嘛僧众是泰华斋的第一主顾，作为佛前之供，用量很大。
最初用野生枸杞作薩其馬的果料。清軍入關以後，逐漸被葡萄乾、芝麻、山楂糕、青梅、瓜子仁、棗等其他干果所取代，而枸杞也鮮為人知了。王世襄先生說，“據元白尊兄（啟功教授）見教：《清文鑒》有此名物，釋為「狗奶子糖蘸」（狗奶子即枸杞）。
舊時薩其馬由冰糖、奶油、白麵粉等製作成。而後改以雞蛋、油脂和麵粉，細切後油炸，再用飴糖、蜂蜜攪拌沁透，故曰「糖蘸」。現代的薩其馬由雞蛋加入麵粉製成麵條狀後油炸，再由白糖、蜂蜜、奶油等製成糖漿後與炸好的麵條混合，待乾而成切小块，以便售卖和食用。
中华人民共和国于2008年出台了沙琪玛的国家标准，对沙琪玛的工艺进行了规定，于2009年实施。
為降低成本，部分商人曾用硼砂作为沙琪玛的添加剂。
黑果枸杞

黑果枸杞（學名：Lycium ruthenicum），其果實俗稱做黑杞子，為茄科枸杞屬下的一種。黑果枸杞在藏藥裡稱“旁瑪”，它是繼冬蟲夏草之後人們所認知的又一高原奇珍，被稱作為黑珍珠，其在早年間還被收載於《四部醫典》、《晶珠草本》等藏藥經典著作中。
果實成熟後呈紫黑色。
黑枸杞主要分佈中华人民共和国的西藏、四川境內藏族自治區、青海、新疆、甘肅、陝西及中亞和部分歐洲地區。當中已知最西邊的產地位於亞美尼亞，西起近土耳其邊境的梅格里到南部Vayk之間海拔1100米處的鹽鹼土上或乾燥的斜坡上。在中国，以青海的產量較高。因為西藏及其他藏族自治區、新疆等地區的黑枸杞生長的環境較為艱苦，因此這些地區大部分都黑枸杞都為野生，目前除了少數藏藥廠在收採，大部分都沒有受到人為的種植和破壞。
玫红色

玫紅色又稱玫瑰色，是紅色系中比較偏冷的一種顏色，比標准紅色要更接近紫色，在繪畫中常用玫紅和鈷藍相配，形成一種有紫色調的灰色，可以用来描繪多種陰影，單獨使用適合在冷色調的畫面中描繪紅色物體，以與整个畫面更加協調。
薔薇色是日本產業規格「JIS Z 8102:2001」中的規範色名，由孟賽爾表色系表示數值，以「薔薇」命名，在日文中「薔薇（バラ）」通常指的就是玫瑰，而薔薇色特指紅玫瑰的顏色。
綠色星

綠色星，在天文學中是由於錯覺讓白色或藍色的星在視覺上顯示為綠色。沒有真正綠色恆星的原因是恆星的顏色或多或少是由黑體光譜給出的，而這看起來從來不會是綠色。然而，對於一些觀測者來說，有一些星星看起來是綠色的。這通常是因為視覺上的錯覺，使紅色物體附近的物體看起來是綠色。有一些多星系統，例如心宿二，是一顆明亮的紅色恆星，這種錯覺使系統中的其他恆星看起來是綠色。
雖然恆星的光譜會有一些譜線，但恆星通常類似黑體，所以它的顏色或多或少是一個黑體的顏色。黑體的顏色位於圖表中間黑色的普朗克軌跡（英语：Planckian locus）上。我們可以看見，這個軌跡正好穿過紅色、橙色、黃色、白色和淺藍色區域，我們確實也看見許多這些顏色的恆星。另一方面，它不會穿過綠色、藍綠色（深藍色）或紫羅蘭色的區域，因此很少能看見這些顏色的恆星，即使有也是因為一些其它的光學效果。
恆星的黑體顏色有時會與光譜的顏色混淆。光譜（彩虹）顏色是右側關係圖邊界彎曲部分的顏色。可以看見彩虹的紅色、橙色、黃色和藍色與黑體的顏色大致相同。然而，峰值為綠光的恆星也會發出很多紅光與藍光。而人類的視覺系統碰巧將這種混和的顏色解釋為白色，而不是綠色。因此，這些光譜的顏色顯示出的恆星顏色，事實上是人類視覺的怪癖，而不是恆星的屬性：如果使用更擅長於區分光波長的儀器（例如光譜儀），那麼所有光譜的顏色看起來就與恆星的顏色完全不同。所有足夠熱的恆星，看起來都會有一些藍色的陰影（不像一些常見的報告中聲稱的紫羅蘭色）。原因是在足夠高的溫度下（超過20,000K），儘管在較短的波長上它們可能有很多的不同，但在可見光的光譜下看起來都一樣。雖然可見波長輸出最大量的是紫羅蘭色，但加上在其它波長輸出的可見光，足以使它看起來是淺藍色：是普朗克軌跡末端的顏色，而不是光譜末端的顏色。 事實上，人類視覺上的色彩，特別是對物體顏色的感知，比上述解釋得還要複雜得多。不僅取決它發出的光，還與附近物體的顏色有關。例如，靠近紅色物體的藍色物件，可能會顯得有些綠色；顯然許多綠色的星星都是這種效果產生的。
雖然沒有真正是綠色的恆星，但有許多天體有時看起來是綠色。本節列出了其中的一些。
在雙星或多星系統中，有一些恆星即使它真正的顏色是藍色或白色，但看起來是綠色的。如果系統中包含大的紅色或橙色的恆星，就可能會發生這種狀況。視覺上的錯覺使靠近紅色的物體顯得稍微變成綠色。
與紅色的超巨星心宿二對比的藍色心宿二B，是最經典的例子。
其它的例子包括天大將軍一（仙女座γ）和距離地球1,500光年的聯星螣蛇十一（仙后座σ）。
螣蛇十一綠色調的主星是星等為5.0等，藍色調的伴星視星等為7.3等。
有些行星狀星雲，特別是含有氧氣的，會發出綠色。這些星雲或它們內部的恆星（通常為沃夫–瑞葉星），看起來可能是綠色的。一些行星狀星雲的例子有NGC 6572、NGC 6826、NGC 7009。
現代的觀測者常報告氐宿四（天秤座β）是白色。然而，它的顏色是有爭議的，許多早期的觀測者說它是綠色。對於它到底是甚麼顏色，似乎還沒有共識，為什麼一些觀測者說它是綠色的，也沒有普遍被接受的解釋。
天王星這顆行星，曾經被認為是一顆恆星，並被命名為金牛座34。因為他有許多甲烷，能吸收紅色和橙色，因此它可能呈現綠色。
太陽在升起或落下時，有時有一或二秒鐘會在上緣出現綠色的斑點，稱為綠閃光。大致說是來自太陽的紅光被地球阻擋，藍光被大氣散射，綠光被大氣折射而被觀測者看見。在其它天體（如月球和明亮的行星）上，偶爾也會看見類似的現象。
此外，太陽發出的綠色光子比其它的任何顏色都多；即它在可見光的峰值是落在綠色波長的波段上。
天文圖像有時會以假色列印，這可以讓恆星看會起來是綠色。
蓮霧

蓮霧（星馬稱作水蓊）（学名：Syzygium samarangense），又名天桃，別名輦霧、璉霧、爪哇蒲桃、日落果、洋蒲桃，是桃金孃科的常綠小喬木。因其果實長得像鈴鐺，亦稱為bell-fruit。原產於馬來群島，在馬來西亞、印尼、菲律賓、廣東和台灣普遍栽培，是一種主要生長於熱帶的水果。
蓮霧的顏色有暗紅色、淡紅色、綠色、白色。蓮霧著色主要受陽光照射影響，因為長在土裡冬季因生長時間長且日照短，果色較紅且泛黑，果實較熟，甜度也會提高。而夏季因日照強、且溫度高生長快，果色較淡，若照顧得宜並不會影響甜度。挑選蓮霧有句口訣「黑透紅、肚臍開、皮幼幼、粒頭飽」，從外觀來看，最好是果皮深紅具光澤、臍底夠黑、果臍開闊、沒有斑點及粉狀物。當然，果粒越沉重、倒著放時平穩不倒者，表示沒有過多的海棉體組織，果實果肉組織很密實。人們把它視為消暑解渴的佳果，習慣用它煮冰糖治乾咳無痰或痰難咯出。蓮霧果實中空（也有實的），狀如蠟丸，在宴會席上人們還喜歡用它作冷盤，口感甜中带酸。
印尼與馬來西亞稱蓮霧為“jambu air”，荷蘭人將之引進台灣時音譯為蓮霧。在清朝時，文獻記載亦曾出現「暖霧」、「翦霧」、「染物」、「南無」、「蓮霧」等名，但最後以蓮霧較為通行。
其学名中的种小名为“samarangense”，因其模式标本产地——三宝珑而得名。
具有普通含量的維生素C，但糖分含量較高，不適宜做為主要維生素C來源。
生育期25°C－30°C，冬季無霜害；7°C時花蕾、幼果即遭寒害而脫落；10°C時接近采收的果實也會受害脫落。
周年常綠，多次抽枝，多次開花結果，生長量大，結果也多，對水分要求高，周年均需有充足的水分供應。凡水邊的蓮霧，生長必壯，且耐癆性也強，經常受浸的地區也正常生長，開花結果，防止驟雨而裂果。結果期遇上大風、颱風，枝易折，應注意防止。
土壤要求不嚴格，但以土層深厚、肥沃、濕潤，微酸性到微鹼性土壤均適合生長，結果良好，忌不肥不濕。
冬春果大而脆，水分少，糖分高，肉厚，無種子（四月中下旬以後開花其果才有種子），若冬春發果期間樹萌發多量新梢，對果實品質不利，應抑制其萌發。
蓮霧采收後可在室溫保存約一週。
主要用扦插，選2－3年生枝條，15－20厘米長，插入沙床2/3，注意遮蔭保濕，1－2個月生根，也可以空中壓條，或種子育苗。可於2－4月春植或8－9月秋植。在溫度高的地區也可 11－12月種植，行距初期4 x 5米，數年後間伐至8 x 8米。
為得到一年多次生產，可進行催花處理：
主干在離地60厘米左右截短，主干保留3－4主分枝，主分枝在30厘米左右再截短，在每個主分枝再保留3－4次分枝，次分枝在30厘米左右再截短，以後可任其生長，只對徒長，過密進行處理。另外，下垂枝結果性能良好，應盡量保留。
有炭疽病、果腐病、金龜子、介殼蟲、毒蛾、蚜蟲、避債蛾、薊馬、癭蚊，但因蓮霧結果期長及果皮薄，所以不適合使用農藥，特別是劇毒、吸收或長效農藥。
蓮霧果實可鮮食，也可加工釀酒、醃漬作為蜜餞或為烹調料理材料使用。營養成分含蛋白質、膳食纖維、糖類、維生素B、C等。
蓮霧樹大而茂密，熱帶地區的人們常在樹下乘涼。
蓮霧味甘，性平，帶有特殊的香味，是天然的解熱劑。由於含有許多水分，在食療上有解熱、利尿、寧心安神的作用。 蓮霧是一種可治多種疾病的佳果，主治肺燥咳嗽、呃逆不止、痔瘡出血、胃腹脹滿、腸炎痢疾、糖尿病等症。中医药学认为蓮霧『性平味甜』，功能潤肺、止咳、除痰、涼血、收斂。在中醫食療理論上，將蓮霧煮冰糖食用能止咳除痰，而將蓮霧抹上微量食鹽食用可治消化不良。臺灣民間有“吃蓮霧清肺火之說”。
尖锐湿疣

尖锐湿疣（condyloma acuminatum）又稱阴部疣、性器疣、生殖器疣（genital wart）、性病疣（venereal wart），俗稱菜花，是由人乳头瘤病毒所致的良性赘生物，主要发生在生殖器、会阴、肛周部位，少数发生在口唇、口角、脐窝、腋窝、乳房皱褶等处。
尖锐湿疣多数经由性接触传染，少数通过间接接触传染（例如婴儿可在母亲妊娠期间或分娩过程中感染或在出生后与母亲密切接触而感染）。常见临床表现，病变初期为上述部位淡红色或污红色粟粒大小赘生物，质软，顶端稍尖；病变后期体积增大，数目增多，可呈乳头状、蕈状甚至菜花状皮损。
尖锐湿疣是由人類乳突病毒（human papilloma viruses，HPV）引起。属DNA病毒。病毒颗粒直径约为50～55nm。主要感染上皮细胞，人是唯一宿主，组织培养尚未成功。应用核酸杂交技术，现已知HPV至少有28型。在临床上HPV的类型与引起某些不同种类的疣相关。其中HPV6、11、16和18可经性传播而引起尖锐湿疣。（第6、11型所引起，16與18型是子宮頸癌。）
患者接觸受感染的人後，會在兩個星期至八個月內長出性器疣。患者也有身体其它部位如手臂、头及面部、颈背部甚至腹脐部产生湿疹皮炎的可能。
男性患者最常見的病徵，包括陰莖、陰囊或肛門長出一些癢或不痛的肉色小粒。女性患者的外陰周圍或陰道內會長出椰菜花狀的肉粒，患者一般難以察覺。如疣生長在女性的子宮頸，則可能會引致輕微出血。
性器疣的患者不會引致嚴重的併發症。女性則會增加患子宮頸癌的患病機會。數據顯示90%的子宮頸癌與HPV病毒有關。
尖锐湿疣常与男性阴茎珍珠疹、女性假性湿疣等混淆，有的造成误诊。需要注意的是珍珠疹、假性湿疣都是无害的。醋酸白试验能够鉴别是否是尖锐湿疣。
尖锐湿疣是由直接接觸患者外露的傷口傳播，一般經由性行為感染；间接接触包括马桶，私人衣物等，都会引起感染，而且難以透過一般的清洗和消毒過程去消滅病原體。避孕套并不能起到充分的保护作用，因为避孕套无法遮住所有受感染的部位。唯一保险的预防办法，是避免自身的皮肤与受感染的组织直接接触。有極少病例顯示，口交可能令口腔及喉嚨生疣。
柬埔寨瑞爾

瑞爾（也譯為里耳，高棉語：រៀល，符號：៛，英語：Riel）為柬埔寨目前流通的貨幣。
1953年，柬埔寨廢止法屬印度支那元，發行本國的貨幣「瑞爾」。「瑞爾」一詞，一說得名於高棉語中一種小魚的名字；一說是借詞，得名於19世紀流通的雷亞爾（英语：Mexican real）。
第一版的瑞爾於1975年5月被廢止。紅色高棉奪取政權後，曾印刷新的鈔票，計劃取代舊版瑞爾作為新的流通貨幣。但不久以後紅色高棉決定採用以物易物的方式進行貿易，貨幣流通遭到禁止。1993年，紅色高棉在其控制區曾自行發行一套貨幣，至1999年紅色高棉勢力覆滅後終止流通。
1980年4月1日，柬埔寨重建貨幣體系，發行第二版的瑞爾。
該貨幣編號為KHR。
正面是不同的圖案，背面有面值。然而習慣上硬幣被視為貧窮的象徵，市場上幾乎無人使用，小額消費也幾乎全由紙鈔交易。
印加萝卜

印加蘿蔔，別名瑪卡或瑪咖（西班牙語：Maca，學名：Lepidium peruvianum），是原產於南美洲安第斯山脈的一種十字花科獨行菜屬（Lepidium）植物。葉子橢圓，根莖形似小圓蘿蔔，可食用，營養成份豐富。坊間流傳瑪卡對於壯陽的功效，不過目前完全沒有科學研究證據顯示瑪卡對男性性能力或者勃起障礙有任何效果。
1843年，第一個描述這個物種的人叫格哈德·沃普斯，他將其命名為瑪卡。
1990年代，格洛麗亞·查康博士研究指出了不同物種間的區別。她認為現今已經過大面積栽培的野生瑪卡，出現了一個新的馴化種－L. peruvianum。多數植物學家都懷疑這個區別，但依然將經過栽培的瑪卡稱為L. meyenii。這個拉丁名字被美國農業部所承認，瑪卡這個名字也依然存在。至於植物學術上的命名爭論也一直存在。
瑪卡的生長習性、大小和比例與蘿蔔非常相似。植物上部為綠色，有香味且延著地面生長。新葉薄且多褶，可長到12-20厘米。葉子在生長期表現出二形態。在營養生長階段表現更為突出，尤其是外圍葉子凋零內部葉子不斷生長。米黃色，自我受粉的花朵在中央的總狀花序中生長。
瑪卡是其種屬中唯一的生有肥厚的下胚軸的成員。下胚軸與根融合，形成了一個粗糙倒梨形的身體。瑪卡根部的形狀和體積差距很大，也許是三角形，橢圓形，或矩形。瑪卡的下胚軸可能呈金色或者淡黃色、紅色、紫色、藍色、黑色或者綠色。每一株都被認為是獨特的基因品種。目前，特別的性狀（對於瑪卡來說，性狀這個詞主要指根的顏色）會根據其不同營養和治療特性而被特別的繁殖。
顏色較深的瑪卡根，如紅色、紫色、黑色，含有較多的碘，以預防因淺色瑪卡的消費而導致的甲狀腺腫。黑色瑪卡味道甘中帶微苦，被認為是強壯與精力的代表。紅色瑪卡比較受歡迎，臨床證據上顯示紅色可以治療老鼠的前列腺肥大。
乾瑪卡根的營養價值很高，與水稻和小麥等作物相類似。其平均含有60％－75％的碳水化合物，10％－14％的蛋白質，和8.5％的膳食纖維，和2.2％的脂肪。瑪卡富含鈣和鉀，含有少量的鈉元素，同時還含有人體所需的微量元素鐵、碘、銅、錳和鋅，還有一定的脂肪酸，包括亞麻酸、棕櫚酸和油酸，以及19種氨基酸。
以下是100g通常瑪卡粉末的主要成分分析：
除了糖與蛋白質，瑪卡還含有尿苷、蘋果酸、苯甲酰基衍生物、硫代葡萄糖苷、金蓮葡糖硫苷，和m-甲氧基芐基芥子油苷。馬卡塊莖的甲醇提取物也含有(1R,3S)-1-甲基四氫-3-羧酸-咔啉，據稱是一種對人中樞神經系統有作用的物質。在瑪卡中還發現有許多炔烴類物質。
另外，瑪卡還含有硒和鎂，與多醣。
瑪卡是一種人畜都可安全食用的食物，但其含有硫代葡萄糖苷，這種物質在大量攝入後，會與食物中的碘發生反應，造成人患上甲狀腺腫大的問題。同時，顏色較深（如紅色、紫色、黑色）的瑪卡根莖本身亦富含碘質，一份10克左右的干瑪卡通常含有52µg。雖然這個量與其他含有高硫代葡萄糖苷的食物差不多，但暫時仍未能確定食用瑪卡是否會加劇甲狀腺腫大的病情。
近年湧現不少商家鼓吹瑪卡擁有強大的壯陽效果，但是卻完全沒有任何科學證據顯示其對男性性能力或者勃起障礙有任何效果。雖然在壯陽效果方面沒有任何的科學證據，但從針對更年期障礙和壓力的荷爾蒙治療來看，瑪卡有著十分令人期待的效果。
根據日本農芸化学会2005年的報告，在對小白鼠游泳能力的對照實驗中，瑪卡提取物有著抗疲勞和提高持久力的作用。同年的報告中還提出了，在同時給小白鼠使用高脂肪食品和瑪卡提取物的情況下，服用瑪卡提取物的對照組證明瑪卡還有一定程度抗肥胖的作用。
在女性食用瑪卡的健康影響中，則有關於補充瑪卡對於女性更年期的研究，認為補充瑪卡提取物具有潛在好處，像是對更年期症狀熱潮紅、睡眠中斷和盜汗等更年期症狀有所助益，但目前機制尚未明確，推測可能和瑪卡具有平衡雌激素賀爾蒙有關。
由於被大量商家炒作其壯陽效果，過去的幾十年間瑪卡被賦予了重大的商業價值與科研價值。 1990年代，大量可用耕地被用來種植瑪卡。隨著需求量的上漲，產品價格也在上漲。雖然需求量很大，但是因為產量的較快增漲導致2000年時價格再一次下滑。
市場分析指出，初次接觸瑪卡的消費者對其味道上的接受度相當的低。顯然地，這種味道成為使瑪卡作為蔬菜被推廣的障礙，因此其經濟利益更多的體現在根部的藥用價值上。
马兰 (植物)

马兰别名红梗菜、鸡儿肠、田边菊、紫菊、魚鰍串，螃蜞头草等，菊科马兰属多年生草本植物。嫩叶可做食用，称“马兰头”。马兰头营养丰富，具有维生素A和胡萝卜素含量高、蛋白质和膳食纤维丰富、高钾低钠等特点，中国江南地区常用做蔬菜，多清炒或凉拌，常见菜品有马兰头猪肉水饺、香干拌马兰头、马兰头炒春笋等。其与枸杞头、菊花脑并称为南京三宝。
在美国，Indian Aster可以生長在南方各州，相當旺盛，幾乎只要給水就可活，並可連續長成一大片。
马兰分红梗和青梗两种，以红梗为优，喜凉爽湿润，株高30至60厘米，匍匐茎。每年2月底播种，清明前后采收，可采收两次。7月开花，为头状花序，淡紫色或淡黄色。
中宁县

中寧縣是中華人民共和國寧夏回族自治區中衛市轄下的一個縣，位于宁夏中卫市东北部。
中宁县位于宁夏中部，地处黄河两岸，距首府银川市140公里，是世界枸杞的发源地和正宗原产地，1995年被国务院命名为中国枸杞之乡，现辖6镇5乡，118个行政村，12个社区居委会，8个农林渔场，总面积达4226.5平方公里，现有人口33万。中宁地处银川至六盘山、银川至沙坡头两条旅游路线的交汇地带，包兰、宝中、太中银3条铁路，银兰高速铁路1条高速铁路，京藏、福银、乌玛、定武4条高速公路和109、338国道，101、201省道穿越而过，是贯通西北的“旱码头”和人流、物流、信息流集散地。得黄河灌溉之利，盛产枸杞、红枣、粮油、瓜果、畜禽等产品，是全国枸杞、商品粮、瘦肉型猪生产基地和经济林建设先进县，素有“塞上江南、鱼米之乡”的美称。
中宁县下辖6个镇、6个乡：
宁安镇、​鸣沙镇、​石空镇、​新堡镇、​恩和镇、​大战场镇、​舟塔乡、​白马乡、​余丁乡、​喊叫水乡、​徐套乡和​太阳梁乡。
截至2020年11月1日零時，中寧縣常住人口33.40萬人。
2009年末，总人口32.38万人，地区生产总值53.34亿元，地方财政收入2.52亿元，国际千亿斤粮食规划县之一，主产小麦、稻谷、玉米，粮食总产24.71万吨。
中宁枸杞栽培历史悠久，被誉为“中国枸杞之乡”。