Speranța Rădulescu

Speranța Rădulescu (n. 13 februarie 1949, Buzău – d. 21 ianuarie 2022, București) a fost un reputat etnomuzicolog, antropolog și distinsă cercetătoare, specialistă în muzicile de tradiție orală (folclor muzical) și muzicile de metisaj.
Speranța Rădulescu și-a început studiile muzicale în Târgoviște, apoi s-a mutat în capitala României, București, unde a studiat compoziția muzicală la Conservatorul „Ciprian Porumbescu” din București (acum Universitatea Națională de Muzică), cu profesorii Tudor Ciortea și Myriam Marbé, pe care îl absolvă ca șefă de promoție. Aici a fost colegă cu compozitorul Adrian Enescu.
Între 1973-1990 a lucrat ca cercetător etnomuzicologic la Institutul de Etnografie și Folclor din București. În 1979 devine membru al Uniunii Compozitorilor și Muzicologilor din România. Din 1980 preia pentru o vreme funcția de șef al secției de muzică și coregrafie a Institutului. Între 1982-1984 se ocupă de editarea unor discuri cu înregistrări din arhiva Institutului, în cadrul „Colecției naționale de folclor”. În 1984 devine doctor în muzicologie la Conservatorul „Gheorghe Dima” din Cluj-Napoca, conducătorul tezei fiind profesorul Romeo Ghircoiașiu.
După 1990 a continuat ca cercetător la Muzeul Țăranului Român din București, timp în care și-a intensificat cercetările pe teren, în aproape toate regiunile României.
În 1992 lansează împreună cu pictorul Horia Bernea colecția „Ethnophonie”, publicând casete cu muzici tradiționale ale românilor și ale altor grupuri etnice. Începând cu anul 2000 se trece la producția pe CD, primele zece din colecție fiind distinse cu premiul „Coups de Coeur“, din partea Academiei „Charles Cros“ din Franța. În 2006, unul dintre discuri, conținând muzici aromâne, primește Premiul Criticii Germane a Discului.
În 2005 devine profesor asociat la Universitatea Națională de Muzică și cercetător în retragere la Muzeul Țăranului Român, în calitate de etnomuzicolog.
Moare la data de 21 ianuarie 2022 la București.
Între 1988 și 2019 a organizat zeci de turnee cu concerte de muzică tradițională în Elveția, Franța, Regatul Unit (Scoția), Italia, Belgia, Olanda, Germania, Austria, Grecia, Spania, Luxemburg. Participanții erau în masură covârșitoare țărani-muzicieni din variate regiuni ale României.
Concerte memorabile au avut loc la Teatro La Fenice, Veneția (Italia, 1997 și 1998), Theatre de la Ville, Paris, Franța, Teatrul Villette, și Maison des Cultures du Monde din Paris (1988-2019), Universitatea de Muzică și Teatru din Viena, Teatrul Montreux (1993), Palatul Muzicii din Atena.
În 2005 a început colaborarea cu Universitatea Națională de Muzică din București, ca profesor asociat, activitate pe care o continuă îndrumând doctoranzi.
A colaborat cu importante reviste și publicații periodice atât din țară, cât și din străinătate, precum: „Cahiers de musiques traditionneles” (Geneva), „Ethnologie française ” (Paris), „Martor”, „Revista de etnografie și folclor”, „România literară” ș.a. și a publicat numeroase studii și articole în volume colective, în România și în diferite țări (Franța, Elveția, Italia, Regatul Unit, Austria, Germania, Cehia, Grecia, Serbia, Bulgaria, Macedonia, Ucraina, Republica Moldova).
A susținut numeroase comunicări științifice și conferințe atât în spațiul european (Franța, Elveția, Marea Britanie, Germania, Senegal, Slovacia, Spania etc.), cât și în SUA, China și Senegal.
A organizat concerte de muzică tradițională în străinătate (Elveția, Franța, Israel) și în România, la Muzeul Țăranului Român.
A fost membră a mai multor societăți interne și internaționale de profil, precum SFE (Société Française d’Ethnomusicologie), ICTM (International Council for Traditional Music) sau UCMR (Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România).
Speranța Rădulescu a fost omagiată în anul 2022 la, în simpozionul științific din cadrul Săptămânii Internaționale a Muzicii Noi. Bernard Lortat-Jacob, Laurent Aubert, Margaret Beissinger și alți etnomuzicologi cu care a colaborat îndeaproape au vorbit despre modul în care au interacționat cu ea – ca cercetător și ca prieten –, despre relația Speranței cu lăutarii și despre abordarea ei metodologică.