davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
متحف الفن الاسلامى

متحف الفن الاسلامى يعتبر من اقدم متاحف القاهره و عمره اكتر من قرن. تولدت فكرة انشاء المتحف فى عهد اسماعيل باشا بإقتراح من المهندس سالزمان لكن التنفيذ ابتدا فى عهد الخديوى عباس حلمى التانى اللى كان معروفا بحبه للفنون و الاداب.
بدأ تكوين المتحف سنة 1889 بحفظ التحف فى الايوان الشرقى لجامع الحاكم بأمر الله و كان عدد التحف و الاثار التى تجمعت وقتها 7028 قطعة ، التحف تم جمعها من الملوك و الامرا و رجال الدوله و من الحفائر الاثريه. بدأ بنا المتحف سنة 1899 و فى ديسمبر 1903 فى عهد الخديوى عباس حلمى التانى انتهى البناء و افتتح بعد ما نقلت ليه التحف التى وصل عددها لحوالى 102 الف قطعة.
فى سنة 1952 بقى اسم المتحف " متحف الاثار الاسلاميه " لإن المتحف بقى فيه جنب التحف و الاثار المصريه تحف و حتت اثريه كمان من ايران و تركيا و الاندلس و شبه القاره الهنديه.
بيحتوى المتحف على كذا قسم من ضمنها المخطوطات و السلاح الخزف و النسيح و السجاد ، و فيه قاعات للفن الاموى و العباسى و الفاطمى و الايوبى و المملوكى. و بتبين الاثار المعروضه ازاى مصر كانت متطوره و متقدمه فى فترة العصور الوسطى.
من الفن الفارسى المعروض سجاد نادر من تبريز و شيراز و اصفهان ، و من تركيا معروضه حتت فنيه قيمه من الخزف و السجاد. و من الاندلس فيه حتت قيشانى و تحف مزخرفه بالرسومات و الحروف الكوفيه الاندلسيه. و من شبه الجزيره الهنديه فيه معروضات من الفن الهندى المغولى ( الموغالى ) فيه اسلحه معروضه من تركيا و من عصر محمد على باشا ، و من ضمن السيوف القيمه المعروضه سيف السلطان العثمانى سليمان القانونى.
المتحف كان تم ترميمه و توسيعه سنة 1983 و افتتحه الرئيس حسنى مبارك سنة 1984. لكن فى سنة 2003 اتضح انه محتاج تطوير اكبر بسبب تكدس التحف و الاثار فإتقفل و ابتدت عملية تطوير جديده.
فى 24 اكتوبر 2010 احتفل فى مصر بإفتتاح متحف الفن الإسلامى بعد تطويره و بقى مزود بأحدث نظم العرض المتحفى و بقى بيعتبر اكبر متحف للفن الإسلامى فى العالم. عملية تطوير المتحف اخدت سبع سنين.
حضاره اسلاميه

العصر الذهبى للاسلام وصف بيستخدم لوصف مرحله تاريخيه كانت الحضاره الاسلاميه فيها متقدمه علميا و ثقافيا, و بتمتد من نصف القرن التامن لغاية القرن الاربعتاشر و الخمستاشر الميلادى, فى الفتره دى, مهندسين و علما و تجار العالم الاسلامى ساهمو بشكل كبير فى حقول الفن و الزراعه و الاقتصاد و الصناعه و الادب و الملاحه و الفلسفه و العلوم و التكنولوجيا و الفلك من فى المحافظه و البنا على المساهمات السابقه و باضافه كتير من اختراعاتهم و ابتكاراتهم و خلق الفلاسفه والشعرا و الفنانين و العلما و الامرا المسلمين ثقافه فريده من نوعها اثرت بدورها على المجتمعات فى كل القارات.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
انسى ابو سيف

أنسى ابو سيف مهندس ديكور مصري، تخرج من المعهد العالي للسينما سنة 1967، عمل في بداياته كمساعد لمهندس الديكور بفيلم (المومياء) مع شادى عبد السلام، ليشارك في العام التالي في فيلم (يوميات نائب في الأرياف) كمهندس مناظر، وتتوالى أعماله بعدها فمنها (إسكندرية كمان وكمان، عرق البلح، أيام السادات، الكيت كات، رسائل البحر).
أول جايزة حصل عليها كانت عن فيلم "أوهام الحب"كانت أول جايزة تصدرها وزارة الثقافة وبعدها منتحته الوزارة جوائز اخرى عن أفلامه ومنها "أسكندرية كمان وكمان" و "الكيت كات" و "سارق الفرح". عمل في تصميم المناظر الخاصة للمنطقة العربية في فيلم (Malcolm X) سنة 1992 تعاون في معظم أعماله مع صديقه المخرج داود عبد السيد.
هانى المصرى

هانى ديفيد المصرى» Hani El-Masri 1951 - 2015 هو فنان تشكيلى مصرى عمل كمهندس ديكور، رسام، فنان تنمية بصرية و راوٍ بحسب قوله. درس فى مدرسة العائله المقدسه، و تخرج من كلية الفنون الجميلة جامعة القاهره سنة 1974. و فى سنة 1986 إنتقل لامريكا و بعد أربع سنين تم تعيينه مصمم ديكور فى شركة والت ديزنى للرسوم المتحركة لمدة ست سنين ، بعدين إنتقل للعمل فى دريم ووركس على فيلم أمير مصر و فيلمى رسوم متحركة أخرين، شارك فى تصميم ديكور مسرحيات مصرية زى «العيال كبرت»، و«شاهد ما شافش حاجة» ، و اشتهر فى بلاده من ابتكاره لشخصية الدب الأزرق «كيمو»، للدعاية لواحد من منتجات الآيس كريم. و كان يعطى إهتماما كبيرا لدراسة الخطوط و التاريخ العمرانى و دراسة علم المصريات و حكايات ألف ليلة و ليلة. و للفنان هانى المصرى الكثير من اللوحات الشهيرة زى لوحة “السيدة الأفريقية” ، و “المدينة الصينينة”. كما أنه تميز فى كتابة قصص الأطفال التى حققت نجاحاً عالمى كبيراً زى “خلف الأبواب السرية” ، و “عروس الفرعون”. و فى سنة 2005 عاد الفنان هانى المصرى لموطنه مصر حيث قام بعدة أعمال فنية و تشكيلية ، و قد نال الكتير من الجوايز الدولية و المحلية فى الرسم و تصميم الجرافيك و الإعلانات عن مجموعة واسعة من المنتجات و كتب و مسرحيات الأطفال.
مصمم ديكور حر، من عملائه:
عمل فى شركة دريم ووركس مع المخرج العالمى ستيفين سبيلبرغ، كالفورنيا
عمل فى شركة والت ديزنى، كمصمم ديكور و عروض، كالفورنيا.
عمل لشركة Scotch Plains فى نيو جيرسي، أهمها
عمل فى BBDO, Middle East Division و EXXON و البنك المصرى الامريكانى و OBEROI Hotels.
عمل ديكور ل(4) اعمال
إنها حق عيلة محترمة 1979 - مسرحية (مهندس الديكور)
العيال كبرت 1979 - مسرحية (مهندس الديكور)
شاهد ماشفش حاجة 1976 - مسرحية (مهندس الديكور)
ايزيس 0 - مسرحية (مهندس الديكور)
كان قد أعلن يوم 7 مارس 2015 على حسابه الشخصى على فيسبوك عن إصابته بسرطان الدم و توجهه لتلقى العلاج الكميائى بمستشفى Saint Josephs Hospital ، فى مدينة بروفيدنس ، ولاية رود آيلاند الأمريكية. و بعد صراع خمسة أشهر مع سرطان الدم، و فشل كليتاه و تكون ميه عليهما و معاناته مع التنفس بالجهاز الصناعي، أُعلن عن وفاته يوم 24 اغسطس 2015 عن عمر ناهز 64 عاما، و قد تسببت وفاته بضجة كبيرة فى الصحف المصرية و على وسايل التواصل الإجتماعى تحديدا، حيث كان يعتبره الكثير من الشباب مصدرا للإلهام فى مقاومته و صموده ضد المرض.
عانن

عانن أو عنن، كان مسئول مصري قديم في أواخر الاسره التمنتاشر.
عانن كان ابن يويا وتويا وأخو الملكة تى، مرات الملك المصري أمنحتب التالت. في عهد جوز اخته بقى عانن مستشار الوجه البحرى، وخادم آمون من الدرجة التانية، وكاهن من رتبة سم في عين شمس، واخد لقب الأب الإلهي.
دلوقتي فيه تمثال باقي لعانن في المتحف المصري بتورينو. وله أوشبتي دلوقتي في لاهاي. النقوش على آثار عانن مش بتقول إنه كان صهر أمنحتب الثالث، بس العلاقة دي اتعرفت من خلال إشارة قصيرة ولكن واضحة ليه على تابوت أمه تويا، اللي قالت إن ابنها عانن هو خادم آمون من الدرجة التانية.
محتمل إنه مات قبل السنة التلاتين من حكم أمنحتب الثالث، عشان مفيش ذكر ليه في النصوص المتعلقة بعيد سد؛ في العقد الأخير من حكم أمنحتب، واحد تاني اسمه ساموت، بقى خادم آمون من الدرجة التانية بدل عانن. ساموت كان قبل كده خادم آمون من الدرجة الرابعة.
اتدفن عانن في مقبرته (TT120) في جبانة طيبه، على الضفة الغربية لنهر النيل قصاد طيبه. صور ابنه وبناته الأربعه في قبره، لكن أساميهم مش معروفة.
تصميم مقبرة عانن على شكل حرف T، بيضم قاعة رئيسية وغرفة دفن داخلية، وده التصميم النمطي للأسرة الثامنة عشرة. النقوش الأساسية على الحائط فيها سلسلة من الصور القوية، زي طيور الرخيت، اللي هي كتابة هيروغليفية بأجنحة مرفرفة مرفوعة في العبادة. الصورة دي كانت فريدة من نوعها في عصر الدولة الحديثة وبتعبر عن الأسرى المقيدين أو أعداء مصر المأسورين. صورة تانية مفصلة بتظهر أمنحتب الثالث والملكة تيي وهما بيستقبلوا الجزية من الزوار الأجانب. شخصيات راكعة تحت عرش الملك أمنحتب الثالث وتيي هما الاقواس التسعه، أو قادة السلالات الأجنبية اللي كانت مصر مهيمنة عليها في الوقت ده: مينوان، بابل، ليبيا، البدو، ميتاني، كوش، إيريم (النوبه العليا)، إيونتيو سيتي، (البدو النوبيون)، مينتو نو سيتيت (بلاد الشام الساحلية). النقش مليان حركة ورمزية: قطة ماسكة بطة من رقبتها تحت عرش الملكة تيي وقرد نطاط وأعداء أجانب مرميين تحت وسادة قدم الملك أمنحتب الثالث، محطمين تحت وطأة أقدام الملك المصري. كمان فيه صورة للملك أمنحتب الثالث على هيئة أسد بيدعس على بعض أعداء مصر على جنب كرسي الملك أمنحتب الثالث.
آيربودز برو

آيربودز برو هيا سماعات راس من المدى المتوسط من شركة ابل.
تم الاعلان عن الجيل التانى من آيربودز برو فى سبتمبر 2022, و بتتميز بشريحه H2 و اتصال بلوتوث 5.3 و تحسين جودة الصوت و الغاء الضوضاء و عمر اطول للبطاريه.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
سابا (الكترونيات)

سابا SABA (شوارزوالدر أبارات- باو-أنستالت مضاءة. Black Forest Apparatus Construction Institution هيا شركة الكترونيات ألمانيه اتأسست سنة 1923 فى Triberg im Schwarzwald ( الغابة السوداء ) ، فى بادن فورتمبيرج . ابتدت سابا كشركة لصناعة الساعات ، بعدها بقت شركة مصنعة للراديو ، و بعد بضع سنين بقت شركة منتجة اسطوانات مزيكا. فى سنة 1968 ، باعت سابا غالبية الشركة لGTE ، هيا شركة هاتف أمريكية. فى سنة 1980 ، تم شراء الشركة على ايد Thomson SA وتم دمجها كوحدة أعمال منفصلة.
ابتدت سابا كصانع للساعات فى Triberg (الغابة السوداء) ، اللى أسسها جوزيف بنديكت شوير فى سنة 1835.
فى سنة 1918 نقلت لفيلينجن . ابتدا هيرمان شوير ، حفيد المؤسس ، فى تصنيع سماعات الرأس و أجزاء الراديو ومجموعة متنوعة من المنتجات من مكونات الراديو لأجهزة الاستقبال .
سينهايزر

سينهايزر (بالألمانية: Sennheiser) هيا شركة صوتيات ألمانيه خاصة، مُتخصصة فى تصميم و انتاج مجموعة واسعة من المنتجات الاستهلاكيه بما فيها مكبرات الصوت، وسماعات الرأس، و اكسسوارات الاتصالات التيليفون ية، و الكترونيات الطيران. يقع المكتب الرئيسى للشركة فى ويديمارك، قرب هانوفر، وتمثل الشركة فى اكتر من 50 دولة حول العالم.
تأسست الشركة الألمانية فى سنة 1945 على ايد الأستاذ الدكتور فريتز سينهايزر، ولسه شركة عائلية مستقلة. من سنة 2013، يشغل دانيال سينهايزر والدكتور أندرياس سينهايزر منصب الرئيس التنفيذى المشارك. وحسب ألارقام الخاصة بهم، تضم مجموعة سينهايزر حوالى 2801 موظف حول العالم. فى سنة 2019، بلغ اجمالى حجم الأعمال 756.7 مليون يورو.
اتأسست الشركة فى سنة 1945، بعد أسابيع قليلة من نهاية الحرب العالمية الثانية، على ايد فريتز سينهايزر (1912-2010)، وسبعة من زملاته المهندسين من جامعة هانوفر فى معمل يسمى لابوراتوريوم وينبوستل (تم اختصاره بـ "Lab W"). تم تسمية المختبر على اسم قرية وينبوستل فى بلدية ويديمارك، حيث تم نقله بسبب الحرب.
وكان أول مُنتَج ليها كان مقياس الجهد الكهربائي. ابتدا المختبر فى بناء الميكروفونات فى سنة 1946 باستخدام (DM1)، وبدأ تطويرها فى سنة 1947 باستخدام (DM2). بحلول سنة 1955، كان عند الشركة 250 موظف، وابتدت فى انتاج الكتير من المنتجات بما فيها المعدات الجيوفيزيائية، والميكروفون المعوض عن الضوضاء (DM4)، ومحولات الميكروفون، والخلاطات، وسماعات الرأس المغناطيسيه المصغرة. تم تغيير اسم المختبر ل(Sennheiser electronic) فى سنة 1958.
اكاديمية لندن للمزيكا و فنون الدراما

اكاديمية لندن للمزيكا و فنون الدراما هيا مدرسة دراما فى المملكه المتحده
اكاديمية لندن للمزيكا و فنون الدراما فى لندن، انجلترا.
اكاديمية لندن للمزيكا و فنون الدراما – صور وتسجيلات صوتيه و مرئيه على ويكيميديا كومونز (الإنجليزية)
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
كلية فنون الدراما جامعة جنوب كاليفورنيا

كلية فنون الدراما جامعة جنوب كاليفورنيا
كلية فنون الدراما واحده من كليات جامعة جنوب كاليفورنيا.
كلية فنون الدراما جامعة جنوب كاليفورنيا على موقع كيورا - Quora (الإنجليزية)
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
اكاديمية الفنون (مصر)

أكاديميه الفنون هيا واحده من مؤسسات التعليم العالى فى مصر متخصصه بتدريس الفنون التعبيريه اتأسست سنة 1959.
بتتكون الاكاديميه من المعاهد:
و انشأت الأكاديميه معاهد فنيه و مشروعات هيا:
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
المدير الفنى (فيلم)

المدير الفنى - فيلم مصرى . انتاج سنه 1965.
المدير الفنى على موقع قاعدة بيانات الأفلام على الإنترنت - IMDb (الإنجليزية)
صفحة العمل على فليموجرافيا
المعهد العالى للموسيقى العربيه

معهد الموسيقى العربية هو معهد لتعليم الموسيقى العربية الأصيلة وحفظ التراث الموسيقي العربي.
يرجع بدايات انشاء المعهد الي سنة 1914 لما اسس مصطفى بك رضا وقتها أول ناد لعقد اجتماعات الموسيقى العربية، توالت الاجتماعات الخاصة بالموسيقى العربية فى النادي ل سنين لغاية سنة 1921 لما خصصت الحكومة المصرية قطعة من الأرض بميدان رمسيس لافتتاح المعهد عليها وبعدها سنة كان قد اتفتح معهد الموسيقى العربية على ايد الملك فؤاد الأول وسماه اسم (المعهد الملكي للموسيقى العربية)،
صدر القانون رقم 78 لسنة 1969 بانشاء أكاديمية الفنون، بعد توصية المجلس الأعلى لرعاية الفنون والآداب والعلوم الاجتماعية بهدف تخريج فنانين متخصصين، حسب ده القانون بقا المعهد واحد من مكونات الأكاديمية اللى تتبع وزارة الثقافة، تم نقل المعهد والدراسة من ميدان رمسيس الي مقره الحالي بأكاديمية الفنون بالهرم بعد ما تم تسجيل مبنى المعهد بميدان رمسيس كأثر تاريخي و بقا تابعاً للمركز الثقافي القومي (دار الأوبرا المصرية)، قام المركز الثقافي القومي بتجديد مبنى ميدان رمسيس واللى استغرق العام ونصف العام للقيام بعمليات تطوير وترميم جوهرية علشان يكون مركزاً موسيقى هاماً بوجود متحف محمد عبد الوهاب، متحف الآلات الموسيقية، المكتبة الموسيقية، ومسرح معهد الموسيقى العربية.
يمنح المعهد الدرجات العلمية الآتية:
خط عربى

فن الخط العربي هو ممارسة فنيه لفن الخط والخط اليدوى والرسم بالخط على الكتب المجلدة باستخدام الأبجدية العربية. يعرف هذا الفن باللغة العربية بالتخطيط (خط).
لوحات بخط الثلث
مواقع التراث العالمى فى الدول العربيه

مواقع التراث العالمى فى الدول العربية اللى ترتيبت أبجديا، أما المواقع فهى مترتبة فى الدول على حسب تاريخ إدراجها فى مواقع التراث العالمى (اليونسكو) هيا :
سو: تراث

سو: تراث (Jigsaw) هوا فيلم سينما من نوع سپلاتير فيلم و فيلم جريمه اتعمل سنة 2017 فى امريكا و كان من اخراج مايكل سپيريج و پيتير سپيريج و من تأليف چوش ستولبيرج و پيت جولدفينجير.
سو: تراث على موقع قاعدة بيانات الأفلام على الإنترنت - IMDb (الإنجليزية)
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
وزارة التراث الثقافى والسياحه والصناعات التقليديه الإيرانيه

وزارة التراث الثقافى والسياحه والصناعات التقليديه الإيرانيه (بالفارسية: وزارت میراث فرهنگی، گردشگری و صنایع دستی ایران) هيا مؤسسة تعليميه وبحثيه تشرف على الكتير من مجمعات المتاحف المرتبطه بيها فى كل اماكن إيران . تدار وتمول على ايد حكومة إيران . من فتره قصيره ، نقلت دى المنظمة لوزارة.
تأسست فى سنة 1985 حسب تشريع من المجلس دمج 11 منظمة بحثيه وثقافية. الرئيس الحالى للمنظمه هو على أصغر مونسان ، اللى عينه الرئيس حسن روحانى فى 13 اغسطس 2017. كان رئيسا للمنطقة الخالية من جزيرة كيش .
ينشر ويشرف على نشر الكتير من المجلات والكتب ، وينفذ المشاريع بالاشتراك مع الكتير من المتاحف والأوساط الأكاديميه الأجنبيه. و هو مشابه فى النطاق والنشاط لمؤسسة سميثسونيان .
مواقع التراث العالمى فى السعوديه

بتوجد فى المملكه العربيه السعوديه 4 اماكن اللى ادرجوه ضمن مواقع التراث العالمى فى آسيا و الشرق الاوسط, واللى اقرها منظمه الامم المتحده للتربيه والعلوم والثقافه (يونسكو), واللى ابتدت بوضع مدائن صالح ضمن مواقع التراث العالمى سنه 2008 وبعديها حى الظريف فى الدرعيه القديمه فى العاصمه السعوديه الرياض سنة 2010, وبعديها منطقه جده التاريخيه 2014.
عملت يونسكو سنه 2015 علشان يضيف 10 مواقع فى السعوديه لليسته الموقته واللى بتعتبر خطوه اولانيه علشان يخش فى قائمه التراث العالمى فى السنين الجايه.
و تسجيل هواية تربية الصقور والصيد بيها فى قائمة التراث اللامادى مشاركة مع عدد من الدول العربية والأجنبية.
الخواجه بيجو

الخواجه بيچو هو شخصيه كوميديه كان بيقدمها الممثل المصرى الكوميدى فؤاد راتب (1 مايو 1930 - 18 يونيه 1986) اللى كان ممثل مصرى كوميدى معروف بدور الخواجه بيچو فى الافلام المصريه, كون مع الممثل محمد احمد المصرى المعروف بأبو لمعه المصرى ثنائى مشهور ومحبوب بين الناس كان واحد من افراد فرقه ساعه لقلبك. طريقة كلامه كانت مضحكه و ليه قفشات معروفه للناس كلها زى مثلان لما كان يزهق من كتر فشر ابو لمعه كان بيقول: يا اخواتى - يا النافوخ بتاع الانا. سافر الكويت عشان يشتغل مدرس لفتره و بعد كده اعتزل الفن و مات فى 18 يونيه سنة 1986 .
1. إجازة بالعافية فيلم 1966
2. عروس النيل فيلم 1963
3. ملك البترول فيلم 1962
4. الأزواج والصيف فيلم 1961
5. حماتى ملاك فيلم 1959
6. رجوع الحياة فيلم 1959
7. شارع الحب فيلم 1958
8. اسماعيل يس فى مستشفى المجانين فيلم 1958
9. بنادى عليك فيلم 1955
10. عروسة المولد فيلم 1954 الخواجة بيجو
11. بحبوح افندي فيلم 1954
12. حضرة صاحب العمارة مسرحية 1970
ممدوح وافى

ممدوح وافى (1951 - 2004) Mamdouh Wafi ممثل مصري، من مواليد سنة 1951، اخد بكالوريوس فنون مسرحية، بعدين اشتغل فى المسرح فى مسرحيات كتيرة مثل: (أولاد الشوارع) و(حمرى جمرى) و(جنون البشر) و(على بلاطة) و(الناس إتجننت) و(بكالوريوس فى حكم الشعوب)، كما عمل بالتليفزيون فى شوية مسلسلات من أهمها: (رجوع البدوى) و(لؤلؤ و أصداف) حيث جسد أدوار متعددة منها دور الجيجولو والشرير والوغد و مزج كل ذلك بأداء كوميدى أكسبه نكهة خاصة، ومن أشهر أدواره دور فؤاد فى المسلسل الكوميدى يوميات ونيس.
وكشف عن مرض وافى صدفة وقت مرافقته صديقه الحميم الفنان احمد زكى فى رحلة علاجه من سرطان الرئة فى الأشهر السابقة، واشتدت عليه الآلام فى الفتره دى حيث كشف الأطباء عن إصابته بمرض سرطان الجهاز الهضمي.
صحاب (مسلسل امريكانى)

فريندز بمعنى صحاب (بالانجليزى: Friends) مسلسل سيت كوم كوميدى امريكانى مشهور بيحكى عن حياة 6 اصحاب عايشين فى مدينة نيو يورك. المسلسل اتعرض حصرى ف الاول على شبكة ان بى سى، و بعدها اتعرض فى قنوات تانيه كتير حوالين العالم. المسلسل دا عمل تطور كبير فى السيت كوم و يعتبر اشهر مسلسل من النوعيه دى، و كمان يعتبر من اطول مسلسلات السيت كوم فى العالم. اتعمل منه عشر اجزاء و اول جزء اتعرض فى 22 سبتمبر سنة 1994 لحد 6 مايو سنة 2004.
المسلسل بيمثل فيه ست شخصيات رئيسيه مش بيتغيروا اللى هما:
فريندز كسب شعبية كبيرة حوالين العالم كله مش فى أمريكا بس وساعات بيتعرض على التلفزيون لحد دلوقى لحد بعد ما المسلسل خلص. المسلسل كسب جوايز كتيره أيام ما كان بيتعرض؛ منها جايزة ايمى و أحسن مسلسل كوميدى و ست جوايز من جوايز اختيار الناس.
ابراهام بوينو دى ميسكيتا

ابراهام بوينو دى ميسكيتا كان ممثل افلام و مزيكا و فنان كوميدى من مملكة نيديرلاند.
ابراهام بوينو دى ميسكيتا من مواليد يوم 23 يوليه سنة 1918 فى امستردام.
ابراهام بوينو دى ميسكيتا مات فى 19 اغسطس سنة 2005.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
ستيف بريدجز

ستيف بريدجز كان ممثل و ممثل كوميدى و انتحال شخصيه و ممثل افلام من امريكا.
ستيف بريدجز من مواليد يوم 22 مايو سنة 1963 فى دالاس, تكساس, مات فى 3 مارس سنة 2012.
درس فى Biola University.
ستيف بريدجز على موقع قاعدة بيانات الأفلام على الإنترنت - IMDb (الإنجليزية)
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
Samir Ghanem

Samir Yousef Ghanem (Arabic: سمير يوسف غانم; 15 January 1937 – 20 May 2021) was an Egyptian comedian, singer, and entertainer.
Ghanem was born in al-ʿAtawlah, Asyut Governorate. After graduating from high school, he joined the Police Academy following the example of his father, who was a police officer, but he was dismissed from it after failing two consecutive years, so he transferred papers to the College of Agriculture at Alexandria University and joined the acting teams there. He earned a bachelor's degree in Agriculture from Alexandria University. During the period of his studies in the police academy, Samir Ghanem narrates that he lived through the period of the presence of the famous actor Salah Zulfikar, who was a professor at the academy at the time. Ghanem stated that Zulfikar was a captain and was just promoted to the rank of major, and that Zulfikar was his idol and he had a great deal of respect for him.
He was a member of the stand-up comedy trio Tholathy Adwa'a El Masrah alongside George Sidhom and El Deif Ahmed. Their debut was Doctor Save Me, a short performance that introduced them to the entertainment world. They presented the first ever TV show Ramadan Riddles. After El Deif Ahmed's death in 1970, Ghanem and Sidhom continued under the same name (Tholathy Adwa'a El Masrah) until the 1980s. Together they made achievements such as; Al-Mutazawwigun in 1978 among others.
Samir Ghanem hosted a show on OTV called An Hour With Samir Ghanem.
He was married to actress Dalal Abdel Aziz, and the father of actresses Donia and Amy.
Ghanem, who was recovering at a hospital from serious conditions after contracting COVID-19, died from complications of kidney functions and associated mucormycosis related to the infection at El Safa Hospital in Mohandiseen, Giza on 20 May 2021, at the age of 84.
His wife, Dalal Abdel Aziz, died on 7 August 2021, also from COVID-19 complications.
Ghanem participated in more than 300 acting roles including films, TV series and theater plays, the last of which was in the series Badal Al Hadduta Talata with his daughter Donia Samir Ghanem.
After El Deif Ahmed's death in 1970, Tholathy Adwa'a El Masrah continued producing plays. The two most famous are:
While George Sidhom retired due to a brain stroke, Samir Ghanem continued producing plays.
Donia Samir Ghanem

Donia Samir Youssef Ghanem (Arabic: دنيا سمير يوسف غانم; born 1 January 1985) is an Egyptian actress and singer. She is the daughter of actor Samir Ghanem and actress Dalal Abdel Aziz; and sister of Amy (Amal). Donia graduated from MSA University and began her artistic life in 2001 when she was 16. She had her first role in a TV show called "Justice has many faces" (Arabic: للعدالة وجوه كثيرة – Lil Adala Wogouh Katheera).
Donia participated in two TV shows when she was a child. She attracted attention while acting in an Egyptian series called "Justice has many faces." Her first appearance in a film was in 2005 with the comedian Mohamed Henedi.
Through appearances in various Egyptian talk shows, Donia stood out for her mimicry of other Arab singers. Her most famous imitation was of Ahlam's voice singing Myriam Fares's song. Her first song was called "Far2 el Sen".
She was a judge on the 4th season (2015) of The X Factor Arabia along with Elissa and Ragheb Alama, both Lebanese singers.
Amy Samir Ghanem

Amy Samir Ghanem (Arabic: إيمي سمير غانم; born 31 March 1987) is an Egyptian actress.
Ghanem was born in Cairo in 1987 into an artistic family, her father was comedian Samir Ghanem (1937–2021), her mother was actress Dalal Abdel Aziz (1960–2021) and her sister is actress Donia Samir Ghanem. Ghanem has a very strong comedic style, similar to that of her parents. Since 2016, she has been married to actor Hassan El Raddad.
Samir

Samir (also spelled Sameer) (see Samīr in Sanskrit) is a male name found commonly in South Asia, the Middle East, and Central Asia. In Arabic, Samir (سمير) means "holy", "jovial", "loyal" or "charming". In Albanian, it translates literally as "so good" but the connotation is closer to "exquisite", "superb" or "perfect". Samira is the feminine spelling, also found in both languages.
Samir Duran/Emil Narud, a character in the StarCraft series
Saeed Saleh

Saeed Saleh, also credited as Sa'eed Saleh Ibrahim (Arabic: سعيد صالح إبراهيم) (July 31, 1940 – August 1, 2014), was an Egyptian comedian actor.
Saleh earned his bachelor of arts degree from Cairo University in 1960. He is most famous for his theatre roles in Al Ayal Kibrit and Madraset El-Moshaghebeen along as acting in almost one third of the Egyptian movies making him the most actor to act in films in the world. In 1974, he acted with Salah Zulfikar in In Summer We Must Love.
He was imprisoned in November 1995 for one year, due to his possession of drugs. In 2010, he acted with Adel Emam in Alzheimer's film, while suffering from Alzheimer's disease.
He died in 2014 and was buried in his hometown, Majiria, Monufia Governorate.
Ahmed Amin

Ahmed Sayed Amin (Arabic: أحمد سيد أمين; born in 1980) is an Egyptian comedian, actor, and writer. He graduated from the Faculty of Fine Arts, Helwan University in 2002. Amin came to prominence from his online video "30 sanya" (30 seconds) that went viral among Egyptians on Facebook. His second, and more important step, was the Al Plateau TV show. 2019, came up with his successful TV show Amin and partners. In November 2019, it was officially declared by Netflix that Amin is to star their upcoming first-ever Egyptian original Paranormal, in the role of Refaat Ismael.
Born in Kuwait to an Egyptian middle-class working family and raised in Cairo, Amin practiced Acting as an amateur from an early age but he began his office career in the field of children literature as an editor-in-chief for Bassem magazine the Saudi kids magazine, afterward, he wrote Cartoons for big Egyptian media-channels, that was like "Bassant w diasty" "El kobtan Azuz" and more, but after 10 years of office work he decided to leave everything and get back to his comfort zone, acting.
Amin's first gig was "30 Sanya". The low-production content was filmed by himself inside his house and posted on his facebook and YouTube accounts. It was the kick-start to his second move, hosting "Al Plateau" TV show; which was one of the popular local Comedy shows, and currently has 131,330,187 views. In Ramadan 2017, Amin made his first appearance as an actor as "Semsem" in "Al Wassiya". The character had a good impact that a crowd-sourced gallery was arranged around Semsesm's style and props. 2019 comes Amin's digital show "Al Familia" discussing family issues like technology effect on family bonds, 2019 also witnessed the launching of his TV show "Amin and partners" with first season consisted of 14 theatrical live shows that were presented on TV too, Season 2 comes in 2020 as a sketch-based TV show.
Amin played the lead role of Netflix’s first-ever Egyptian original "Paranormal" directed by Amr Salama as an adaptation of late Egyptian author Ahmed Khaled Tawfiq’s popular horror\thriller book series,Ma Waraa Al Tabiaa" Paranormal", which sold over 15 million copies worldwide from Egyptian pocket novels,making it one of the most commercially successful literary works to ever come out of the Middle East and North Africa.
Amin made several appearances in campaigns that support charity organizations, including Baheya Foundation for Early Detection and Treatment of Breast cancer.
He is the face of many campaigns by the Egyptian ministry of health in cooperation with the World Health Organization and UNICEF under the main campaign of "100 million healthy lives".
Amin shows a deep interest in the cause of Education, as he organized a tour in different universities to talk with new generations.
Motif Number 1

Motif Number 1, located on Bradley Wharf in the harbor town of Rockport, Massachusetts, is a replica of a former fishing shack well-known to students of art and art history as "the most often-painted building in America." The original structure was built in 1884 and destroyed in the Blizzard of 1978, but an exact replica was constructed that same year.
Built in 1884 as Rockport was becoming home to a colony of artists and settlement of fishermen, the shack became a favorite subject of painters due to the composition and lighting of its location as well as being a symbol of New England maritime life. Painter Lester Hornby (1882–1956) is believed to be the first to call the shack "Motif Number 1," a reference to its being the favorite subject of the town's painters, and the name achieved general acceptance. It appeared in the work of Aldro Hibbard and of impressionist Harry Aiken Vincent who arrived in Rockport in 1917.
In the 1930s, painter John Buckley used the shack as his studio. He sold it to the town in 1945, dedicated "In 1945, the town of Rockport purchased the Motif as a monument to Rockporters who had served in the Armed Services." The town, recognizing its iconic value, has taken pains to preserve both its structure and appearance, finding a red paint which appears weather-beaten even when new, and keeping the area clear of overhead wires, traffic signs and advertising.
42°39′33″N 70°36′53″W﻿ / ﻿42.6592°N 70.6148°W﻿ / 42.6592; -70.6148
El Deif Ahmed

El Deif Ahmed, (Arabic: الضيف أحمد, December 12, 1936 – April 6, 1970) was an Egyptian actor. He was part of the variety comedy trio Tholathy Adwa'a El Masrah alongside George Sidhom and Samir Ghanem.
Born in 1936 in El Dakahleya, Ahmed attended the Mansoura School For Boys. He then moved to Cairo to enroll in the Faculty of Arts in Cairo University, where he studied sociology and philosophy.
Ahmed obtained his degree in 1960, and started working on a Master's in English literature.
His first true encounter with fame came later, when he formed the ensemble Tholathy Adwa'a El Masrah, through which Samir Ghanem, George Sidhom and himself performed various musical sketches, stand-up comedy shows, comedy plays and movies. The troupe's debut was Doctor Save Me, a short performance that introduced them to the world of fame.
The ensemble also presented the first ever TV Ramadan Riddles and released several films, the most popular of which are Thalath Nesaa, Akher Shakawa, 30 Yom fel Segn and El Maganeen El Talata, also he appeared in several films on his own, most notable in Mirati Modeer Aam and Saghira ala El-Hob.
Ahmed died in 1970; he is survived by one daughter (El Deif Rasha). His troupe-mates Ghanem and Sidhom continued to perform as Tholathy Adwa'a El Masrah until 1982.
Al Motazawegoon

Al Motazawegoon (المتزوجون, "The Married Couples") is an Egyptian play, conceived, produced and performed in the various theaters of Egypt. The cast included several yesteryear Egyptian theater icons such as Samir Ghanem and Sherin. The play received great adulation and praise from critics and audiences alike. It provided great relief to Egyptian audiences plagued by economic collapse and poverty. Fast forward to more than 30 years after its inception and performance, Al Motazawagezoon has gone on to become a cult comedy theatrical classic, and it has managed to attract and impact thousands of Arabs for its realistic portrayals of marital issues, class differentiation and the attitudes of Egyptian men and women of that particular time. The play was performed in the year 1978 and was credited with resurrecting Egyptian comedy theatre in an age of decline for both Egyptian theatre and film.
The play mainly discusses and addresses the issues of matrimony and the class divide in Egyptian society in a comic light. Set against the background of a crumpling Egyptian economy, it highlights the disparities between the wealthy and poor strata of Egyptian society and the differences between the attitudes of men and women in regards to matrimonial issues. It is the story of two married couples from different socio-economic backgrounds. Masoud (Samir Ghanem) and Hanafi (George Sudhom) are lifelong friends living in extreme poverty and economic deprivation. Through coincidence and sheer luck, Masoud meets a girl hailing from a wealthy family and background (Shireen) who is fascinated and amazed by his simple, unfussy and uncomplicated lifestyle. They marry, with Masoud hoping to escape his old and tough life behind and migrate to his father-in-law's majestic palace whereas Masoud’s wife wants experience the simple reality of most Egyptian people and wishes to leave her superficial and comfortable life. The contrast in background and attitude provides for one of the funniest yet realistic portrayals of the 1970s Egyptian society and has gone on to make the play a benchmark for other comic productions.
All critics unanimously commended the play for its pragmatic portrayal of Egyptian society and its relevance to current societal issues. Critics also praised the excellent acting prowess of the lead cast and their outstanding comic timing. However, critics disproved of the weak dialogue, the use of constant improvisation by the lead cast and the slow pace of the production.
Although exact audience attendance figures are not available, each show has been claimed to receive a phenomenal response from audiences in terms of attendance and interaction. Today, different clips of the play across YouTube have amassed views of around 96,000 to 151,700, proving the play's timeless appeal.
The work has been distributed via DVD and also as part of in-flight entertainment programmes of various Arab airlines.
Рилски манастир „Свети Николай“

Рилският Николаевски манастир (на руски: Рыльский Николавский монастырь) е мъжки православен манастир край Рилск, Русия, разположен на хълм до село Пригородня Слободка, на отсрещния бряг на река Рило на град Рилск.
Няма яснота кога е основан манастирът, чийто сгради са били дървени до XVIII век. Първото му документално упоменаване датира от 1505 г. През „смутното време“ е опожарен от полско-литовските войски на Жеч Посполита.
През 1824 г., след успешния край на наполеоновите войни, манастирът е посетен от император Александър I. През 1925 г. е закрит от съветската болшевишка власт. На 17 юни 1991 г. е върнат на Руската православна църква, като още на 16 октомври 1991 г. е отслужено първото богослужение в манастирската църква, посветена на Свети Николай Чудотворец.
Манастирът е свързан с българското културно-историческо и духовно наследство на Русия.
Рилски манастир (природен парк)

„Рилски манастир“ е сред най-големите природни паркове в България с площ 25 253,2 хектара.
Паркът е на второ място по посещаемост сред природните паркове в страната след „Витоша“.
Намира се в община Рила и обхваща средно- и високопланинските части (750 – 2713 м надморска височина) на западния дял на Рила, включва гори, планински ливади и алпийски местности.
На територията на парка се намира резерватът Риломанастирска гора с площ 3665 хектара. Най-високата точка в природния парк е връх Рилец с височина 2713 метра. Включва ботанически и еко-пътеки.
Създаден е през 1992 година като защитена територия в рамките на новооснования Национален парк „Рила“. През 2000 година е изваден от неговия състав, за да се даде възможност Рилският манастир да възстанови собствеността си върху част от своите недвижими имоти (земите в националните паркове са изключителна държавна собственост). Днес по-голямата част от територията на парка е собственост на манастира.
Първото лесоустройство на горите датира от 1890 г., а първите залесявания започват през 1925 – 1935 г. Горите заемат 16370 хектара от площта на парка, от които 3665,7 в резервата „Риломанастирска гора“. Средната възраст на горите е 99 години с общ запас от 1 965 140 м³ и годишен прираст от 21 354 м³.
Най-разпространените растителни видове в парка са: бук – 21,6 %; клек – 17,4 %; смърч – 16,7 %; бял бор – 14,6 %.
Има и площи с ела, бяла мура, зимен дъб, бреза, както и в по-малка степен трепетлика, елша, явор, череша, офика, липа, бряст, ясен, леска, тис и др.
На територията на парка са установени 1400 вида висши растения, 38,88% от висшата флора в България. 80 вида растения са вписани в Червената книга на Република България.
В парка са установени около 2600 вида безгръбначни животни и 202 вида гръбначни животни. Гръбначните животни в парка са:
32 вида от гръбначните животни са включени в Червената книга на Република България, сред които са алпийски тритон, жаба дървесница, смок мишкар, златка и скален орел. Гръбначните животни, защитени със Закона за опазване на биологичното разнообразие, са 139 вида.
В парка се намира едноименният Рилски манастир, включен в Списъка на ЮНЕСКО на паметниците на културата от световно значение през 1983 г.
През 2008 г. паркът е посетен от 1 002 204 посетители. Сред най-посещаваните маршрути в парка са:
Списък с манастири на Българската православна църква

Манастирите под управлението на Българската православна църква са 215, от които 122 действащи. Почти всички (214) са на територията на България и един е в Германия - Немският православен манастир в германската провинция Долна Саксония. Някои от манастирите са скални.
Манастирите са разделени на мъжки и женски (девически): 43 от тях са мъжки, а 49 – женски. В част от тях обитават общо около 250 монаси и монахини. Монаси има и в трите най-големи манастира в България, подредени по големина – Рилски, Бачковски и Троянски. Те са обявени за ставропигиални.
На Света гора (Атон) се намира Зографският манастир, населен с българи монаси, който заедно с цялата Света гора е в диоцеза на Вселенската патриаршия.
Сред всички манастири се открояват най-посещаваните от туристи и поклонници:
Легенда:
Манастир

Манастир или обител (от средногръцки: μοναστήριον, в свободен превод място за самота) е религиозна общност от монаси или монахини, която има свой устав и се ръководи от игумен. Манастир се нарича и комплексът от богослужебни, жилищни и стопански сгради на тази религиозна общност.
Терминът на български има и по-близката до оригинала форма монастир, която днес е архаизъм и се използва предимно от църковни автори. Българският термин обител също е архаизъм.
В Западна Европа и Англия се използва термина абатство (от лат. abbatia и арамейски abba, което означава „баща“), което по своята същност е синоним на манастир. Абатствата съществуват само в Западна Европа. То се различава като устройство и управление от източноправославните манастири. Те са нерядко стопански комплекси с не малка промишлено-стопанска роля. Абатство е манастир под управлението един абат. Тъй като понякога единствената съхранена сграда е църквата, думата абатство може да означава и централната манастирска църква, като например Уестминстърско абатство.
В България има и 3 села с име Манастир, както и няколко села с производно име – Голям манастир, Малък манастир, Манастирица, Манастирище, Манастирско, Манастирци. Манастир е и името на град Битоля на гръцки и албански.
Свети Прохор Пчински (манастир)

Пчинският манастир „Свети преподобни Прохор Пчински“ (на сръбски: Манастир Преподобни Прохор Пчињски) е средновековен православен манастир в Пчински окръг, Южна Сърбия.
Подчинен е на Вранската епархия на Сръбската православна църква.
Манастирът е разположен е в подножието на планината Козяк, на река Пчиня, в близост до село Старац, на 3 km от границата със Северна Македония и на 30 km южно от Враня.
Според житието на Свети Прохор Пчински манастирът е основан в негова чест от византийския император Роман IV Диоген (1068 - 1071), тъй като светецът му предрекъл, че ще получи императорската корона. По-късно е обновен от крал Стефан II Милутин. През 1489 година църквата му е зографисана наново.
Има сведения за функционирането на манастира през XVII и XVIII век, но през 1817 година е ограбен от албанци и турци и запада.
През следващите години Пчинският манастир е управляван от свещеници и видни граждани на близкия град Враня. През 1841 година манастирът изгаря при пожар, заедно с пазена в него реликва, ръка на свети Прохор Пчински. В средата на века са построени нови манастирски сгради, през 1870 година известният иконописец Дичо Зограф преработва част от стенописите в църквата, а през 1899 година тя е разширена и зографисана. През същия период в манастира пребивават постоянно само по няколко монаси.
На 2 август 1944 година в манастира се провежда първото заседание на АСНОМ, чиито решения конституират „македонския език“. След Втората Световна е предаден на НР Сърбия заедно с близките погранични села от генералния секретар на МКП Лазар Колишевски. По повод предаването на манастира на Сърбия на 29 юли 1955 година Ватиканската Международна Католическа телеграфна агенция го нарича "стар български манастир", и свързва това и последвалото прогонване на монасите от него с враждебността на югославския режим към македонските Българи, и че създаването с декрет на "македонска нация", на изкуственото създаване на "македонски език" и радикалното унищожаване на Македонското българско минало целят осигуряване на хегемонията на Белград на Балканите, и заявява, че всичко Българско или напомнящо за някакво българско минало на областта се унищожава.Когато на 2 август 1990 година тълпи от цяла СР Македония се стичат в манастира за отбелязване на македонския национален празник Илинден, намират манастира блокиран от Великосръбски шовинистични формирования, предвождани от Воислав Шешел и сръбската милиция, нападнали гражданите с тояги и електрически палки, в резултат на което са ранени над 400 души, сред които и жени, деца и старци, като повод за побоите са били и изпълняване на македонски народни песни, а в Македония възникват противосръбски настроения, изиграли немалка роля в отделянето й от Югославия на следващата година.
Орловец (връх в Рила)

Орловец е връх в Рила планина. Разположен е в Мальовишкия дял на Северозападна Рила. Височината му е 2686 m над морското равнище.
Издига се на основното Мальовишко било. Източно от него е вр. Злия зъб, от който го отделя тясно скално седло, наречено Прозореца; оттам на юг се спуска шеметен улей – Синия улей, стигащ до Рилската река на около 1200 метра по-долу. Западно от Орловец билото продължава с назъбения скален гребен Петлите (между върха и първия зъбер, Големия Петел, има дълбоко скалисто седло); този гребен води към Елени връх. Тази част от основното било е с южни склонове, набраздени от улеи, по които се свличат каменопади, лавини, стичат се пороищни води – Злите потоци е тяхното обобщено название. Западно от Синия улей (един от Злите потоци) се намират Гроба на монаха и Иглата на монаха.
Северните склонове на Орловец са изцяло скалисти. Те заграждат Мальовишката долина от югоизток, спускайки се рязко към най-горните ѝ етажи. Южните склонове на върха в горните си части са малко по-полегати, със затревени участъци; спускат се към долината на Рилската река.
Изкачването на върха от туристи е трудно, особено през Петлите; по-леко е от изток, през седлото Прозореца. През зимата е необходимо владеене на алпийски способи.
Стените на връх Орловец са алпийски обекти. Северозападната стена е висока около 100 m, изградена от гранит и пегматитови шисти, зърнеста, в отделни участъци има лабилни скални блокове. Изкачена е за пръв път през 1935 г. от немските алпинисти Херман Хунд и Тони Видеман. Южната стена е много добра за катерене, но поради по-неудобния достъп до нея не е толкова посещавана.
Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника

„Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“ (на френски: Ethnographie des Vilayets d'Andrinople, de Monastir et de Salonique) e статистика, отпечатана на френски език в 1878 година в Цариград като подлистник на излизащия там вестник „Курие д'Ориан“, а по-късно като отделна брошура.
Книгата представлява статистика на населението на трите вилаета според регистъра на данъка бедел-и аскерие от 1873 година. Изработена е от Методий Кусев, Георги Груев и техни помощници. Статистиката, известна като „екзархийската статистика“, е представена на Цариградската конференция (23 декември 1876 - 20 януари 1877 г.) и се използва и при определяне на границите на България в Санстефанския прелиминарен мирен договор (1877 г.).
Книгата излиза като реакция на труда на Александър Синве "Les Grecs de l’Empire Ottoman. Etude Statistique et Ethnographique" (Гърците в Османската империя. Статистическо и етнографско проучване), в който има големи неточности и фалшификации, целящи да се увеличи броят на гърците в империята.
В книгата за първи път се дават подробни сведения за населението в трите вилаета по селища и по етническа принадлежност.
В 1995 година книгата е издадена на български език от Македонския научен институт под името „Македония и Одринско. Статистика на населението от 1873 г.“ с паралелен оригинален текст на френски и добавен предговор на български, английски и руски. В изданието от 1995 година са включени две от трите приложения в оригиналната книга – полемиката със Синве и описанието на Пловдивска епархия. Третото – изложението за Македония в древността, не е включено.
Горнооряховски манастир

Горнооряховски манастир „Свети Пророк“ е мъжки български православен монастир от Великотърновската епархия.
Разположен е на 2 km западно от град Горна Оряховица, под крепостта Раховец, и на 10 km от Велико Търново.
Според археолози, на това място в древността е имало оброчище. Съществуването на обителта е датирано към 11 – 12 век; знае се, че през 1218 г. там е бил заточен Борил след идването на престола на династията на Иван Асен II. По време на османското владичество манастирът е опожарен и изоставен.
Още в началото на 20 век, през 1908 година, започват първите проучвания на останките: открити са основите на църквата с размери 8 на 4 метра и зидове с дебелина над 1 метър, опасващи двора на манастира. Намерена е средновековна икона на Света Богородица, датирана към 16 век, която и до днес се пази в новопостроената черква.
Манастирската обител е отново построена през 1937 – 38 година година с дарения на местни жители, а храмът е осветен на 22 септември 1940 година. През 1941 година се сдобива с месингова камбана от Чехия, а е реставриран и изографисан през 1970-те години. Реставрационни и строителни работи текат и през 2006 година.
През 1973 година манастирът е обявен за паметник на културата от национално значение.
Малък манастир

Малък манастир е село в Югоизточна България. То се намира в община Елхово, област Ямбол.
Малък манастир е разположено на 15 км западно от град Елхово.
До началото на XX век селото е населено с гърци. Местното население от гърци кариоти наброява около 1060 жители и се изселва на няколко пъти – през 1906, 1914 и 1925 година – в Гърция. На негово място се заселват български бежанци от Беломорска Тракия. Част от кариотите в 1924 година се заселват в пазарското село Зорбатово, което в 1926 година е прекръстено на Микро Монастири, в превод Малък манастир.
Съборът на селото е на 1 май.
Зорбатово

Зорбатово или Зорба̀та (на гръцки: Μικρό Μοναστήρι, Микро Монастири, катаревуса Μικρόν Μοναστήριον, Микрон Монастирион, до 1926 година Ζορμπάς, Зорбас) е село в Гърция, дем Илиджиево (Халкидона), област Централна Македония с 1324 жители (2011).
Селото е разположено в Солунското поле, на 43 километра западно от Солун, за западния бряг на пресушеното Ениджевардарско езеро.
В XIX век Зорбатово е село в Солунска каза на Османската империя. Според сайта на дем Илиджиево името Зорбас изва от турската дума зор, „трудност“. Александър Синве („Les Grecs de l’Empire Ottoman. Etude Statistique et Ethnographique“), който се основава на гръцки данни, в 1878 година пише, че в Зормбас (Zormbas), Воденска епархия, живеят 264 гърци. Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година Зорбатово брои 225 жители българи християни и 60 цигани. Според Христо Силянов след Илинденското въстание в 1904 година цялото село (Зорбани) минава под върховенството на Българската екзархия. По данни на секретаря на екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Зорбат (Zorbat) има 400 жители българи екзархисти. Според гръцки източници селото е върнато към Цариградската патриаршия от гръцките чети на капитаните Гоно Йотов и Константинос Буковалас.
Според доклад на Димитриос Сарос от 1906 година Зорбас (Ζορμπᾶς) е славяногласно село във Воденската митрополия с 335 жители с гръцко съзнание. В селото работят гръцко начално смесено училище и детска градина с 42 ученици (22 мъже и 20 жени) и 2 учители.
През септември 1910 година селото пострадва по време на обезоръжителната акция на младотурците – кметът Кръстю Кънчов е обезглавен с брадва.
През Балканската война в Зорбатово влизат гръцки войски. Българското училище е затворено, а инвентарът му е отнесен в местното гръцко училище. След Междусъюзническата война в 1913 година селото попада в Гърция.
Боривое Милоевич пише в 1921 година („Южна Македония“), че Зурба има 50 къщи славяни християни.
Българското му население се изселва в България и на негово място в 1924 година са настанени бежанци гърци кариоти от Малък манастир, България. В 1926 година името на селото е сменено на Микро Монастири, в превод Малък манастир. В 1928 година Зорбатово е представено като бежанско село със 79 бежански семейства и 312 жители бежанци. В 1950 година в селото са заселени каракачани.
Жителите се занимават предимно със земеделие и в по-малка степен с животновъдство - отглеждат ориз, памук, царевица, люцерна.
В 2001 година има 1460 жители, а в 2011 - 1324.
Чуриловски манастир

Чуриловският манастир „Свети Георги“ (наричан понякога Игуменски или Геговски манастир) е български православен манастир, част от архиерейско наместничество Петрич на Неврокопска епархия на Българска православна църква, посветен на Свети Георги.
Манастирът е разположен в южните склонове на планината Огражден в землището на село Чурилово. Намира се на 28 km от град Петрич и на 2 km от село Гега.
Предполага се, че манастирът е основан през XIV век. Възобновен в 1858 година. В Държавен архив – Благоевград се съхранява ферманът за „разширяването и построяването“ на църквата „Свети Георги“, издаден на 5 април 1857 година от султан Абдул Меджид. За изграждането на манастира се черпят сведения от съществуващите строителни надписи. В два от тях се посочва, че на 10 март 1858 година е станало обновяването на църквата, а в третия – че през 1890 година е построена камбанарията. Текстовете сочат, че на мястото на църквата е съществувал по-стар храм. Посочени са имената на настоятелите и ктиторите.
Според старо предание, строителството на манастира е започнало през 1848 година. Строителите и зографите са неизвестни, но са представители на Дебърската школа.
В него първоначално е разкрито обществено килийно училище, което по-късно е преустроено в новобългарско. Манастирът е свързан с революционните борби на местното българско население.
Манастирските имоти, чиято площ е около 10 декара са съставени от сградата на старото килийното училище в което са запазени две класни стаи, трапезария и магерница, храмовата сграда, камбанария, касапница, дворове, поляни и овощни градини.
В миналото манастирът и училището са обслужвали духовните нужди на населението от дванадесетте махали на някогашното село Игуменец. Неговата роля при формирането на тази селищна агломерация е безспорна. Това личи и от името на селището.
Църквата „Свети Георги“ е трикорабна псевдобазилика с открит притвор от запад и открити навеси от север и юг. Представлява масивна каменна сграда с размери 24 метра дължина и 12 метра ширина. По начин на градеж, а също и по планова схема, напомня църквата „Свети Димитър“ в село Тешово. Майсторите са вероятно от западните краища на българските земи, добри каменоделци и зидари. Интерес представлява съхранената стенописна украса, която не е датирана и особено сцените със сюжети от „Страшният съд“ и „Митарствата на душата“, изписани в открития притвор. Църквата е обявена за паметник на културата от национално значение.
Десетки миряни се събират в обителта три пъти в годината – на храмовия празник Гергьовден, на Петровден и на Рождество Богородично.