davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Мелба

Мелбата е сладоледов десерт, гарниран най-често с плодове, бисквити и бита сметана.
Класическата мелба е създадена през 1892 или 1893 г. от Огюст Ескофие (френски готвач в ресторанта на хотел „Савой“ в Лондон) в чест на австралийската оперна дива Нели Мелба (1861 – 1931). Десертът е приготвен от половинки обелени праскови, малинов топинг и ванилов сладолед.
В България „мелба“ се нарича десерт, който обикновено се състои от една или повече топки сладолед, гарнирани с плодов топинг или сироп, а понякога и с парченца шоколад, бисквити, сладкарски пръчици или бита сметана.
Съгласно рецептите до българската мелба е много близък американският десерт „съндей“ (на английски: sundae, от sunday – неделя). Той се приготвя от сладолед, гарниран с маршмелоу, фъстъци, череши или други плодове, например банани и ананас в бананов сплит. Има спорове относно това в кой американски щат за пръв път е добил популярност съндей: Илинойс, Уисконсин или Ню Йорк, но едно е ясно – това се е случило в края на XIX век.
Брашно

Брашното е дребнозърнест (с едрина около 165 μm) хранителен продукт, получен от смилането на зърна от житни, бобови и други култури. Брашно може да се прави от различни сортове зърнени култури, като пшеница, ръж, овес, кестени, просо, царевица, ориз, нахут. Брашно се прави и от незърнени култури – соя, картофи, елда, тапиока.
За хлебопроизводството, за макароненото и отчасти за сладкарското производство от голямо значение е качественият състав на съдържащите се в брашното белтъчини. Извънредно важни са протеините глиадин и глутенин, които се съдържат главно в пшениченото брашно. Те са неразтворими във вода; при замесването на брашното в тесто силно набъбват и образуват с водата еластична маса, наречена глутен. Глутенът на пшениченото брашно представлява белтъчен комплекс, състоящ се от 44% глиадин, 41% глутенин и 5% други вещества. За да се получи качествен хляб, съдържанието на глутен в брашното не трябва да е по-малко от 24%. Белтъчините на останалите видове брашна не образуват глутен и от тях не може да се получи доброкачествен (бухнал, с пореста структура и овална форма) хляб, теглени и точени кори.
В зависимост от вида на зърното, от което е получено, брашното се дели на видове – пшеничено, ръжено, царевично, соево и т.н., а по качество – на типове. Типът се означава според пепелното съдържание. Например брашно с пепелно съдържание 0,5% се означава като тип 500, с 1,850% – тип 1850, и т.н. Колкото типовото число на даден вид е по-ниско, толкова качеството му е по-високо и цветът е по-бял.
Основният вид брашно е пшениченото. В сравнение с останалите видове то е най-ценното и най-употребяваното; има изключително значение като суровина за производство на хляб, хлебни, макаронени и сладкарски изделия, използва се широко в общественото хранене при приготвяне на супи, ястия, сосове, десерти. В България се произвеждат различни типове пшеничено брашно – 450, 500, 520, 700, 800, 1150 и тип 1850, наричано пълнозърнесто. Типовете 450 и 500 са бели, висококачествени брашна с най-добри технологични и кулинарни свойства. С най-широка употреба се отличава тип 500. Ръженото, царевичното и оризовото брашно са с по-малка значимост; имат ниски технологични и кулинарни свойства и намират ограничено приложение. Царевичното брашно тип 800 се употребява в обществената и домашната кухня за качамак и като добавка към някои тестени десерти. С голяма хранителна стойност е соевото брашно, но то все още малко се използва в България.
Поради влошаването на качеството на пшеницата като суровина за производство на брашно за храна на хора, в брашната се влагат много и различни видове подобрители. Те подобряват качествата на крайния продукт – брашното.
Грис

Грисът е хранителен продукт, получен чрез смилане на пшенични или царевични зърна.
Бива два вида:
Дребнозърнестият грис е основна суровина за производство на тесто за макарони, кускус, спагети и други тестени изделия. Въпреки че е по-ситно смлян, той е по-зърнест продукт от брашното.
Грисът се използва за приготвяне на десерти (грис халва, щрудели, пудинги), закуски, гарнитури, предястия. Най-често трябва да се вари, за да набъбне, но в някои рецепти, например за плодови пити, се използва и суров, за да поеме влагата на суровия плод.
Тъй като е лесно смилаем от организма, грисът е подходящ за приготвяне на бебешки каши и влиза в състава на различни диети за отслабване.
Мляко с ориз

Мляко с ориз, наричано още сутлияш или сутляш (от турски: sütlaç), е ястие, приготвяно от ориз, сварен с вода или мляко, и други съставки като канела и стафиди. Най-често (но невинаги) се сервира като десерт. Когато е десерт, най-често се подслажда със захар. Този тип десерт се среща на много континенти, особено Азия, където оризът е основна суровина.
Прясното мляко и оризът се варят поотделно, след което се смесват, добавя се захар и се доварява на бавен огън с непрекъснато бъркане. Когато сутляшът е готов, се изсипва в купички и се поръсва с канела. При желание може да се добави екстракт от ванилия и плодове.
Хранителна промишленост в България

Хранителната промишленост е един от отраслите на промишлеността в България. В страната се произвеждат: месо и месни продукти; мляко и млечни продукти; плодове и зеленчуци; хлебни и сладкарски изделия; риба и други.
Хранително-вкусовата промишленост в страната обхваща приблизително 14% от индустриалното производство и създава около 14% от добавената стойност в индустрията. В отрасъла са заети около 80 хиляди души – 15% от работещите в преработващата промишленост. През 2013 г. предприятията от сектора осъществяват износ за 2,06 млрд. лева и реализират на вътрешния пазар продукция за 6,25 млрд. лв. Средномесечното възнаграждение в отрасъла през същата година е около 540 лв.
Промишленото производство на хранителни стоки в България започва да се развива в края на XIX век. Първото по-голямо предприятие в тази сфера става създадената през 1897 година с белгийски капитали захарна фабрика на „Български захарни фабрики и рафинерии“ в София. През 1914 година е основана Захарна фабрика „Марица“ в Пловдив (днес Захарен комбинат „Пловдив“), а през 1927 година на основата на местна сладкарска работилница е изградена захарна фабрика и в Горна Оряховица (днес „Захарни заводи“). През 1901 година Велизар Пеев основава малка фабрика за шоколад в София, а през 1922 година още една в Своге (днес „Монделийз България Продакшън“).
През 1931 година в Орландовци е изградена млекопреработващата фабрика на братя Карапеткови, използваща съвременни западноевропейски технологии и произвеждаща широк асортимент от сирена. През 1936 година в Гара Кричим е създадена консервната фабрика „Витамина“, която след национализацията ѝ през 1948 година е обединена с десетина по-малки предприятия и през следващите десетилетия е сред най-големите консервни заводи в страната. През този период протича и процес на технологична модернизация и уедряване на винарските предприятия.
Следвайки съветския модел, комунистическият режим си поставя за цел да уедри производството на максимален кръг хранителни продукти. Първият голям завод за производство на хляб (днес „Хлебни изделия - Възраждане“) е създаден през 1949 година в София. В началото на 50-те години на 20. век е уедрено и разширено бутилирането на минерална вода, а през 1965 година, когато свързаното с Държавна сигурност предприятие „Тексим“ получава лиценз за производство на „Кока Кола“, е създадена и първата фабрика за безалкохолни напитки.
Награда

Награда е нещо, което се дава на отделно лице или група от хора като признание за високи постижения в дадена област.
Наградите представляват трофеи, титли, сертификати, възпоменателни плаки, почетни грамоти, медали, ордени, значки и други. Наградата може да бъде и парична, дадена на получателя, например, Нобеловата награда или наградата Пулицър за литературни постижения. Наградата може просто да бъде публично признание за високи постижения, без никаква материална част.
Съществуват обаче и изключения като някои етикети за качество, които се присъждат не на отделно лице или на група от хора, а на продукти. Такъв е случаят със Селекциите за Качество, организирани от Монд Селексион. Тези международни награди се присъждат на напитки, хранителни, козметични или диабетични продукти, които се отличават по нивото си на качество.
Синоними на награда могат да бъдат приз, премия.
Торта „Гараш“

Торта „Гараш“ е българска шоколадова торта, създадена в Русе, България, най-вероятно в началото на ХХ век.
Тортата е създадена от австроунгареца сладкар Коста Гараш, който пристига в Русе през 1885 г. В града той управлява тогавашния гранд хотел „Ислях хане“, който се е намирал до резиденцията на княз Александър Батенберг, и в него са се посрещали видни за времето гости като румънския крал Карол II, сръбския Милан Обренович и шведския Оскар II. Именно за приеми от висок ранг Коста Гараш създава и известната си торта „Гараш“. По-късно, през 1900 г. той се премества в София, където поема управлението на хотел „Панах“. На партера се е намирала и сладкарницата, където столичани са можели да опитат парче „Гараш“.
За първи път за масовата публика, рецептата се появява в книгата на Поликсена Семерджиева и Христо Семерджиев „Практическо ръководство по модерно сладкарство и част от вегетарианска кухня“, издадена през 1935 година в Горна Оряховица (преиздадена през 1936 година в София). По-късно рецепти се срещат и в множество други кулинарни книги: в „Рецепти за електро-кухня“ и „Сладкарски рецепти за електро-кухня“ на Владо Иванов и Борис Пенев от 1939 година, в „Сладкарско производство. Технология на сладкарското производство“ на Борис Пенев и Стефан Попов от 1956 година, в „Десерти“ на Мария Донева и Любомир Камберов от 1958 г. и т.н.
Тортата се прави с пет тънки блата, направени от смес, съдържаща 200 грама орехи, 8 яйца, 220 грама пудра захар и 20 грама брашно. Всеки блат се пече върху намазнена оризова хартия при умерена температура до порозовяване, след което се оставя да изстине. Сметаната се разбива до сгъстяване, ако не е сладка се добавя захар. Шоколадът се разтопява на водна баня и по-голяма част от него се добавя към вече разбитата сладка сметана. Бърка се до получаване на еднороден шоколадов крем, към който може да се добави ром или коняк. Блатовете се редят, като всеки се маже обилно с шоколадовия мус. Накрая цялата торта се покрива с шоколадова глазура и се украсява с оцветени в зелено кокосови стърготини или филирани бадеми. Оставя се да пренощува в хладилник. Сервира се на другия ден.
В оригиналната рецепта на Коста Гараш тортата се прави без брашно. Държавният архив в Русе пази оригиналната рецепта на тортата.
Сарми

Сармите (често погрешно изписвани сърми, от тур. Sarma dolma) е ястие от завита в листа оризова плънка, което е част от националната кухня на много европейски и азиатски народи. Има много различни варианти в зависимост от вида на листата и от начина на приготвяне на плънката. Някои народи разглеждат собствения си национален вариант и чуждите като различни ястия.
Основната и неизменна част от плънката е оризът. Допълнително към него в различните национални разновидности могат да бъдат добавени зеленчуци (кромид или праз лук, моркови, целина, домати или доматено пюре), месо (агнешко, свинско, телешко или риба), подправки за вкус или аромат (сладък или лютив червен пипер, черен пипер, кимион, копър), в някои от вариантите дори плодове (ябълки, сливи). Месната плънка най-често използва мазнината на месото, а към постната се добавя растителна мазнина – слънчогледово олио, зехтин.
Плънката се запържва леко и се слага на листата. Количеството не покрива цялото листо, за да може то да бъде навито на руло. В основните рецепти листата са лозови, от прясно зеле (бланширани) или от кисело зеле. В по-нетрадиционни рецепти могат да бъдат от произволно растение с достатъчно големи, меки и приятни на вкус листа.
Навитите сарми се нареждат в тенджера и се варят до омекване на ориза. Поднасят се както са или се заливат със сос, който също е различен в различните национални кухни.
В България през лятото се правят предимно сарми с лозови листа – лозови сарми. Листата могат да се мариноват за употреба през зимата. Плънката се приготвя от задушен в олио кромид лук, впоследствие запържен с ориза и всичко подправено със сол и черен пипер. Почти винаги се добавя морков, а може още гъби, сирене и др. Могат да бъдат постни или с месо. Често готовите сарми се заливат с кисело мляко – чисто или подправено със счукан чесън и копър. Ядат се като предястие или основно ястие.
През есента и зимата сармите по-често се правят с листа от прясно или кисело зеле – зелеви сарми. Плънката почти винаги е с месо – свинска или смесена (свинска и телешка) кайма, или кълцано месо. Сармите се варят в смес от зелева чорба и вода. Възможно е впоследствие да се пекат с т.нар. „бял сос“ – гъста смес от течността от варенето, кисело мляко, яйце и брашно. Поради големия размер (80 – 100 грама на сарма) се поднасят само като основно ястие.
Съществува и вариант със същите съставки на зелеви сарми, но без да са завити – т.нар. разтурени сарми. Готви се с нарязани на парченца зелеви листа, когато са силно разкъсани и не стават за завиване на обикновени сарми или когато зелето е рязано преди консервирането за по-бърза ферментация.
Постните лозови или зелеви сарми са едно от традиционните ястия за Бъдни вечер. Зелевите сарми са една от задължителните съставки на капамата.
Румънската кухня има много общи черти с българската – сармите носят сходно име, „сармале“ (Sarmale), и се приготвят като българските зелеви сарми. Листата са от кисело зеле, а плънката е от ориз, лук, свинска кайма или накълцан свински врат, чушки, доматен сок, копър, бахар, мащерка и дафинов лист. Основната разлика е, че се заливат със сметанов сос или с мамалига.
Локум

Локумът е сладкарско изделие, направено от нишесте и подсладена със захар вода. В повечето случаи локумът се ароматизира с розова вода или с лимон. Някои рецепти препоръчват слагането на орехи, фъстъци, шамфъстък, лешници и други. Обикновено е нарязан във формата на кубчета, които, за да не се слепят, се отделят едно от друго с пудра захар или кокосови стърготини.
Въпреки че локумът е познат в цял свят, той е особено разпространен в българската, турската, албанската, босненската, гръцката, кипърската и румънската кухня.
Мезе

Мезѐ (на турски: meze) е вид ястие, използвано за разядка или като допълнение при консумацията на алкохолни напитки. За мезе се сервират колбаси, салати, ядки, пушени меса и риба и други. Приемането на мезето се нарича „замезване“ или „мезене“.
Мезето се консумира предимно без хляб и с алкохол. Стара българска поговорка гласи: „Важно е мезето да е блажно, да не е расло, а да е пасло, да не е брано, ами да е драно“. В зависимост от алкохола варира от изключително захарно-сладко до кисело-солено-люто.
Месното мезе (луканка, филе и пр.) трябва да е „тънко“, т.е. нарязано на тънки резени.
Килер

Килѐрът (на турски: kiler) е малко помещение в жилище, обикновено без прозорци, където се държи неразваляща се храна, а също кухненски съдове и други домакински вещи. Придобива в България разширено значение на малък вътрешен склад.
В съвременните домове килерът обикновено е разположен между кухнята и трапезарията или близо до тях (ако е предназначен само за храна и свързани вещи). В азиатската култура за килер служат специални дървени шкафове.
В килера обикновено има рафтове, на които се поставят по-рядко употребявани вещи, домакински уреди, прибори, трайни хранителни продукти – в стъклени буркани, тигани, чинии, кутии с храна и други. Възможно е от тавана да висят няколко куки, на които се закачат билки, салами, луканка и други. В селските къщи килерите са по-големи, в тях може да се помести дори кухненски шкаф, докато в апартаментите те или са много малки, или изобщо липсват. От края на 1990-те години се наблюдава възвръщането на килерите по градските жилища.
За съхраняване на хранителни продукти и вещи на домакинството се използват също зимници (мазета), тавански и други складови помещения и постройки.
Суджук

Суджукът е сурово-сушен месен продукт, традиционен за българската национална кухня.
Приготвя се от кълцано месо от едри преживни животни или смес със свинско полутлъсто месо, животинска мазнина, селитра, кимион, захар, сол, черен пипер.
Омесените продукти се пълнят в естествени черва, които се завързват с връв, като двата края са свързани. Традиционно на суджука се придава форма на подкова и се притиска, преди да се окачи за зреене и сушене.
Най-популярни са Разложки, Горнооряховски и Чипровски суджук. В Разлог суджук (шужук) се прави само от свинско месо и с традиционни местни подправки (кимион, сминдух, чубрица).
През декември 2011 г. марката „горнооряховски суджук“ придобива географски патент в рамките на Европейския съюз и от 11 януари 2012 г. продукт с това наименование е разрешено да се произвежда само в Горна Оряховица от фирми в сдружението „Раховец – 2007“, в което първоначално влизат три фирми. Този горнооряховски суджук е без оцветители и изкуствени консерванти и е без свинско месо, а само с прясно говеждо. Около 180 дружества в цялата страна произвеждат продукт с това име под различни рецепти преди ограничението да влезе в сила.
Debrecener

A debrecener (Hungarian: debreceni kolbász, German: Debre(c)ziner, Italian: Salsiccia di Debrecen) is a pork sausage of uniform fine texture and reddish-orange colour, named after the Hungarian city of Debrecen. The sausages are heavily spiced with paprika and other seasonings like garlic, pepper and marjoram. Usually they contain tiny pieces of pork fat as well. They are usually unsmoked or lightly smoked, and sold in pairs joined at one end. Traditional cooking technique calls for the Debreceni to be transversely slashed at intervals and baked, broiled, or fried. The sausage tends to curl away from the slashes, creating a linked series of sausage coins.
Although originating in Eastern Hungary, this sausage spread to and has become popular in virtually every part of the former Austro-Hungarian Empire (including Austria, Northern Italy, Croatia, Slovenia, Poland, the Czech Republic, Slovakia, Western and Central Romania and Western Ukraine) and adopted into those cuisines. In Poland, it is called "Debreczyńska". In Bulgaria a derivative sausage is called debartsini (Bulgarian: дебърцини) and is widely offered by mass charcuterie.
Lukanka

Lukanka (Bulgarian: луканка) is a Bulgarian (sometimes spicy) salami unique to Bulgarian cuisine. It is similar to sujuk, but often stronger flavored. Lukanka is semi-dried, has a flattened cylindrical shape, and brownish-red interior in a skin that is normally covered with a white fungus. The mix of small pieces of meat and fat give the interior a grainy structure.
Traditionally, lukanka salami is made of pork, veal, and spices (black pepper, cumin, salt), minced together and stuffed into a length of dried cow's intestine as a casing. After stuffing, the cylindrical salami is hung to dry for about 40 to 50 days in a well-ventilated location. In the process of drying, the salami is pressed to acquire its typical flat form. Lukanka is usually finely sliced and served cold as an appetizer or starter.
The taste qualities of lukanka depend on natural characteristics of the region it is produced in, and are formed under the influence of the typical microflora of the local geographic environment. There are several regions in Bulgaria well known for lukanka production. Most of these are located in central Bulgaria, at the foot of the Balkan mountain range, notably the Smyadovo, Panagyurishte, and Karlovo regions. "Karlovska lukanka" is a name protected on a local level by the Patent office of the Republic of Bulgaria for lukanka from the Karlovo region. The "Lukanka panagyurska" of Panagyurishte has obtained an EU and UK-wide Traditional specialities guaranteed (TSG) denomination.
Italian sausage

In North America, Italian sausage most often refers to a style of pork sausage. The sausage is often noted for being seasoned with fennel or anise as the primary seasoning.
In Italy, a wide variety of sausages, very different from the American product, are made.
The most common varieties marketed as "Italian sausage" in supermarkets are hot, sweet, and mild. The main difference between hot and mild is the addition of hot red pepper flakes to the spice mix of the former, while that between mild and sweet is the addition of sweet basil in the latter.
Hungarian sausages

Hungarian sausages are sausages found in the cuisine of Hungary. Hungary produces a vast number of sui sausage types. They may be boiled, fresh or dried, and smoked, with different spices and flavors, "hot" or "mild". Many were influenced by their neighbors and brethren.
These sausages may be eaten like a cold cut or used in a main course. Hungarian cuisine uses these different types of sausages in many ways such as in stews, soups, potato stews like "paprikás krumpli" (paprika-based stew with spicy sausage and potatoes), bean soups like Jókai bableves, some goulash soup variations, pastry dishes, or even in salads.
The smoked sausages may contain bacon, ground pork, beef, boar or lamb, paprika, salt, garlic, black pepper, allspice, white pepper, caraway, nutmeg, zest, marjoram, cayenne pepper, sugar, white wine or cognac. Sausages may have additional ingredients like liver, mushroom, bread, rice, lemon juice, eggs, cream or milk.
The meat is coarsely ground and salted. If garlic is added, it is mashed in water to produce a slurry and added to the meat along with spices. The sausage is then stuffed into natural casings in 1-foot links - usually using the small intestine of the pig. This traditionally took place outside on the fall day when a pig was slaughtered. The sausage is then hung overnight to allow the flavors to meld and some of the grease to drip out. It is now ready to be used fresh and unsmoked. The unsmoked sausages are typically roasted with sauerkraut or red or green cabbage, and served with mashed potatoes.
The dry sausages are cold smoked and hung to cure before consumption.
Kolbász (Hungarian: [ˈkolbaːs]) is a traditional Hungarian smoked sausage seasoned with paprika. The best known and most popular versions are:
Hurka (Hungarian: [ˈhurkɒ]) are boiled sausages that come in two main types "májas" (liver sausage), and "véres" (blood sausage). The main ingredient is liver and rice, or blood and rice. Spices, pepper and salt are added.
Hungary's most famous salami is téliszalámi (winter salami).
Sausages in Italian cuisine

A wide variety of sausages (Italian: salsiccia, Italian: [salˈsittʃa]; pl.: salsicce) are made in Italy, having evolved through the centuries into many regional varieties. The sausages will typically be either a type of fresh sausage (Italian: salsiccia fresca), or a type of dried sausage (Italian: salsiccia secca). There are also some types of sausages that can be either used fresh or cured, such as Tuscan sausages (Italian: salsicce toscane).
The Italian sausage was initially known as lucanica, a rustic pork sausage in ancient Roman cuisine, with the first evidence dating back to the 1st century BC, when the Roman historian Marcus Terentius Varro described stuffing spiced and salted meat into pig intestines, as follows: "They call lucanica a minced meat stuffed into a casing, because our soldiers learned how to prepare it." The writings of Cicero and Martial also mention lucanica (Lucian sausage) as a speciality introduced in Rome by the Lucanian slaves. A recipe for preparation is provided in the first century Apicius.
Mazzafegato sausage ('liver mash', or 'liver sausage') is a sausage typically from Abruzzo, Lazio, Marche, Umbria, and Tuscany regions that includes mashed liver. The style from Abruzzo includes pork liver, heart, lungs, and pork cheek, and is seasoned with garlic, orange peel, salt, pepper, and bay leaves.
The salsiccia al coriandolo ('coriander sausage'), from the comune (municipality) of Monte San Biagio, Lazio, also includes coriander, sweet chili peppers, and sweet red wine.
Salsiccia al finocchio ('fennel sausage') is a sausage popularised in the Sicily region. These sausages differ from the Tuscan style sausage due the addition of crumbed, dried fennel seeds to the other spices used.
Salsiccia fresca ('fresh sausage') is a type of sausage that is usually made somewhat spicy. It is made from fresh meat (often pork) and fat, and is flavoured with spices, salt, and pepper, and traditionally stuffed into natural gut casings. Salsiccia fresca al peperoncino ('fresh chilli sausage') is a spicy sausage flavoured with chopped garlic, salt, and chilli pepper (which gives the sausage a redder colour).
Salsiccia secca ('dried sausage') is an air dried sausages typically made from either the meat of domestic pigs or from the meat from wild boars.
Another Sicilian sausage, salsiccia sotto la cenere ('sausage under the ash') is a style of sausage traditionally cooked in the ashes of the hearth.
Salsiccia toscana ('Tuscan sausage'), also known as sarciccia, is made from various cuts of pork, including the shoulder and ham, which is chopped and mixed with herbs such as sage and rosemary.
Media related to Salsiccia at Wikimedia Commons
Diamond Foods

Diamond Foods, Inc. was an American packaged food company based in San Francisco, that marketed nuts (particularly walnuts and almonds) and other snack foods. Diamond Foods was acquired by Snyder's-Lance in 2016, and as of 2018, Campbell Soup Company owns Diamond Foods's former snack brands; Diamond of California, Diamond Foods's nut business, is owned by Blue Road Capital.
The company was founded in 1912 as Diamond Walnut Growers, Inc., a member-owned Californian agricultural cooperative association. In July 2005, Diamond Walnut Growers converted to a Delaware corporation and initial public offering of stock as Diamond Foods.
Diamond Foods has five product lines:
Each of the snack product lines has “better-for-you” options including 100-calorie packs, 94% Fat Free popcorn and both baked potato chips with 65% less fat than traditional potato chips and a reduced fat chip with 40% less fat.
The company has about 1400 full-time employees in Wisconsin, Indiana, Tennessee, Alabama and the United Kingdom. Diamond does not grow any of its own crops; it purchases raw material from domestic and international sources. Diamond products are processed and packaged at facilities in Stockton, California; Salem, Oregon; Van Buren, Indiana; Beloit, Wisconsin; Robertsdale, Alabama; and Norwich in the United Kingdom.
Chinese walnut cookie

Chinese walnut cookies, are popular and symbolically important sou (roughly translated to as "shortbread," rather than "cookies"), that are traditionally served to visitors during Chinese New Year celebrations.
Walnuts are believed to be good for lung function and relieve lung and circulation symptoms. In the new year, eating walnuts is symbolic of ensuring happiness in the coming year.
Hup toh soh is traditionally served to visitors during Chinese New Year celebrations.
According to legend, at the beginning of the Tang dynasty, peasants from the surrounding counties of Jingdezhen such as Leping, Guixi and Yingtan went to be potters, and due to the busy work schedule at that time, a peasant from Leping would bring his flour and mix it and put it directly on the surface of the kiln for baking, and since he had a cough all the time, he used to eat walnut to stop his cough, so he would add crushed walnut when baking. Other porcelain workers see this method as the dry food for daily preservation and long-distance transport of porcelain when eating, they have followed suit and named it " walnut cookie", which is the origin of the walnut cookies.
With the transport of porcelain, a walnut cookies in transit one by one left a footprint, loved by the local people, and on its original basis with some local specialties, to the Tang dynasty, Tianbao years, walnut cookie production process mature, better taste, was transmitted to the palace, became a common snack at the palace, after being called the "Palace walnut cookie".
In the Ming dynasty, there were two chief ministers in Jiangxi, Xia Yan and Yan Song, one is loyal and the other is traitorous, Yan Song was promoted by Xia Yan, but Xia Yan was framed by Yan Song and died. Some of Xia Yan's descendants fled to Shangqing Guazhou Village, and some of them lived in Longtou Mountain passing the way of making walnut cookies down from generation to generation.
A walnut cookie is a special snack for both the North and the South, famous for its dry, crispy, crunchy and sweet characteristics.
It contains carbohydrates, protein, fat, vitamins, and minerals such as calcium, potassium, phosphorus, sodium, magnesium, and selenium.
Chinese walnut cookie is a high-sugar and high-fat food, long-term consumption will induce obesity, cardiovascular disease and other threats to human health.
Mekitsa

Mekitsa (Bulgarian: мекица, romanized: mekitsa, lit. 'softness'; plural mekitsi) is a traditional Bulgarian dish made of kneaded dough made with yogurt that is deep fried. They are made with flour, eggs, yogurt, a leavening agent, water, salt, and oil. In Serbia they are called mekike (sing. mekika), while in Macedonian mekica or pituljica, and in Bulgaria mekitsa. They are similar to Hungarian lángos and British Yorkshire pudding. Mekitsa is conventionally a breakfast dish.
After the dough rises, it is torn into small balls, spread into flat rounds and fried in oil. In some recipes, yeast, baking soda, milk or yogurt might be used. A recipe from Silistra involves yogurt and bread soda, one from a village near Stara Zagora uses yeast and yogurt, and a recipe from Aytos suggests yeast and milk. One of the oldest known recipes contains only yeast, flour, salt and sugar and it uses water as the sole wet ingredient. It is recommended that the shaping of mekitsi before their frying be done with wet or oiled hand hands, using most commonly vegetable oil.
When served, mekitsa is often powdered with icing sugar or garnished with jam, honey or sirene (white cheese). It can also be eaten with yogurt.
In North Macedonia people prepare the dish the week after a newborn is born. That is like a celebration for the newborn baby, tradition says that it should be in the house where the baby will live, but nowadays this celebration mostly happens in restaurants.
The dish is popular in the Bulgarian, Macedonian, and Serbian regions and is a common cultural dish. The name is derived from the Slavic root mek ("soft"), referring to the dish's texture. –itsa is a Slavic feminine suffix. It tastes like and also has the same ingredients as the naan flatbread of the Indian subcontinent but the only difference is that naan is baked in a traditional clay oven, called tandoor, unlike mekitsi.
List of laptop brands and manufacturers

This is a list of laptop brands and manufacturers.
The vast majority of laptops on the market are manufactured by a small handful of Taiwan-based original design manufacturers (ODM), although their production bases are located mostly in mainland China. Quanta Computer pioneered the contract manufacturing of laptops in 1988. By 1990, Taiwanese companies manufactured 11% of the world's laptops. That percentage grew to 32% in 1996, 50% in 2000, 80% in 2007 and 94% in 2011. The Taiwanese ODMs have since lost some market share to Chinese ODMs, but still manufactured 82.3% of the world's laptops in Q2 of 2019, according to IDC.
Major relationships include:
There is a discrepancy between the 2009 numbers due to the various sources cited; i.e. the units sold by all ODMs add up to 144.3 million laptops, which is much more than the given total of 125 million laptops. The market share percentages currently refer to those 144.3 million total. Sources may indicate hard drive deliveries to the ODM instead of actual laptop sales, though the two numbers may be closely correlated.
Space Food Sticks

Space Food Sticks were snacks created for the Pillsbury Company in the late 1960s by the company's chief food technologist, Howard Bauman. Bauman was instrumental later in establishing the Hazard Analysis and Critical Control Points regulations used for food safety.
Bauman and his team were instrumental in creating the first solid food consumed by a NASA astronaut: small food cubes eaten by Scott Carpenter on board Aurora 7 in 1962. (John Glenn had consumed the fruit-flavored drink Tang in space three months earlier aboard the Friendship 7.) Space food cubes were followed by other space-friendly foods created by Pillsbury's food engineers, such as non-crumbly cake, relish that could be served in slices, and meat that needed no refrigeration.
In 1970, Pillsbury filed for a trademark for a "non-frozen balance energy snack in rod form containing nutritionally balanced amounts of carbohydrate, fat and protein" which they dubbed "Space Food Sticks". (No basis for use of the term "nutritionally balanced" was provided.) A forerunner of energy bars, Space Food Sticks were promoted by Pillsbury for their association with NASA's efforts to create safe, healthy and nutritional space food. Capitalizing on the popularity of the Apollo space missions, Pillsbury marketed Space Food Sticks as a "nutritionally balanced between-meal snack." Fourteen individually packaged sticks were included in a box, and came in six flavors such as peanut butter, caramel, and chocolate. In 1972, astronauts on board Skylab 3 ate modified versions of Space Food Sticks to test their "gastrointestinal compatibility".
Space Food Sticks disappeared from North American supermarket shelves in the 1980s. They were revived by Retrofuture Products, of Port Washington, NY in 2006. Two flavors, chocolate and peanut butter, were released. They were sold at flight museums such as the Kennedy Space Center and the Smithsonian Air & Space Museum as well as online until production stopped in 2014.
In Australia, Space Food Sticks were produced for many years in fewer flavor varieties than the American versions (chocolate and caramel only). They were marketed initially under the White Wings brand, and later the Nestlé Starz brand, to modern-day Australian children as an energy food. Production stopped in 2014, apart from a very brief reappearance in 2019 to commemorate the fiftieth anniversary of the Apollo 11 Moon landing.
Space Food Sticks have shown up in popular culture including TV series The Simpsons, God, the Devil and Bob, and The Colbert Report, the books of R.L. Stine, and the film Super 8. They are frequently cited as the favorite snack of Australian Olympic gold medal winner Ian Thorpe.
Lucanica

Lucanica was a rustic pork sausage in ancient Roman cuisine. Apicius documents it as a spicy, smoked beef or pork sausage originally from Lucania; according to Cicero and Martial, it was brought by Roman soldiers from Lucania.
It has given its name to a variety of sausages (fresh, cured, and smoked) in Mediterranean cuisine and its colonial offshoots, including:
Today, lucanica is identified as lucanica di Picerno, produced in Basilicata (whose territory was part of the ancient Lucania).
Loukaniko

Loukaniko (Greek: λουκάνικο) is a type of Greek sausage made from pork or lamb and typically flavored with orange peel, fennel seed, and various other dried herbs and seeds, and sometimes smoked over aromatic woods. They are also often flavored with greens, especially leeks.
Loukaniko is often served as a mezze, sliced and fried, sometimes with saganaki. It is also cooked into a variety of dishes.
The name 'loukaniko' is derived from ancient Roman cuisine's lucanica (from Lucania region of Southern Italy) and has been used in Greece since at least the 4th century.
栾树

栾树，別名灯笼树、黑叶树，高可达10米，落叶乔木，生长于石灰石风化产生的钙基土壤中，不耐寒
為中國特有種，分布在黄河流域和长江流域下游，在海河流域以北很少见，也不能生长在硅基酸性的红土地区。
栾树春季发芽较晚，秋季落叶早，因此每年的生长期较短，生长缓慢，树形扭曲美观，不太成材，木材只能用于制造一些小器具，种子可以榨制工业用油。但是一种良好的绿化用树。
栾树在夏初开小黄色花，满树金黄，花谢时落花如雨，因此英语称它为“金雨树”（Goldenrain tree），花落后结出一串串皮质蒴果，内包有黑色小球形种子，圆锥形蒴果中空如同中国灯笼，因此也被称为“灯笼树”。栾树花可以作为黄色染料，栾树叶虽然是绿色，但如果和白色布一起煮会使布染成黑色，因此俗语也称它为“乌叶子树”，树叶可以作黑色染料。
中国灯笼结构

在化学中，中国灯笼结构（英語：Chinese lantern structure）是指一种四个二齿配體桥连两个金属原子的配合物。一个典型的例子是二水合乙酸铜。这个名称来源于这类配合物结构的球棍模型类似于中国灯笼。
结婚纪念日

结婚纪念日是配偶两人结婚纪念之日，通常以年为周期，以「日期」為紀念節點。例如在1997年7月1日結婚，则每年的7月1日就是其結婚紀念日。
近現代，部分人们在结婚周年的时候，采用特定的礼物或名称来纪念他们的婚姻。例如禧年就發表過25周年银婚，30周年珍珠婚，35周年珊瑚婚，40周年红宝石婚，45周年蓝宝石婚，50周年金婚，55周年祖母绿婚及60周年钻石婚的說法。
在德语区，人们不仅为庆祝结婚周年，甚至还庆祝半年或四分之一年。为此，人们还设定了各种新奇的礼物。
天天樂

天天樂是曾經位於台灣桃園市桃園區的一家妓院，是台灣最後一家合法經營的性交易場所，開業於二十世紀六十年代，2022年6月30日關閉，象徵台灣公娼走入歷史。現在內部裝潢和招牌皆已拆除。
台灣於1956年頒布「台灣省管理妓女辦法」，有條件承認民間公娼存在，1960年進一步要求各縣市不得新設妓女戶、妓女戶不可過戶或遷移、登記經營者過世就撤照，此時天天樂於桃園的紅燈區民權路九十九巷開業。天天樂登記有十二間「工作房」，客人以外勞工人和四十到六十歲的單身漢為主，公娼收費每節15分鐘1000元，由娼館與妓女三七分帳，早期店內紅牌忙的時候一天接客超過百人，每天至少幫妓院賺超過10萬。但到了2009年每天只有二十多個客人上門，由於受嚴重特殊傳染性肺炎疫情影響以及地下賣淫業的競爭，天天樂往往一整天沒客人上門，雖然房東主動把租金降到二萬元，但人頭費、牌照費等開銷每月最少五萬元，天天樂遂於2022年6月30日宣告熄燈歇業。
天天樂位於民權路九十九巷巷口，招牌為紅底白字，門口裝飾一盞綠燈，象徵這裡是「綠燈戶」，門口上方點著兩排粉紅色的日光燈，神案下擺著「天蓬元帥」神像，內部設有12個工作隔間。
西门口站 (宁波市)

西门口站，全称西门口(天一阁·月湖景区)站，是中华人民共和国浙江省宁波市海曙区望京路、长春路与中山西路交叉路口的西侧，是宁波轨道交通1号线的地铁车站。于2014年5月30日开通运营。
西门口站位于海曙区望京路、长春路与中山西路交叉路口的西侧，沿中山西路设置。车站为地下二层岛式车站。净长186.6米，净宽17.3米，地下建筑面积9385平方米。
西门口站规划设置2个出口，预留2个出口。B口位于中山西路与望京路、长春路东侧，D口位于中山西路与菱池街路口西侧。
西门口站是宁波轨道交通1号线的6个文化站之一。车站的文化主题为“故城书韵”，取材于附近的古代藏书楼天一阁。车站文化墙的背景为天一阁，装饰由书卷和水乡景致组成。明代藏书家，天一阁创始人范钦和清代浙东学派代表人物黄宗羲也出现在文化墙中。
西门口站接驳公交西门口站、银杏四季站及长春路中山西路口站。此外，车站附近还设有2个公共自行车租赁点，安设有50辆自行车。
中国传统屋顶

中国傳統屋顶係指中國傳統建築的屋頂，外型多樣，體積龐大，也可以顯示屋主的身份地位。傳統建築之屋頂材料，由內而外依序由三部分組成，由內而外依序為基層，結合層與面層，並加上屋脊裝飾等。
中国古代屋顶有很多不同的形式，主要是坡顶，也有平顶的。坡顶有單坡顶，两坡顶，四坡顶几种。两坡顶根据屋顶与山墙的关系分为硬山和悬山两种，四坡顶一般有四坡五脊的庑殿顶和四坡九脊的歇山顶。在处理大脊上还有清水脊和卷棚脊等形式。此外还有攒尖顶（分三角攒尖，四角攒尖，六角攒尖，八角攒尖，圆攒尖等）、盔顶、盝顶、十字脊顶。
屋顶的形式與其等級有關，包括：
主要之屋頂形式，由高至低分：
次要之屋頂形式：
依清代屋頂之規制，屋頂等級分為：
朱紅色

朱紅色（英語：Vermilion）是一種红色系顏色，介乎紅色和橙色之間，最能引起人們聯想到的是由一種不透明的硃砂而制成的顏色。
朱紅色的硃砂從上古已使用，曾當作搽粉的胭脂。但顏料成份是硫化汞，而汞的化合物都是有汞毒性的；後轉而多用於其他非人體用途的塗料。因為最純正的硃砂是非常罕見的，自然而言，朱紅色這顏色極端珍貴。在中世紀，朱紅色顏料有如金箔一樣珍貴。在2007年，一支35毫升真正的中國朱紅色油漆，亦可能花費170美元。
繪畫上，朱紅色由鎘做顏料制成，因為鎘比水銀更穩定，特別用於水彩上。水彩的主流商業來源是Blockx。不同於汞硫化物，鎘硫化物加工後所成的暖色系顏色範圍非常大，包括加上硒或鋅而獲得顏色。範圍從檸檬黃到深紅色，有時稱為「鎘紫色」。
朱砂颜料的首次使用记录可追溯到公元前 8000-7000 年，发现于现代土耳其的新石器时代村庄Catalhoyuk 。朱砂于公元前 5300 年左右开始在西班牙开采。在中国，朱砂作为颜料的第一个记录使用是在仰韶文化（公元前5000-4000年），它被用来画陶瓷、覆盖房间的墙壁和地板，以及用于仪式。
“中國紅”（英语：China red）或“中國紅色”（英文：Chinese red）是用於中國漆器的朱紅色的名稱。右邊的資訊框中列出了其中一種樣式；根據顏料的製備方式和漆的塗抹方法，這種顏色的深淺可能會有所不同。中國紅最初是使用粉末狀的朱砂礦物製成的，但從大約8世紀開始，這種顔色開始通過化學工藝將汞與硫磺結合製成。朱紅色在道教文化中具有重要意義，被視為生命與永恆的顏色。
朱紅色也是中國傳統藝術中的紅色顏料。中國印章用來列印的物質就是朱紅色硃砂糊，硃砂顏料也使用中國紅色亮漆中。道教文化中，把朱紅色視為生活和永恆的顏色。由于朱红色为正色，多用于皇帝的御批中以及皇宫的宫墙装饰上，官宦人家和地方富豪也常常用朱红色涂刷大门。
以“Chinese red”作爲英文中的顔色名稱最早可追溯到1924年。
在JIS慣用色名標準中收納了和色名的「朱色」和洋色名的「バーミリオン」（英語：vermilion）兩種名稱。這兩者在規範文件內記載的孟式色表是相同數值，為調配真朱與銀朱的基礎色。
在 GB/T 37370-2019《中国常见色色名和色度特性》中收纳了中国常见色色名的「朱（大红）」，依照中国颜色体系标号为 7.1R 4.4/13.8。
紅牛能量飲料

紅牛能量飲料（泰語：กระทิงแดง，Krating Daeng；德語：Red Bull）是一款最早起源於泰國，並在奧地利以及全球171多個國家和地区销售的知名機能性飲料品牌。其中奥地利红牛公司推出的紅牛饮料屬於含碳酸軟性飲料的一種，它以強態能量飲料的形象出現，含有多種營養素及咖啡因，因此常被用來當作提神甚至健身飲料來使用。而以泰國為主的部份亚洲國家所銷售的紅牛，則是屬於不含氣的傳統提神飲料，其中，菲律賓及泰國紅牛甚至還有生產紅牛咖啡飲料。在西方國家語言環境中，「Red Bull」通常指奧地利版紅牛，而「Krating Daeng」通常指泰國紅牛。
由奥地利红牛公司销售的版本中文名为红牛能量飲料（台湾）或红牛牌劲能饮料（中国大陆），由中国红牛维他命饮料有限公司销售的版本名为红牛维生素功能饮料。
紅牛原本是一位華裔泰國商人許書標（Chaleo Yoovidhya）於1966年在曼谷創設的一個機能性飲料品牌，其產品經常被夜班工人、長途客貨運的駕駛員或泰拳選手拿來當作提神與健身用。
1985年時，曾在宝洁（P&G）亞洲地區分公司任職的奧地利商人迪特里希·馬特希茨（Dietrich Mateschitz）因為對這款飲料的喜愛，決定與許書標合資創立紅牛公司，他與許書標各持有公司49%股份，其餘百分之二的股份由許書標兒子持有，平時公司由馬特希茨負責營運，行銷到亞洲以外的市場。他在1986年在奧地利設立了紅牛股份有限公司（Red Bull GmbH），在紅牛飲品的配方加入了碳酸，而變成一種氣泡飲料在奧地利銷售。 相較於傳統的提神飲料，馬特希茨以一種非常流行、時尚的方式來包裝產品，獲得空前的迴響，而廣為年輕族群接受。1992年紅牛（撇開泰國版的Krating Daeng不計）首次外銷到奧地利以外的國家——匈牙利，並且在之後很快速地擴展到超過一百個國家以上的廣大市場。
不過，並不是所有在海外市場的紅牛飲品，都擁有相同的配方，在部分市場，為了符合當地的食品衛生規則紅牛公司會調整當地進口版本的產品配方比例。例如加拿大版本的红牛在2004年加拿大政府正式批准含咖啡因的能量飲料上市之前，為了能通過該國的食品安全審查，是完全不含咖啡因、牛磺酸等提神劑的，成份只有包括純粹的糖分與維生素B群而已，因此得以用「液態維生素補給飲料」的定位上市；台灣版的紅牛，則因應法規取消了葡萄糖醛酸內酯的添加（根據台灣的法規，只有藥品才能添加此成份），並稍微降低了咖啡因含量。而同樣在台灣市場，功能上類似紅牛的提神飲料還包括有蠻牛、康貝特、馬力夯、活力旺等，但大都為不填氣的非碳酸飲料且擁有迥異的定價策略與消費族群。
中国大陆的红牛维他命饮料有限公司于1995年由許書標创立的泰国天丝医药（T.C. Pharmaceutical Industries Co., Ltd.）和中国华彬集团合资成立，和奥地利公司并无关系。在成立初期其产品陣線基本与泰国产品类似，而與香港及台灣所引進的奧地利版紅牛不儘相同，并且根据中国的规定降低了咖啡因以及牛磺酸的剂量，直到2014年時中国食品药品监督管理总局才批准奥地利版的红牛饮料以“保健食品”的身份进口。
自2016年商标授权到期后，红牛商标持有者天丝与原先的中国合作方华彬便陷入了长期的商标权争议，为此双方各有安排。天丝方面收购了广州曜能量饮料有限公司，以曜能量原有的“曜能量安奈吉饮料”为基础，推出了“红牛安奈吉饮料”，仍使用传统的金罐包装；但受限于中国保健食品法规，红牛安奈吉成分口感仍与原先的曜能量饮料相同，而与之前的金罐红牛有所不同；另外天丝的泰国金罐红牛也出现在中国大陆市场，配方按照中国标准减少了有效成分含量，以“红牛维生素风味饮料”名义销售。华彬方面，在继续生产原有的“红牛维生素功能饮料”的同时，推出了自有功能饮料品牌“战马”。目前中国三种金罐红牛都可以购买到。
2022年12月29日，中国红牛发布关于50年《协议书》法院判决有效的声明。其中显示，公司收到广东省深圳前海合作区人民法院民事判决书，其中认定了中国红牛自1995年始享有在中国境内独家经营红牛饮料50年的合法性。根据该判决，自2019年起泰国天丝陆续上市的红牛安奈吉饮料、红牛维生素风味饮料（进口、国产）、红牛维生素牛磺酸饮料以及红牛维生素能量饮料等，皆为非法生产或售卖的侵权产品。泰国天丝反驳称，红牛系列商标使用许可早在2016年10月到期，中国红牛的声明系故意断章取义，并表示已启动上诉程序，将坚决通过司法程序维护自身利益。
2023年4月末，泰国天丝表示收到一份最新的判决书，中国红牛被禁止生产销售。根据判决书，2022年10月31日，吉林省高级人民法院就泰国天丝针对中国红牛旗下的红牛维他命饮料（湖北）有限公司、北京红牛饮料销售有限公司、北京红牛饮料销售有限公司吉林分公司侵害红牛商标专用权及不正当竞争纠纷一案，判令三家企业立即停止生产、销售“红牛维生素功能饮料”，立即停止使用含有“红牛”字样的企业名称，同时连带赔偿原告泰国天丝3000万元。不过中国红牛回应称相关消息是虚假信息。对于泰国天丝收到的吉林省高级人民法院判决书，中国红牛相关负责人表示，吉林高院和此前浙江高院、天河法院的一审判决等多起判决是泰国天丝2016年开始多年滥诉的结果，并非生效判决，并不具有既判力或者执行力。
红客

紅客（英語：Honker）是中國大陸政治積極行動主義、民族主義以及愛國主義的黑客。反對者一般認為它是一種網路激進主義。紅客以"維護國家利益，不利用網路技術入侵自己國家的電腦，為祖国爭光"为宗旨。
红客起源于1999年的五八事件，在美国轰炸中国驻南斯拉夫大使馆后的第二天，中国信息安全从业者苗得雨制作了第一个红客网站——“中国红客之祖国团结阵线”（随后的7月份改名为“中国红客之祖国统一战线”），其词语来源于新加坡《联合早报》的一篇报道形容的“红旗下的黑客”，由此创造出了一个新的黑客分支——“红客”。背离黑客所谓的无政府主义精神，以宣扬爱国主义下的黑客精神为主导，并引用了毛泽东青年时的话语：“国家是我们的国家，人民是我们的人民，我们不喊谁喊？我们不幹谁幹？”。网站在短短的数天内访问量已达50多万，并出现在新浪网的新闻链接中。
其中影响力较大的中国红客联盟成立于2000年底，由中国红客Lion牵头组建。2004年12月31日，中国红客联盟创始人LION宣布红盟解散。2005年在原红客联盟的主要成员的组织下重组，但在一个月后再一次宣布解散；2008年为保奥运网络正常运作，5月由“王子”、“鳄鱼”重组。2009年元月1日“王子”正式重组，后因内部矛盾，中国红客联盟网站分散，原2009年重组红客网站改名为中国红客网。2011年11月1日，中国红客联盟在LION的组织下重组。
2001年中美黑客大战后，红客联盟经历了几次重组与解散，红客阵营逐渐分裂，有的成员开始组建自己的网站或论坛，有的则在网络上销声匿迹。当前真正的红客为数不多，有技术的更是少之又少，多是以炒作、炫耀为目的自称红客。现在各红客组织成员以学生居多。
通过搜索引擎搜索关键词“红客”可以搜索到数十个号称“红客联盟”的网站，其中多数是以宣扬“红客精神”，教授黑客技术为主题。其中有的是由原来的红客联盟成员搭建的，也有的是由后来崇尚红客精神的人搭建的；但也不乏为谋取非法利益，炒作而以红客为名建立宣传或出售所谓“刷钻”，“抓鸡”等技术，大肆传播黑客工具的背离红客精神的网站：内容多从其他网站复制，主题是入侵、破坏及“QQ技术”。
某自称红客的网站请求会员捐款，捐款声称用来“服务器升级”、“购买域名”，部分网友查证后发现其所用网站服务器根本没有升级，并在腾讯微博上公布了相关依据，引来网友一片唏嘘。
与此同时，也出现了与红客名称相似的黑客组织，如“蓝客”，“灰客”等。
随着国际局势的变化日益加剧，网络上一部分以红客为名的网站性质悄然发生变化，呈现出娱乐化，炒作化，商业化的趋势。也有的网站开始转型，向其他领域发展（如：SEO，营销，教育，网站制作，安全顾问）。
2010年百度域名被劫持事件发生后，有自称中国红客的网民呼吁攻击伊朗网站。随后，伊朗一域名为iribu.ir的教育机构网站被攻击，在百度网站被攻击事件发生后，该教育机构网站页面出现黑屏，之后出现“Long live The People's Republic of China”（中华人民共和国万岁）的字样。而多个伊朗政府网站亦被中国黑客攻击。
2010年馬尼拉前警員劫持香港旅行團事件发生后，菲律宾布拉干省政府官网疑似被中国红客攻擊。黑客在网页上悬挂中华人民共和国国旗，并留下了要求菲律宾政府就菲劫持人质事件做道歉的文字。。
2011年，南海问题不断升级，中华人民共和国多家地方政府网站遭越南黑客攻击，被入侵网站标有“越南黑客是第一”，“越南人民愿意牺牲来保护海洋，天空和国家”等文字。中国红客反击越南网站，据统计有千余家越南网站被攻陷并挂上中华人民共和国国旗。
2012年4月，中菲黄岩岛对峙引发中菲黑客互黑对方国家网站。中国数家网站遭菲律宾黑客攻击，其中包括“中国大学生自强之星”、中青在线、中青视频等7家网站。中国黑客攻击了菲律宾大学网站，将该校主页变成一张黄岩岛海域的地图，并将“我们来自中国”、“黄岩岛是我们的”等文字打在地图上。
2022年8月2日，时任美国众议院议长佩洛西訪台，中华民国總統府官網遭到中國紅客攻擊。2022年8月3日，台灣高鐵公司新左營站的廣告看板以及超商門市的屏幕隨後也被植入有關“反佩洛西”的文字。之後2022年8月6日，臺灣民視電視臺被中國紅客入侵。之後晚間時刻有網友忽然發現民視電視臺出現了一面中國版圖以及簡體字“中國一點都不能少”的字樣外加背景音樂《我和我的祖國》總共維持3分鐘。
九门口

40°07′03″N 119°44′39″E﻿ / ﻿40.11750°N 119.74417°E﻿ / 40.11750; 119.74417
九门口位于中华人民共和国辽宁省绥中县和河北省秦皇岛市海港区交界处的河道上，1996年被列为第四批全国重点文物保护单位。
九门口所处的河道为季节性河流，枯水期流量少乃至断流，因此需修建城墙以防敌军在枯水期由此进入。九门口长110米，宽23米，高10米，共九座券门，每门均有双层巨型木门，枯水期木门紧闭，洪水期则开门泄洪。九门口桥下河床全部使用紧密的方石铺成，城桥如建于完整的一片石上，故又称“一片石关”。
西门口 (广州)

西门口位于中国广州市现时的中山六路、中山七路与人民北路、人民中路交汇处一带。因地处明、清两代广州城的正西门而得名。正西门和城墙在1920年代开建马路时被拆毁，现仅存一小段城基。现大都为商店和居民住宅楼，有五羊回民饭店、广州市妇婴医院、美国银行大厦、中六电脑城 和西门口广场2期等。
著名景點：
( 參考資料： < 廣州市文物志 >，< 廣州市越秀區志 > )
Chinese lantern structure

In chemistry, the Chinese lantern structure is a coordination complex where two metal atoms are bridged by four bidentate ligands. This structure type is also known as a paddlewheel complex. Examples include chromium(II) acetate, molybdenum(II) acetate, and rhodium(II) acetate, copper(II) acetate dihydrate. The name is derived from the resemblance between the structure and a Chinese paper lantern. Often additional ligands are bound to the metal centers along the M---M vector. The degree of metal-metal bonding varies according to the d-electron configuration.
Imperial roof decoration

Chinese imperial roof decorations or roof charms or roof-figures (Chinese: 檐獸/檐兽; pinyin: yán shòu) or "walking beasts" (Chinese: 走獸/走兽; pinyin: zǒu shòu) or "crouching beasts" (Chinese: 蹲獸/蹲兽; pinyin: Dūn shòu) were statuettes placed along the ridge line of official buildings of the Chinese empire. Only official buildings (palaces, government buildings, and some temples) were permitted to use such roof decorations.
Chinese roofs are typically of the hip roof type, with small gables, so decorations along the ridge line were highly visible to observers. Variant versions are still widespread in Chinese temples and has spread to the rest of East Asia and parts of Southeast Asia.
Along the ridges (unions between the roof panels), near the corner, a row of small figures is placed. These are often made of glazed ceramic and form an outward marching procession. Here we see the imperial yellow glaze reserved for the emperor. At the tail of the procession will be an imperial dragon, representing the authority of the state. At the head of the procession will be a man riding a Phoenix, one legend suggests that this represents a minion of the emperor who grew greedy for power and was hanged from the roof gable for treason. Another version of this figurine is an immortal riding a fenghuang-bird or qilin. Yet another interpretation is that this is a person serving the emperor, being watched by the following beasts. In between will be mythical beasts, usually an odd number of them. The mythical beasts are set to pounce upon the man and devour him should he stray from performing his duties with faithfulness and rectitude.
In the illustration at the top there is only one beast; the number of beasts indicating the importance of the duties performed within the building or within the courtyard protected by a gate. The maximum number of beasts is nine, including evil-dispelling bull, courageous goat-bull (獬豸), wind- and storm-summoning fish (狎魚), mythical lion (狻猊), auspicious seahorse, heavenly horse, lion, and chiwen (鴟吻, a son of dragon). The maximum number is seen in the lower image, taken at the Hall of Supreme Harmony. Note the addition of an immortal guardian (行什, hangshi, "ranked tenth") in front of the dragon holding to a sword like a cane. During imperial times, this figure was unique to this single building, being the throne hall and therefore the building with the highest status in the entire empire.
These examples are found within the Forbidden City, Beijing, China. Other examples can be found on functional structures such as gates and barracks of the Great Wall of China, as well as the roofs of the Summer Palace outside of Beijing.
With the fall of the empire (in 1911 C.E.) such decorations are now seen on commercial structures and tourist boats.
Media related to Imperial roof decoration at Wikimedia Commons
Double Happiness (calligraphy)

Double Happiness (simplified Chinese: 双喜; traditional Chinese: 雙喜; pinyin: shuāngxǐ) sometimes translated as Double Happy, is a Chinese traditional ornament design, commonly used as a decoration symbol of marriage. Outside of China, it is also used in the United States, Europe, East Asia and Southeast Asia by members of the Overseas Chinese community.
Double Happiness is a ligature, "囍" composed of 喜喜 – two copies of the Chinese character 喜 (xǐ) literally meaning joy, compressed to assume the square shape of a standard Chinese character (much as a real character may consist of two parts), and is pronounced simply as xǐ or as a polysyllabic Chinese character, being read as 双喜 (shuāngxǐ).
Typically the character "囍" is written in Chinese calligraphy, and frequently appears on traditional decorative items, associated with marriage. The double happiness symbol is often found all over wedding ceremonies, as well as on gift items given to the bride and groom. The color of the character is usually red, occasionally black.
Since 2017, the version 10 of the Unicode Standard features a rounded version of the character in the "Enclosed Ideographic Supplement" block, at code point U+1F264 🉤 ROUNDED SYMBOL FOR SHUANGXI.
Nowadays shuāngxǐ (alternatively transcribed shuang hsi) is used as a brand names for things like fashion, jewelry, cigarettes, matches, soy sauce, etc. It is also featured as decoration on many items by Chinese luxury brand Shanghai Tang.
Hong Kong lifestyle retail store G.O.D. designs many products themed with the double happiness symbol, including scented candles, accessories and Ming-inspired tableware and tea sets.