davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Vila Baiulescu din Brașov

Vila Baiulescu a fost construită în anul 1888 pe Aleea Rudolf, în locul Bastionului Curelarilor de pe latura nordică a cetății medievale, demolat în 1887. Clădirea a fost declarată monument istoric (cod LMI BV-II-m-B-11403).
Parte din fortificațiile Brașovului, aflat în colțul nord-vestic al cetății, Bastionul Curelarilor avea o formă de potcoavă, de peste 40 m lungime și între 14 - 17 m lățime. Zidurile măsurau la bază peste 4 m în grosime, iar înălțimea lor era de 15 m. Afectat puternic în urma cutremurului din 1738, bastionul a fost demolat în 1887.
Pe locul rămas liber a fost construită în anul 1888 reședința doctorului Gheorghe Baiulescu, medic balneolog, primul primar român al Brașovului (în anul 1916) și apoi primul prefect al județului Brașov după Marea Unire din 1918.
Vila Baiulescu a fost proiectată și construită de Peter Bartesch în stil neorenascentist, pe terenul cumpărat de către Manole Diamandi, negustor brașovean înstărit (președintele „Comitetului de acțiune” din Brașov pentru ajutorarea ostașilor români răniți în războiul de independență), ca dar de nuntă pentru fiica sa și ginerele său, dr. Gheorghe Baiulescu.
În data de 19 ianuarie 1930 în vila Baiulescu a fost inaugurată biblioteca Asociației Transilvane pentru Literatura Română și Cultura Poporului Român (ASTRA), sub numele de „Biblioteca Dr. Alexandru Bogdan”, devenită după naționalizarea din 1948 biblioteca orășenească, apoi biblioteca municipală Brașov, până în anul 1969 când s-a mutat în clădirea fostei Camere de Comerț și Industrie din imediata apropiere.
Vila Baiulescu este astăzi una din secțiile bibliotecii județene, care adăpostește Centrul de informare Comunitară, Centrul Cultural Britanic, Centrul Cultural Japonez, Mediateca, Biblioteca engleză și Biblioteca franceză.
Tot aici își desfășoară activitatea Agenția de Dezvoltare Durabilă a Județului Brașov (ADDJB).
Materiale media legate de Vila Baiulescu din Brașov la Wikimedia Commons
Primăria municipiului Chișinău

Primăria municipiului Chișinău este structura funcțională care asistă primarul general al municipiului Chișinău în exercitarea atribuțiilor sale
Primăria îndeplinește atribuțiile stabilite conform Legii privind administrația publică locală și este organizată și funcționează în baza Regulamentului de organizare și funcționare a Primăriei municipiului Chișinău.
În fruntea conducerii instituției se află primarul municipiului, actualmente Ion Ceban.
Administrarea publică a municipiului Chișinău se realizează de către Consiliul municipal Chișinău, consiliile orășenești și sătești (comunale), preturile (în sectoare) ca autorități reprezentative și deliberative ale populației municipiului Chișinău, și de către Primarul general al municipiului Chișinău, primarii orașelor, satelor (comunelor), ca autorități reprezentative și executive.
Consiliul municipal și Primarul General exercită competențe și atribuții specifice autorităților publice locale de nivelul întîi în teritoriul orașului Chișinău și de nivelul al doilea – în raporturile cu orașele, satele (comunele) din componența municipiului.
Raporturile dintre autoritățile administrației publice municipale și cele ale orașelor, satelor (comunelor) din componența municipiului Chișinău se întemeiază pe principiile autonomiei, subsidiarității, legalității, transparenței și colaborării în vederea soluționării problemelor de interes municipal.
Între autoritățile administrației publice municipale și cele ale orașelor, satelor (comunelor) din componența municipiului Chișinău nu există raporturi de subordonare, cu excepția cazurilor prevăzute de lege.
Primarul general este autoritate reprezentativă a populației municipiului Chișinău și executivă a consiliului municipal, ales prin vot universal, egal, direct, secret și liber exprimat.
Primarul general este șef al administrației publice municipale.
În exercitarea atribuțiilor sale, primarul general emite dispoziții cu caracter normativ și individual.
Actualul Primar general este Ion Ceban, ales în urma scrutinului din 3 noiembrie 2019.
Municipiul Chișinău are 4 viceprimari. Viceprimarul este ales la propunerea primarului general prin decizia consiliului municipal, adoptată cu votul majorității consilierilor aleși.
Consiliul municipal este compus din 51 de consilieri aleși în condițiile Codului electoral. Acesta are drept de inițiativă și decide, în condițiile legii, în toate problemele de interes local în teritoriul orașului Chișinău și în cele de interes municipal – în teritoriul municipiului, cu excepția problemelor ce țin de competența altor autorități publice.
Clădirea primăriei municipiului Chișinău este un monument de arhitectură și istorie de însemnătate națională, introdus în Registrul monumentelor de istorie și cultură a municipiului Chișinău, la inițiativa Academiei de Științe.
Clădirea inițială, care avea ca destinație găzduirea Dumei orășenești a fost terminată în 1901. În timpul celui de-al doilea război mondial, clădirea a fost grav deteriorată în urma bombardamentelor sovietice, fiind reconstruită în anii postbelici după fotografiile clădirii.
Primăria Municipiului București

Primăria Municipiului București (PMB) este autoritatea locală responsabilă cu administrarea capitalei României, București. București este singurul municipiu care nu face parte dintr-un județ, ci are aceleași puteri ca și oricărui consiliu județean din țară.
Consiliul General al municipiului București este responsabil pentru stabilirea politicilor generale, aprobarea bugetului și gestionarea fondurilor publice și luarea deciziilor majore în domenii precum urbanismul, infrastructura și protecția mediului. Consiliul este format din 53 consilieri aleși, aleși prin vot proporțional.
Primarul General al municipiului București are responsabilitatea de a implementa deciziile și hotărârile adoptate de Consiliul General, de a coordona activitatea administrativă a orașului și de a asigura buna funcționare a instituțiilor subordonate. El este ales prin vot direct. Actualul primar este Nicușor Dan.
În timpul primarului Nicolae Filipescu, în perioada 1895 - 1896, s-a organizat un concurs pentru ridicarea unui Palat al Primăriei, câștigat de arhitectul Ion Mincu. Proiectul a fost reluat în 1899 de primarul Barbu Ștefănescu Delavrancea, dar nu a fost finalizat. Un nou proiect a fost întocmit de arhitectul Petre Antonescu în 1913, însă izbucnirea Primului Război Mondial a împiedicat realizarea acestuia. Un alt proiect al aceluiași arhitect a fost ales în 1935 - 1936, dar Al Doilea Război Mondial a amânat din nou construcția.
În 1948, fostul sediu al Ministerului Lucrărilor Publice, proiectat de Petre Antonescu, a devenit sediul Primăriei Generale a Capitalei, unde a funcționat până în martie 2010, când au început renovările. Din decembrie 2016, primăria își desfășoară activitatea în această clădire renovată.
Compania Municipală Iluminat Public București SRL este creată de Consiliul General al Municipiului București în 2017 pentru asigurarea serviciului de iluminat public.
Lisbon Christmas tree

The Lisbon Christmas tree is an Artificial Christmas tree erected annually in Lisbon, Portugal since 2004.
From 2005, when it was an entrant in the Guinness World Records, the tree has been called Europe's tallest Christmas tree. The height of the tree varies every year and it was the highest in 2007 at 76 metres (249 ft).
The tree was erected for the first time in Lisbon in 2004 in the Comercio Square. In 2007 it left the Portuguese capital for Porto the country’s second largest city. In 2008 it returned to Lisbon but to the Edward VII Park.
In 2007, the Lisbon Christmas tree and the Christmas tree in Bucharest, Romania, both at 76 metres high, competed for the title of the tallest Christmas tree in Europe. The Lisbon Christmas Tree kept its title as no Christmas tree was erected in Bucharest in 2009.
Holstebro Municipality

Holstebro Municipality (Danish: Holstebro Kommune) is a municipality (Danish, kommune) in Region Midtjylland on the Jutland peninsula in west Denmark. The municipality covers an area of 801.55 km (309.48 sq mi), and has a population of 59,016 (1. January 2024). Its mayor is H. C. Østerby, a member of the Social Democratic party.
The main town and the site of its municipal council is the town of Holstebro.
On 1 January 2007 Holstebro municipality was, due to Kommunalreformen ("The Municipal Reform" of 2007), merged with existing Ulfborg-Vemb and Vinderup municipalities to form the new Holstebro municipality.
Holstebro is also known for its infamous architecture style, and its architecture’s correlation to World War 2.
The town of Holstebro, has a population of 34,241 (2011). It is situated on both sides of Storåen ("The Large Creek"). Holstebro is a member of the Douzelage twinning ring of towns.
Holstebro's municipal council consists of 27 members, elected every four years.
Below are the municipal councils elected since the Municipal Reform of 2007.
Holstebro is a member of the Douzelage, a town twinning association of towns across the European Union.
Holstebro also has one other twin town:
Zărnești

Zărnești (Romanian pronunciation: [zərˈneʃtʲ]; German: Molkendorf, Zernescht; Hungarian: Zernest) is a town in Brașov County, Transylvania, Romania, with a population of 21,624 as of 2021. It administers one village, Tohanu Nou (Neu-Tohan; Újtohán).
The town is located near the Piatra Craiului Mountains, which are part of the Southern Carpathians mountain range. Its close proximity to these mountains make it a common start point for tourists and hikers wishing to explore the Piatra Craiului National Park.
During the Roman period, soldiers of the Legio XIII Gemina were buried in the territory that is modern day Zărnești. It is first mentioned in the year 1373 under the name Zârna and also referred to as "possessio regalis Zerne" in 1395. Other names that appeared after 1437 are Zerna, Villa Czerne, and Zernyest.
Modern day Zărnești developed in the same location as the historic one. The commune of Tohan, which is now part of the town, was first mentioned in the year 1294, and remains among the oldest settlements in Romanian which have kept their name and location unchanged.
In the 1690 Battle of Zernest, Ottoman ally Imre Thököly (in cooperation with Wallachian Voivode Constantin Brâncoveanu) defeated Habsburg forces, which enabled him to become Prince of Transylvania for a short time.
Due to the topographical diversity of Zărnești and surrounding area, agriculture became the primary occupation for its residents until not too long ago. Industrialization began sometime in the 1800s, with the construction of the paper manufacturing plant in 1852, then called Celuloza, now called Celohart – EcoPaper"), and the weapons plant "6 Martie" in 1936. These projects turned Zărnești from a predominantly rural to an urban town.
In December 1939, disaster hit the town as 24 tons of chlorine gas were spilled, killing 60 people, even at considerable distance from the plant where a storage vessel failed.
The town of Zărnești developed largely in the communist era, bringing its population to 25,000 people, which contributed to the addition of a few neighborhoods of communist era blocs. In 1951, Zărnești was declared a town, of which Tohanul Vechi (Old Tohan) became a part of. In 1968, the commune of Tohanul Nou (New Tohan) was included in Zărnești proper. After the Romanian Revolution of 1989, the industrial plants closed, only to be sold piece by piece to private buyers.
Currently, Zărnești enjoys a spike in tourism, relieving some of the pressure of unemployment which followed the revolution.
The Romanian name "Zărnești" is a derivation from zârnă (Black Nightshade), a word of Slavic origin (from Old Church Slavonic зрьно, grain) and suffix -ești.
Zărnești has a warm-summer humid continental climate (Dfb in the Köppen climate classification).
Frida Kahlo Viva la Vida

Frida Kahlo Viva la Vida es un monólogo teatral escrito en 1998 por Humberto Robles, y ha sido montado en 28 países (México, Puerto Rico, Uruguay, Brasil, España, Italia, Inglaterra, Portugal, Costa Rica, Paraguay, Estados Unidos, Colombia, Alemania, República Dominicana, Francia, Argentina, Canadá, Perú, Venezuela, Chile, Austria, Bolivia, Ecuador, Australia, Japón, Holanda, Taiwán y Rumanía)
En un día de muertos, Frida Kahlo espera a sus invitados y mientras cocina, evoca a Diego Rivera, Nelson Rockefeller, León Trotski, expone su opinión sobre los artistas, sobre México, Estados Unidos, Francia y surge inevitablemente el recuerdo del accidente y la presencia de la muerte. Un monólogo entre el dolor, la pasión y el humor.
En Portugal y Gran Bretaña la obra ha sido presentada como: "una obra que tiene emocionadas a las audiencias en ambos lados del Atlántico".​
Frida

Frida (en Hispanoamérica: Frida, matices de una pasión) es un largometraje dirigido por Julie Taymor y estrenado de la mano de Miramax Films. Está basado en el libro de Hayden Herrera, sobre la vida de la famosa pintora mexicana Frida Kahlo. Salma Hayek protagonizó y produjo la película con su compañía VentanaRosa en asociación de Lions Gate Films. Fue nominada a seis Premios Óscar ganando dos: Mejor maquillaje y Mejor banda sonora.
Relata la tormentosa y excitante vida de Frida Kahlo, una mujer fuerte, radical y revolucionaria en todos los aspectos de la vida, y su lucha para arrancar a esa vida todo el disfrute que se le quería arrebatar.
En esta narración sobre una pintora y mujer extraordinaria empeñada en ser leal a sí misma, nos adentramos también en la larga y complicada relación con su marido y también pintor Diego Rivera, su controvertido amor con el revolucionario León Trotski, pasando por sus numerosas amantes, la historia de su familia, y también encontramos un guiño a su amistad con Chavela Vargas.
Se nos muestra qué momentos e impresiones de su vida quedan reflejadas en sus obras, acercándonos a la mente y corazón de una artista «ácida y tierna. Dura como el acero, y fina como las alas de una mariposa. Adorable como una sonrisa, y cruel como la amargura de la vida».
La banda sonora a cargo de Elliot Goldenthal quien acompañó en canto a Lila Downs y Caetano Veloso, con gustos musicales de Frida Kahlo y Diego Rivera.
Frida, naturaleza viva

Frida: naturaleza viva es una película mexicana dirigida por el cineasta mexicano Paul Leduc, protagonizada por la actriz Ofelia Medina. Película de bajo presupuesto y de alta calidad. Filmada en su mayoría en la casa de Frida Kahlo, la conocida Casa Azul, ahora la Casa-Museo de Frida. Existe una versión posterior intitulada Frida (2002) producida en Hollywood y multitud de obras de teatro.
Basada en la vida de la pintora mexicana Frida Kahlo. Narrada de una forma poética y rica en imágenes, muestra pasajes de la vida de esta mujer desde su infancia hasta su muerte, pasando por su relación con su padre Guillermo Kahlo, su marido Diego Rivera, el exiliado ruso León Trotski, el pintor David Alfaro Siqueiros, sus relaciones bisexuales, su intimidad, la relación con su hermana Cristina, entre otros momentos destacados de la pintora latinoamericana más famosa y cotizada del mundo.
Las dos Fridas

Las dos Fridas es un cuadro al óleo de Frida Kahlo pintado en 1939.​ Esta obra constituye un autorretrato doble de la artista en la cual se duplica su imagen a manera de espejo, y tomada de la mano, pero con diferente vestimenta. Ambas figuras se encuentran sentadas sobre un banco forrado de verde y en el fondo se observa un cielo grisáceo. De acuerdo a Seeman (2004) es su cuadro más famoso.​​
En el año 1939, Frida había estado viviendo durante más de seis meses entre Nueva York y París debido a sus exposiciones individuales y tras haber alcanzado el reconocimiento de los artistas más destacados de la época en Europa. A su regreso a México, la tristeza invadió a la artista debido a la ruptura de su matrimonio con el también pintor Diego Rivera, formalizando el divorcio el 6 de noviembre de 1939, aunque volverían a casarse un año después, lo que sumado al aumento de sus dolores físicos, fueron el motivo para realizar esta obra que es una de las suyas más reconocidas.
En esta obra se representa a Frida en su colorida vestimenta mexicana de tehuana que era la mujer a la que Diego amaba y/o había amado. En la otra se ve a Frida con un antiguo vestido victoriano de encaje blanco, la versión europea de Frida, que agradaba menos a su marido. Algunos historiadores del arte sugieren que ambas figuras simbolizan esa herencia dual de Frida. Su padre, Guillermo Kahlo, era alemán, mientras su madre, Matilde Calderón, era mestiza (hija de indio y una descendiente de españoles).
Una arteria o vaso sanguíneo conecta a las dos Fridas, desde sus manos pasando por sus corazones a la vista, copiados de libros de anatomía. Se puede apreciar que la arteria de la Frida de la derecha acaba en un pequeño retrato de Diego Rivera mientras que la arteria de la Frida de la izquierda está cortada intencionalmente con unas tijeras quirúrgicas por la misma Frida, salpicando el blanco vestido.
De acuerdo con el amigo de Frida, Fernando Gamboa, la pintura le fue inspirada por dos pinturas que vio a principios de año en el Louvre, las 2 hermanas de Theodore Chassérieau y el anónimo Gabrielle d'Estrées y una de sus hermanas.
En enero de 1940 la pintura fue exhibida junto con La mesa herida en la Exposición Surrealista Internacional celebrada en la Ciudad de México.​ Permaneció en posesión de Kahlo hasta 1947, cuando fue adquirida por el Instituto Nacional de Bellas Artes (INBA). El INBA la transfirió al Museo de Arte Moderno en 1966, donde se encuentra actualmente.​
Diego y yo

Diego y yo es una obra de la pintora mexicana Frida Kahlo realizada en 1949. Se trata de un autorretrato que muestra el rostro de Frida llorando, mientras en su frente, apoyado sobre sus tupidas cejas reproduce un retrato de su esposo Diego Rivera. El cuadro pertenece al empresario y coleccionista argentino Eduardo Costantini, quien la adquirió en 2021 en una subasta organizada por la casa Sotheby’s, en Nueva York, en 34,9 millones de dólares, lo que la convirtió en la obra de un artista latinoamericano más cara de la historia vendida en una subasta.​ Anteriormente perteneció a una colección particular (Mary Anne Martin Fine Arts Nueva York) y había sido subastado en Sotheby's en 1990, por un valor de 1.430.000 dólares.​
A partir de agosto de 2022 se encuentra en exhibición en el Museo de Arte Latinoamericano de Buenos Aires.​
Frida era su chiquita y Diego su "príncipe sapo". Sin embargo, el transcurrir de este amor no fue nunca fácil para Frida y Diego.
La miniatura de Diego en su propia frente indica el amor obsesivo que Frida sentía por el pintor de frescos. Él estaba constantemente en sus pensamientos.
Frida pintó este autorretrato en el período en que su marido tenía una aventura amorosa con la actriz de cine mexicana María Félix, quien además era amiga de Frida. Pese a que en su momento ella se tomó dicha relación con bromas, la pintura muestra sus verdaderos sentimientos.​
Tercer ojo: Este elemento simbólico denota la admiración de Frida por la inteligencia y sabiduría de Diego. Sugiere la convicción de entonces de Frida acerca de la superioridad intelectual y artística de Rivera.
Diego en la frente de Frida: Diego está presente en los pensamientos de Frida, tal como lo sugiere el retrato de Diego entre las oscuras cejas de Frida. El mismo recurso simbólico ya había sido utilizado por Frida en su Autorretrato como Tehuana o Diego en mi pensamiento de 1943.
Lágrimas de Frida: Por años, Frida hizo chistes y se rio de las infidelidades e indiscreciones de Diego. Conservó además su relación de amistad con María Félix durante y después de este incidente. Pero las lágrimas de Frida en este retrato nos muestran su pena y el dolor que le causa en este momento de la vida la posibilidad de perderlo nuevamente. Sentimientos ambivalentes que en muchos sentidos eran recíprocos:
Cabello: En la mayoría de los retratos — sin contar, por cierto, el Autorretrato con pelo cortado de 1940 — el cabello de Frida aparece recogido elegantemente en un moño. En éste, por el contrario, su cabello se encuentra suelto y enredado en el cuello, sugiriendo un estado de ahogamiento o estrangulamiento. Sin Diego, Frida pierde el respiro por la vida.
Trenza

Una trenza es un tipo de estructura o patrón que se caracteriza por entrecruzar dos o más tiras de algún material fácilmente manipulable o flexible como alambre, material textil o cabello. Su significado es más relacionado con la aplicación de estos patrones al cabello humano, convirtiéndolas también en un tipo de peinado.​
La trenza es muy utilizada en la fabricación de cuerdas y sogas de alpinismo, a pesar de que la forma más comercial de encontrar una cuerda es el retorcido (dos tiras de hilos que son retorcidas con fuerza). En la electrónica, una trenza se refiere a un conjunto de cables en donde un alambre central es rodeado de otros para prevenir la interferencia electromagnética. Se presenta una red trenzada alrededor del aislante en los cables coaxiales.
Las trenzas son frecuentemente utilizadas en la peletería como métodos de costura o acabados. Regularmente se utilizan finas tiras de cuero crudo para marcar los bordes de un trabajo en piel o para que éstas actúen como cosido de dos pliegos de piel o como bordado. Este tipo de trabajos es frecuentemente encontrado en cinturones, riendas y fundas. En la confección de vestimentas, las trenzas son utilizadas como un detalle en la ropa fromal y ropa militar que dan un acento elegante. Aparte de lo ya mencionado, las trenzas son un elemento de belleza, podemos trenzar el cabello de diversas maneras. Pero existen algunas personas a las cuales se les hace muy complicado hacer trenzas cuando en realidad es algo muy sencillo de hacer, aparte de que te hacen lucir muy linda y elegante.
Las trenzas son utilizadas para definir la crin de un caballo y mejorar su aspecto visual.
La más notable aplicación estética de las trenzas es en el diseño de peinados. La trenza es un peinado considerado como simple y elegante porque no requiere de productos químicos y presenta un resultado versátil. Existen varios tipos de trenza, pero existen otros dos tipos además de la básica, la trenza francesa y la trenza holandesa.
La trenza es frecuentemente utilizado como peinado complementario para otros peinados como la cola de caballo, la cola de rata, el moño y el bollo. Otros peinados como el peinado de trenzas africanas o las colas de puerco (pigtails), dependen completamente de ellas, en este último peinado se hace una división en la mitad del cráneo para poder formar dos trenzas iguales en las partes laterales de la cabeza.
Benita Galeana

Benita Galeana Lacunza (San Jerónimo de Juárez, 10 de septiembre de 1903 - Ciudad de México, 17 de abril de 1995)​ fue una escritora feminista, sufragista, sindicalista y activista mexicana en pro de los derechos de las mujeres y los derechos de los trabajadores.​​​​ Fue una activa figura de los movimientos de justicia social en su país durante la segunda mitad del siglo XX.​​ Su casa en Zutano 11 (Benito Juárez, Ciudad de México) es ahora el Centro de Estudios de la Mujer y de la Lucha Social "Casa Museo Benita Galeana" (CMBG).​​
Perdió a su madre a la edad de dos años. Su padre falleció antes de que ella cumpliera seis años.​
Militante del Partido Comunista Mexicano desde 1927​​ y del Partido Socialista Unificado de México tras la disolución del primero,​ participó del activismo político tendiente a establecer la jornada de ocho horas de trabajo en su país, además de la instauración de un estatuto jurídico y un seguro social.​ Fue una promotora del sindicalismo y de los movimientos huelguistas emanado de diversos sectores.​​
Fue pionera del movimiento feminista socialista mexicano, y luchó por el derecho al voto femenino, guarderías, el derecho al aborto y el derecho al descanso materno​ —junto con Tina Modotti, Frida Kahlo y Adelina Zendejas Gómez, entre otras—,​ entre otras materias;​ en este contexto, perteneció al grupo de mujeres e intelectuales que fundaron varias organizaciones en su país, entre ellas el Frente Único Pro-Derechos de la Mujer:​ su trabajo allí la convirtió en una de las activistas más importantes en la lucha por la reivindicación de la igualdad de derechos políticos».​
Alias el Mexicano

Alias el Mexicano es una serie de televisión colombiana producida por Fox Telecolombia para RCN Televisión en 2013 basada libremente en la historia del narcotraficante colombiano Gonzalo Rodríguez Gacha y que mezcla las escenas con relatos y ficción.​
Protagonizada por Juan Sebastián Calero quien interpreta a Gonzalo Rodríguez Gacha, Rafael Novoa, Carolina Gaitán y Flora Martínez.​ La serie se emitió originalmente el 5 de noviembre de 2013 y concluyó el 17 de marzo de 2014.
Gonzalo Rodríguez Gacha sale de su pueblo con el orgullo lacerado cuando la mujer sobre quien puso sus ojos lo trato de mentiroso por haberle regalado una piedra que se hacía pasar por esmeralda. En las minas de esmeralda encuentra una gema legítima que en vez de llevar a la quimérica amada le sirve para comprar su primer cargamento de marihuana en La Guajira colombiana. Al ver el negocio que se abría ante sus ojos Gonzalo Rodríguez Gacha entiende que el consumo de droga en los Estados Unidos solamente se puede satisfacer con el montaje de una cadena de producción industrial que se origina en los llanos de Colombia y que en menos de 5 años se convierte en el núcleo de una multinacional de venta de cocaína con alcance mundial.
Algunos de los nombres reales de los personajes y sus alias fueron cambiados, aunque sí se mantuvo algún parecido entre el físico de los personajes y sus alias con las personas reales a las que interpretaron. En la siguiente tabla se muestran los nombres de los personajes y los actores, y además los nombres de las personas de la vida real a quienes representan en la serie.
La serie debutó con éxito el martes 5 de noviembre de 2013 con 35.5 de índice de audiencia hogares y 13.4 en personas, pero con el pasar de los días la serie fue descendiendo. Finalmente la serie tuvo un promedio general de 22.8 de índice de audiencia en hogares y 8.6 en personas.
REALIZACIÓN Y PRODUCCIÓN FOX TELECOLOMBIA S.A
The Frame (painting)

The Frame (El marco in Spanish) is a 1938 self-portrait by Frida Kahlo. The painting features Kahlo's self-portrait in oil on a sheet of aluminum framed in glass which she purchased from a market in Oaxaca, Mexico. Although the glass frame is included as part of the painting, the flowers, birds, and other details on the frame were painted prior to being purchased by Kahlo.
The painting is notable as the first work by a 20th-century Mexican artist to be purchased by a major international museum, when it was acquired by the Louvre in 1939. The painting is now shown at the Musée National d'Art Moderne in the Centre Pompidou in Paris. It was the only sale Kahlo made in her Paris exhibition. Upon Kahlo's death in 1954, the New York Times stated that she was "said to have been the first woman artist to sell a picture to the Louvre."
Get Tragic

Get Tragic is the fifth studio album by British band Blood Red Shoes. It was released in January 2019 under Jazz Life Records.
After the release of the band's fourth self-titled album, the members were considering a hiatus. During this period, singer Laura-Mary Carter moved to the US and collaborated with Natalie Chahal and together with drummer Jorma Vik they founded a one-off band Shit Girlfriend. They released one single, "Mummy's Boy / I Don't Want To Die", on 22 April 2017. During her stay in the US, Carter suffered a broken arm in a motorcycle accident. Because of the injury, her songwriting became more vocal-oriented and she started using keyboard instruments more often. Drummer Steven Ansell commented on this period: "[I] went out and took drugs and went clubbing for about half a year. I don’t remember a lot about it. Classic break-up move, right?” When the duo reunited again and started composing a new album, they decided to call it Get Tragic because of these circumstances.
In an interview with the Swiss music magazine Indiespect, Laura-Mary Carter commented on the different sound of the album: "I didn’t really sing that much on the other records, how I liked to sing. It gave me time to explore my voice which was really cool. That changed how the sound of the record is and it was the biggest thing that came out for me out of that." Ansell added: "This record is much more depressing than the one before. But that’s just where we were mentally. [...] Actually, forcing ourselves to try different things, that’s a really unpleasant process. You take away all the things that are comfortable, easy and you know and like. Then you’re making music and constantly throw it away. We were exploring so many things that weren’t good enough. It was like a constant process of failure. That was quite upsetting to go through, creatively."
Get Tragic received generally positive reviews from critics. Metacritic, which assigns a normalised rating based on a range of reviews from several sources, aggregated the album's average review score to 82 out of 100, based on seven reviews. MusicOMH's Sam Shepherd stated that the band "have never sounded so focused and alive" a praised its "assertive guitars and pounding drum patterns". Drowned In Sound's Nicoletta Wylde concluded that "Get Tragic, quite candidly, is a virtually perfect record" because of its "catchy choruses, glam-rock guitars, electronic riffs that don’t leave your mind for days, mind-blowing lyrics", Josh Gray of Clash, however, felt that the album "lacks the untethered aggression of past efforts".
Guillermo Kahlo

Guillermo Kahlo (born Carl Wilhelm Kahlo; 26 October 1871 – 14 April 1941) was a German-Mexican photographer. He photographically documented important architectural works, churches, streets, landmarks, as well as industries and companies in Mexico at the beginning of the 20th century; because of this, his work has not only artistic value but also historical and documental importance. He was the father of painter Frida Kahlo.
Kahlo was born in Pforzheim, Grand Duchy of Baden, German Empire (now in Baden-Württemberg, Germany), the son of Jewish jeweller Jakob Heinrich Kahlo and Henriette Kaufmann. His daughter, Frida Kahlo, maintained that he was of Hungarian-Jewish descent. A 2005 book by Gaby Franger and Rainer Huhle traced Kahlo's genealogy, and stated that "despite the legend propagated by Frida," Guillermo had Jewish Hungarian roots, but was born to Lutheran parents who "came from families accommodated in Frankfurt and Pforzheim."
He attended the University of Nuremberg. His father paid him to travel to Mexico in 1891 as he did not get along with his stepmother. In Mexico, Wilhelm adopted the Spanish equivalent of his name – "Guillermo." In July 1894, he solicited Mexican citizenship.
Kahlo's earliest known photograph is from 1897. His first project with Secretary of Finance José Yves Limantour was in 1900. Kahlo usually used large glass plates that measured 8in x 10in to 11in x 14in.
In 1901, he set up a photographic studio, working for El Mundo Ilustrado and Semanario Ilustrado. He was commissioned by the government to do architectural photographs, probably his best work. He also took photographs of churches with other photographers for a six-volume survey in the 1920s. José Vasconcelos published Kahlo's work involving the churches in 1923 through Mexico's Ministry of Education.
Kahlo married Mexican-born María de los Dolores Eleuteria Clotilde Cardeña Espino in August, 1893. The night she died giving birth to their third child, he asked Antonio Calderón for his daughter Matilde's hand in marriage. After the marriage, Kahlo sent his and María's daughters away to be raised in a convent.
Kahlo and Calderón were the parents of four additional children, including the painter Frida Kahlo and Cristina Kahlo. Cristina was the only one who had children. Frida once commented that, in her childhood, she would sometimes be present when her father suffered from epileptic seizures and would give him aid.
Kahlo died on 14 April 1941 in Coyoacán, Mexico City.
Kahlo was played by Roger Rees in the 2002 film Frida.
Kahlo had his portrait painted by his daughter, Frida Kahlo, in 1951, and he was included in the 1950 painting titled Portrait of Frida's Family (Family Tree). Both paintings are located at the Frida Kahlo Museum.
Pitik

Pitik ingon (Aksara Jawa: ꦥꦶꦠꦶꦏ꧀ ) (Basa krama: ayam; Latin: Gallus gallus domesticus) iku wangsa manuk kang lumrah diingu wong kang digunakaké kanggo kapreluan urip wong kang ngingu. Pitik ingon (sabanjuré dicekak "pitik" waé) wujud tedhak turun langsung saka salah sawiji bagapapligi (Ind: subspesies) pitik alas kang ditepungi minangka pitik alas abang (Gallus gallus) utawa pitik bangkiwa (bankiva fowl). Kawin silang antarané pitik wis ngasilaké atusan galur unggul utawa galur murni kanthi guna kang warna-warna; kang paling lumrah ya iku pitik beleh (kanggo dibeleh) lan pitik pangendhog (kanggo dijupuk endhogé). Pitik lumrah bisa uga dikawin silang karo sanak cedhaké, pitik alas ijo, kang ngasilaké silangan gabug kang jagoné ditepungi minangka pitik bekisar.
Kanthi populasi punjul 24 milyar ing taun 2003, Firefly's Bird Encyclopaedia nélakaké ana luwih akèh pitik ing donya iki tinimbang manuk liyané. Pitik nyepakaké loro kaperlon pokok pangan manungsa minangka sumber protéin: daging pitik lan endhog.
Pitik dipracaya para juru widya yen wiwitané saka parilulut (Ind: domestikasi) pitik alas abang (pitik bangkiwa, Gallus gallus) kang urip ing India. Sanadyan mangkono, pangujian molekular nuduhaké kamungelan sumbangan plasma nutpah saka G. sonneratii, amarga pitik alas abang ora duwé sipat kulit warna kuning kang dadi salah siji ciri pitik ingon.
Pitik nuduhaké béda rupawidya (Ind: morfologi) ing antarané rong jinis purusa utawa dwirupatantra purusajati(Ing: sexual dimorphism). Pitik lanang (jago, rooster) luwih anêngsêmake, kanthi ukuran luwih gedhé, duwé jalu dawa, duwé jengger luwih gedhé, lan wulu buntuté dawa anglewer. Pitik wadon (babon, hen) rada cilik ukurané, jalu cendhak utawa mèh ora katon, duwé jengger cilik, lan wulu buntut cendhak.
Minangka kéwan ingon, pitik bisa mèlu ing ngendi waé manungsa gawa. Kéwan iki adaptif banget lan bisa dikandhakaké bisa urip ing sabarang papan, anggere cepak pangan kanggo pitik mau. Amarga akèh pitik ingon wis kèlangan kakuwatane kanggo mabur kang apik, pitik luwih akèh ngentèkaké wektu ing lemah utawa sok-sok ing wit.
Pitik ukurané cilik sok-sok dipangan déning wangsa manuk pamangsa, kaya ta garudha.
Amarga pitik kalebu wangsa manuk ingon sinuka (Ind: populer) lan murah, añjedhul warna-warna têtêmbungan pligi amarga parigawe (Ind: kegiatan) ing patangkaran lan patrênakan pitik.
Miturut gunané, wong nepungi
Têmbung Indhonesiyah ayam sayur digunakaké kanggo pitik kampung utawa pitik adon kang kerep kalah, lan ora disisihpilihake kanthi mirunggan minangka pitik beleh.
Ana sapérangan ras laladaning pitik amarga parigawe parilulut lan sisih pilih (Ind: seleksi) kanggo sipat/sawangan tartamtu, kaya déné
Ana uga sapérangan tetembungan pligi kanggo angarani sawangan fenotipe tartamtu, nanging sipat iku ora lumebu sajeroning ras tartamtu, kaya déné
Iwak pitik

Iwak pitik (Aksara Jawa: ꦲꦶꦮꦏ꧀ꦥꦶꦠꦶꦏ꧀ ꧈ ꦲꦶꦮꦏ꧀. ꦥꦶꦠꦶꦏ꧀ ) yaiku daging kang dijupuk saka kéwan pitik yaiku jinising unggas utawa kéwan ingon ing donya. Daging pitik biyasané dadi panganan kanthi diolah m anéka cara.
Ukir ing Babil luwih saka 600 SM medharaké pitik minangka panganan. Pitik yaiku daging paling laris sing dipikolèhi sajroné abad pertengahan . Panganggoné daging pitik ing AS saya tambah kawentaré nalika Perang Dunia II amarga kurang daging sapi lan daging babi . Ing Éropa, mangan daging pitik ditambah saka pemagan daging sapi lan anak sapi ing taun 1996, bisa uga ana gegayutané karo penyakit sapi édan utawa BSE
Biasané, (dhadha, sikil, pupu, lsp), ati, jantung, lan empedu diolah dadi panganan. cèkèr pitik kurang asring dipangan, sanajan luwih akèh utawa durung ditemokaké ing masakan Cina . endhas lan jeroan kaya ta paru-paru lan usus, uga wulu biasané dibuwang utawa digawé panganan sing ngandhut protein supaya bisa dileboni ing panganan kéwan liyane, déné masakan Cina ngolah pitik jangkep ing piring (kalebu sirah), gumantung saka sajèn, jeroan uga dadi yakitori .
Pitik wentah bisa beku nganti rong wulan tanpa ngganti rasa utawa teksturé. Daging ayam biasané dimasak dhisik sadurungé dipangan, amarga pitik mentah ngemot salmonella.
Pitik belèhan - Endhog-endhogan

Pitik kanthi jinis belèhan/ndhog-ndhogan (Aksara Jawa: ꦥꦶꦠꦶꦏꦧꦼꦭꦺꦃꦲꦤ꧀ ꧈ ꦥꦶꦠꦶꦏ꧀ ꦧꦼꦭꦺꦃꦲꦤ꧀ ) diarani amarga pitik kasebut gunané kanggo dijupuk dagingé. Sawisé pitik-pitik kasebut wis ora ngendhog manèh, pitik iku banjur dijupuk dagingé menawa dagingé taksih apik. Iku sebabé jinis iki diarani jinis dwi guna. Pitik kang kalebu jinis iki umpamané : Rhode Island Abang, Plymouth Rock, New Hampshire, Australop, Harco, Dekalb, lan liya-liyané. Pilik beléhan lumrahé duwé wulu werna putih lan duwé kulit werna kuning. Pitik iki dibelèh nalika umuré 4 nganti 7 minggu.
Pitik belehan iku pitik kang ancas pangopènane kanggo ngasilake daging. Jinis pitik iki nduweni titikan ya iku nduwe ukuran awak kang gedhe lan kuat. Bobot awak kang abot, akèh daging lan gajih, otot sikil sisih mburi kandel, lan asilé endhog sethitik. Pitik-pitik kaya iki tuladhané kaya ta : Cornish, Sussex, asalé saka Inggris lan pitik-pitik kelas Asia kaya ta: Brahma, Langshans, Cornish uga Hybro, Starbro, Cobb lan liya-liyané. Pamérangané dhedhasar jinis saka pitik belèhan iki ya iku watake kalem, bentuk awake gedhé, gedhéné cepet, wulu nyedhaki awak, kulit putih, lan asile éndhog sethitik.
Rica-rica pitik

Rica-rica pitik iku sawijining panganan kang digawé saka daging pitik. Panganan iki asalé saka Manado, Sulawesi Utara. Tembung rica asalé saka basa Manado kang tegesé "pedhes" utawa lombok. Resep kanggo nggawé rica-rica pitik akèh maceme, uga cara masake, kang padha ya iku rasané kang pedhes. Pitik rica-rica disugatake karo sega lan bawang goreng sarta timun.
Pitik Gumuyu

Pitik Gumuyu ya iku salah siji jinis pitik kang kluruké kaya guyuné manungsa. Pitik Gumuyu asalé saka tlatah Sidrap, Sulawesi Kidul. Pitik Gumuyu iki duwé pawakan, warna wulu lan karakteré kaya pitik-pitik liyané kang ana ing Indonésia. Pitik Gumuyu biyèn diingoni déning bangsawan kraton Bugis lan dadi klangenan ing kalangan bangsawan kraton Bugis. Yèn dideleng saka dhapuré, pitik iki mèmper karo pitik jago, nanging saka swarané, pitik iki unik. Yèn lagi krungu swarané, kluruké pitik ketawa mèmper karo manuk perkutut.
Dideleng saka swara kluruké, pitik gumuyu kapérang:
Panganan

Panganan ing gastronomi yaiku salah sawijining jinis olahan tartamtu arupa pangan , a "artikel béda utawa macem-macem panganan", siap mangan utawa kanggo dadi.
Panganan bisa disedhiyakake ing barang-barang meja, utawa bisa dipangan ing tangane. Pandhuan kanggo nyiyapake sajian diarani resep .
Sawetara pasugatan, kayata segawon panas karo ketchup, arang banget resep resep dicithak ing buku masak amarga digawe kanthi nggabungake rong panganan sing wis siap dipangan.
Panganan baku

A pangan pokok, pokok pangan, utawa mung pokok sing, iku pangan sing dipangan ajeg lan ing jumlah kuwi dadi bagean dominan standar diet kanggo wong diwenehi, nyediakke bagian sekedhik akeh kabutuhan energi lan umume mbentuk wujud proporsi asupan nutrisi liyane uga. Panganan pokok kanggo masarakat tartamtu bisa dipangan asring saben dina utawa saben panganan, lan umume wong urip kanthi pola diet adhedhasar mung sawetara panganan pokok. Staples khusus beda-beda gumantung ing saben papan, nanging umume panganan murah utawa gampang kasedhiya kanggo nyuplai siji utawa luwih bahan makronutrien sing dibutuhake kanggo kaslametan lan kesehatan: karbohidrat, protein, lemak, mineral, lan vitamin . Conto khas kalebu umbi lan oyot, biji-bijian, legum, lan wiji. Antarane, sereal, kacang polong, umbi lan oyot nyumbang udakara 90% asupan kalori panganan ing donya.
Peradaban pertanian awal ngregani panganan sing ditemtokake minangka bahan baku amarga, saliyane nyedhiyakake nutrisi sing dibutuhake, umume cocog kanggo disimpen sajrone wektu sing suwe tanpa bosok. Kaya panganan nonperishable sing mung bisa Staples sak mangsa butuh, kayata mangsa garing utawa kadhemen sedheng mongso, marang kang kaping harvests wis disimpen. Sajrone musim akeh, bisa uga ana macem-macem panganan sing kasedhiya.
Panganan pokok asale saka sayuran utawa produk kewan, lan staples umum kalebu sereal (kayata beras, gandum, jagung, millet, lan sorgum ), umbi starchy utawa sayuran oyot (kayata kentang, singkong, ubi, ubi, utawa talas ), daging, iwak, endhog, susu, lan keju, lan legum garing kayata kacang lan kacang liyane. Panganan pokok kalebu sagu (asalé saka pith saka sagu wit kurma ), lan woh-wohan kayata kluwih lan plantains . Panganan pokok uga kalebu (gumantung saka wilayah): minyak zaitun, minyak klapa, lan gula (kayata saka plantain). Cithakan:Comparison of major staple foods
Pambungkusan panganan

Wungkusan panganan yaiku salah sawijining bungkus kanggo panganan . Paket nyedhiyakake perlindungan, resistensi ngrusak, lan kebutuhan fisik, kimia, utawa biologis khusus. Bisa uga diwenehi label kasunyatan nutrisi lan informasi liyane babagan panganan sing ditawakake didol.
Panganan cuci mulut

Dessert ( /dᵻˈzɜːrt/ ) iku mesthi sing ateges panganan cuci mulut. Olahan kasebut biasane kalebu panganan legi, kaya ta permen, lan bisa uga wedang kaya ta panganan cuci mulut utawa minuman keras ; Nanging, ing Amerika Serikat bisa uga kalebu kopi, keju, kacang-kacangan, utawa barang gurih liyane sing dianggep kursus sing beda ing panggon liya. Ing sawetara wilayah, kaya ta Afrika tengah lan kulon, lan umume China lan India, ora ana tradhisi panganan pencuci mulut kanggo ngrampungake panganan.
Pitik tikka

Pitik tikka minangka panganan pitik sing asalé saka anak subbenua India ; Olahan iki kawentar ing India, Bangladesh lan Pakistan . Panganan tradisional iki irisan cilik saka pitik tanpa balung panggang nggunakaké gebak ing anglo disebut angeethi sawisé iku diolès ing rempah-rempah Indian lan saos (yogurt) - kang Sejatine tanpa balung versi saka pitik tandoori . Tembung tikka (Tike in Turkish, lan Tikə ing Azerbaijani) yaiku tembung Turki lan tegese "bit" utawa "rajangan". Iki uga panganan pitik sing disajikan ing sajian Punjabi . Versi sajian Kashmiri, Nanging, panggang ing batu bara panas, lan ora mesthi ngemot cuwil-cuwilan. Irisan kasebut disikat karo ghee (mertega) ing interval wektu supaya bisa nambah rasa, nalika terus dikipasi.
Pasugatan iki racaké dipangan karotumbar ijo lan coklat asem sing disuguhaké karo bawang gorèng lan lemon, utawa digunakaké kanggo nyiapaké pitik tikka .
Pitik rotisserie

Pitik rotisserie minangka salah sawijining panganan pitik sing dimasak ing rotisserie kanthi nggunakake panas langsung ing endi pitik diselehake ing jejere sumber panas.
Elemen pemanas listrik utawa listrik bisa digunakake kanthi nggunakake panas inframerah sing luwes. Jinis rotisseries iki wis kabukten migunani kanggo masak pitik gaya rotisserie. Turahané pitik rotisserie bisa dipigunakaké ing macem-macem panganan abang lan putih kaya dene sup, salad ayam, lan sandwiches.
Pitik kaléng bir

Ayam bir bisa uga dikenal (uga dikenal minangka pitik ing dhampar, pitik bokong bir, Coq au can, pitik nari lan pitik mabuk ) minangka panganan pitik panggang lan cara panggangan ora langsung nggunakake komplong bir sing wis kebak sebagian sing dilebokake ing pitik. growong sadurunge masak. Proses kasebut dimaksudake kanggo nambah kelembapan ing sajian, lan sawetara percaya manawa kukus saka bir kanggo kukus pitik saka njero lan nambah rasa ing sajian kasebut. Sawetara wong seneng banget nyengkuyung sajian kasebut, dene wong liya negesake manawa khasiat nggunakake bir kakehan, lan ilmu babagan bir bisa pitik bisa dibantah. Wis disaranake manawa olahan kasebut bisa uga asale saka negara bagian Louisiana ing AS.
Pitik Maryland

Tembung " Chicken Maryland " utawa " Maryland Chicken " nuduhake sajian bersejarah sing ana gandhengane karo negara bagian AS ing Maryland, nanging nduweni makna liyane saka negara liya. Ing basis omah, sajian panganan kalebu pitik goreng sing disajeni karo kuah krim. Versi liyane sing dilaporake kalebu sikil pitik goreng karo kirik hush (adonan sing digawe glepung, endhog, minyak, lan susu utawa banyu, sing ditambah jagung, banjur digoreng); pitik goreng adonan karo anak kirik lan pisang adonan lan cincin nanas; lan swiwi pitik remuk roti & roti sing digoreng roti lan drum sing digodhog karo gedhang tumis.
Mi caluk

Mi caluk minangka sajian tradisional Indonesia - mi mi Aceh, sing umume ditemokake ing pasar tradisional lan lapangan panganan ing Kabupaten Pidie lan Kabupaten Pidie Jaya .
Yaiku sajian mie sing disajekake nganggo saus pedhes sing kenthel digawe saka campuran tomat, mrica utawa saos cabai, santen, kacang tanah, dibumbui bawang, bawang putih, jeruk bali lan godhong jeruk, lan disajikake nganggo sayuran, ngiris timun lan krupuk . Presentasi mi caluk rada mirip karo spaghetti . Saben porsi mi caluk ora akeh, mula luwih tepat dikategorikake minangka camilan. Mula, bakul mi caluk asring ditemokake ing kios sementara, lan ora duwe kios ing lapangan panganan kaya biasane kanggo kios panganan lan ngombe ing Aceh.
Pitik lan wafel

Pitik lan wafel minangka panganan Amerika sing nggabungake pitik karo wafel . Iki minangka bagean saka macem-macem tradhisi kuliner, kalebu panganan jiwa lan masakan Walanda ing Pennsylvania, lan disedhiyakake ing restoran khusus ing Amerika Serikat . Versi Walanda tradisional Pennsylvania kasusun saka wafel kosong kanthi daging pitik, rebus ing ndhuwur, ditutupi kuah . Umume ditemokake ing Amerika Serikat Lor .
Pitik woh kluwak

Ayam buah keluak minangka panganan tradisional Peranakan sing kalebu pitik ( ayam ), kuah asam lan kacang buah keluak . Biasane disajeni nganggo sega Iki uga minangka salah sawijining masakan kasenengab Perdana Menteri pendiri Singapura, Lee Kuan Yew lan putrane, Lee Hsien Loong .
Ayam buak keluak minangka panganan khas Peranakan sing bisa ditemokake ing masakan Indonesia, Malaysia lan Singapura . Keluak lan duduh asam minangka bahan sing paling penting, minangka salah sawijining panganan peranakan sing paling mbutuhake wektu. Kuah pedhes kalebu sawetara bumbu kalebu candlenuts, kunir, lombok, galanga lan belacan . Lemongrass lan daging keluak bakal ditambahake sawise kuah digoreng wangi. Banjur bagean campuran kasebut bakal dicampur karo pitik banjur diiseni maneh menyang kacang keluak, lan sisa campuran kasebut bakal digawe duduh kenthel nganggo sup pitik lan jus asam.
Pitik gorèng

Pitik goreng, uga dikenal minangka pitik goreng Kidul yaiku sajian sing kasusun saka potongan pitik sing wis dilapisi glepung utawa adonan sing dibumbui lan digoreng, digoreng, digoreng tekanan, utawa digoreng udara . Pembuatan roti nambah lapisan utawa kerak garing ing njaba pitik nalika nahan jus ing daging. Pitik broiler paling umum digunakake.
Pitik goreng wis diterangake minangka "renyah" lan "jus", uga "crispy". Panganan kasebut uga diarani "pedhes" lan "asin". Kadhangkala, pitik goreng uga diiseni karo cabe kaya paprika, utawa saus pedas kanggo menehi rasa pedhes. Iki utamané umum ing rantai restoran cepet kayata KFC . Panganan iki biasane disedhiyakake karo kentang tumbuk, kuah, makaroni lan keju, coleslaw, jagung utawa biskuit .
Umume, pitik ora digoreng utuh. Nanging, pitik dibagi dadi potongan-potongan konstituen. Bagian daging putih yaiku dhadha lan swiwi saka ngarep pitik, dene bagian daging sing peteng yaiku pupu lan sikil utawa "drumsticks" saka mburi pitik. Dodo biasane dipérang dadi rong bagéan, lan mburi biasane dibuwang. Driji pitik, yaiku potongan dada pitik tanpa balung sing dipotong dawa, uga umum digunakake.
Kanggo nyiyapake potongan pitik kanggo digoreng, biasane dilapisi ing adonan adhedhasar glepung sing bisa ngemot endhog utawa susu, utawa bisa dikeruk ing glepung utawa panir . Bumbu kayata uyah, mrico ireng, bubuk cabe, paprika, bubuk bawang putih, utawa bubuk bawang bombay bisa dicampur karo glepung. Salah siji proses bisa didhisiki kanthi marinasi utawa dicelupake ing buttermilk, acidity sing tumindak minangka tenderizer daging. Minangka potongan pitik masak, sawetara kelembapan sing metu saka pitik diserap dening lapisan glepung lan coklat bebarengan karo glepung, nggawe kerak sing enak.