davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Douglas DC-3

An Douglas DC-3 a zo unan eus kirri-nij brudetañ istor an nijerezh. Savet e oa bet gant an embregerezh amerikan Douglas Aircraft Company e 1936 hag ouzhpenn 16 000 skouerenn a zo bet graet, hag implijet e vez c'hoazh e tu pe du er bed bremañ (400 a oa c'hoazh e servij e 1998). Un nijerez dougen daougefluskerek ez eo hag ur perzh bras en deus bet e-kerzh an Eil Brezel-bed.
Erwan Jozef a Gergelenn a Drevareg

Erwan Jozef a Gergelenn a Drevareg (Yves Joseph de Kerguelen de Trémarec e galleg), bet ganet d'an 3 a viz C'hwevrer 1734 e maner Tremareg e Landudal hag aet d'an Anaon d'an 3 a viz Meurzh 1797 e Pariz, a oa ur moraer breizhat hag en devoa roet e anv d'an Inizi Kergelenn.
E dad, Gwilherm-Vari a Garpont a Drevareg, oa e penn ur wezenn warded-aod lec'hiet er Pouldu. Dimeziñ a reas d'e vamm Constance-Rose Morice a Veaubois e 1727. Pevar bugel oant ganet; Erwan-Jozef zo an hini kentañ, heuliet gant Catherine ha daou c'hoar all. Mervel a reas e mamm e 1746, hag e dad e 1750.
Degemeret e voe e skol Gwarded Merdeadurezh ar Roue e Brest e 1750. Kregiñ a reas a Brezel Seizh Vloaz e 1756 etre bro-Frañs ha bro-Saoz. Kergelenn zo anvet da asagn war an Emeraude, ur fourgadenn a 24 fezh-kanol.
Kemer a reas penn ur gompagnunezh korfoù frank e Dukark e 1757.
Sonerezh folk

Sonerezh ha kanaouennoù sonet gant binvioù n'int ket tredanet peurvuiañ e-giz ar sonerien gwechall, daoust ma vez kavet nemedennoù evel ar sonerezh country hag a zo deuet da vezañ diouzh ar c'hiz e Stadoù Unanet Amerika. Ar c'h-country music, ar sonerezh cajun, iwerzhonat a zo e meur a geñver muzik folk. Lodenn vrasañ ar pezh anver sonerezh Breizh anezhañ a zo eus familh vras ar folk. Ster orin ar ger a zo ar bobl pe an dud er yezhoù german, ar saozneg da skouer. Ar folklore a zo lennegezh pe gouiziegezh ar bobl pe an dud. Folk music a dalvez neuze sonerezh ar bobl.
Sonerezh folk a-vremañ

Sonerezh folk a-vremañ a vez graet eus un hollad ledan a zoareoù sonerezh deraouet en XX kantved ha kendalc'het abaoe hag a zo liammet ouzh ar sonerezh folk hengounel. Kroget e-kreiz an XXvet kantved, un doare nevez da seniñ ha kanañ ar sonerezh folk hengounel a oa kroget da zont war-wel. Graet e vez anezhañ "(eil) adsav ar folk" ha bet e oa en e varr er bloavezhioù 1960. An anv brudetañ evit ar sonerezh-se a zo "folk music", met graet e vez ivez "sonerezh folk a-vremañ" pe "folk revival music" anezhañ. Ar c'hemm er sonerezh folk a oa kroget dreist-holl er Stadoù-Unanet, setu perak e vez graet anezhañ ivez Adsav ar sonerezh folk stadunanat. Stummoù kemmesk evel ar folk rock ha doareoù all a zo ganet diwar ar folk a-vremañ. Ma vez disheñvelaet ar sonerezh folk a-vremañ diouzh ar sonerezh folk hengounel, mesket e vezont alies pa vez graet gant memes anv saoznek evito, ha pa vez sonerien hag abadennoù o kemmeskañ an daou seurt, sonerezh hengounel ha sonerezh a-vremañ.
Sonia Malkine

Sonia May Malkine (Pariz, 7 a viz Here 1923 - Woodstock, 31 a viz Mae 2014), Sonia Niel he anv plac'h-yaouank, a oa ur ganerez c'hall a orin breizhat.
Perzh a gemeras er Rezistañs, hag e 1948 ez eas da chom da New York gant he fried, ma teuas da labourat evit ar skingomz. Goude ur pennad ez eas da chom da Woodstock.
E 1962 e reas Sonia Malkine ur pennad kaoz gant Pete Seeger evit hec'h abadenn The World of Folk Music er skingomz WKNY, e Kingston, New York. Difennet e voe outi gant ar renerien skignañ anezhi rak Pete Seeger a oa komunour, nemet ober a reas en desped da se. E fin ar pennad-kaoz e lavaras e vije taolet er-maez, a c'hoarvezas kenkent hag an deiz war-lerc'h.
Kanañ a rae e galleg, hag unan eus he c'hanaouennoù e oa Le vin des Gaulois, azasaet diwar Gwin ar C'hallaoued , tennet eus Barzhaz Breizh.
The Wild Rover

The Wild Rover ("Ar C'hantreer Gouez", pe "Ar Reder-Bro Diroll") zo ur ganaouenn saoznek eus ar XVII kantved.
Brudet eo e Bro-Skos hag en Iwerzhon, koulz hag e Bro-Saoz, ha kanet e vez ivez gant harperien ar skipailh mell-droad Celtic Football Club eus Glasgow.
E 2015 e skrive Brian Peters er "Folk Music Journal" (vol 10 No 5) e oa bet savet ar ganaouenn er XVIIvet kantved gant Thomas Lanfiere. Da-heul e c'hoarvezas kemmoù a bep seurt hervez ar broioù, rak doareoù disheñvel zo bet kavet e SUA, Kanada, Bro-Saoz, Skos hag Iwerzhon. Hag ivez en Aostralia.
Kaoz zo er c'han eus ur paotr yaouank o tistreiñ da di e dud goude bet en estrenvro e-pad bloavezhioù. Mont a ra en un davarn met ar berc'hennez a nac'h servij ur banne dezhañ war zle, ma rank diskouez e aour en deus gounezet. Neuze e lavar eo echu dezhañ riboulat ha mennet eo da chom fur er gêr.
Ar skrid a gaver er Wikisource saoznek.. Alies ne vez ket kanet en e hed.
Enrollet eo bet gant un toullad mat a ganerien, en o zouez :
Un doare reggae zo bet kanet ivez gant New Celeste.
Un doare brezhonek a vo kinniget e Kan ar Bobl e miz Ebrel 2023.
You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 1

You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 1 zo ur bladenn doubl stummet a ganaouennoù "live" (enrollet e-kerzh un abadenn dirak an dud) graet gant Frank Zappa. Embannet e voe e 1988 gant al "label" (ti-embann) Rykodisc.
Gant Frank Zappa e-unan eo savet an holl ganaouennoù , nemet ur meneg all a vije.
12 Angry Men (film)

12 Angry Men (12 Den Droug enne e brezhoneg) zo ur film saoznek, sevenet e gwenn ha du gant ar filmaozour stadunanat Sidney Lumet e 1957.
Kentañ film savet gant Lumet evit ar sinema e oa, deuet e-maez a-raok Stage Struck (miz Ebrel 1958).
En un tu bennak e Stadoù-Unanet Amerika. Tamallet eo ur paotr yaouank da vezañ lazhet e dad a daolioù kontell en e ranndi ha fiziet en ur juri a zaouzek den e varn. Da-heul ar votadeg kentañ e tiskouez an toued niverenn 8, tisavour diouzh e vicher, kaout douetañs diouzh kablusted an tamallad yaouank. Ma van e-unan-penn rak an douidi all a glask ober dezhañ cheñch e veno evit ma vo kemeret an diviz mat a-unvouezh, evel m'eo dleet. Padal, dre forzh arguziñ ouzh an testeni-mañ-testeni ha lakaat war wel diwirheñvelded ar brouenn-mañ-prouenn e teu a-benn an eizhvet toued da cheñch penn d'ar vazh o kendrec'hiñ e gendouidi, an eil war-lerc'h egile. M'eo didamallet ar paotr yaouank a-barzh fin ar gont, goude eurvezhioù a dabutoù lakaet garv ha faezhus abalamour d'an amzer douforek o ren e-barzh ar sal kement hag er-maez anezhi. Echuiñ a ra ar film pa guita an douidi al lez-varn : torret eo d'ar glav arnevek ha ne oar ket Yann Arvester ha kablus e oa ar paotr yaouank pe get...
N'eo nemet e dibenn ar film e vez roet da Yann Arvester da anavezout anv-familh daou eus an douidi pa gimiad an eil diouzh egile : an aotrou Davis (8vet toued) hag an aotrou MacCardle (9vet toued), da lâret eo an daou zen kentañ o devoa dibabet didamall ar paotr yaouank en abeg d'o douetañsoù.
Skrivañ a c'heller ez eo pouezus-kenañ ar roll a zalc'h Henry Fonda er film dre ma teu a-benn e dudenn da gendrec'hiñ an douidi all d'e savboent a-barzh fin ar gont. Fentus eo stadañ en devoa c'hoariet Fonda roll un den tamallet e gaou e The Wrong Man (deuet e-maez e miz Kerzu 1956) gant Alfred Hitchcock...
Oskar ebet gant 12 Angry Men rak rastellet e voe prizioù Akademiezh Arzoù ha Skiantoù ar Fiñvskeudenniñ gant ur film all, The Bridge on the River Kwai, e miz Meurzh 1958.
Tapout a reas Arzh Aour (Goldener Bär en alamaneg) ar gwellañ film hir da-geñver Internationale Filmfestspiele Berlin en hañv 1957 koulskoude.
Lili St. Cyr

Lili St-Cyr, pe Marie Van Schaak, ganet e Minneapolis e 1917 ha marvet e Los Angeles e 1999, a oa un aktourez stadunanat brudet evel rouanez an diwiskañ e boestoù-noz Montréal adalek 1944. En un toulladig filmoù e c'hoarias er bloavezhioù 1950.
Tierniezh Xia

An Dierniezh Xia (sinaeg 夏朝) a zo an diernezh gentañ livet e testennoù istorel sinat evel Shiji pe danevelloù-bloaz bambou. Gant Yu Meur e vefe bet savet. Hervez ar gronologiezh hengounel savet diwar jedoù Liu Xin o defe renet ar Xia eus 2070 kent J-K betek 1600 kent J-K met hervez an hini diazezet war danevelloù-bloaz bambouz o-defe renet etre 2100 kt J-K ha 1600 kt J-K. Heuliañ a rafent An Tri Enorus hag ar Pemp Impalaer ha heuliet e oant bet gant an Dierniezh Shang.
Tierniezh Zhou

Tierniezh Zhou (Sinaeg 周朝) a oa an eil tierniezh istorel en Istor Sina. Heuliañ a reas an Dierniezh Shang he doa faezhet en Emgann Muye hag kemeret e voe e lec'h gant an Dierniezh Qin. Eus an holl dierniezhoù eus Sina eo an hini a badas hirañ, hag-eñv ne zalc'has tout ar vro en un doare gwir nemet dindan ren Zhou ar C'hornôk.
Tierniezh Shang

An Diernezh Shang (Sinaeg 商朝) a oa an eil dierniezh sinaat hervez an mamennoù hengounel. Ren a reas biz ar rannvro anvet Sina Wir, e traoñienn ar Stêr Velen. Hervez ar gronologiezh diazezet war jedoù Liu Xin e vefe bet kontrollet ar vro ganti etre 1722 kt J-K ha 1122 kt J-K, met hervez an hini diazezet war Danevelloù-bloaz Bambouz he defe renet an dierniezh eus 1600 kt J-K betek 1046 kt J-K. Hervez an istor hengounel e vefe deuet da-heul an dierniezh Xia
Wolfsburg

Wolfsburg zo ur gêr-arondisamant en Alamagn, e Land Saks-Izel, nepell diouzh ar stêr Aller ha stok ouzh kanol hirañ Alamagn, Mittellandkanal hec'h anv.
E Wolfsburg emañ sez Volkswagen.
D'ar 1an a viz Genver 1938 e voe krouet Wolfsburg gant an anv Stadt des KdF-Wagens bei Fallersleben (kêr ar Volkwagen Käfer e Fallersleben). Fellout a rae da bennoù bras an Trede Reich kaout ur gêr da lojañ labourerien labouradeg Volkswagen a oa bet krouet eno.
D'an 11 a viz Ebrel 1945 e voe bombezennet al labouradeg, an div drederenn anezhi a voe distrujet. Ha goude ar brezel e vo anvet «Wolfsburg», diwar anv ar gêr gozh a oa bet savet diwarni.
Goude-se e voe renet labouradeg Volkswagen gant ar major saoz Ivan Hirst.
E 1955 e voe savet ar milionvet Käfer e Wolfsburg.
E-pad bloavezhioù ar burzhud ekonomikel e kreskas kêr, ha labourerien estren a voe degemeret enni, al lod brasañ anezho a oa Italianed.
E 1972 e voe kendeuzet ar c'humunioù nesañ (evel Fallersleben ha Vorsfelde) e Wolfsburg. Ar mirdi arzoù a voe digoret e 1994.
E 2000 e voe krouet an diskouezadeg-mirdi anvet die Autostadt (kêr ar c'hirri). E 2003 e voe savet Arena Volkswagen. Pa voe savet pempvet rummad ar Volkswagen Golf e voe anvet Wolfsburg Golfsburg, etre ar 25 a viz Eost hag an 10 a viz Here 2003.
Theodore Kaczynski

Theodore John Kaczynski, lesanvet Ted, ganet d'an 22 a viz Mae 1942, a zo ur sponter stadunanat. Brudet e voe dre al lesanv roet dezhañ gant an FBI: Unabomber. Mailh war ar matematikoù, paouezet en devoa e labour er skol-veur e 1969 evit mont war-zu ur vuhez tost ouzh an natur. Etre 1978 betek 1995 en deus lazhet 3 a dud, ha gloazet 23 all. Lañset en devoa un heuliad tagadennoù gant bombezennoù dre ar vro a-bezh o choaz evel palioù an dud liammet gant an teknologiezhoù a-vremañ. Abegoù sponterezh Unabomber a oa reoù sokial a-enep ar greanterezh hag an teknologiezhoù modern, difenn a ra un doare anarkouriezh glas.
Harzet eo bet d'an 3 a viz Ebrel 1996. D'an 22 a viz Ebrel 1998 e voe kondaonet 8 gwech d'an toull-bac'h da viken.
France 3

France 3 zo ur chadenn-stad a skinwel gallek, diazezet e Pariz, hag unan eus skourroù France Télévisions.
A-wechoù e vez lavaret eo ur skinwel rannvroel peogwir e vez roet un eurvezh bennak bemdez d'un nebeud kreizennoù rannvroel da skignañ abadennoù savet gante.
Frañs 3 a vez lavaret gant brezhonegerien zo. Goapaerien zo a lavar Frañs trist, lod all Frañs troazh.
A bep seurt luganoù zo bet ijinet gant brezhonegerien,n a-hed ar bloavezhioù, evit enoriñ lec'h ar brezhoneg er chadenn.
Détroit

Détroit is a French musical duo formed in 2012 by French rock musician Bertrand Cantat and French bass player Pascal Humbert. Pascal Humbert was part of the rock formation Passion Fodder from 1985 to 1991 before they split up and Cantat established his own famous band Noir Désir, whereas Humbert went on to join the American band 16 Horsepower, and later to Lilium and Wovenhand, amongst others.
The duo Détroit released their greatly expected début album Horizons on 18 November 2013. It was recorded in Vega Studios and produced by Pascal Humbert and Bruno Green. The début release from the album is "Droit dans le soleil" that appeared in the SNEP Top 10 in its first week of release. It has also charted in Belgium's French records market and in Switzerland.
The formation of the duo follows the break up of Cantat's band Noir Désir in 2010. The two collaborated in 2011 in the album Chœurs with musicians Bernard Falaise and Alexander MacSween. The music was composed for Wajdi Mouawad's production of a trilogy from Sophocles titled Le Cycle des Femmes: Trois histoires de Sophocle or just Des Femmes.
Dionysos (French band)

Dionysos is a French pop band that originated in Valence, Drôme, in 1993; their formation took place at their lycée. The group presents songs in both French and English and has produced six studio albums. They are particularly recognized in France for their surrealism and eccentricity.
Their debut album, Happening Songs, was entirely self-produced and featured lyrics exclusively in English. With their subsequent album The sun is blue like eggs in Winter (also self-produced), Babet joined the band. In 1999, they signed a deal with a major label (the now defunct Trema) and released Haïku, which propelled them into the public eye, largely owing to the success of the single "Coccinelle."
The name of the band comes from the ancient Greek god Dionysus, which in French is Dionysos.
There are evident non-musical influences drawn from Tim Burton and Roald Dahl. Many of the songs carry a surreal quality, with a significant number featuring nonsense lyrics, such as the track "Surfin Frog." The albums Monsters in Love and La mécanique du cœur are situated in a fantastical world teeming with whimsical monsters and other extraordinary characters. This unique setting has been utilized by Mathias Malzieu as the backdrop for two original comic books. The cover art for these comic books, as well as for the two albums, was illustrated by Joann Sfar. Sfar's distinct and comical style of fantasy fiction, as showcased in the Donjon comic books, seamlessly aligns with the band's humor-infused fantasy albums.
The lead singer, Mathias Malzieu, is also working on other projects such as the career of Olivia Ruiz (his partner from 2005 to 2011), and his other hobby : writing (published 4 books in 2002, 2005, 2007 and 2011). His second book is based on the same world as the album Monsters in Love, his third book on the same world as the album La mécanique du cœur. In the same way, there will be connections between his fourth book, Métamorphose en bord du ciel, but not to the same extent as La mécanique du cœur.
Mathias is the main songwriter and frontman. He has also written three books – 38 mini westerns (Pimientos, 2003), Maintenant qu'il fait tout le temps nuit sur toi (Flammarion, 2005) et La mécanique du cœur (Flammarion, 2007) – with inspiration drawing between the albums and the novels.
The Miky Biky co-produced La mécanique du cœur with Mathias.
Babet has begun a solo career and released two albums: Drôle d'oiseau (5 March 2007) and Piano Monstre (27 September 2010).
Stéphan worked as the band's backliner on tour, but joined officially during the recording of Monsters in Love.
Henri Cliquet-Pleyel

Henri Cliquet-Pleyel was a French composer born on 12 March 1894 in Paris and died in that city on 9 May 1963. In 1913 he undertook musical studies at the Conservatoire de Paris under teachers André Gedalge and Eugène Cools, from whom he learned counterpoint and fugue, before taking up composition studies with Charles Koechlin, who had taught such diverse musicians as Poulenc, Milhaud (members of the group Les Six) and Cole Porter.
He obtained a position as director of vocal studies at the school in Cannes, later transferring to Deauville, and finally to Aix-les-Bains. In 1923 he co-founded the School of Arcueil, with fellow musicians, Henri Sauguet, Maxime Jacob, and Roger Désormière. The four were devotees of the music of Erik Satie, who was living in Arcueil at the time. The musicians of this group dedicated themselves to the musical goals of clarity, simplicity, and a commitment to French musical tradition, including French humor, which they felt was typified by Satie's music. The group was short-lived, and did not long survive Satie's death in 1925. Cliquet-Pleyel is one of the few notable composers known to have written a piano concerto for the right hand alone (dozens of concerti for left-hand alone exist).
Les Arts Florissants (ensemble)

Les Arts Florissants is a Baroque musical ensemble, France. The organization was founded by conductor William Christie in 1979. The ensemble derives its name from the 1685 opera Les Arts florissants by Marc-Antoine Charpentier. The organization consists of a chamber orchestra of period instruments and a small vocal ensemble. Christie remains the organization's artistic director, alongside British tenor Paul Agnew who became co-musical director in 2020.
Although not specifically a Baroque opera ensemble, it is within this field that Les Arts Florissants has achieved its greatest successes. The majority of the ensemble's performances are of period operas (both staged and in concert), many of which are available on CD on the Harmonia Mundi and Erato labels and on DVD. The group first drew international acclaim in the area of opera in December 1986-January 1987 with a production of Jean-Baptiste Lully's Atys at the Opéra-Comique in Paris. The opera had not been performed since 1753 and Christie had unearthed the score at the Bibliothèque nationale de France and created a performing edition. William Christie: "There were a number of important moments in the history of the Arts Florissants, but there's one moment that obviously stands out – and that's the moment when we produced Atys." Christie had been approached by the director of the Paris Opera, Massimo Bogianckino, to think about putting on a Lully opera. Christie was advised by the Opéra-Comique's Thierry Fouquet that Quinault's libretto for Atys would demand an extraordinary stage director – Jean-Marie Villégier took this role and he, together with Christie, created Atys. The production marked the renaissance of Baroque opera in France.
The ensemble has continued in a similar vein, by presenting Marc-Antoine Charpentier's opéra Médée in 1993 and many rarely heard works at their home in Caen and on the stages of major opera houses and concert venues like the Teatro Real, the Opéra national du Rhin, the Opéra National de Paris, Carnegie Hall, the Brooklyn Academy of Music, and the Barbican Centre. The ensemble also occasionally presents works from the standard repertoire, most particularly a number of operas by Wolfgang Amadeus Mozart.
Les Arts Florissants has also had a number of successes in the concert repertoire. The organization has performed and recorded a number of oratorios, cantatas, madrigals, masses, motets, and other musical forms typical of early music. Occasionally, the ensemble has made forays into contemporary repertoire, notably performing the world premiere of Betsy Jolas's Motets III – Hunc igitur terrorem at a gala on the occasion of the ensemble's 20th anniversary in 1999.
Many former members of Les Arts Florissants have gone on to have successful music careers outside of the organization. These include several internationally renowned conductors in the field of early music such as Marc Minkowski (founder of Les Musiciens du Louvre), Christophe Rousset (founder of Les Talens Lyriques), Hugo Reyne (founder of La Simphonie du Marais), and Hervé Niquet (founder of Le Concert Spirituel).
Constantinople (ensemble)

Constantinople is a Montreal-based early music and middle eastern music ensemble. The group was formed in 1988 by brothers Kiya Tabassian (setar) and Ziya Tabassian (tombak). The sétar and tombak are complemented by viola da gamba, renaissance cornett, and daf.
In its creations, Constantinople collaborates with prominent figures in the music industry such as Kayhan Kalhor, Ablaye Cissoko, Ghalia Benali, Françoise Atlan, Hana Blažíková, Shashank Subramanyam, and Marco Beasley.
Constantinople produces three or four new works each year and travels to collaborate with top musicians based on project requirements. These creations form the regular season presented in Montreal, Quebec, Ottawa, and Toronto. Subsequently, the works are featured in performance tours across Canada and internationally. Some of these creations are also recorded. Over the years, Constantinople has developed nearly 60 creations, with 23 being recorded, and has toured in more than 290 cities across 57 countries.
Two of its most recent creations include "Traversées," featuring Ablaye Cissoko, and "Chants d'Espoir" with Kayhan Kalhor.
In 2024, the Constantinople ensemble won the 2024 JUNO Awards for the Best Classical Album of the Year (Small Ensemble) with Il Ponte di Leonardo.
The musical ensemble was created in 2001 by the Iranian-Canadian brothers, Kiya and Ziya Tabassian, who arrived in Quebec as teenagers.
Kiya Tabassian is the artistic director of the ensemble. Having arrived in Montreal in 1990 at the age of 14, he grew up in Iran. At the age of 12, Kiya Tabassian discovered and immediately became passionate about the setâr. The desire to create and compose music emerged through his practice of the instrument; even at a young age, he reinterpreted pieces from the traditional repertoire of Persian music.
The musical project of Constantinople revolves around a perpetual blending of cultures and encounters between musicians from around the world. Rather than simply recomposing ancient and traditional music, the ensemble focuses on creating entirely new works inspired by various places and periods.
Constantinople's first album was released in 2001 under the ATMA Classique label. Its discography counts 21 albums in 2023.
Constantinople stands as one of the most active Montreal-based ensembles on the international stage, having performed in renowned venues and festivals worldwide:
Kiya Tabassian, born in Tehran in 1976, serves as the artistic director of the ensemble. He is frequently joined by certain musicians in many projects, including Didem Başar (kanun), Patrick Graham (percussions), Tanya LaPerrière (viola d'amore), and Hamin Honari (percussions).
The Constantinople ensemble aims to interpret a diverse repertoire spanning medieval, baroque, and contemporary aesthetics, from the Mediterranean Europe to the East. With over 50 creations to its credit, the ensemble has performed concerts in more than 55 countries. In "Passages," the ensemble showcases the Iranian setâr, Turkish kamancheh, Lebanese oud, Persian tombak, and kanun.
Ladaniva

Ladaniva (Armenian: Լադանիվա; stylized in all caps, named in reference to the off-road SUV Lada Niva) is a French-Armenian world music group originally from Lille. The duo, founded in 2019, consists of Armenian singer Jaklin Baghdasaryan and French multi-instrumentalist Louis Thomas. Their musical style is inspired by music from around the world, particularly traditional Balkan music, maloya and Armenian folklore. They represented Armenia in the Eurovision Song Contest 2024 with the song "Jako".
Ladaniva was formed in 2019 in Lille as a result of the collaboration between singer Jaklin Baghdasaryan and multi-instrumentalist Louis Thomas. Baghdasaryan, born in 1997 in Yeghegnadzor, Armenia, grew up in Minsk, Belarus, before emigrating to France with her mother in 2014. She has been singing since her early childhood and, based in Tourcoing, enrolled at the Conservatoire de Lille. Thomas, born in 1987 in Lille and an accomplished jazz musician from a family of musicians, also attended the conservatory. One evening in 2018, they met by chance during a jam session in a music bar in Vieux-Lille, l'Intervalle.
In March and April 2020, while many countries hit by the COVID-19 pandemic were in lockdown, Ladaniva published two videos, "Vay Aman" and "Zepyuri Nman", which met with great success, particularly with the Armenian community. Then comes their video "Kef Chilini", which reached 18 million views in a few months. In 2023, Ladaniva released their first album, which is self-titled, produced and distributed by PIAS.
On 9 March 2024, Ladaniva were officially announced as the Armenian representatives for the Eurovision Song Contest 2024. On 13 March, "Jako" was revealed as their entry for the contest. They placed third out of 16 in the second semi-final on 9 May 2024 with 137 points and eighth out of 25 in the Grand Final on 11 May 2024 with 183 points, Armenia's best result since 2016.
Ladaniva's repertoire is inspired on one hand by traditional songs from Armenia, Russia, Romania and the Balkans, and on the other hand by music from Latin America, Africa and Reunion Island.
Ladaniva was awarded a Music Moves Europe Award via the Public Choice Award in 2022.
Nass El Ghiwane

Nass El Ghiwane (Arabic: ناس الغيوان) are a musical group established in 1970 in Casablanca, Morocco. The group, which originated in avant-garde political theater, has played an influential role in Moroccan chaabi (or shaabi).
Nass El Ghiwane were the first band to introduce Western instruments like the modern banjo. Their music incorporates a trance aesthetic, reflecting the influence of local gnawa music, and is inspired by ancient North African Sufi poetry, most prominently that of Abderrahman El Majdoub, whose work was a direct inspiration to the band. They are also credited with helping bring a new social movement to Morocco. The group was called “The Rolling Stones of Africa” by Martin Scorsese and was one of few Moroccan bands to receive international media attention.
In an interview with Al Bayan, Omar Sayed [ar] explained that, in Morocco, the term Nass El Ghiwane (ناس الغيوان "people of song") refers to practitioners of the malhun musical -.
The band is the focus of music documentary Trances, directed by Ahmed El Maanouni, who described Nass El Ghiwane as Morocco's soul music. Originally released in 1981, it was restored in 2007 by the World Cinema Foundation at Cineteca di Bologna /L’Immagine Ritrovata Laboratory. The film was picked specifically by Martin Scorsese for the World Cinema Foundation's first release and was screened at the Cannes Film Festival in 2007 and at Djemaa el-Fna square in Marrakesh, Morocco. The film has since been distributed by the Criterion Collection.
The band's song "Ya Sah" appears in the film The Last Temptation of Christ and on the associated album Passion – Sources. The film's director, Martin Scorsese, credits Nass El Ghiwane with opening a new universe to him.
Nass El Ghiwane's music was featured in the award-winning 2023 documentaryThe Mother of All Lies.
Live albums
Contributing artist
Casa Mureșenilor

Muzeul Casa Mureșenilor este unul dintre numeroasele muzee și case memoriale din Brașov.
Muzeul „Casa Mureșenilor” a fost înființat la Brașov în anul 1968. Din anul 1998 aceasta a devenit o instituție autonomă, centru al memorialisticii brașovene și naționale. Muzeul este dedicat familiei Mureșenilor, reprezentată de personalități precum Andrei Mureșanu (autor al versurilor Imnului național al României, "Deșteaptă-te, române!"), Iacob Mureșianu (redactor și proprietar al Gazetei de Transilvania între anii 1850-1877), Aurel Mureșianu (redactor al Gazetei de Transilvania între anii 1878–1910), ș.a.
Clădirea muzeului, situată pe Șirul Inului din Piața Sfatului la nr. 25, este monument istoric de valoare națională, cod LMI BV-II-m-A-11582.
Casa Mureșenilor a devenit muzeu în anul 1968, ca urmare a donației făcute de urmașii familiei Mureșianu. Ei au oferit statului român, în vederea organizării unui muzeu, spațiul necesar, inclusiv o colecție valoroasă de mobilier, pictură, sculptură și mai ales o arhivă de o mare valoare culturală, numărând peste 25.000 de documente. Din anul 1998 Muzeul Casa Mureșenilor este o instituție autonomă, în subordinea Consiliului Județean Brașov.
Tot în această casă a familiei Mureșenilor a funcționat pentru o perioadă și sediul redacției Gazetei de Trasilvania (apărută în 1838), precum și tipografia înființată în anul 1888 de Aurel Mureșianu în care s-a tipărit Gazeta.
Muzeul este consacrat memoriei mai multor membri ai acestei familii cu merite mari în viața culturală și politică a vremii lor. Arhiva familiei Mureșenilor este una dintre cele mai bogate și importante arhive de familie. Conducând timp de mai bine de o jumătate de secol „Gazeta Transilvaniei”, Mureșenii au corespondat cu aproape toți fruntașii politici ai vremii lor, atât din Transilvania cât și din celelalte provincii locuite de români.
În Arhiva Mureșenilor se găsesc și astăzi numeroase manuscrise ale membrilor familiei și ale corespondenților ziarelor conduse de ei.
Tot aici se află și documentele legate de istoria imnului „Deșteaptă-te Române”, creație a lui Andrei Mureșanu.
Pe lângă expozițiile permanenente și temporare, muzeul are și alte activități culturale, precum recitaluri și concerte de muzică clasică. Sala „Gheorghe Dima” din cadrul aceluiași muzeu este dedicată memoriei unuia dintre cei mai importanți animatori ai vieții culturale naționale de la sfârșitul secolului al XIX-lea și începutul secolului al XX-lea. Gheorghe Dima a lăsat muzicii românești o creație originală unitară, numărând peste 225 de titluri, fiind totodată dirijor și interpret pe numeroase scene de spectacol din țară și străinătate, având de asemeni o activitate didactică prestigioasă.
Muzeului „Casa Mureșenilor” i s-a adăugat secția memorială „Casa Ștefan Baciu”, din strada Dr. Gheorghe Baiulescu nr. 9, inaugurată în 24 iunie 2006.
Materiale media legate de Casa Mureșenilor la Wikimedia Commons
P.D. James

Phyllis Dorothy James, baroneasa James de Holland Park (n. 3 august 1920, Oxford, Anglia, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei – d. 27 noiembrie 2014, Oxford, Anglia, Regatul Unit), cunoscută mai ales sub denumirea P. D. James, a fost o scriitoare engleză de literatură polițistă, cel mai mult cunoscută pentru seria de romane cu polițistul și poetul Adam Dalgliesh. Scrie și romane distopice.
Nostra Aetate

Nostra Aetate (în traducere din latină, „În vremea noastră”) este declarația privind relațiile Bisericii cu religiile necreștine dată de al Doilea Conciliu de la Vatican. Adoptată cu 2.221 de voturi pentru și 88 împotrivă, exprimate de episcopii adunați, această declarație a fost promulgată la 28 octombrie 1965 de papa Paul al VI-lea.
Declarația începe cu o descriere a unității originii tuturor oamenilor și cu afirmarea credinței că toți se întorc la Dumnezeu; și astfel scopul lor este același. Introducerea descrie întrebările veșnice pe care omul și le-a pus de la începuturi, și felul cum diverse religii au încercat să le dea răspuns. Printre aceste răspunsuri, sunt amintite cele date de hinduși, budiști și de membrii altor credințe acestor întrebări filosofice. Se punctează dorința Bisericii Catolice de a accepta unele adevăruri existente în alte religii, în măsura în care ele reflectă învățăturile catolice și în care pot conduce sufletul omului la Hristos.
Partea a treia continuă afirmând că Biserica Catolică îi privește cu stimă pe musulmani, și arată punctele pe care Islamul le are în comun cu creștinismul și catolicismul: venerarea unui singur Dumnezeu, creatorul cerului și al Pământului, atotputernic și milostiv, care a vorbit oamenilor; respectul musulmanilor pentru Avraam și pentru Maria, și marele respect pe care îl au pentru Isus, pe care îl consideră a fi profet, dar nu Dumnezeu. Sinodul a cerut tuturor catolicilor și musulmanilor să uite de ostilitățile și diferențele lor și să lucreze împreună pentru înțelegere reciprocă.
Partea a patra vorbește despre legătura dintre oamenii „Noului Legământ” (creștinii) și cei ai „legământului lui Avraam” (credincioșii mozaici). Se afirmă că deși autoritățile evreiești din vremea respectivă au cerut moartea lui Isus, nu pot fi învinuiți pentru aceasta toți evreii din acea vreme, și cu atât mai puțin evreii din vremea noastră, repudiind astfel orice acuzație colectivă de deicid; „evreii nu trebuie prezentați ca fiind respinși sau blestemați de Dumnezeu”. Declarația deplânge toate manifestările de antisemitism.
Partea a cincea afirmă că toți oamenii sunt creați după chipul și asemănarea lui Dumnezeu, și că este împotriva învățăturilor Bisericii să se facă discriminări, să se urască sau să se hărțuiască orice persoană și orice grup de persoane pe baza culorii pielii, rasei, religiei, condițiilor de trai și așa mai departe.
Textul declarației Nostra Aetate nu a fost acceptat de clericii tradiționaliști care din acest motiv s-au rupt de Biserica Catolică și au întemeiat Societatea Sf. Pius al X-lea.
Lumea Looney Tunes

Lumea Looney Tunes (în engleză Looney Tunes Cartoons) este un serial de televiziune animat american dezvoltat de Pete Browngardt și produs de Warner Bros. Animation, bazat pe personajele din Looney Tunes și Merrie Melodies. Serialul a avut premiera mondială la Festivalul Internațional de Filme de Animație Annecy pe 10 iunie 2019, iar premiera oficială a fost în Statele Unite pe HBO Max (acum Max) pe 27 mai 2020.
Wile E. Coyote apare, dar nu vorbește.
Un film de lung metraj bazat pe serial intitulat Ziua în care Pământul a făcut bum! Un film Looney Tunes (titlu original: The Day the Earth Blew Up: A Looney Tunes Movie) a fost regizat de Browngardt și cosemnat de Kevin Costello, concentrându-se pe Daffy Duck și Porky Pig încercând să oprească o invazie extraterestră. Filmul a fost lansat la cinematografe pe 14 martie 2025. Filmul a fost plănuit să aibă premiera simultan lansat pe HBO Max și difuzat pe Cartoon Network ca parte a blocului de program ACME Night, deși în septembrie 2022 a fost anunțat că nu o să mai fie pe HBO Max. Un clip de un minut din film a fost pe 22 septembrie 2022, arătat mai tărziu în cadrul Festivalului Internațional de Animație Ottawa. Pe 26 octombrie 2023, s-a anunțat că filmul o să fie lansat îm schimb la cinematografe.
Adrian Oianu

Adrian Oianu (n. 19 iulie 1967, Constanța, județul Constanța) este primul designer român care a căutat și explorat tradiția poporului român, preluând elemente ale costumului tradițional și reinterpretându-le contemporan.
Adrian Oianu are o experiență de peste 25 de ani în industria modei, peste 100 de colecții semnate și peste un milion de produse unicat vândute în întreaga lume.
Adrian Oianu colectează cămăși populare vechi, pe care în mare parte le conservă într-o colecție unică de peste 100 de ii recuperate din diferite colțuri ale țării.
Pe cele aflate în condiții de degradare, le reciclează și reintroduce în circuitul vestimentar drept aplicații pe rochii, mantouri sau tricouri din jerse.
Adrian Oianu lucrează doar cu materiale din stoc, care sunt deja produse, pe care alții nu le-au mai cumpărat. Nu comandă la fabrici materiale special pentru el, pentru a proteja mediul:
Industria textilă poluează cel mai mult mediul, după vaci. Fumul de la textile și tăiatul pentru tipar, prin care se pierde 30% din material. Cele mai multe deșeuri industriale sunt din industria de țesături. Nu iau comenzi mari, nu merg la târguri, pentru că am material limitat.
Conacul Betegh din Câmpia Turzii

Conacul Betegh din str. Teilor nr. 10 din Câmpia Turzii, județul Cluj, este înscris pe lista monumentelor istorice din județul Cluj (cod LMI CJ-II-m-B-07557) elaborată de Ministerul Culturii din România în anul 2015.
Printre construcțiile civile mai vechi din Ghiriș-Sâncrai (azi înglobat în Câmpia Turzii, cartierul Sâncrai) se înscrie și acest conac, construit de către familia contelui Thoroczkai (mai târziu cumpărat de familia nobilului Betegh, de la care a preluat numele actual). A fost construit cu obișnuitul peristil de coloane albe la intrare.
Perechea de ctitori a dispus înscrierea blazoanelor nobiliare, atât cel al familiei soțului, cât și al familiei soției, iar sub blazoane era înscris anul construirii: MDCCCXXVIII (1828), anul fiind în prezent șters. Pe blazonul din stânga apare un luptător care ține în mână o sabie, în care este înfipt un cap de animal. Pe blazonul din dreapta apare peștele somn, soarele și luna (ultimele două apar și pe steagul secuilor). Prezentarea unor blazoane alăturate semnifică unirea sau contopirea a două familii nobiliare. Coroana de deasupra blazoanelor reprezintă supunerea familiilor nobiliare regalității (regatul ungar sau monarhia habsburgică).
În prezent clădirea este sediul Grădiniței de Copii nr. 3 "Pinocchio".
Dan Air (Romania)

Dan Air, formerly named Just Us Air, is a Romanian airline headquartered in Bucharest. It started regular passenger flight operations under its own brand in June 2023, after previously operating charter flights and wet lease flights with its own aircraft for various other airlines since its foundation at the end of 2017.
The airline commenced operations in early 2018 under the name Just Us Air, and it rebranded to its current name in late 2021.
The company began regular passenger flights under its own brand in June 2023, from the Henri Coandă International Airport in Bucharest, Romania, and from the new airport in Brașov, Romania. It currently flies only to destinations in Western Europe, but from November 2023, it is set to also fly to Israel and the United Arab Emirates.
Flights from the Bucharest–Otopeni airport were merged with the ones from the Brașov airport heading for and arriving from the same destinations, due to the latter one's operating schedule only between 07:00 and 19:00.
The company stopped operating flights from the Bucharest–Otopeni since July 2023 and during the second half of the year, increasing focus on the Brașov airport instead. In December 2023, the company moved all of their flights to the George Enescu International Airport in Bacău, where they opened a completely new selection of routes to ten destinations across Europe.
In July 2024, the Romanian Civil Aeronautical Authority (RCAA) had repeatedly delayed the registration of Dan Air's 2nd aircraft (YR-RAM), causing daily financial losses. As of October 2024, Dan Air's 3rd Airbus A320 (YR-JUL) is still being used by Romanian low-cost carrier Animawings, after being leased from Dan Air in April 2024.
As of December 2024, Dan Air operates scheduled flights to the destinations shown below:
As of December 2024, the Dan Air fleet consists of the following aircraft:
In the past, the company also operated the following aircraft types:
Media related to Dan Air (Romania) at Wikimedia Commons
Piața Unirii, Cluj-Napoca

46°46′10″N 23°35′24″E﻿ / ﻿46.769306°N 23.59°E﻿ / 46.769306; 23.59
Piața Unirii (Romanian for Union Square) is the largest and most important square in the Romanian city of Cluj-Napoca. The square is one of the largest in Romania, with dimensions of 220 m by 160 m. The central district of the city spreads out from this square. The St. Michael's Church, with the highest church tower in Romania (80m), is the second largest Gothic-style church in Romania. The church was constructed in two phases. The first from 1316 to 1390 and the second from 1410 to 1487. Also, the statue of King of Hungary Matthias Corvinus is located here.
The old town hall, the National Museum of Art, the Josika Palace, and the Rhédey palace can also be found here.
The Piața Unirii was originally called Nagypiac in Hungarian (Piața Mare in Romanian), meaning "Big Market Square", as opposed to the Kispiac ("Little Market Square"), which is now the Museum Square.
Dream Street (British TV series)

Dream Street is a British children's television series that ran from 6 May 1999 to 2002 on CITV, and from 7 October 2002 to 28 February 2003 on Nick Jr UK. The show is narrated by British comedian Russ Abbot, and was aimed at children aged from 2 to 7. The show features talking toy vehicles, which were radio controlled in real time.
CITV, the original broadcaster, repeated the series from 2008 to 2009. The show returned to television in 2017, with updated effects and CGI elements.
There have been VHS and DVD releases of the series by Carlton Video.
Scindapsus pictus

Scindapsus pictus—commonly called satin pothos, silver pothos, or silver vine—is a species of flowering plant in the aroid or arum family, Araceae, native to Bangladesh, Borneo, India, Java, Peninsular Malaysia, the Philippines, Sulawesi, Sumatra, Taiwan and Thailand. The Latin specific epithet pictus means "painted", referring to the variegation on the leaves.
Capable of growing to around 3 m (10 ft) tall, S. pictus is an evergreen climber (liana), growing upwards and out from roots and ending in the newest leaf. Along the underside of the vine (which is the plant's stem) are nodes, generally appearing every few centimeters, which produce anchoring roots that enable the plant to grow taller and find more light. The roots are sticky to the touch and will adhere to any firm surface, including rocks, cement, brick, logs and trees. Adjacent to each root node is usually a leaf node, sprouting from the opposite (top) side of the vine. Unlike other related genera, the leaves are a matte, seafoam-pine green hue, often covered in silver blotches of variegation. Similar to other aroid genera (such as Epipremnum or Syngonium), the insignificant flowers of S. pictus are rarely seen in cultivation, as vegetative reproduction (i.e., taking cuttings or root division) is the most common method of propagation.
With a minimum outdoor temperature requirement of 15 °C (59 °F), this plant is widely cultivated as a houseplant in temperate regions around the world, and outdoors in appropriate climes. It typically grows, somewhat slowly, to around 90 cm (35 in). However, if provided with an adequate support structure, such as the side of a building or a wall, or a tree or a wide pole, S. pictus vines often grow faster and higher towards sunlight, with the leaves eventually "shingling" (growing in a flattened position) against the support, in an effort to achieve maximum photosynthetic benefit beneath the forest canopy.
Several hybrids, varietals and cultivars of Scindapsus pictus have been developed, each one differentiated by varying amounts of silvery-gray markings, set against a backdrop of teal to pastel-green foliage.
Izarra (liqueur)

Izarra means “star” in Basque, and is a brand of liqueur that was created in 1906 in Hendaye, in the Basque Country, by the botanist and pharmacist Joseph Grattau.
Izarra is a liqueur made from a distillate of plants, spices and 2 macerations, prunes and walnut husks. After being heated in a copper still, the distillate is blended with armagnac in accordance with the original recipe.
A symbol of the Basque Country, Izarra was acquired by Cointreau SA in 1981 then sold in 2015 to Spirited Brands Limited, and has been distributed by the Vedrenne group since 2018.
Izarra can be enjoyed in cocktails, as a long drink or neat as an after-dinner liqueur.
In the course of its history, it has crossed paths with Ernest Hemingway, Nikita Khrushchev and French chef Pierre Gagnaire.
There are two types of Izarra :
The liqueur was inspired by a formula dating from 1835 that Joseph Grattau discovered when he set up his business in Bayonne.
To recreate the original flavour, the recipe was revised in 2019, with a greater concentration of plants and a reduced sugar content.
Green and yellow Izarra have a common base of ten plants and spices that are first distilled in a copper still. A simple spirit is produced, of which only the heart or “middle cut” is retained. This is then blended with a mixture of walnut husks and prunes which has itself been macerated several months in pure spirit.
Finally, for green Izarra, the master distiller adds some armagnac and a little sugar to obtain Izarra, known in its glory years as “sunshine in a glass”.
For yellow Izzara, the final blend includes honey which is added after various macerations in alcohol and armagnac.
Six top French mixologists have created Izarra-based cocktails of which the most well known are:
Several new cocktails have been developed since 2018:
Red Hook, U.S. Virgin Islands

Red Hook is a suburban port census-designated place (CDP) located on the east side of Saint Thomas in the East End subdistrict. It is the least populated town or CDP in the Virgin Islands with a population of 225 according to the 2020 Census. This east end CDP features an unofficial "town" of red-tiled roof homes and businesses dotting a rolling coastline that overlooks Pillsbury Sound and the island of St. John. Red Hook hosts several hotels, marinas, a busy port, and other key items of the east side of St. Thomas (East End (pop. 7,672)).
The Ivanna Eudora Kean High School is the only public or private school in Red Hook. It is a part of the St. Thomas-St. John School District. It is only one of two public high schools on the island of St. Thomas. The high school currently serves as the public high school for the eastern part of the island of St. Thomas and the island of St. John USVI.
Red Hook is a port CDP. The CDP is primarily made up of facilities to service the yachting community. Red Hook contains a ferry terminal, car ferry dock, a marina village and multiple shopping, dining, and entertainment options.
The Urman Victor Fredericks Marine Terminal serves as the only ferry terminal to surrounding islands from the CDP of Red Hook. From the terminal nonstop service to Cruz Bay, St. John and Tortola in the British Virgin Islands.
The Noel "Breeze" Boynes Sr. Car Ferry Dock, located at the Urman V. Fredericks Marine Facility in Red Hook, is named in honor of Captain Noel "Breeze" Boynes Sr. This dock is primarily utilized by barge companies that operate daily scheduled services, transporting cargo and vehicles between St. Thomas and St. John.
The VITRAN (Virgin Island Public Transit) system is a comprehensive public transportation system serving the U.S. Virgin Islands. It provides accessible public transportation across the major islands of St. Croix, St. John and St. Thomas. The system encompasses various modes of transportation, including buses, paratransit services and ferries connecting major towns, tourist destinations, transportation hubs, and islands.
The VITRAN ferry service operates only from Red Hook on St. Thomas connecting the public to Cruz Bay .
In the USVI, highways and major routes beginning with 3-4 are located on St. Thomas. A few of these highways and routes pass through or border the CDP of Charlotte Amalie East. Some of the major highways and roads include:
Azania Front Lutheran Church

The Azania Front Lutheran Church is a Lutheran church in Dar es Salaam, Tanzania, serving as a cathedral for the local diocese. It is among the most well-known landmarks and tourist attractions of the city. It is in the city center, close to the ocean, facing the harbour. It was built by the German missionaries in 1898, in the Bavarian style of the time, with a red-tiled roof, tiled canopies over the windows and bright white walls.
6°49′03″S 39°17′28″E﻿ / ﻿6.8176°S 39.2912°E﻿ / -6.8176; 39.2912