davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Lake (fisk)

Lake (Lota lota) er en fiskeart i brosmefamilien (en undergruppe av torskefisker som tidligere ble regnet til torskefamilien, noe enkelte fortsatt gjør). Lake er den eneste av denne gruppen som lever i ferskvann. Den finnes i Norge fra Østfold til Finnmark, med unntak av Nordland. Mjøsa har en stor stamme av lake, og isfiske etter denne er populært. Laken er vinteraktiv, og kan veie over 30 kg, i Norge er den sjelden over 6 kilo. Ifølge FishBase er største rapporterte fangst en lake på 152 cm og 34 kg.
Den største lake tatt på sportsfiskeredskap i Norge, veide 7,00 kg. Rekorden ble satt i Kvesjøen i Lierne 17.4.1976.
Lake har hvitt kjøtt, nøytral smak og en tyggekonsistens som minner litt om hummer/kongekrabbe. Fisk over 1 kg er enkle å filetere og avskinne.
På grunn av forurensning med dioksin og PCB advarer Mattilsynet mot å spise lever av lake fisket i Furnesfjorden, Mjøsa og i Hurdalssjøen. Gravide, ammende og barn under fem år advares generelt mot å spise selvfisket ferskvannsfisk på grunn av kvikksølvforurensning. Fisk og sjømat fra restaurant og butikk er underlagt kontroll og skal overholde grenseverdier som sikrer matkvaliteten.
Isak Dreyer

Isak Nessestrand Dreyer (født 1994) er en norsk snekker, fisker og realitydeltaker fra Tverlandet, Bodø.
Dreyer ble først kjent etter at han vant sesong 3 av NRK-serien Norges tøffeste. Han vant senere også den sjette sesongen av TV 2-programmet Farmen kjendis.
Dreyer var gjest på Lindmo i april 2021, der han blant annet snakket om arbeidsdagen som fisker, familien, oppveksten og fuglejakt.
Isak Dreyer vant tredje sesong av Norges tøffeste etter å ha slått Seher Kaya og Peter Nagell Strandos i finalen. Sesongen ble spilt inn i Trondheim.
Den 20. februar 2022 vant han den sjette sesongen av Farmen Kjendis etter å ha slått Øyunn Krogh i finalen.
Fra februar 2022 leder Dreyer også villmarks-podkasten Skitprat med Jens og Isak på NRK sammen med villmarking og ekspedisjonsfarer Jens Kvernmo.
Han ga ut boken Isak – En hardbarka jævel hos Bonnier forlag i 2022. Boka fikk terningkast 2 av VGs anmelder.
Dreyer deltok i programmet Vinnerschkalle på TV 2 i 2024.
Norges sjømatråd

Norges sjømatråd (forkortet Sjømatrådet, før 1. januar 2012 Eksportutvalget for fisk) jobber sammen med den norske fiskeri- og havbruksnæringen for å utvikle nye markeder, samt videreutvikle eksisterende markeder, for norsk sjømat. Organisasjonens mål er å øke verdien av norsk sjømat. Norges sjømatråd er finansiert av sjømatnæringen gjennom en lovpålagt markedsavgift på all eksport av norsk fisk og sjømat. Denne avgiften var tidligere på 0,75 prosent for all sjømat. 1. januar 2016 ble markedsavgiften for laks, ørret og pelagisk fisk satt ned til 0,6 prosent. Fra 1. januar 2017 ble satsen for markedsavgift for laks, ørret og pelagisk fisk nedjustert igjen fra 0,6 prosent til 0,3 prosent. Dette utgjorde inntekter på 354 millioner kroner i 2017. I 2017 eksporterte Norge sjømat for 94,5 milliarder kroner. I 2023 hadde dette økt til 172 milliarder kroner.
Norges sjømatråd er et statsaksjeselskap eid av Nærings- og fiskeridepartementet og arbeider på vegne av hele den norske sjømatnæringen. Sjømatrådet ledes av et styre bestående av representanter for sjømatnæringen. Styret velges for to år av fiskeriministeren, som er selskapets generalforsamling, etter råd fra sjømatnæringens organisasjoner. Styrets leder er Marianne Elisabeth Johnsen, og styrets nestleder er Sverre Søraa. Hovedkontoret er i Tromsø, og her har de fleste av de 86 ansatte kontor. Sjømatrådet har kontorer i 13 av de viktigste eksportmarkedene. Selskapet ble grunnlagt i 1991 og ledes av administrerende direktør Christian Chramer.
Sjømatrådet investerer i markedsutvikling for norsk sjømat. Selskapet hadde i 2015 driftsinntekter på 544 millioner kroner. Virksomheten er konsentrert om tre områder:
Norges sjømatråd jobber for å øke verdien av norsk sjømat i etablerte markeder og introdusere nye produkter i nye og etablerte markeder. Sammen med selskapene i sjømatnæringen utvikler vi markeder for norske sjømatprodukter som næringen selv mener det er riktig å satse på. Det brede spekteret av markedsføringsaktiviteter fungerer som en støtte til eksportørenes eget salgsarbeid, både i bedrifts- og forbrukermarkedet. Ved å øke kjennskapen og preferansen til sjømat fra Norge, er Sjømatrådets markedsarbeid med på å legge et godt grunnlag når den enkelte eksportør vil nå ut med produktene sine til markeder over hele verden.
Norges sjømatråd er sjømatnæringens sentrale kilde til markedsinnsikt basert på statistikk, handelsinformasjon, konsum- og forbrukerinnsikt. Vi leverer effektive tjenester til norske sjømateksportører som bidrar til økt kunnskap og innsikt i deres markedsutviklingsarbeid. Tjenestene gir sjømatnæringen kontinuerlig tilgang til innsikt som danner grunnlag for strategiske beslutninger og gir markedsmessige konkurransefortrinn.
Norges sjømatråd bidrar til å utvikle og sikre omdømmet for norsk sjømat gjennom aktivt og målrettet arbeid mellom aktørene i næringen, faginstanser, myndigheter og media. Sjømatrådet jobber kontinuerlig med å styrke den proaktive markedsberedskapen for norsk sjømat i Norge så vel som i våre viktigste sjømatmarkeder.
Norges sjømatråd har 13 utekontorer:
Fisker

Fiskere er personer som har fangst av fisk som yrke (yrkesfiskere) eller hobby (sportsfiskere). Som regel benyttes tittelen om yrkesfiskere i fiskerinæringen, som har fiske som sin primære inntektskilde.
Ved utgangen av 2015 var det cirka 11 000 yrkesfiskere (hvorav cirka 9 250 med fiske som hovedyrke) og cirka 5 900 fartøy i Norge, og næringen innbringer årlig cirka (per 2014) 69 mrd kroner i eksportinntekter
Kerrs Pink

Kerrs Pink er en potetsort som stammer fra 1907 og som har stått på den norske sortslista siden 1953.
Kerrs Pink er en opprinnelig skotsk potetsort. Skallet er svakt rødlig.
Bokmålsordboka omtaler en potet av denne sorten som en kerrs pink – altså bare med småbokstaver.
Beate (potet)

Beate er en norsk potetsort som ble godkjent i 1967. Poteten regnes som halvsen og konsumeres oftest om høsten og vinteren. Bama ønsker i 2012 å erstatte Beate med andre potetsorter, og leter per januar 2012 etter andre potetsorter som kan overta for Beate.
Beate er regnet som svært godt egnet til å lage komle/raspeball/klubb/komper. I en resolusjon protesterer årsmøtet 2012 i Vest-Agder Bondekvinnelag mot Bamas planer om utskifting av denne potetsorten.
Beate er Norges nasjonalpotet. Hver fjerde potet som trekkes opp av åkeren er denne representanten fra Østlandet. Beate er avlang i formen og rund i smaken, lyserød utenpå og kledelig hvit inni.
Columbi egg

Columbi egg er et uttrykk som brukes om en rimelig enkel løsning på et innviklet problem: Christofer Columbus banket et egg i bordet slik at det ble stående uten å falle. Uttrykket er også benyttet i diskusjoner om kreativitet.
Opphavet til fortellingen går antagelig forut Columbus i en bok av den italienske arkitekten Giorgio Vasari I henhold til Vasari skal den unge arkitekten Filippo Brunelleschi ha designet en uvanlig stor og tung kuppel for Santa Maria del Fiore, katedralen i Firenze. Myndighetene ba om å få se hans modell, men han nektet, og foreslo isteden dersom man ville vurdere en manns intellekt, la ham eller enhver få et egg til å stå oppreist på et flatt bord av marmor. Den som kan greide det bør få bygge cupola (kuppelen). Da de andre arkitektene forsøkte, men ga opp. Da skal Brunelleschi ha knust egget litt i den ene enden slik at det sto. Da de andre arkitektene så dette sa de at det var noe de også kunne klart. Brunelleschi skal da ha svart «Ja, men dere gjorde det ikke!», og tilføyde at de også hadde kunnet oppføre kuppelen, hvis de hadde sett tegningen hans.
Da katedralen til sist ble bygd hadde dens kuppel form som den ene halvparten av et egg, noe flatere på toppen.
Uttrykket har også utviklet seg til å ha en tilknytning til Christofer Columbus, og fått navn etter. Den kan her ha sin opprinnelse hos den italienske historikeren og reisende Girolamo Benzoni. I hans bok Historia del Mondo Nuovo, utgitt i 1565: I et selskap i 1493 hos kardinal Mendoza der Christofer Columbus deltok, var det flere som mente at han ikke hadde utrettet noen stor bragd ved å oppdage Den nye verden, for det var en oppdagelse som var lekende lett og som mang en annen kunne ha gjort. Han oppfordret da de tilstedeværende til å få et egg til å stå på høykant. Da ingen av de tilstedeværende klarte dette, banket han det litt flatt i den ene enden, og fikk derved egget til å stå. Poenget er at selv om ideen var enkel, var det likevel et spørsmål om å komme på den.
I Sør-Amerika finnes historien i en litt annen versjon: Colombus kakker ikke på egget, men setter det ned i en liten haug av salt.
Anekdoten om egget er beslektet med historien om den gordiske knute.
I uttrykket Columbi egg er Columbi genitivsform av Columbus, jf. uttrykket Pauli ord etter apostelen Paulus og Jesu Kristi disipler etter Jesus Kristus.
Rogn (egg)

Rogn er en betegnelse på eggene til fisk og andre sjødyr som gyter store mengder små egg i vannmassene. Rogn fra mange typer fisk, sjøpiggsvin og krepsdyr er næringsrikt og blir ofte ansett som eksotiske råvarer, som inngår i en rekke matretter rundt om i verden.
I Russland og noen land i Midtøsten produseres det kaviar rogn fra stør, en kostbar delikatesse som mange nyter med champagne til. I Norge er torskerogn hovedingrediensen i matretten kokt torskerogn og norsk kaviar på tube, men den brukes også i andre retter. Det brukes dessuten rogn fra andre arter til mat, som rognkjeks, lodde og ferskvannsfisken gjedde.
Rognkniv blir brukt for å unngå at rognen blir skadet når en spretter fisk.
Egg (landform)

En egg er en smal fjellrygg.
Ordet egg i denne betydning er samme ord som i knivsegg. Navnet finnes også igjen i stedsnavnet Egge, både i Steinkjer og i Lier. Eggen, Eggene og Besseggen er fjell eller fjellformasjoner med egg i navnet.
Norges høyest beliggende egg er på Styggedals- og Skagastølsryggen.
Saus

Saus er et flytende tilbehør til matretter. Saus serveres som en del av eller ved siden av en matrett for å sette smak, for å gi farge og væske og skape en helhet mellom ingrediensene i en rett.
Saus er et fransk ord tatt fra det latinske salsus som betyr saltet.
Viktige ingredienser kan være sjy, kraft (buljong) (av grønnsaker, kjøtt eller fisk), jevning, krydder og/eller andre smakstilsetninger.
Sauser kan være ferdiglagde, som soyasaus, halvfabrikata, som pose- og boksesaus eller lages av kokken fra bunnen av.
Det spanske ordet for saus er salsa.
Sauser til å ha på salat kalles dressing.
I det franske kjøkken opererer man med fem grunnsauser:
Hvit saus

Hvit saus, også kjent som béchamelsaus, er en av basissausene i det franske kjøkken. Béchamelsaus er også vanlig innen italiensk matlaging, og er en viktig ingrediens i for eksempel lasagne. Sausen lages vanligvis gjennom at man visper inn oppvarmet melk i en hvetemel- og smørjevning, og tilsetter eventuelle ekstra smaker senere, som muskat, kraft, ost eller sennep.
Hvit saus er i Norge mest kjent som følgesvenn til fiskeboller, men kan også brukes til røkt fisk, lutefisk, hummer og andre skalldyr, samt til kokt kjøtt og pølsebiter.
Ifølge Larousse gastronomique, er sausen navngitt etter Louis de Béchameil, marquis de Nointel (1630–1703). Ifølge Larousse er sausen en forbedring av en tilsvarende saus velouté. Béchamel innehadde tittelen sjefsstuert i Ludvig XIVs hoff.
Hollandés

Hollandaise er en klassisk fransk saus. Sausen er en emulsjon av eggeplommer og smør, smaksatt med sitronsaft og hvit pepper. Sausen har rykte på seg for å være vanskelig å få til fordi den lett skiller seg . Hollandaise er grunnlag for en gruppe av smørsauser, hollandaisefamilien, med béarnaise og musselinesaus som berømte variasjoner .
Hollandaise har en mild smak og en kremet konsistens, og blir mye brukt til retter av fisk, til grønnsaker med mild smak eller til egg, for eksempel i Eggs Benedict.
Murgh makhani

Murgh makhani (norsk: smørkylling, ofte kjent under sitt engelske navn butter chicken) er en indisk matrett. Den er populær i indiske restauranter i hele verden. Oppskriften er allment kjent, men kan inneholde store variasjoner, selv innenfor Delhi. Murgh makhani serveres som oftest sammen med nan eller roti og ris.
Murgh makhani lages ved å marinere kylling i jogurt over natten. Man tilsetter så krydder, typisk garam masala, ingefær, koriander og hvitløk. Kyllingen blir så ovnsbakt.
Retten inneholder også en saus, såkalt makhani. Sausen lages ved hjelp av smør, tomater, mandler og forskjellig krydder. Når både saus og kylling er klar, kuttes kyllingen opp og tilsettes i sausen.
Aioli

Aioli (fra katalansk: allioli, i betydningen hvitløk og olje) er en kald saus med opprinnelse i nordøstre Spania, områdene rundt Catalonia og Valencia, Provence og deler av Italia.
Sausen består tradisjonelt kun av hvitløk, salt og olivenolje. Ofte inngår også egg og sitronsaft eller eddik i ingrediensene, men noen hevder at dersom det er brukt egg er det ikke aioli, men hvitløksmajones. Det finnes en rekke ulike varianter og kryddertilsetninger.
Aioli nytes gjerne til grillet eller stekt kjøttmat og tapas. Den nytes også som dipp.
Hvitløk knuses i en morter og emulgeres med salt og olivenolje. I dag lages ofte aioli i en food processor eller blender, men noen tradisjonalister mener at dette ikke gir det samme resultatet.
I likhet med majones er aioli en emulsjon, det vil si en blanding av to væsker som normalt ikke blander seg med hverandre, i dette tilfellet olje og saften fra den knuste hvitløken.
Forskjellen ligger i at i majones kommer emulgatorene fra eggeplommen, mens i tradisjonell aioli er det bare de emulgatorene som finnes i hvitløken som skaper emulsjonen. På grunn av dette er det mer krevende å lage tradisjonell aioli, og dette er årsaken til at mange inkluderer egg i oppskriften.
Bladbete

Bladbete (også kalt sølvbete) er en grønnsak i beteslekta. Den er svært rik på vitaminer og mineraler, spesielt magnesium. Sølvbeten er i familie med rødbete. Den vokser seg høy og kraftig, og den er robust med tanke på lave vintertemperaturer. Planten er mye brukt i middelhavslandene.
Squash (frukt)

Squash (Cucurbita pepo) er en slangeagurklignende grønnsak i gresskarfamilien.
Squash er utseendemessig lik en agurk, men er litt kortere og formen er rund eller sekskantet. Fruktkjøttet har en fast og jevn konsistens med nøytral smak. Skallet er mørkegrønt, grønnstripet eller gult.
Squash kan deles inn i sommersquash og vintersquash. De tynnskallete og vannholdige fruktene kalles for sommersquash (squash) og de tykkskallete og faste kalles for vintersquash (gresskar). Sommersquash er en plante med normalt grønne eller gule frukter, men noen har også andre farger, som er mer sjelden. De vanligste sortene har frukter med en agurklignende fasong, men andre fasonger forekommer også. Vintersquash har hardere skall, og som regel søtere kjøtt, enn sommersquash. Den kan også lagres betydelig lenger. Vintersquash ligner mer på et gresskar enn sommersquash, som vi er vant med, men de brukes på samme måte.
Squash kommer opprinnelig fra Mexico og Nord- og Sentral-Amerika og ble kultivert i Nord-Amerika fra omtrent 10 000 år siden. De europeiske nybyggerne begynte å bruke grønnsaken da de kom til Amerika på 1600-tallet. På vårt kontinent ble den først vanlig i starten av 1900-tallet.
Tidligere vokste ville gresskar og squash mange steder på det amerikanske kontinentet, men i dag er de fleste slike planter sjeldne eller helt borte fra den ville floraen. De trives imidlertid utmerket i åkrer og kjøkkenhager.
For noen titusen år siden var de ville slektningene til gresskar og squash så fulle av det bitre giftstoffet cucubitacin at de var uspiselig for mennesker og de fleste mindre dyr. Store dyr tåler imidlertid slike bitre giftstoffer bedre enn mindre dyr, og det er kjent at både elefanter og neshorn i dag spiser frukt som inneholder denne typen moderat giftige stoffer. Etterhvert har vi klart å avle fram varianter med mindre bitre giftstoffer, slik at vi mennesker også kunne spise dem.
Ordet squash stammer opprinnelig fra betegnelsen askutasquash, brukt av urfolket som levde i Narrangansett i dagens Rhode Island, og som oversatt betyr «noe som kan spises rått».
Squash har mange forskjellige navn. I flere land kalles sommersquashen zucchini, som er italiensk og betyr lite gresskar. Den kalles også courgette (fra fransk) og calabacín (spansk).
Squash kan brukes rå (for eksempel i salat), stekt, kokt eller ovnstekt. Sommersquash spises umoden, har tynt skall og liten holdbarhet. Vintersquash (vintergresskar) spises godt moden, har tykt, hardt skall, og kan lagres til utpå vinteren.
Squash er en ingrediens i den franske grønnsaksretten ratatouille, men passer også bra i wok eller skivet på langs og grillet sammen med halloumiost.
Squash består av 95 % vann og har lavt energi- og fettinnhold, med 15 kalorier pr 100 gram. Squash inneholder jern og noe A-, B- og C-vitaminer, og er en kilde til folat og kalium.
Jordskokk

Jordskokk (Helianthus tuberosus) er en flerårig urt i solsikkeslekta i kurvblomstfamilien. Planten kommer fra Nord-Amerika og blir dyrket for rotknollene. Navnet er en forkortelse av jordartisjokk, og viser til at smaken kan minne om artisjokk, en annen grønnsak i kurvblomstfamilien.
Planten er flerårig og blir opptil 2,4 meter høy, med gule blomster. Skuddene er ettårige og visner om høsten. Fra en knoll dannes det flere forgrenete stengler med ovale blader på stilker. Bladene blir 7 - 10 cm brede. Stenglene og bladene er ru og hårete. Knollene er ujevne og ligner litt på store ingefærrøtter.
Jordskokken ble dyrket av urinnvånere i Nord-Amerika. Europeerne oppdaget den da den franske oppdageren Samuel de Champlain fant dyrket jordskokk ved Cape Cod i 1605. Etter hvert ble den spredt fra Frankrike til resten av Europa og Skandinavia. I Norge ble den først omtalt 1694 og var forholdsvis vanlig frem til poteten ble populær på 1800-tallet.
I motsetning til poteter kan jordskokk også brukes rå i råkost og salater. Skallet er tynt og spiselig, men det er også vanlig å skrelle eller skrape det av før tilberedelsen. Med sitronsaft kan det forhindres at den mørkner etter skrelling. Dersom den kokes kan skallet trekkes av etterpå. På grunn av det tynne skallet kan de ikke lagres særlig lenge etter høsting. Så lenge de er i jorda er de imidlertid holdbare i flere måneder.
I motsetning til de fleste andre knoller inneholder de ikke karbohydratet stivelse, men inulin (må ikke forveksles med insulin). Derfor er jordskokk en viktig kilde for industriell fremstilling av fruktose. Det gjør også at de lett går i oppløsning ved koking, og at enkelte kan få tarmgass av dem.
Jordskokken er lett å dyrke. Til forskjell fra poteter tåler knollen å overvintre ute ved temperaturer ned til -30°C. Den enkleste måten å dyrke den på er å spa opp åkeren hver høst og samle inn det som finnes av større røtter. Neste år vil det spire av de bitene som ble igjen i åkeren. Jordskokken gir rikelig med næringsrike knoller og trenger mye gjødsel. Den har også godt av å bytte voksested med jevne mellomrom.
Jordskokken sprer seg både med knoller og frø. Knollformering er sikrest, men den selvsår seg også relativt ofte.
Agurk

Agurk (også kalt slangeagurk) er en spiselig grønnsak (botanisk sett en frukt, i forbindelse med matlaging ansett som en grønnsak) som vokser på planten Cucumis sativus. Agurker er normalt grønne, omkring 30 cm lange og 4 cm i diameter. Agurkplanten, som tilhører gresskarfamilien, har gule blomster og store, håndlappede blader.
Agurk er en gammel kulturplante, og ble dyrket i India for hele 3000 år siden. Agurken kom til Norge i 1660. Agurk dyrkes i dag ofte i vannkultur, med røttene i en næringsoppløsning i flytende form.
Agurk består hovedsakelig av vann (96–97 %), og energiinnholdet er derfor svært lavt (14 kcal (59 kJ) pr. 100 g). Agurk inneholder små mengder C-vitamin.
Agurkens krumning ble regulert i dansk landbrukslovgivning allerede i 1927. Lovgivningen ble i 1988 oversatt vedtatt som en del av EUs felles landbrukslovgivning i det såkalte Agurkdirektivet. Dette direktivet ble satt ut av kraft den 1. juli 2009.
Agurk brukes ofte i rå salater, på brødskiven, til ost eller med fyll. Sylteagurk lages også av agurk. Til dette finnes også mini-agurk. Agurken holder seg best ved 10-14 grader i plast, og helst ikke sammen med tomater.
Restaurant

Restaurant er avledet av det latinske verbet «restauro» som betyr «å reparere». En restauratørs jobb var å stille sulten.
Restaurant brukes ofte om større og finere spisesteder med et bredt utvalg av varme og kalde matretter og drikkevarer hvor gjestene betjenes av kelnere/servitører. En kafé har gjerne enklere meny enn det som finnes på en restaurant, men ordet kan også betegne mindre restauranter. Kafeteria er en betegnelse for en kafé med selvbetjening.
Mange restauranter har et tema basert på maten de serverer. Maten kan ha sin opprinnelse i for eksempel fransk, italiensk, thailandsk eller indisk kjøkken, eller også er menyen begrenset til en type retter som for eksempel fisk, vegetar, pizza eller biff.
Gode restauranter kan få anerkjennelse gjennom Michelinguiden, hvor etablissementet kan få tildelt opp til tre stjerner etter at Michelins inspektører har vært på uanmeldte inspeksjoner. I Norge er det fire restauranter som har fått stjerner.
Restauranten Sobrino de Botín i Madrid åpnet i 1725, og er ifølge Guinness rekordbok verdens eldste eksisterende restaurant.
På fine restauranter bestilles og serveres delikat mat ved bordet. De har gjerne et omfattende vinkart og i noen tilfeller også egen vinkelner (sommelier). Også betjeningen forøvrig har høy profesjonell standard, både kokkene på kjøkkenet og servitørene som møter gjestene.
Hurtigmat-restauranter serverer billig og hurtigt tilberedt mat som burgere, pølser, og kebab og andre retter som kan spises uten bestikk
En kafé tilbyr varme retter og sandwicher og spesialiserer seg på kaffe.
En kafeteria serverer ferdiglaget mat som gjestene henter selv og betaler i kassen. Enkelte har likevel servering ved bordet.
I Storbritannia og Irland finnes ennå mange pubber, som er barer med et begrenset mattilbud, men noen serverer ikke mat i det hele tatt. Pubber av denne typen finnes spredt over det meste av verden.
En bistro (fra russisk: hurtig) er en restaurant med billig mat i enkle omgivelser. Bistroer er populære blant turister og andre som spiser på et begrenset budsjett.
En diner er en restauranttype som er mest utbredt i USA. Det serveres tradisjonell og enkel mat til rimelige priser.
En taverna har navn med latinsk opphav og er i middelhavsland en parallell til den britiske pub eller inn. De serverer mat, øl og vin og kan ha tilbud om overnatting. På norsk er kro en nærliggende betegnelse. I tidligere tider hadde skysstasjoner og gjestgiverier disse tilbudene til reisende.
Arme riddere (mat)

Arme riddere er en tradisjonell dessert bestående av loffskiver dyppet i en blanding av egg, melk, sukker, kanel, og i Norge som oftest kardemomme. Loffskivene stekes gyllenbrune i panne og serveres med syltetøy. Retten er en norsk variant av den franske pain perdu, tyske arme Ritter, spanske torrija, svenske fattiga riddare og engelske French toast.
Haggis

Haggis (fra skotsk hag, norsk: hakke opp) er en tradisjonell matrett som er laget av innmat av får, blandet med løk, havregryn og krydder og kokt i en dyremage. Den kommer i pølseform, det vil si maten er stappet inn i et pølseskinn, men ved servering skjæres skinnet opp og retten fortæres som en kjøttmos. Haggis serveres vanligvis med «neeps and tatties» (kålrotstappe og potetmos).
Haggis anses vanligvis for å være en skotsk nasjonalrett, men det finnes ingen historiske bevis som slår fast at retten er eksklusivt skotsk. Én teori er at norske vikinger tok med seg retten til Skottland på 800-tallet.
Den første kjente oppskriften for en matrett med navn «haggis» dukker opp i kokeboka Liber Cure Cocorum fra rundt 1430 i Lancashire, Nordvest-England. Omtrent samtidig dukker retten opp i en annen engelsk kokebok, da under navnet «Hagws of a schepe».
Haggis markedsføres ofte under navnet highland breakfast, en tung, skotsk frokost bestående av blant annet blodpølse, stekt egg og flesk.
Fleskepølse

Fleskepølse er en tradisjonell norsk matrett som benyttes som pålegg i kald tilstand. Den inneholder svinekjøtt, flesk, salt, løk, nellik og pepper og konsistensen er myk. Fleskepølsen er innpakket i en plasthylse og har gjerne en fettrand ut mot plasten, litt avhengig av produsent. En smaksvariant er røkt fleskepølse. Norsk fleskepølse er ikke det samme som svensk fläskkorv.
Bacalao

Bacalao (også bakalao) er på norsk en klippfiskrett med opprinnelse i Portugal eller Spania (bacalao de salsa). Ordet bacalao på spansk (bacalao) og portugisisk (bacalhau) betyr torsk, både saltet og tørket, men også fersk (usaltet torsk omtales også som bacalhau fresco på portugisisk). Bacalao er i den latinske verden et mer omfattende begrep enn på norsk, og kan oversettes som en klippfiskrett. I Nordland har retten også vært kjent som spanskfisk. Klippfisk som konserveringsmetode ble trolig utviklet av fiskere fra Portugal, spansk Baskerland og Bretagne som begynte fangst ved Newfoundland fra rundt år 1500. Klippfisk ble først omtalt som «Terra Nova fisk» (fisk fra det nye landet). Trolig var baskiske sjøfolk de første europeerne som kom til de grunne Grand Banks ved Newfoundland. Salting og tørking var trolig en egnet og foretrukket metode for å frakte torsken til de varme middelhavslandene.
Retten bacalao består av klippfisk, potet, løk, matolje (f.eks. olivenolje), tomat eller tomatpuré. Noen varianter bruker hermetisert paprika og pimiento. Denne tomatbaserte klippfiskretten ble brakt til Kristiansund på attenhundretallet av sjøfolk fra Baskerland og spredte seg siden til resten av landet, og navnet er bacalao Vizcaina.
Det finnes varianter av bacalao med noe varierende ingredienser, for eksempel chili, hvitløk og oliven. Det finnes også oppskrifter på «krisebacalao» fra andre verdenskrig.
Bacalao blir i dag brukt som festrett, selv om den før i tiden var mer som en hverdagsrett å regne. Retten er spesielt utbredt i Møre og Romsdal. Bacalao er også mye brukt i den norske handelsflåten, og kan klassifiseres som norsk skipskost på 1900-tallet.
Under andre verdenskrig var klippfisk og bacalao krisemat for mange nordmenn, men nå ser bacalao ut til å bli stadig mer interessant rett for stadig flere, etter at vi som turister har besøkt landene som kjøper norsk klippfisk. Klippfisk er stadig lettere å få kjøpt i norske dagligvarebutikker. Det selges også saltmoden fisk, som ikke er tørket, under betegnelsen klippfisk i norske butikker.
Etter 2.verdenskrig overtok Ålesund rollen som den byen i Norge som produserer mest klippfisk.
I 2004 vedtok Norsk språkråd at formen bakalao er tillatt, i tillegg til den opprinnelige formen bacalao. Dette er tiltak for å verne det norske språk mot utenlandske lånord.
Bacalao-retter i latinske land omfatter veldig mange flere retter enn vår norske bacalao, og på norsk ville vi bruke betegnelsen klippfisk-retter. I Italia brukes ordet bacalao, på italiensk baccalà, også om retter laget av tørrfisk.
Soldiers (food)

A soldier is a thin strip of toasted bread, reminiscent of a soldier on parade. The shape lends itself to dipping into a soft-boiled egg that has had the top removed.
Soldiers are called mouillettes in French, but also Apprête, mouillons, piquettes in French Normand and lichettes in Lorraine.
In 2005, The Daily Telegraph reported the invention of a device for cutting bread into soldiers. Shaped cutters to produce soldiers shaped like human soldiers are also available.
There is an early reference from 1728 in England to a "garnish of fry'd Bread, cut the length of one's Finger", as an accompaniment to boiled tench.
In 1868 Alphonse Daudet mentions mouillettes in the novel Le Petit Chose: "A sa gauche, Annou lui taille des mouillettes pour ses oeufs, des oeufs du matin, blancs, crémeux, duvetés".
The specific English term "eggs with soldiers" appears to date from the 1960s. The modern phrase first appeared in print in 1966 in British writer Nicolas Freeling's novel The Dresden Green (where it is used to eat soup). It is possible that it was either popularised or invented in 1965 in a series of TV advertisements for eggs starring Tony Hancock and Patricia Hayes.
Scotch egg

A Scotch egg is a boiled egg wrapped in sausage meat, coated in breadcrumbs and baked or deep-fried.
Various origin stories exist. The Oxford Companion to Food gives the first instance of the name as of 1809, in an edition of Maria Rundell's A New System of Domestic Cookery. They did not, at that time, have a breadcrumb layer, although by 1861 Isabella Beeton suggested this as an option. According to the Oxford Companion to Food, food historian Annette Hope speculated in 1987 that the inspiration may have been Indian koftas such as the Mughlai dish called nargisi kofta ("Narcissus meatballs"), in which a boiled egg is encased in a seasoned ground-meat mixture and then fried.
Other claims include the item having been invented at Fortnum & Mason at Piccadilly in 1738. According to Culinary Delights of Yorkshire, they originated in Whitby, Yorkshire, England, in the 19th century, and were originally covered in fish paste rather than sausage meat. They were supposedly named after William J. Scott & Sons, a well-known eatery which sold them.
It has also been suggested that they were originally called "scorch" eggs, as they were cooked over an open flame, though according to surviving recipes they were deep-fried in lard. 'Scotching' as a culinary process is also sometimes cited as the origin, though what "scotching" was is open to interpretation, from the inclusion of anchovies to simply mincing meat. Further confusion is added by the large trade in eggs from Scotland in the 19th century, which sometimes involved dipping eggs in a lime powder to preserve them, a process possibly also known as "scotching".
Scotch eggs are prepared by hard- or soft-boiling an egg, wrapping it in sausage meat, and deep-frying it. It is often eaten in pubs or as a cold snack at picnics.
In the Netherlands and Belgium, Scotch eggs may also be called vogelnestje ("little bird's nest"), because they contain an egg. One 1880s Scottish recipe also calls them birds' nests.
The Manchester egg consists of a pickled egg wrapped in a mixture of pork meat and Lancashire black pudding.
Vegetarian versions have also been made. In 2022, Guinness World Records certified a 8.341-kilogram (18 lb 6+7⁄32 oz) vegetarian Scotch egg as the world's largest. It used an ostrich egg in the center, with a coating made of peas and cheddar cheese. The Harwood Arms, a Michelin-starred restaurant in London, started selling a vegetarian Scotch egg that uses a plant-based meat alternative in 2020, and the next year, the supermarket chain Tesco started selling a vegan version.
A fatty food, a typical sausage-coated Scotch egg has about 200 mg dietary cholesterol per 100 grams.
Green Onions (album)

Green Onions is the debut album by Booker T. & the M.G.'s, released on Stax Records in October 1962. It reached number 33 on the pop album chart in the month of its release. The title single was a worldwide hit and has been covered by dozens of artists, including the Blues Brothers and Roy Buchanan (both with Steve Cropper on guitar), as well as The Ventures, Al Kooper, The Shadows, Mongo Santamaría, Deep Purple (Live and studio versions) and Count Basie.
Three previous Stax LPs – two by the Mar-Keys, one by Carla Thomas – had been issued on Atlantic Records. Green Onions was the first album released on the Stax label. It was also Stax's first charting album, peaking at number 33 on the Billboard 200. The album features only instrumental songs and features Steve Cropper playing a Fender Telecaster.
The cover photo was shot by Irving Schild, who would go on to have a 52-year career as Mad Magazine's primary photographer. The album was included in Robert Dimery's 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
In 2012, the album was added to the National Recording Registry by the Library of Congress as being "culturally, historically, and/or aesthetically significant".
Oslo breakfast

The Oslo breakfast was a type of uncooked school meal developed in the 1920s and rolled out as a free universal provision for Oslo school children in 1932. It typically consisted of bread, cheese, milk, half an apple and half an orange.
While there was some variation in the meal, its typical ingredients included:
Extra ingredients might include slices of raw uncooked vegetable, such as carrots or swedes. Between autumn and spring, a dose of cod liver oil could be included.
The earliest known modern advocate for school dinners was Count Rumford, who oversaw a program to feed and educate children in late eighteenth-century Germany.
Carl Schiøtz designed the Oslo breakfast. He was also a senior official in the Oslo municipal authorities, which helped him achieve the practical implementation of his ideas. By 1932, the city was providing the Oslo breakfast to all primary school children. Later, older children were also given the meal. It was provided free of charge to all, to prevent poor children from being stigmatized if they had to apply to get it at no cost.
The Oslo breakfast was the most famous of a number of similar worldwide developments in the 1920s and 1930s, for governmental and educational authorities to provide school children with more nutritious food. Perhaps the second most famous example was Lord Boyd-Orr's work in Scotland, which showed the benefits of giving school children free milk – this led to universal school milk provision across Scotland and later the whole of Great Britain.
From the 1930s to 1950s, programs based on the Oslo breakfast soon spread to other Norwegian cities, across Scandinavia, the rest of Europe, and to the wider world, including Australia and Canada. As an example of the positive reports from trials of the breakfast, Jack Drummond of London University said that after 130 poor children had been fed on the breakfast, effects had been "remarkable". The children had lost the poor skin conditions common at the time, and had enjoyed a 25% gain in height over those not having the breakfast.
The worldwide popularity of the Oslo breakfast reached its peak around the mid-1950s, and then began to decline. In some areas it had been introduced as a supplementary meal to school lunch, not as a replacement as had originally been the case in Oslo. Schools found that running two meal programs reduced teaching time, and chose to eliminate the breakfast rather than the more popular lunch. In the late 1950s the Oslo breakfast ceased to be provided in its home country; with Norway now much more prosperous, authorities saw no need to continue to provide free school meals. Norwegian parents took over, providing a packed lunch with similar ingredients to the original breakfast.
Dressed herring

Dressed herring, colloquially known as shuba, herring under a fur coat, or furry herring (Russian: "сельдь под шубой", romanized: "sel'd pod shuboy" or "селёдка под шубой", "selyodka pod shuboy"), is a layered salad composed of diced spekesild covered with layers of grated boiled eggs, vegetables (potatoes, carrots, beetroots), chopped onions, and mayonnaise. Some variations of this dish include a layer of fresh grated apple while some do not.
A final layer of grated boiled beetroot covered with mayonnaise is what gives the salad its characteristic rich purple color. Dressed herring salad is often decorated with grated boiled eggs (whites, yolks, or both).
Dressed herring salad is popular in Russia, Belarus (Belarusian: Селядзец пад футрам, romanized: Sieliadziec pad futram) and other countries such as Poland, Lithuania and Latvia, (Lithuanian: Silkė pataluose, Latvian: Siļķe kažokā). It is especially popular for holidays, and is commonly served as a "zakuska" at New Year (Novy God) and Christmas celebrations in Belarus, Ukraine, Russia, Kazakhstan, and the United States.
In Poland, the dish is known as “śledź pod pierzynką” (pol. herring underneath feather duvet) .
Portal:Ogbarruu Oromoo

Gutama Daba Saboka jedhama H.G.Wallagaatti bara1984dhaladhe. Bara 1994 mana barnootaa Saqalaa seene. Bara 2009 Yuuniversiitii Arbaa Minci seenee bara 2011 Department of English language and literature irraa eebbifame. Bara 2012/20 ogummaa barsiisummaan hawaasa koo tajaajilaan jira Jiruuf jireenya kiyya keessatti
Kubbaa miillaa

Kubbaan miilaa ispoortii taphattoonni 10 fi goolii eegaa tokko gama tokkoon taphatamudha. Taphattoonni goolii eegaa malee taphattoonni harka isaaniitiin kubbaa tuquun hin hayyamamu/hin danda;an. Garuu mataa rukutanii taphachuun ni danda'ama.
18 Muddee 2012
Basant Kumar Birla

Basant Kumar Birla (12 January 1921 – 3 July 2019) was an Indian industrialist and philanthropist of the Birla family. He was chairman of the Krishnarpan Charity Trust, BK Birla Institute of Engineering & Technology (BKBIET) and various educational trusts and institutes.
Birla, the youngest son of philanthropist Ghanshyam Das Birla, was born on 12 January 1921. By fifteen years of age, he was already actively associated with a large number of companies and eventually became the chairman of Kesoram Industries. In this role, he concentrated on the industries of cotton, viscose, polyester and nylon yarns, refractory, paper, shipping, tyrecord, transparent paper, spun pipe, cement, tea, coffee, cardamom, chemicals, plywood, MDF Board, etc.
In 1959, he established the Indo Ethiopian Textiles Share Company, which was the first major joint venture by any Indian industrialist. In response, the Emperor of Ethiopia, Haile Selassie I, awarded him the medal of the Order of Menelik II, the highest Ethiopian award.
On 13 April 1942, he married Sarala, the daughter of activist and writer Brijlal Biyani, after having been introduced to each other by Jamnalal Bajaj and Mahatma Gandhi in 1941. They had a son, Aditya Vikram Birla and two daughters, Jayashree Mohta and Manjushree Khaitan.
Birla died on 3 July 2019, at the age of 98.
He was the chairman of the Krishnarpan Charity Trust, which runs an engineering college named BK Birla Institute of Engineering & Technology in Pilani, Rajasthan, the Swargashram Trust, which administers a Sanskrit school in Rishikesh. He also established Birla Public School in Qatar and the Birla College of Arts, Science & Commerce in Kalyan near Mumbai. He is the author of several books, including an autobiography entitled Svantah Sukhaya. BK Birla also founded the Ashoka Hall group of schools in Kolkata under the aegis of whom they have 3 schools- Ashoka Hall, Mahadevi Birla Shishu Vihar and G.D.Birla centre of education.
International Day of Non-Violence

International Day of Non-Violence is observed on 2 October, the birthday of Mahatma Gandhi. It was established on 15 June 2007 according to United Nations General Assembly resolution A/RES/61/271. The day is an occasion to "disseminate the message of non-violence...through education and public awareness...and reaffirm the desire for a culture of peace, tolerance, understanding and non-violence". It is not a public holiday, but is observed around the world in various ways, often to draw attention to global issues. Its date and purpose correspond with those of the Indian national public holiday of Gandhi Jayanti.
In January 2004, Iranian Nobel laureate Shirin Ebadi had taken a proposal for an International Day of Non-Violence from a Hindi teacher in Paris teaching international students to the World Social Forum in Mumbai. The idea gradually attracted the interest of some leaders of India's Congress Party ("Ahimsa Finds Teen Voice", The Telegraph, Calcutta) until a Satyagraha Conference resolution in New Delhi in January 2007, initiated by Indian National Congress President and Chairperson of the United Progressive Alliance Sonia Gandhi and Archbishop Desmond Tutu, called upon the United Nations to adopt the idea.
On 15 June 2007, the United Nations General Assembly voted to establish 2 October as the International Day of Non-Violence. The resolution by the General Assembly asks all members of the UN system to commemorate 2 October in "an appropriate manner and disseminate the message of non-violence, including through education and public awareness".
The United Nations Postal Administration (UNPA) in New York City prepared a special cachet to commemorate this event, following a request from the Indian Ambassador at the Permanent Mission of India to the UN. The boxed pictorial cachet design was prepared by the UNPA and was limited to cancellation at UNPA's NY location (not Geneva and Vienna). The UNPA has indicated that all outgoing UNPA mail between 2 and 31 October carried the cachet.
Rohit Purohit

Rohit Purohit (born 8 June 1986) is an Indian actor who works in Hindi television. He made his acting debut with Shaurya Aur Suhani portraying Chitwan in 2009. Purohit is best known for his portrayal of Malik Altunia in Razia Sultan, Alexander in Porus, Ranvijay Shroff in Dil Toh Happy Hai Ji, Advait in Udaariyaan and Dr. Vikrant Saxena in Dhadkan Zindaggi Kii. He plays the lead role of Armaan Poddar in Yeh Rishta Kya Kehlata Hai.
Purohit was born on 8 June 1986 in Jaipur, Rajasthan into a Marwari family.
Purohit dated his Arjun co-actor Sheena Bajaj for six years. He married Bajaj on 22 January 2019 in Jaipur.
Purohit started his acting career with Shaurya Aur Suhani portraying Chitwan. He then portrayed Marco D'Souza in an episode of Adaalat and portrayed Aryaman in Aise Karo Naa Vidaa.
Purohit went onto portray prominent role of Suraj Purohit in Sanskaar Laxmi, Bhadrasaal in Chandragupta Maurya, Varun Kashyap / Rubber Man in Super Cops Vs Super Villains - Shapath, Karan in Arjun. He then appeared in an episode of Encounter as Girish Sinha and in an episode of Ishq Kills as Aryan.
Purohit portrayed the lead role of Malik Altunia in Razia Sultan, a major turning point in his career. He also portrayed Dara Shikoh in the documentary series Bharatvarsh. He then portrayed Alexander in Porus and received praises for his role.
Purohit portrayed the lead role of Ranvijay "RV" Shroff in Dil Toh Happy Hai Ji and Dr. Vikrant Saxena in Dhadkan Zindaggi Kii. He also appeared as a Contestant in Box Cricket League 3.
Since March 2024, Purohit stepped into shoes of Shehzada Dhami as Advocate Armaan Poddar opposite Samridhii Shukla in Yeh Rishta Kya Kehlata Hai.
Мятавын Бадамгарав

Мятавын Бадамгарав (1919 - 2010 оны 1 сарын 15) нь Монголын жүжигчин юм. 1956 онд Монгол улсын гавьяат жүжигчин цол хүртжээ.
Тэрээр Завхан аймгийн Алдархаан суманд төрсөн. 1934 онд Завхан аймгийн клубаас ажлын гараагаа эхэлж, Улсын драмын театрт жүжигчин, Ардын дуу, бүжгийн улсын чуулгын дарга, уран сайхны удирдагч, “Монгол кино” үйлдвэрт жүжигчнээр ажиллаж байв.
Цэвээндоржийн Ойдов

Цэвээндоржийн Ойдов (1953 онд Архангай аймгийн Хашаат сумын Лүн гэдэг газар төрсөн)-Монгол улсын урлагийн гавъяат зүтгэлтэн, зураач. 1992 онд Монгол улсын шинэчлэгдсэн төрийн сүлд бүтээсэн хүн.
Эцэг эх нь малчин хүмүүс байсан. Өвөрхангай аймгийн Хархорин сумын найман жилийн дунд сургуулийг 1968 оны хавар төгсөөд 15 настай жаахан хүүхэд Улаанбаатар хотод ирээд Үйлдвэр хоршооллын үйлдвэр урлагийн сургуулийн уран сийлбэрийн ангид элсэн, Монголын алдарт сийлбэрч уран Чуваамидийн гарын шавь болсон байна.
1971 оноос Үйлдвэрлэл хоршооллын ТМС, ДУДС онц төгсөж Монгол Улсын их сургуулийн түүхийн ангид таван жил суралцан 1980 онд төгсөж Дүрслэх урлагийн коллежийн багшаар ажилласан байна.
1985 оноос Монгол кино үйлдвэрт зураачаар орж “Мандухай цэцэн хатан” киноны цэргийн хувцас, зэр зэмсэгийн зураач, 1990 оноос Өндөр гэгээн Занабазарын “Дүвхан” урланг удирдан сэргээн засварлалщкээ. 1990-1993 онд “Дүвхан” урлангийн захирал, 1997 оноос “Улаанбаатар хивс” ХК-д ерөнхий зураач байжээ.
Харш (хот)

Харш (монгол бичгээр ‎ᠬᠠᠷᠰᠢᠬᠣᠲᠠ‎ qarshi - харши буюу монгол кириллээр «харш» гэдэг утгаар нэрлэгдсэн, узбекээр Qarshi / Қарши, оросоор Карши) — Узбекистан улсын өмнөд хэсэгт байдаг Кашкадарё аймгийн засаг захиргааны төв, 238 мянган хүнтэй хот. Энэ газар шатдаг хий боловсруулж, хивс сайхан нэхдгээрээ зартай. Ташкентаас авто замаар 520 км давхиж байж тус хотод очдог.
Эрхбаярын Дөлгөөн

Араваши Цүёши (Япон: 荒鷲毅) хэмээх дэвжээний нэрээр барилддаг Эрхбаярын Дөлгөөн ᠡᠩᠭᠡᠪᠠᠶᠠᠷ ᠤᠨᠲᠦᠯᠦᠬᠡᠨ (1986 оны 8 сарын 21-нд Улаанбаатарт төрсөн) нь Минэзаки дэвжээнд харьяалагддаг, Монголын сүмоч юм. Түүний аав Лодойн Эрхбаяр нь үндэсний бөхөөр улсын начин цолтой, мөн чөлөөт бөхөөр Дэлхийн АШТ-ээс хүрэл медаль хүртэж байсан бөх билээ. 2020 оны 1-р сарын 24-нд зодог тайлж буйгаа зарласан.
Хивс

Хивс -анх дулаалах зориулалтаар шаланд дэвсэх, хананд өлгөх, заримдаа бусад зүйлийн гадрыг (ширээ, буйдан, авдар зэрэг) бүтээхэд хэрэглэдэг байгаад сүүлдээ гэрээ гоёох чимэглэх зориулалттай болж янз бүрийн хийц загварын нэг талдаа үс татаж хийсэн бүдүүн нэхмэл эд юм.
Нүүдэлчний гэр сууцаас авахуулаад тансаг орд харш хүртэл ямар ч гэр орны дулаалга, гоёол чимэглэл болсон хивс нь эртнээс уламжлагдаж ирсэн соёлын бүтээлийн нэг юм. Хэдэн зуун жилийн туршид хивс үйлдвэрлэл нь уйгагүй гараар хийдэг ажил хөдөлмөр, гар урлалын төрөл болж, хивс баян чинээлэгийн бэлгэ тэмдэг, соёлын эд өлөг байсаар ирсэн.
Сүүлд 18 дугаар зуунд аж үйлдвэрийн хувьсгал гарч үйлдвэрийн аргаар олноор үйлдвэрлэж үнэлгээ нь буурсан байна.
Эрдэнэт хивс үйлдвэр

Эрдэнэт хивсний үйлдвэр нь 1981 онд ашиглалтанд орж, 1982 онд Эрдэнэт хивс ХХК болон өргөжиж, одоо ноос угаах, ээрмэл утас үйлдвэрлэх, хивс нэхэх зэргээс гадна эсгий, эсгий гутал, шаахай, бэлэг дурсгалын төрөл бүрийн бүтээгдэхүүн үйлдвэрлэх “Угалз” үйлдвэр, ямааны ноолуур, хонь болон тэмээний ноосон оёмол нэхмэл үйлдвэрлэх “Эрдэнэт кашмер” зэрэг үндсэн таван үйлдвэртэй.
Эрдэнэт хивс ХХК 80-100% хонины ноосны агууламжтай хивсийг төрөл бүрийн зориулалтаар дотоодын хэрэгцээнд нийлүүлэхээс гадна гадаад зах зээлд худалдан борлуулдаг.
Өнөөдөр Монгол улсын хивс үйлдвэрлэлийн 90 гаруй хувийг үйлдвэрлэн, үйлдвэрлэлийнхээ 20 орчим хувийг Англи, АНУ, Австрали, Герман, Испани, Итали, ОХУ, Хятад, Швед, Япон, Украин, Израил, Турк, Индонези, Энэтхэг зэрэг дэлхийн 20-иод оронд экспортолж байна. 2010 онд тус компанийн будаагүй ноолууран болон тэмээний ноосон бүтээгдэхүүнүүд хүний арьсанд харшилгүй экологийн цэвэр бүтээгдэхүүн гэдгийг баталгаажуулсан Оеко Тех стандарт 100 тэмдгийг эзэмших эрхтэй байгууллага болсон билээ.
Patrickholme bone bead

The Patrickholme bone bead is a square sectioned bone fragment with a perforated hollow through the middle
It was found during archaeological excavations in Patrickholme sand quarry in Lanarkshire, Scotland by J. H. Maxwell in 1949. It has been tentatively suggested that this might be tangible evidence of a prehistoric unit of measurement. It measures 33mm and is suggested to date to the Bronze Age. Due to oxidization its original length is uncertain. Three and a half beads were found in total with five other bones that may have been beads. The Patrickholme bone bead was the only one showing a square section that was likely to have been artificially shaped.
Hair pipe

A hair pipe is a term for an elongated bead, more than 1.5 inches long, which are popular with American Indians, particularly from the Great Plains and Northwest Plateau.
In 1878, Joseph H. Sherburne became a trader to the Ponca people. The Ponca purchased great quantities of corn cob pipes from Sherburne, but only used the stem of the pipes as beads. White Eagle showed the trader a necklace made of the pipestems and asked if they could be ordered in bulk. Sherburne contacted S. A. Frost in New York about producing tubular bone beads and within a year, he had enough hair pipe beads to sell to the Ponca as well as other Indian traders.
Hair pipe beads were extremely popular from 1880–1910 and are still very common in powwow regalia today. These beads are used in chokers, breast plates, earrings, and necklaces worn by women and men.