davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Tochitură

Tochitura este o mâncare tradițională din bucătăria românească, preparată din carne (porc, vițel, vită, pasăre), organe (ficat, rinichi, inimă, splină), cârnați (proaspeți sau afumați), costiță (proaspătă sau afumată), prăjite la tigaie sau la ceaun și servită cu garnitură din mămăligă cu ouă ochiuri și brânză de burduf sau telemea rasă deasupra, în asociere cu murături și mujdei de usturoi.
După obiceiurile culinare ale localnicilor din diferite regiuni ale țării, se cunosc mai multe sortimente de tochitură, astfel:
Tochitură moldovenească are în compoziție carne de porc, cârnăciori afumați, costiță și slănină afumată. Se servește cu mămăliguță ce are în compoziție cartofi fierți, ouă ochiuri și brânză de burduf deasupra.
Tochitură oltenească se prepară din bucăți mici de pulpă de porc prăjite în untură fierbinte, la care, spre final se adaugă ceapă tocată mărunt, se călesc împreună după care se adaugă bulion de roșii și se stinge cu apă. Se mai dă un clocot și se potrivește gustul cu sare, piper, usturoi mărunțit, ardei iute pisat și vin alb. Se servește fierbinte cu garnitură de mămăliguță.
Tochitură mocănească are în compoziție pe lângă pulpa de porc și cârnați, ficat și se servește cu același tip de garnitură.
Tochitură țărănească se prepară din pulpă de porc, cârnăciori afumați, piept de pui, ficăței, ciuperci (hribi sau gălbiori), ceapă, usturoi, bulion de roșii, condimente (sare, piper, ardei iute). Se servește fierbinte, cu pătrunjel verde tocat deasupra și mămăligă.
Braghină

Braghina este un vechi soi românesc pentru vin. Vița are o creștere viguroasă, este rezistentă la secetă și ger. Strugurii sunt mijlocii și mari cu ciorchine lax. Culoarea este roz închis cu pistrui mărunți de culoare albă, la coacere foarte dulci. A constituit masa -alături de alte soiuri pentru vinul de masă. Se mai cultivă în podgoria Miniș, alături de cadarcă și braghină.
Dansuri populare românești

Dansuri populare românești (Sz. 56, BB 68) este o suită de 6 piese scurte compuse de Béla Bartók în 1915. Mai târziu a orchestrat acestea pentru ansamblu mic în 1917: Sz. 68, BB 76.
Piesele au drept bază 6 melodii transilvănene pentru vioară. Astăzi, suita este disponibilă în varianta din 1971, pe portativ fiind trecută și gama, deși Bartok nu obișnuia să o scrie. Tipul gamei pentru fiecare piesă a fost preluat din Ghid despre Bartok de G. Króo (1971).
Zingel

Zingel (cu o denumire mai veche Aspro) cunoscuți în limba română ca fusari, este un gen de pești teleosteeni perciformi din familia percide răspândiți în apele dulci din Europa..
Au corpul alungit, fusiform, necomprimat lateral. Capul este turtit dorsoventral, botul este proeminent, lung, ascuțit sau obtuz. Pedunculul caudal este lung, necomprimat lateral. Ochii sunt mici și privesc în sus.
Gura este mică, inferioară, semilunară, slab protractilă și este prevăzută cu dinți mărunți, uniformi, dispuși în formă de perie; caninii lipsesc.
Marginea posterioară a opercularului slab zimțuită, cea inferioară netedă. Opercularul se termină cu 2-3 prelungiri posterioare ascuțite (țepi). Aparatul opercular cu 7 radii branhiostegale și o pseudobranhie normal dezvoltată.
Au două înotătoare dorsale distanțate între ele, prima cu 8-15 țepi, a doua cu 10-20 de radii ramificate. Înotătoarea anală este lungă, cu 8-13 radii ramificate. Înotătoarele ventrale orizontale, mult mai mari decât cele pectorale sunt distanțate între ele, fiind separate printr-un spațiu mai mare decât lățimea bazei lor; radia ventralelor este simplă netransformată în țep. Înotătoarea caudală este slab scobită.
Solzii sunt mărunți și acoperă cea mai mare parte a capului (dorsal ajung până la nări); solzii lipsesc pe piept și pe istm. Linia laterală este completă, aproape rectilinie.
Papila urogenitală este prezentă. Vezica înotătoare lipsește.
Coloana vertebrală are 43-49 de vertebre. Suborbitarele, preopercularul și interopercularul au cavități mucifere. Osul maxilar este acoperit de cel preorbital.
Genul Zingel conține 4 specii:
În apele României și Republicii Moldova, trăiesc două specii:
Kung Fu Panda: Legendele Teribilității

Kung Fu Panda: Legendele Teribilității (în engleză Kung Fu Panda: Legends of Awesomeness) este un serial american de animație pe computer de acțiune-comedie bazat pe filmele Kung Fu Panda de DreamWorks Animation. Serialul servește ca o punte între primul film și al doilea film, arâtând antrenamentul lui Po de a deveni cu succes Războinicul Dragon, unde în al doilea film este, potrivit dezvoltatorului Peter Hastings, "nu spre deosebire de o ediție foarte lungă, super de lux al unui episod de-al nostru."
Serialul a fost programat inițial să aibă premiera pe Nickelodeon în 2010, dar în schimb a fost amânat pentru 2011. Serialul a avut avanpremiera pe 19 septembrie 2011 și a început difuzarea regulată pe 7 noiembrie în același an. Trei sezoane au fost produse. Difuzarea în Statele Unite s-a oprit după o parte în sezonul 3, cu restul sezonului fiind terminat internațional înainte de Statele Unite cum ar fi pe Nicktoons în Germania între 2014–2015 și apoi pe YTV în Canada între 2015–2016. În 2016, Nicktoons a început să difuzeze reclame anunțând difuzarea de episoade noi; mai târziu s-a dezvăluit că cinci din cele zece episoade nedifuzate o să fie difuzate între 15 și 19 februarie. Ca rezultat, ultimul episod a fost difuzat pe 29 iunie 2016.
În afară de Lucy Liu și James Hong, care și-au reluat rolurile lor din filme ca Vipera și domnul Ping, distribuția este formată din actori de dublaj noi pentru personaje ca Po (Mick Wingert), Maestrul Shifu (Fred Tatasciore), Tigroaica (Kari Wahlgren), Cocorul (Amir Talai), Maimuță (James Sie) și Călugăriță (Max Koch).
Netflix a comandat un serial succesor intitulat Kung Fu Panda: Cavalerul Dragon în 2022, cu Peter Hastings, dezvoltatorul serialului Legendele Teribilității, întorcându-se ca producător executiv. Spre deosebire de Legendele Teribilității însă, Jack Black s-a întors în rolul lui Po. Premiera a avut loc pe 14 iulie 2022.
Po și Cei Cinci Furioși apără Valea Păcii de tot felul de răufăcători. În tot acest timp, Po face greșeli, învață lecții, descoperă mai multe despre istoria Kung Fu și se întâlnește cu alți celebri maeștri Kung Fu.
Dracul păcălit (film)

Dracul păcălit (titlul original: în cehă Hrátky s certem / Jocurile cu diavolul) este un film de comedie cehoslovac, realizat în 1957 de regizorul Josef Mach, după piesa Jocurile cu diavolul a scriitorului Jan Drda, protagoniști fiind actorii Josef Bek, Eva Klepáčová, Alena Vránová și Jaroslav Vojta.
Soldatul lăsat la vatră Martin Kabát nu cunoaște frica. Nu este întimidat nici de tâlharul Sarka Farka și nu se teme nici de iadul plin cu diavolii cu coarne. Chiar tânărul diavol Lucius încearcă în zadar să-i câștige sufletul, dar fără succes. Totul a început în momentul în care două fete, prințesa Dišperanda și servitoarea ei, Káča, scriu o scrisoare diavolului cu propriul lor sânge, cerând în schimbul sufletului lor, miri ca de basm.
Deși ambele cereri diabolice cad în mâinile curajosului Martin Kabát, insidiosul diavol Solfernus pune mâna pe ele prin înșelăciune și Martin nu are de ales decât să meargă în iad. Pentru a salva sufletele inocente ale celor două fete, el se avântă într-o luptă cu tot iadul, iar în cele din urmă, ajutat de îngerul Teofil, câștigă lupta. Salvează pe lacoma prințesă Dišperanda și pe mirele ei, îi pedepsește pe tâlharul Sarka Farka și mândrul pustnic Školastyk, numai că, în cele din urmă, nimeni nu îl va salva pe el din mâinile Káčei.
Per baza piesei de teatru a lui Jan Drda și a filmului din 1956, compozitorul Ludvík Podéšť a scris opera Jocuri cu diavolul care a avut premiera la 12 octombrie 1963 la Liberec.
Stan Bolovan

Stan Bolovan este un personaj și un basm cult românesc scris de Ioan Slavici, publicat in revista Convorbiri Literare in 1875.
Într-o zi veniră la el Domnul Iisus Cristos și Sfântul Petru, pe care acesta i-a primit cu bucurie și i-a servit cu ce au dorit. La plecare, Dumnezeu, s-a oferit să îi îndeplinească 3 dorințe, Stan alegând la fiecare dintre ele să aibă copii, astfel acesta alegându-se cu 100 de copii.
Stan si sotia lui nu aveau ce să le dea de mâncare copiilor așa că au luat decizia ca el sa plece în lume încercând să facă rost de hrană, în cele din urmă găsind de lucru de lucru la niște zmei care îl răsplăteau cu 7 saci plini cu galbeni dacă le îndeplinea 3 sarcini.
Prima sarcină a fost să arunce cu un buzdugan imens. Fiind băiat isteț l-a păcălit pe zmeu că dacă îl arunca lovește luna și nu este bine fiindcă buzduganul era moștenit însăși de la bunicul zmeului.
A doua sarcină a fost să aduca 12 piei de boi pline cu apă care abia le putea căra până la fântâna aflată departe de casa zmeilor și a reușit să-l păcălească din nou pe zmeu. A treia sarcină a fost să taie lemne dintr-o padure după care să le aducă acasă, păcălindu-l din nou pe zmeu să facă treaba în locul lui. La sfârșit zmeilor nu le convenea să îi dea lui Stan galbenii și au vrut să-l omoare dar acesta i-a păcălit din nou.
Când să ducă acasă sacii cu galbeni a păcălit un zmeu să îi ducă acasă galbenii și acesta a avut o viață minunată cu copii săi.
Comuna Drăgănești, Bihor

Drăgănești (în maghiară: Dragánfalva) este o comună în județul Bihor, Crișana, România, formată din satele Belejeni, Drăgănești (reședința), Grădinari, Livada Beiușului, Mizieș, Păcălești, Păntășești, Sebiș, Talpe și Țigăneștii de Beiuș.
Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Drăgănești se ridică la 2.590 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 2.967 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (82,08%), cu minorități de maghiari (6,33%) și romi (1,89%), iar pentru 9,65% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (78,3%), cu minorități de reformați (6,41%) și penticostali (3,13%), iar pentru 10,46% nu se cunoaște apartenența confesională.
Comuna Drăgănești este administrată de un primar și un consiliu local compus din 11 consilieri. Primarul, Florina-Mihaela Man[*]​, de la Partidul Național Liberal, este în funcție din octombrie 2020. Începând cu alegerile locale din 2024, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:
Ursul păcălit de vulpe

„Ursul păcălit de vulpe” (ortografiat și Ursul pâcâlit de vulpe) este o povestire scrisă de Ion Creangă. Anecdota a fost tipărită pentru prima oară în 1880 la București, în Albumul macedo-român. Urmează să fie retipărită în Convorbiri literare, nr. 11, la 1 februarie 1885.
O vulpe înfometată se așază la maginea unui drum, gândindu-se la o modalitate de a face rost de hrană. Simțind miros de pește, aceasta vede cum din depărtare vine un car tras de boi, aducându-i mâncarea dorită. Vicleană, se lungește în cale și face pe moarta. Țăranul ce mâna boii observă animalul și, crezând că este mort cu adevărat, îl ia pentru a-i face soției sale o haină de blană.
Imediat ce se vede ajunsă în car, vulpea începe să arunce pe jos peștii țăranului. După ce împinge cu picioarele o mulțime de pești, sare și ea din car și își adună din drum proviziile. Le cară în vizuina sa, unde le mănâncă. Ursul, interesat de succesul cumătrei sale, o întreabă cum să pescuiască și dânsul pești. Vulpea îl batjocorește și îl trimite să își afunde coada în balta de la marginea pădurii. Zis și făcut, ursul rămâne toată noaptea scufundat în apa care îngheață. Nemaiputând de frig și durere, blănosul își retează coada, prinsă între ghețuri.
Dându-și seama de păcăleala vulpii, acesta pleacă în căutarea vinovatei pentru a o ucide. Vulpea se ascunde într-o scorbură de copac, ferindu-se astfel de mânia ursului.
Povestirea se bazează cel mai probabil pe credința culturală că vulpile sunt animale viclene, simboluri ale păcălelilor. În folclorul occidental și persan, vulpile au o reputație derivată, în special datorită abilității lor de evita vânători. Acestea alcătuiesc o varietate de personaje de basm, întruchipând fie o pacoste pentru poveste, fie un erou neînțeles, fie un răufăcător înșelător. În Europa Evului Mediu, vulpile au fost asociate cu Diavolul.
Veronika Makarova scrie că în folclorul vest-european, cuvintele referitoare la vulpi, cum ar fi francezul „renard”, au genul gramatical masculin, motiv pentru care vulpile vest-europene sunt de obicei reprezentate ca masculi. Cuvântul лисa (lisa) în limba rusă are genul gramatical feminin, motiv pentru care aproape toate reprezentările vulpilor din folclorul estic sunt feminine.
Povestirea încearcă, de asemenea, să ofere o explicație umoristică pentru coada scurtă a urșilor bruni. Ca subiect, ursul a fost reprezentat de-a lungul istoriei de multe culturi și societăți diferite. Este un animal foarte popular, care apare în multe legende din America de Nord, Europa și Asia. În secolul al XIX-lea și al XX-lea, urșii au întruchipat personaje principale în lucrări ca Povestea celor trei urși, Cartea Junglei și Winnie de Pluș.
Mistreț

Mistrețul (denumire științifică Sus scrofa) este un mamifer sălbatic omnivor, în general nocturn. Aria sa de răspândire cuprinde întreaga Europă, nordul Africii inclusiv Munții Atlas, mare parte din Asia, întinzându-se la sud până în Indonezia (harta alăturată este imprecisă, incluzând ca arie de răspândire și zonele ocupate de specii înrudite, cum ar fi pecariul). În România populează pădurile, începând cu Delta și Lunca Dunării, până în desișurile Carpaților. Este colorat negru - cafeniu. Scoate sunete foarte asemănătoare celor ale porcilor domestici. Colindă în turmă pădurile și culturile agricole de la marginea acestora. Produce stricăciuni în special în lanurile de porumb și cartofi. Scroafa fată 4-6 purcei, pe care hrănește cu lapte. Este vânat pentru trofeu și pentru carne. Poate ataca omul, de aceea întâlnirea cu aceste animale trebuie evitată. Dentiția este adaptată modului de hrănire și e formată din incisivi, canini și măsele. Trunchiul său este puternic, îndesat, turtit lateral, mai rotunjit la umeri și mai lat la șale. Râtul lung se termină cu un disc mobil, susținut de un os cu care poate săpa și pământul tare.
Mistrețul este un mamifer artiodactil de circa 1,5 m lungime, 1 m înălțime și 400 kg greutate, cu capul mare, caninii lungi și tăioși, păr aspru, de culoare sură-neagră. Trăiește în păduri. Este strămoșul porcului domestic.
În anul 2009, Europa se confrunta cu o creștere explozivă a numărului de mistreți, ca rezultat al încălzirii globale și al cultivării pe scară largă a porumbului și rapiței pentru biocombustibili.
Brânză topită

Brânză topită este un sortiment de brânză obținut prin procesarea brânzei împreună cu ingrediente nefermentate și emulsifiatori. Avantajul acesteia asupra brânzei naturale constă în faptul că rezistă mai mult timp pe raft fără să se degradeze.
Brânza a fost procesată și comercializată în acest mod pentru prima oară de către Walter Gerber Thun și Fritz Stettler în Elveția, în anul 1911. Ei au obținut acest produs prin mărunțirea brânzei emmentaler, care era apoi amestecată cu citrat de sodiu și încălzită pentru a obține un amestec omogen, care se întărea la răcire. Totuși, brevetul lor de invenție nu specifica adăugarea fosfaților de potasiu (săruri emulsifiante), aceștia fiind menționați în procesul de preparare a brânzei topite pentru prima oară în anul 1921, într-un brevet de invenție acordat americanului George Herbert Garstin.
Papricaș

Papricașul este un fel de tocană, cu multă paprică de ardei roșu și adesea cu găluști de făină. Este una dintre cele mai cunoscute variante ale preparatelor tradiționale ale meselor ungurești. Numele provine din utilizarea amplă de boia de ardei, un condiment frecvent utilizat în bucătăria ungurească.
Există și în bucătăria bulgară o variantă de papricaș (паприкаш), dar include cantități mai mici de boia de ardei care se adaugă la ceapa mărunțită la începutul gătitului și apoi se adaugă ardei cubulețe, de obicei verzi, dulci.
Cuvântul „papricaș” provine din cuvântul maghiar paprikás (pronunțat /'pa.pri.kaʃ/).
Este asemănător cu gulașul, un alt tip de mâncare de ardei gras. Mâncarea este servită în mod tradițional cu găluște, orez sau cartofi.
Ingrediente: 2 pulpe pui, 1/2 piept de pui, 2 cepe, 1 lingura boia dulce, 2 căței de usturoi, 2 linguri făină, 3 linguri smântână, 2 linguri ulei, sare, piper. Pentru găluște: 2 ouă, 2 linguri ulei, 200 g făină, sare.
În ulei încins, se pune ceapa tocată mărunt, apoi carnea și se lasă și ea la rumenit. Se presară sare, piper și boia, se adaugă usturoiul feliat și se acoperă cu apă. Se fierbe sub capac 30 de minute. După ce carnea a fiert, se adaugă smântâna amestecată cu făina și subțiată cu un pic de apă. Se mai fierbe 3 minute.
Pentru găluște se bat ouăle cu sare, se adaugă făina și uleiul. Se amestecă bine pentru a obține un aluat moale. Se pune apă la fiert și apoi, cu lingurița, se iau bucăți din aluat și li se dau drumul în apa clocotită. Când se ridică la suprafață sunt gata. Se scot și se pun în vasul cu carne și sos. Se mai lasă 5 minute pe foc.
În romanul lui Bram Stoker din 1897, Dracula, Jonathan Harker savurează papricaș de pui în timpul călătoriei sale prin Munții Carpați până la castelul lui Dracula.
Valea Zălanului, Covasna

Valea Zălanului (în maghiară Zalánpatak, în germană Zalaner Glashütte) este un sat în comuna Malnaș din județul Covasna, Transilvania, România. Se află în partea de nord a județului, în Munții Baraolt.
Este un cătun izolat, cu 110 de locuitori, care are o puternică amprentă tradițională secuiască.
Prințul Charles de Wales a cumpărat aici trei clădiri vechi de peste o sută de ani, pe care le-a renovat și le-a transformat în reședință temporară. El a vizitat această localitate în mai 2011 și în 30 mai 2014..
În aprilie 2012, în perioada sărbătorilor Paștelui catolic, la prima sa vizită în România, prințul Harry, însoțit de câțiva prieteni, s-a cazat la Valea Zălanului, unde a servit mâncăruri specifice zonei, având astfel ocazia să guste preparate culinare tradiționale românești – ciorbă ardelenească de legume și pălincă.
De asemenea, în iunie 2023, la câteva zile după încoronarea sa ca suveran al Regatului Unit, regele Carol al III-lea a venit să se odihnească pentru câteva zile la reședința sa din Valea Zălanului.
Deși este un sat foarte mic, Valea Zălanului a devenit cunoscut după ce regele Carol al III-lea a ales-o drept unul dintre locurile de odihnă preferate, încântat de liniștea și naturalețea locului și de căldura localnicilor.
Fasole bătută

Fasole bătută (sau frecată, făcăluită, sleită) este o specialitate culinară românească preparată din fasole boabe albe tocate mărunt, amestecate cu ulei, usturoi, sare și piper care se servește cu ceapă călită sau pârgălită (prăjită în untură) cald sau rece. Rețeta diferă între regiuni. Mâncarea se potrivește și ca fel de post.
Pentru prepararea mâncării este nevoie de fasole boabe albe fierte, usturoi zdrobit sau mujdei, ulei de floarea soarelui sau altul neutral, sare, piper negru, opțional boia dulce și/sau o bucată de morcov fiert, în plus ceapă tăiată felii pentru prăjit sau călit.
Fasolea fiartă se zdrobește cu furculița sau cu ustensila pentru piure de cartofi, ori se mărunțește într-un mixer cu adăogare de usturoi, sare și piper (opțional și boia). Se adaugă în timpul procesului ulei sau, dacă se renunță la el, puțină zeamă rămasă de la fiert și se bate bine. Dacă compoziția este produsă manual, se recomandă trecerea piureului prin sita fină sau prin telul de cartofi pentru a obține o pastă cât mai fina și mai mătăsoasă, iar dacă se prepară cu ajutorul unui blender, se adaugă usturoiul, uleiul (câte puțin, ca la o maioneză) și se omogenizează bine totul. Se călește sau prăjeste ceapa tăiată rondele într-o tigaie cu puțină sare și se adaugă peste fasole.
Mâncarea se poate ingera caldă sau rece. Se servește ori ca aperitiv cu ceapa prăjită și murături, ori ca garnitură la un grătar mixt sau cârnați afumați.
Pentru această rețetă există multe variații, în urmare cele mai comune:
Caltaboș

Caltaboșul, numit și cartaboș, chișcă sau călbaj, este un cârnat, preparat de regulă la tăierea porcului, din măruntaiele acestuia fierte și tocate. Se consumă proaspăt sau afumat. Compoziția diferă de la o zonă la alta, poate conține sau nu orez și bucățele de slănină.
Dacă în compoziția caltaboșilor se adaugă și sânge (colectat la tăierea porcului, lăsat să se coaguleze, fiert și tocat), se obține sângerete.
Are aceeași compoziție ca toba, ultima având totuși o cantitate mai mare de carne, la care se mai adaugă urechi de porc, carne de la picioare, limba și șorici.
Făt-Frumos

Făt-Frumos (from Romanian făt: son, infant; frumos: handsome) is a knight hero in Romanian folklore.
Făt-Frumos has to go through tests and obstacles that surpass ordinary men's power. With dignity, he always brings these to a positive resolution. He fights demonic monsters and malevolent characters (zmeu, balaur, Muma Pădurii, etc.). He travels in both "this land" and "the other land" (tarâmul celălalt) on the Calul Năzdrăvan ("The Marvellous Horse"), who also serves as his counsellor.
Akin to Prince Charming, he possesses such essential attributes as courage, purity, justness, physical and spiritual strength, cleverness, passion, and unshakable love. Făt-Frumos also displays some minimal abilities in performing miracles, as well as total commitment to a task once his word is given and to the monarch he serves. In some tales, he is so precocious as to be able to weep before he is born. Făt-Frumos is usually the youngest son of a king. In the Romanian folk stories it is common that all the sons of a king try to defeat the Zmeu or the Balaur, the older sons failing before the younger one succeeds.
At the end of the fairy tale, Făt-Frumos is paired up with the heroine of the story, a fairy maiden: Ileana Cosânzeana, Zâna Zânelor (Fairy Queen) or Doamna Chiralina.
In his journeys, Făt-Frumos often has to overcome a major dilemma related to the correct route he is to follow, and is bound to decide between two equally nonsensical choices. Asked about the right way, an old woman gives Făt-Frumos an obscure answer: "If you turn right, you will be in sorrow; if you turn left, you will be in sorrow as well".
According to Victor Kernbach, this lose-lose situation evokes the historical condition of the Romanian people whose homeland had been constantly crossed and attacked by foreign powers, as the native population was always forced to decide between two equally unfortunate choices: ally with your enemies or fight them.
Făt-Frumos is also a commonplace figure of the Romanian culture and literature. He appears as a character in stories and poems by famous writers, such as Mihai Eminescu, Tudor Arghezi, or Nichita Stănescu. As a symptom of the Romanian people's self-irony, Făt-Frumos can be encountered even in contemporary Romanian jokes, yet less frequently than Bulă or the political personalities of the moment.
Urlați

Urlați (Romanian pronunciation: [urˈlat͡sʲ]) is a town in Prahova County, Muntenia, Romania. In 2021, it had a population of 10,131. Sixteen villages are administered by the town: Arioneștii Noi, Arioneștii Vechi, Cherba, Jercălăi, Mărunțiș, Orzoaia de Jos, Orzoaia de Sus, Schiau, Ulmi, Valea Bobului, Valea Crângului, Valea Mieilor, Valea Nucetului, Valea Pietrei, Valea Seman and Valea Urloii.
The town is located in the south-central part of the county. It borders the following communes: Ceptura to the northeast, Tomșani to the southeast, Albești Paleologu to the south, Valea Călugărească to the southwest, Plopu to the west, and Iordăcheanu to the north.
The river Cricovul Sărat flows through Urlați.
Urlați has a humid subtropical climate (Cfa in the Köppen climate classification).
Nicolae Breban

Nicolae Breban (Romanian pronunciation: [nikoˈla.e breˈban]; born 1 February 1934) is a Romanian novelist and essayist of partial German descent.
Breban was born in Baia Mare, Maramureș County, Transylvania, Socialist Republic of Romania, the son of Vasile Breban, a Greek Catholic priest in the village of Recea. His mother, Olga Constanţa Esthera Breban, born Böhmler, descended from a family of German merchants who emigrated from Alsace-Lorraine. In 1951, he was expelled from school on account of his social origin when in the penultimate year at the „Coriolan Brediceanu” High School in Lugoj. He worked as an office clerk in Oradea, and finally passed the graduation exams at the „Oltea Doamna” High School. As he intended to study at the Polytechnical Institute, he had to work first as an apprentice at the "23 August” Works in Bucharest. He enrolled in the Faculty of Philosophy by „forging personal documents” as he candidly admitted in Confesiuni violente ("Violent Confessions"). His reading of Nietzsche and Schopenhauer made him, in fact, suspicious in the eyes of Dean Athanase Joja. He made his literary debut in „Viaţa studenţească” (no. 5, May 1957), with the sketch Doamna din vis ("The Lady in the Dream").
At the 10th Congress of the Romanian Communist Party, held between 6 and 12 August 1969, Breban was elected a substitute member of the Central Committee. Beginning with issue no. 20 of 14 May 1970, he was editor-in-chief of the literary review România literară, around which he attracted some of Romania's most important writers. In 1971, the première of the movie Printre colinele verzi/Among the Green Hills (written and directed by Nicolae Breban), the film version of Sick Animals, took place. The communist authorities were quite annoyed by this movie, but it was nevertheless included in the official selection for the International Festival of Cannes. While in Paris, Nicolae Breban remained shocked by the so-called "July Theses”, by means of which Nicolae Ceauşescu, following the Maoist model, was trying to start some kind of Cultural Revolution. The writer publicly repudiated the cultural policy of the Romanian regime in a number of interviews published in the Western media, and, in protest, resigned his position as editor-in-chief of "România literară”. Back home, in 1972, the communist authorities regarded him as an outcast. He was therefore marginalized, watched by the police, and not allowed to travel abroad again until 1975, despite having also acquired German citizenship that year. Without actually becoming an exile, he lived mostly in Paris with his wife, Cristina, between 1986 and 1989. He returned to Romania, and in 1990 launched a new series of the literary review "Contemporanul. Ideea europeană". On 24 October 1997, he became a corresponding member of the Romanian Academy, and on 14 January 2009, a full member.
(as screenplay writer)
(as screenplay writer and director)
ሸዋረጋ ምኒልክ

የልጅ እያሱ እናት ወ/ሮ ሸዋረጋ ምኒልክ ማን ናቸዉ？
.
--- ወይዘሮ ሸዋረጋ ምኒልክ በ 1859 ዓ.ም ከአባታቸዉ ዳግማዊ አፄ ምኒልክ እና ከእናታቸዉ ወይዘሮ ደስታ ወለዱ።
--- ዳግማዊ አፄ ምኒልክ ከወሎ ህዝብ ጋር በደም ለመተሳሰር ልጃቸዉን ወይዘሮ ሸዋረጋ ምኒልክ በሀያ አምስት አመቷ 1884 ዓ.ም ለወሎው ገዢ ራስ ሚካኤል አሊ ዳሩለት።
--- ወይዘሮ ሸዋረጋ ምኒልክ እና የራስ ሚካኤልን ትዳር ሁለት ልጆችን ያፈራ ሲሆን የመጀመሪያ ልጃቸዉን በጥር 25 ቀን 1888 ዓ.ም አቤቶ እያሱ ሚካኤልን እና የጎጃሙን ገዢ ንጉስ ተ/ሃይማኖት ተሰማን ልጅ በዛብህ ተ/ሃይማኖት ተሰማ የትዳር አጋር የሆኑት ወይዘሮ ዘነበወርቅ ሚካኤልን ወልደዋል።
--- ወይዘሮ ሸዋረጋ ምኒልክ ልጅ ኢያሱ በተወለዱ በሦስተኛ ወራቸው በወርሀ ሚያዚያ ሞቱ። ይህን ጊዜ ራስ ሚካኤል (በወቅቱ ራስ ነበሩ) ከዳግማዊ ምኒልክ ጋር ለመላቀስ ከደሴ ወደ ሸዋ መጥተው በእንጦጦ ቤተ መንግሥት ከአማቻቸው ጋር ኀዘን ተቀመጡ፡፡ በወቅቱ በልጅ እያሱ እና በተፈሪ መኮነን(አፄ ሀይለስላሴ) መካከል የነበረዉ ዉጥረት ይታወቅ ስለነበረ ከተፈሪ ወገን የነበረች አንዲት የሸዋ አልቃሽ......
“ምነው በቀረባት የወሎ ጋብቻ፣ የወሎ ግዛት፣
ግሸን ወድቃ ቀረች የሸዋ እመቤት”........ ብላ ቤተ መንግሥቱ ዉስጥ አንጎራጎረች፡፡
በዚህን ጊዜ ተሰማ ጎሹ የተባለው የወሎ አልቃሽ በሴትዮዋ እንጉርጉሮ የወሎን ሰው የከፋው መሆኑን ተረድቶ የሚቀጥለውን የለቅሶ ግጥም ገጠመ፡፡
“ምነው ወሎን ገዝታ ግሼን ብትቀበር፤
ግማደ መስቀሉ ካረፈበት አገር፡፡
ከሚካኤል ወዲያስ ምን ክብር ባል ነበር፡፡
አይስሟት ጌታየ የሴትን ወሬኛ፤
እንጦጦን አይፈራም የአምላክ መላክተኛ፡፡
አሁን ምን ያደርጋል የሴት ወዮ ባይ፡
ወሎ የመጣው ሞት ሸዋ የለም ወይ፡፡
ተይ አንቺ ሴትዮ ነገር አታጥብቂ፤
እኛ አልገደልናትም እግዜርን ጠይቂ፡፡........ ብሎ በአንጎራጎረ ጊዜ አፄ ምኒልክ «ተውት ይቅር ይኸ ሁሉ ነገር ምን ያስፈልጋል!» ብለው ለቅሶውን አስቆሙት፡፡
--- አጠር ስናደርገዉ......
ወ/ሮ ሸዋረጋ ምኒልክ
የዳግማዊ አፄ ምኒልክ ልጅ ፣ የንጉሥ ሚካኤል ባለቤት ፣ የዓፄ ምኒልክ የልጅ ልጅ፣ የልጅ ኢያሱ እናት ነበሩ፡፡
ሀብተ ጊዮርጊስ ዲነግዴ

ፊታውራሪ ሀብተ ጊዮርጊስ ዲናግዴ ከኦሮሞ ገበሬ አባታቸው ከአቶ ዲነግዴ ቦተራ እና የሰባት ቤት ጉራጌ ቦዞ ሰንጌ ከሆኑት እናታቸው ከእመት ኢጁ አመዲና በሺ ስምንት መቶ አርባ ሶስት እና አርባ አራት አካባቢ ፣ በአመያና ወሊሶ አካባቢ ተወለዱ፡፡ በአድዋ ዘመቻ ጊዜ በአሽከር ብዛትና በደግነት ሥራ በጣም የተመሰገኑት ሀብተ ጊዮርጊስ በ1889 ዓ.ም. ፊታውራሪ ተብለው የጦር አበጋዝነቱን ተሹመዋል፡፡
ፊታውራሪ ሀብተ ጊዮርጊስ ዲነግዴ ዓርብ ታኅሣሥ ፫ ቀን ፲፱፻፲፱ ዓ.ም. አርፈው፣ በአራዳ ጊዮርጊስ ቤተ ክርስቲያን ተቀበሩ፡፡ በምክር አዋቂነትና በአስተዳደር ፈሊጥ የተመሰገኑ ነበሩ፡፡
ለጃንሆይ አፄ ምኒልክ ታማኝ አሽከር ነበሩና ዕለተ ሞታቸው ከጃንሆይ ዕለተ ሞት ጋራ በትክክል ስለተጋጠመ፣ ሰው ሁሉ እያደነቀ ተናገረ፡፡ አፄ ምኒልክ የሞቱት ዓርብ ታኅሣሥ ፫ ቀን ፲፱፻፮ ዓ.ም. ነበር፡፡ መድፍ ተተኩሶ፣ ነጋሪት ተጐስሞ በአራዳ ጊዮርጊስ ቤተክርስቲያን ግርማዊት ንግሥት ዘውዲቱና አልጋ ወራሽ ራስ ተፈሪ መኰንን በተገኙበት የፊታውራሪ ሀብተ ጊዮርጊስ ቀብራቸው ሲፈጸም፣ ባለቤታቸው ወይዘሮ አልታየ ወርቅ የባላቸውን ግምጃ ሱሪና ራስ ወርቅ ይዘው ሲያለቅሱ፣ ሌላውን ሁሉ አስለቀሱት፡፡ የአማርኛ ቅኔ አዋቂው አቶ ተሰማ እሸቴም በሰምና ወርቅ ግጥም እንዲህ አሉ፤ ‹‹ከምኒልክ ይዞ እስካሁን ድረስ፣ የአልታየ ሞት ሆነ የሀብተ ጊዮርጊስ፡፡››
ዮሐንስ ፬ኛ

==
==
ዓፄ ዮሐንስ 4ኛ፣ ከአባታቸው ከተንቤን ባላባት የራስ ስኹል ሚካኤል የልጅ ልጅ ሹም ተንቤን ምርጫ እና ከናታቸው የእንደርታው ገዢ የራስ አርአያ እህት ወይዘሮ ወለተ ሥላሴ ሐምሌ 5 ቀን 1829 ዓ.ም. ማይ በሀ በሚባል ሥፍራ ተወለዱ።
ርዕሰ መኳንንት ደጃዝማች በዝብዝ ካሳ ሐምሌ ፮ ቀን 1863 ዓ/ም ዓፄ ተክለ ጊዮርጊስን አድዋ አካባቢ አሳም የሚባል ሥፍራ ላይ ወግተው ድል ካደረጉ በኋላ ጥር 13 ቀን1864 ዓ/ም አክሱም ላይ ሥርዓተ ንግሣቸው ተፈጽሞ ዓፄ ዮሐንስ ፬ኛ ንጉሠ ነገሥት ዘኢትዮጵያ ተብለው ነገሡ።
አፄ ዮሐንስ 4ኛ ከእንግሊዝ ንግስት ጋር በመፃፃፍ ነግስናቸውን አጠናክረዋል፡፡ ይህም ተቀናቃኛቸው የነበሩት አፄ ሚኒለክን ለማስገበር ተሳክቶላቸዋል ፡፡ ከአፃ ሚኒሊክ ጋር የነበራቸውን የስልጣን ሽሚያ ለመከላከል ሲባል ደብረ ብርሃን ድረስ በመሄድ ድርድር በማድረግ የነበራቸውን ባላንጣነት አስወግደው ሚኒሊክ ንጉስ እንድባልና አፄ የሐንስ ርዕሰ ብሔር እንድሆን ተስማምተዋል ፡፡ ከዛም ደርቡሾች ጋር መተማ አካባቢ ገጥመው አፄ ዮሐንስ በጥይት ቆስለው መውደቃቸው ይነገራል፡፡ ይህ የሆነው ደርብሾች የኢትዮጵያን ድንበር ጥሰው የኦርቶዶክስ እምነት ተከታይ የሆነው የጎንደርና ኣካባቢው ህዝብ ላይ ከፍተኛ ጭፍጨፋ ስላካሄዱ ነው፡፡ ይህ ደግሞ አፄ ዮሐንስ በዘመናዊ የኢትዮጵያ ታሪክ ለሃገራቸው በድንበር ላይ ሲዋጉ የሞቱ ብቸኛው ንጉሰ ነገስት ያረጋቸዋል። ከዚህ በፊትም ከግብፅፆች ጋር ጉራና ጉንዳ ጉንድ በተባሉ ቦታዎች ገጥመው ማሸነፋቸውና የሀገርን ዳር ድንበር ለማስጠበቅ መጣጣራቸን በታሪክ ይወሳል፡፡
አፄ ዮሃንስ 4 በወሎ አካባቢ በነበሩ ሙስሊሞች ላይ ብቻ ነው ወይስ በሁሉም ሙስሊም ኢትዮጵያዊ ላይ አደጋ አድርሰዋል? የአደጋው መጠንና ሁኔታ ቢብራራ ጥሩ ነው፡፡
8
Sayint

Sayint (Amharic: ሣይንት), also known as Amhara Sayint (Amharic: አማራ ሣይንት), is a district in the Amhara Region, Ethiopia. It is named after the historical district of Amhara Sayint which was located in the same area. Part of the South Wollo Zone, Sayint is bordered on the south by Debre Sina and Mehal Sayint, on the west by the Blue Nile that separates it from the East Gojjam Zone, on the northwest by the Bashilo River that separates it from the South Gondar Zone, on the north by Magdala, on the east by Tenta and on the southeast by Legambo. The major town in Amhara Sayint is Ajibar. Mehal Sayint was created by separating it from the historic Amhara Sayint woreda.
The altitude of this district ranges from 500 metres (1,600 ft) above sea level at the bottom of the canyon of the Abay to 4,247 metres (13,934 ft); the highest point in this district, as well as in the South Wollo Zone, is Mount Tabor, which lies on the border with Legambo. The Abay is crossable at Daga ford, which connects this woreda with Enbise Sar Midir in Misraq Gojjam. Notable landmarks include the monastery of Tadbaba Maryam, which was founded during the reign of emperor Minilik I. Holding the tabot of Tadbaba Mariam, Emperor Gelawdewos defeated the Imam Ahmad Gragn in the Battle of Wayna Daga, near Dembiya woreda in Begemdir. According to Hormuzd Rassam, Tewodros II's mother, Atitegeb Wondbewossen, was a native of Amhara Sayint.
Based on the 2007 national census conducted by the Central Statistical Agency of Ethiopia (CSA), this woreda has a total population of 144,972, a decrease of 25.12% over the 1994 census, of whom 71,979 are men and 72,993 women; 5,474 or 3.78% are urban inhabitants. With an area of 1,437.30 square kilometers, Amhara Sayint has a population density of 100.86, which is less than the Zone average of 147.58 persons per square kilometer. A total of 34,999 households were counted in this woreda, resulting in an average of 4.14 persons to a household, and 33,604 housing units. The majority of the inhabitants said they practiced Orthodox Tewahedo, with 98% reporting that as their religion, while 2% of the population were Muslim.
The 1994 national census reported a total population for this woreda of 193,616 in 47,189 households, of whom 96,754 were men and 96,862 were women; 2,068 or 1.07% of its population were urban dwellers. The largest ethnic group reported in Amhara Sayint were the Amharas (99.96%). Amharic was spoken as a first language by 99.97%. The majority of the inhabitants professed Orthodox Tewahedo, with 98% of the population having reported they practiced that belief, while 2% of the population said they were Muslim.
11°15′N 38°40′E﻿ / ﻿11.250°N 38.667°E﻿ / 11.250; 38.667
Kulubi

Kulubi is a town located in the East Hararghe Zone of the Oromia Region, Ethiopia lying south of Dire Dawa, this town has a latitude and longitude of 9°26′N 41°41′E﻿ / ﻿9.433°N 41.683°E﻿ / 9.433; 41.683 with an elevation of 2130 meters above sea level.
Based on figures published by the Central Statistical Agency in 2005, Kulubi has an estimated total population of 4,478 of whom 2,318 were males and 2,160 were females. The 1994 national census reported this town had a total population of 2,501 of whom 1,257 were males and 1,244 were females. It is one of two towns in Meta Aanaa.
Kulubi is known for its large church, dedicated to St. Gabriel, which is built on victory of minilik warrior over muslim mosques (i.e. jibril mosque whom killed and buried 3 km from site of Church), the site is now serve massive twice-yearly pilgrimages (on 26 July and 28 December) attended by tens of thousands of Orthodox pilgrims. The present church was erected in 1962 by Emperor Haile Selassie, replacing one his father Ras Makonnen had erected to celebrate the Ethiopian victory in the Battle of Adwa. Nega Mezlekia, in his Notes from the Hyena's Belly, describes the discussion inhabitants held over dedicating a church to St. Gabriel when "there were already two churches within twenty kilometers dedicated to the same saint. ... and that prayers and pleas directed to one saint, at the same hour and from two separate locations, had ended in disaster, for the requests of the two parishes were too often mutually exclusive."
List of monarchs by nickname

This is a list of monarchs (and other royalty and nobility) sorted by nickname.
This list is divided into two parts:
Notes:
A swung dash, or tilde (~), is used to indicate where the personal name occurs in the nickname; thus "~ the Accursed", followed by entries about Sviatopolk, Alexander and Tekle Haymanot, means "Sviatopolk the Accursed", "Alexander the Accursed" and "Tekle Haymanot the Accursed".
Equestrian portrait

An equestrian portrait is a portrait that shows the subject on horseback. Equestrian portraits suggest a high-status sitter, who in many cases was a monarch or other member of the nobility, and the portraits can also carry a suggestion of chivalry.
Equestrian statues were made at least as far back as Ancient Rome and the Hellenistic period. Images of the Thracian horseman were recurrent in reliefs and small statues between the fourth century BC and the fourth century AD, especially in Thrace and Moesia Inferior. The bronze Equestrian Statue of Marcus Aurelius in the Capitoline Museums of Rome, of which a replica stands in Piazza del Campidoglio, was erected around 176 AD. Many other bronze statues of the time were melted down for reuse. After a period out of favour, equestrian portraits in Europe, including paintings, drawings and sculpture, revived during the Renaissance around the fifteenth century.
Many equestrian portraits have been made of monarchs. Titian painted his Equestrian Portrait of Charles V in 1548. Anthony van Dyck painted Charles I with M. de St Antoine in 1633 and Equestrian Portrait of Charles I in 1635, as well as Charles I at the Hunt (an equine portrait rather than an equestrian portrait as the king is dismounted) in 1637–1638. Equestrian portraits of Napoleon include Napoleon Crossing the Alps (1801–1805) by Jacques-Louis David. A modern painting based on David's original entitled Napoleon Leading the Army over the Alps was painted in 2005 by Kehinde Wiley, who also painted a version of Rubens' Philip II on Horseback (1628) with Michael Jackson replacing the king.
In the iconography of Saint George and the Dragon, George is often portrayed on horseback, as in Rubens' painting Saint George and the Dragon (1605–1607). The same is true for some other warrior saints, including Demetrius of Thessaloniki and Theodore of Amasea, who are sometimes paired with George.
Equestrian portraits of knights include those of the fictional knight-errant Don Quixote, of which there are many examples including a famous 1955 sketch by Pablo Picasso.
Equestrian statue of Albert I, Brussels

The equestrian statue of Albert I (French: Statue équestre d'Albert I; Dutch: Ruiterstandbeeld van Albert I) is a bronze equestrian statue erected in Brussels, Belgium, in memory of King Albert I, third King of the Belgians. It was created by the sculptor Alfred Courtens [fr] in 1951.
The statue stands on the Place de l'Albertine/Albertinaplein, at the point where the Mont des Arts/Kunstberg joins the Boulevard de l'Empereur/Keizerslaan, and a few tens of metres from the Royal Library of Belgium (KBR). This area is served by Brussels-Central railway station.
The accidental death of King Albert I in 1934 aroused great emotion in Belgium, prompting many cities to pay homage to him. In Brussels, the question of whether this tribute should take the form of a monument, architectural feature, or urban development, was the subject of debate. Ultimately, the classical and traditional option of sculpture prevailed.
The first project by the sculptor Alfred Courtens in the form of a 1.5 metres (4 ft 11 in) model was submitted in 1943, then revised and finally approved in 1946. The Second World War and a shortage of materials further delayed the monument's construction. Finally, in 1951, the bronze sculpture, cast by the Compagnie des Bronzes de Bruxelles, was brought to the site in three parts to facilitate transport (the body of the horse, its head, and the effigy of the king) and installed on a pedestal designed by Jules Ghobert, one of the architects of the Royal Library of Belgium (KBR).
The imposing bronze equestrian statue is placed high on the pedestal made of blue stone blocks, overlooking the city centre. Albert I is classically depicted as a soldier king wearing a military coat and holding a helmet. The style is reminiscent of that of the equestrian statue of Leopold II on the Place du Trône/Troonplein, whose author, Thomas Vinçotte, was Courtens's teacher. The sculptor justified his decision to depict his model bareheaded by the fear that the shadow of the helmet would obscure his face.
The monument is part of an overall project including the Mont des Arts and the Royal Library of Belgium, dedicated to Albert I and nicknamed Albertine in French or Albertina in Dutch (today KBR), whose first stone would not be laid, however, until three years after the statue's inauguration.
Statue of Gilgamesh, University of Sydney

The Statue of Gilgamesh at the University of Sydney, Camperdown, was created by Assyrian-Australian artist Lewis Batros on commission from the Assyrian community, and unveiled in 2000. The 2.5m concrete statue depicts Gilgamesh, an ancient Sumerian king of the city-state of Uruk whose legendary exploits are told in the Epic of Gilgamesh, an Akkadian epic poem written during the late second millennium BC, based on much earlier material.
The Gilgamesh Cultural Centre, on behalf of the Assyrian community, presented the statue to the University to commemorate its sesquicentenary. The statue was unveiled by Dame Leonie Kramer, A.C., and D.B.E., on 15 October 2000. It is located in the Camperdown/Darlington Campus of the University of Sydney between the Old Teachers College Building and the Women's Sports Centre, facing towards the Charles Perkins Centre.
Gilgamesh was a king of Uruk in the land of Sumer, Mesopotamia. Gilgamesh is described as a demigod of superhuman strength, as he was two-thirds God from his mother, Ninsun, and one-third human from his father, the former king, Lugalbunda. Gilgamesh built the city walls of Uruk to defend his people. Gilgamesh fought the demon Humbaba (or Huwawa), along with wild man Enkidu and brought his head back to Uruk on a raft. The pair also defeated the Bull of Heaven sent by the furious goddess Ishtar. These conquered beasts can be linked to the creature in the statue as a representation of Gilgamesh's strength and power. Gilgamesh is seen as a worldly-wise, cultured king and protector who is at the centre of human society. The statue was erected to celebrate the might and power of Gilgamesh and commemorate his achievements as a protector and king.
Situated with the Statue of Gilgamesh is a bronze plaque with an inscription of the story of Gilgamesh, which reads:
The statue was sculpted by Lewis Batros, whose other sculptures are exhibited in Fairfield and Sydney Olympic Park in Australia, in Moscow, and in the US. He has done many Assyrian-inspired works, some of which have been controversial, including a 4.5-metre-high (15 ft) monument to Assyrian victims of genocide commissioned by Fairfield council. He obtained a degree in fine art in 1986 and migrated to Australia in 1990. Many of Batros' works take inspiration from Assyrian heritage, stories, art and culture.
인천국제공항 제2여객터미널

인천국제공항 제2여객터미널(영어: Incheon International Airport Terminal 2)은 대한민국 인천광역시 중구 제2터미널대로 446에 위치한 인천국제공항의 여객터미널로, 2018년 1월 18일 개장하였다.
당초 제1여객터미널의 남쪽에 배치한다는 계획이었다. 터미널의 집중을 통해 시너지 효과를 창출하기 위해서다. 그러나 2006년 마스터플랜 재정비 과정에서 네덜란드 항공엔지니어링 전문기업 'NACO'가 제2터미널의 남쪽 배치에 기술적인 한계를 지적한다.
그 결과 치열한 논란 끝에 제2여객터미널을 제1여객터미널의 북측에 배치한다는 결론에 이른다. 2011년 제2여객터미널의 설계공모가 이뤄졌고, 대한민국 기업과 외국 기업의 여러 연합을 통해 총 9개 컨소시엄이 도전하게 된다. 이 중 '희림종합건축사사무소'와 세계적 건축디자인 회사인 '겐슬러'(Gensler)가 선정된다. 총 5조원에 가까운 사업비가 투입되었다.
이 터미널은 연면적 380,000m에 지하 2층, 지상 5층의 건물로 지어졌다. 영종도 북쪽 해안선을 따라 새로 건설된 도로로 가면 인천공항 제2터미널이 모습이 드러난다. 두 동의 제2합동청사 건물 사이 뒤편에 교통센터가 자리하고, 그 뒤로 여객터미널이 유선형으로 길게 펼쳐져 있다. 활주로 간 이동로를 합동청사 남쪽에 마련해 자동차를 탄 방문객은 공항 진입도로에서 거대한 비행기가 이동하는 모습을 눈앞에서 보는 특별한 경험을 할 수 있다. 제2여객터미널은 대한항공, 에어프랑스, 델타항공, KLM 등이 속한 항공사 동맹체인 '스카이팀'(Skyteam)이 이용한다. 제1여객터미널과 환승하는 여행객은 6분 간격으로 운행하는 셔틀트레인(IAT)으로 탑승동이나 1터미널로 이동할 수 있다. 2018년 1월 13일 공항철도가 인천공항2터미널역까지 연장 개통하였다. 이 터미널은 2018년 1월 18일 개장하였으며, 1주일 간의 안정화 기간을 거치며 안정적인 서비스를 제공하고 있다. 국토교통부는 개장 이후 운영 상황을 모니터링하면서 보완 사항은 관계기관과 협조하여 즉시 조치하고 있다. 조속한 운영 안정화를 위해 국토교통부는 '운영 안정화 현장 대응반'을 가동하여, 현장에서 확인되는 1부 운영상의 미숙한 부분을 빠른 시일 내에 시정·보완할 수 있도록 노력하고 있다. 또한 이 곳에서는 우리나라애서 처음 선보인 원형검색기에 의한 보안검색도 원활히 운영되고 있다. 처음 두 시간대인 오전 7시∼8시 기준으로 여객 1인당 평균 25초 내로 보안 검색이 완료되고 있다.
스카이팀 전용 터미널이다. 개항 때는 대한항공, 델타 항공, 에어 프랑스, KLM 등 4개 항공사들이 운항하다가 2018년 10월 28일에 가루다 인도네시아 항공, 샤먼 항공, 아에로멕시코, 아에로플로트, 중화항공 등 총 9개 항공사, 그리고 2023년 7월 1일에 진에어가 추가로 배치되었다. 208번~291번 게이트에 해당하며, 제1여객터미널(탑승동 포함)과의 환승객은 셔틀트레인으로 이동한다.
인천공항2터미널역이 있다.
인천공항 자기부상철도

인천공항 자기부상철도(仁川空港 磁氣浮上鐵道)는 인천공항1터미널역과 용유역을 잇는 6.1km 길이의 자기부상열차 노선으로, 세계 두 번째로 상용화된 도시형 무인운전 자기부상철도 노선이다. 도시형 자기부상열차 실용화사업에 따른 시범노선으로 선정되어 건설되었으며, 2016년 2월 3일 개통하였다. 운행 차량은 에코비이다.
사업비는 기술개발비 800억원, 건설비 3150억원이며, 건설비는 정부가 69%, 인천광역시가 6%, 인천국제공항공사가 25%를 부담하고 있으며 철도부지는 인천국제공항공사가 제공하였다. 시범 노선이 놓이는 인천국제공항 이외에도 자기부상 열차를 건설하는 지방 도시에 대하여는 60%까지, 서울은 40%까지 정부가 사업비를 지원할 방침이다.
수도권 전철의 요금 제도를 따르지 않으며 인천 도시철도와도 별도로 시행된 사업이므로 인천 도시철도는 물론 수도권 전철도 아니다. 다만, 80km/h급 속도로 영업 운행하며 일정액의 국비 지원이 있으므로 도시철도의 조건은 법령상 충족한다. 노선 안내도 등에 사용되는 노선색은 ●밝은 노란색이다. 통행방향은 어디서든 우측통행이다.
노선 명칭은 2012년 5월 인천공항 홈페이지를 통한 일반공모 결과, 총 904건이 접수되어 3차에 걸친 내부 심사와 관계기관의 협의를 거쳐 최우수작으로 뽑힌 "인천공항 자기부상철도"로 선정되었다. 인천국제공항공사는 최우수작 선정 배경에 대하여 인천국제공항에 국내 최초로 운영한 자기부상열차라는 특징을 가감 없이 가장 잘 표현하였다고 설명하였다. 한편, 공모전 최우수작을 낸 사람에게 100만원 상당의 상품권이 수여된 등 예산 낭비 논란이 있다.
역명은 인천광역시 고시 제2012-212호로 2012년 8월 16일에 확정되었다.
인천국제공항철도

인천국제공항철도(仁川國際空港鐵道)는 서울역에서 인천공항2터미널역 또는 용유차량기지를 잇는 간선철도 및 공항철도 노선이다. 안내, 홍보, 노선도 등에서는 공항철도(空港鐵道)라는 명칭을 사용하며, A'REX(Airport Railroad Express)라는 약칭을 가지고 있다. 대한민국 정부 수립 이후 최초로 수익형 민자사업으로 건설된 철도 노선이다. 노선 안내에 사용되는 일반열차의 색상은 파란색 계열의 ● ‘바다색’이며, 직통열차의 경우 ● 주황색이다. 통행방향은 모든 구간에서 좌측통행이다.
공항철도는 수익형 민자사업으로 건설된 철도로 개통 후 30년간 민간사업자인 공항철도(주)에서 운영된다. 운행 열차는 우등형 전동차를 사용하여 무정차 운행하는 직통열차와 통근형 전동차를 사용하여 모든 역에 정차하는 일반열차로 나뉜다.
한국철도공사가 운행하는 KTX 일부 열차가 2014년 6월 30일부터 수색역 부근 수색직결선을 이용하여 인천국제공항역까지 운행되었다. 운행 중지 직전 기준 인천국제공항철도 구간 내에서는 검암역, 인천공항1터미널역(당시 인천국제공항역), 인천공항2터미널역(2018년 1월 13일 신설)에 정차하였으며, 경부선, 호남선, 경전선, 동해선, 전라선 등의 열차가 운행되었으며, 2017년 12월에 원주-강릉선이 개통되어 강릉 방향 열차도 운행을 하였다. 다만 영종대교와 지하 구간의 운행 속도 한계 기존 공항철도용 통근형 전동차의 느린 속도와 조밀한 배차 간격으로 인해 운행 속도는 기존 통근형 전동차인 최대 110km/h 수준보다 조금 높은 최대 140km/h이다. 평창 동계올림픽 이후 운행이 잠정 중단되었다가 2019 광주 세계 수영선수권대회 임시 운행을 최후로 전면 폐지되었다.
서울역, 인천공항1터미널역, 인천공항2터미널역에만 정차하며 51분이 소요된다. 2007년 1단계 김포공항역 ~ 인천국제공항역 구간 개통 당시에는 김포공항역 ~ 인천국제공항역 구간을 무정차 운행하였으나 2010년 2단계 서울역 ~ 김포공항역 구간 개통 이후 서울역 ~ 인천공항2터미널역 구간을 무정차 운행하는 방식으로 변경되어 김포공항역에는 아예 정차하지 않게 되었다.
통근형 전동차로 서울역과 인천공항2터미널역 간 모든 역에 정차하며, 66분이 소요된다. 서울역 ~ 검암역 (3000번대) 구간은 6~7분, 서울역 ~ 인천공항2터미널역 (2000번대) 구간은 약 11~12분의 배차 간격으로 운행된다.
서울역 - 인천공항1터미널역 및 인천공항2터미널역 간의 정상 운임은 15,000원이나, 직통열차 특별할인 운임을 적용하여 성인 9,500원, 어린이 7,500원의 운임이 부과된다.
서울 ~ 청라국제도시 구간은 수도권 통합요금제가 적용되며, 청라국제도시 ~ 인천공항2터미널 구간은 공항철도의 별도 운임제가 적용된다.
2007년 1단계 구간 개통 당시에는 운임 체계와 승차권 모두 수도권 전철과는 별도의 것을 사용하였으나, 승차권은 2009년 서울 지하철 9호선 개통 이후, 운임 체계는 2010년 2단계 구간 개통 이후 각각 현재와 같은 형태로 변경되었다.
정기권은 수도권 통합요금제 적용 구간과 미적용 구간에 대해 별도로 발매되며, 두 정기권 간에는 호환성이 없다. 서울역 - 청라국제도시 구간은 수도권 전철 정기권을 사용하며, 청라국제도시 - 인천공항2터미널 구간에서는 독자적인 구간지정 정기권을 사용한다.
모든 역에 스크린도어가 설치되어 있다. 대피선은 쌍섬식 승강장인 디지털미디어시티역, 검암역, 영종역 등에 설치되어 있다. 승강장은 8량 기준으로 건설되었으나, 현재 일반열차와 직통열차 모두 6량 1편성으로 운행하고 있다.
계양역 ~ 운서역 구간은 인천국제공항고속도로와 병행하여 건설되었다. 영종대교 구간의 경우 도로교 하부에 설치된 철교로 통행하고 있으며, 인천국제공항고속도로와는 입체 교차한다. 수색차량사업소를 통하여 경의선과 선로가 이어져 있어 차량 반입에 사용되었으나 2014년 6월에 KTX 직결 운행을 위한 수색직결선이 개통되면서 사용을 중단했으나 현재는 유지보수차량 유치선으로 사용중이다.
김포공항역 인근 계양역 방면 터널에는 서울 지하철 9호선과 연결되는 245m의 직결 연결선이 설치되어 있다.
신호 체계는 원래 ATP/ATO였으나 2014년부터 KTX 운행을 위하여 수색차량사업소 인근 KTX 연결선로(수색직결선) ~ 인천공항2터미널역 구간에 호환 ATS 설비를 추가하였다. 정식 ATS 신호는 아니지만 ATP/ATO와 연동되는 ATS 지상자, 신호등(5현시)을 추가하였다.
치안 서비스는 대한민국 국토교통부 산하의 철도특별사법경찰대에서 전담하므로, 관할 사무소는 서울 구간인 지상 서울역을 비롯한 인천 구간인 광역철도수사과가 있는 안양역에 있다.
아래 표에서 ●는 모든 열차 정차, │는 통과함을 의미한다.
공항철도에는 총 2개의 지선 철도가 있다.
본 노선은 주말 및 공휴일에만 기간 한정적으로 운행한다. 인천공항 자기부상철도가 개통함에 따라 운행하지 않을 계획이었으나 자기부상철도의 운행 시간 문제로 인해 계속 운행하기로 하였다.
인천공항1터미널역

인천공항1터미널역(仁川空港 1터미널驛, Incheon Int'l Aiport Terminal 1 station)은 인천광역시 중구 운서동에 있는 인천국제공항철도와 인천공항 자기부상철도의 전철역으로, 인천국제공항 제1여객터미널 교통센터에 위치한다. 한국철도공사의 일반 여객 업무용 전산에는 인천공항T1로 등록되어 있다. 개통 당시 역명은 인천국제공항역이었으나, 인천공항2터미널역이 생기면서 현재의 역명으로 변경되었다. 인천국제공항철도는 이 역부터 공항화물청사역까지 지하 구간이다. 인천국제공항철도는 이 역과 인천공항2터미널역 사이에는 일부 지상 구간이 존재한다.
승강장은 2면 4선의 쌍섬식이다. 일반열차와 직통열차의 정차 위치가 분리되어 있으며 동쪽 부분에는 일반열차, 서쪽 부분에는 직통열차가 정차한다. 3·5번 승강장은 당초 계획된 제2공항철도에 사용될 예정인 고상 승강장으로 건설되었던 것을 KTX 운행을 위하여 저상 승강장으로 개축한 것이다. 공항철도 승강장에 스크린도어가 설치되어 있다.
교통센터 지상 2층에 개찰구와 승강장 등 모든 역무 시설이 있다. 승강장은 1면 2선의 섬식으로 터미널형 승강장이며, 선로는 양쪽 모두 역 구내에서 끊어진다. 스크린도어가 설치되어 있다.
2007년 자료는 개통일인 2007년 3월 23일부터 12월 31일까지인 284일 기준으로 환산한 것이다.
김포국제공항

김포국제공항(金浦國際空港, 영어: , IATA: GMP, ICAO: RKSS)은 서울특별시 강서구에 있는 국제공항이다.
김포국제공항은 1986년 아시안 게임, 1988년 하계 올림픽을 앞두고 1983년 10월부터 4년여간의 공사 끝에 제2활주로와 국제선 2터미널을 새로 짓고 기존 활주로를 3,600m로 400m를 연장하는 등 부지를 대폭 확장하였다.
그러나 이 공항은 기본적으로 서울에 있는 내륙 공항인지라 공항 주변의 주거지역 때문에 공항 확장이 사실상 불가능하고, 24시간 운영에 한계가 있었다. 이에 비약적으로 증가하는 국제선 수요에 대응하기 위하여 인천광역시 영종도와 용유도 사이의 간석지를 간척하여 2001년 3월 29일 인천국제공항이 개항했다.
인천국제공항 개항 직후 김포국제공항은 국제선을 전부 인천국제공항에 넘기고 국내선만 취항하였으나, 운항 가능 용량에 비하여 취항 횟수가 지나치게 적은 문제가 지적되었다.
이에 김포국제공항의 운영 기관인 한국공항공사는 건설교통부와 협의하여 2003년 11월 30일에 도쿄 하네다 국제공항과의 셔틀형 국제선을 취항시키면서 국제선 기능을 부활했으며, 2007년에 중국 상하이 훙차오 국제공항, 2008년에 일본 오사카 간사이 국제공항, 2011년에 중국 베이징 수도 국제공항 등에 취항하였다. 이후 베이징 다싱 국제공항이 개항하면서 김포 - 다싱 노선도 운항하고 있다.
또한 대한항공, 아시아나항공, 에어부산, 제주항공, 진에어, 에어서울, 티웨이항공, 하이에어 등이 김포발 국내선을 운항하고 있고 대한항공, 상하이항공, 아시아나항공, 일본항공, 전일본공수, 중국국제항공, 이스타항공, 제주항공, 중국남방항공, 중국동방항공, 티웨이항공 등이 김포발 국제선을 운항하고 있다.
기존 국제선 1터미널은 2001년 11월 1일부터 국내선 터미널로 운영되고 있고, 국제선 2터미널은 국제선 터미널로 유지되면서 여유 공간에 상업시설이 입점하였다. 인천 공항 개항 준비 시기였던 2001년 여름에는 김포국제공항의 스텝카들이 한번에 몰려나와 일반 도로를 달려서 인천 공항으로 이동하였고 김포국제공항에서 국제선 운항은 완전히 중단된다. 기존 국내선 터미널은 2003년 1월 23일부터 2014년 9월 30일까지 이마트 공항점으로 사용되었다.
현 국내선 터미널은 완공된 지 40년이 넘어서 상당히 노후화되었다. 이를 개선하기 위해 2018년까지 총 2,500억원의 사업비를 투입해 ▲탑승교 및 검색대 증설 ▲무빙워크 신설 ▲출발대합실 공간 확장 ▲건물통합에너지관리시스템 도입 등 김포공항을 재단장할 계획이다. 이 계획에 따르면, 여객터미널 체크인 카운터는 재배치해 수하물 처리시간을 15분에서 5분 내로 줄이고, 보안검색대는 기존 10개에서 14개로 증설되며, 단체여행객 대기공간 확보를 위해 출발대합실은 2220m로 확장된다. 또, 출발여객과 도착여객의 편안한 보행을 위해 동선을 분리하고, 9대인 탑승교를 12대로 늘려 항공기 접현률을 100%로 끌어올릴 예정이다.
한편, 김포국제공항 국제선 이용객은 2012년 연간 400만명 대에 진입해 국제선 여객터미널의 여객처리 능력(430만명)에 근접하였다. 이에 따라 공항공사는 임대계약이 만료되는 상업시설을 철수시키고 그 자리에 터미널 시설을 확충하여 국제선 여객처리 능력을 키울 계획이다. 2018년 10월 17일 리모델링을 마치고 정식 개장하였다.
현 국내선 터미널은 포화 상태가 되어 이를 확장하기 위해 2025년까지 총 4,932억원의 사업비를 투입해 ▲교통센터(1만6000㎡) ▲주차장 확장 ▲ 국내선 2터미널 ▲공항주변 진입,출 도로 개선 ▲고속탈출 유도로 확보 ▲ 화물터미널,배후지원단지 조성 등 할 계획이다.
* 항공편이 지연되어 밤 11시 이후에 착륙하게 될 것이라고 관제탑에서 판단하는 경우, 항공기는 관제탑 지시에 따라 인천국제공항으로 우회하여 착륙한다.