davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Robin Schreiber

Robin Schreiber (born 1949 or 1950), better known as Dance Cam Mom or Sweater Mom, is an American superfan of the Golden State Warriors of the National Basketball Association (NBA). A Warriors season ticket holder since the late 1980s, she dances at home games in a blue and gold sweater—the Warriors' team colors. She was often shown dancing in her trademark Christmas sweater on the jumbotron at Oracle Arena, the Warriors' former home arena. She has continued to perform at their new arena, Chase Center.
Schreiber was born in Oakland, California, and her family moved to Belmont when she was six. Her father was a graduate of the University of California, Berkeley, and she grew up rooting for Cal sports with him. In high school, she began watching the Warriors together with her dad.
Schreiber studied art in college and taught history and art in the San Francisco Peninsula before retiring from teaching after 35 years. She became a freelance artist.
Schreiber's Warriors Christmas sweater was purchased after Golden State became NBA champions in 2015. It was originally intended to be a gift for her son, but her husband erroneously purchased it in a women's size. They convinced her to wear it to a game in December 2015, when they pushed her up to dance and she was caught on camera. Schreiber had been shown on the screen over 20 times before becoming a viral sensation after her dance during a Warriors win against the Dallas Mavericks on November 9, 2016, the day after the 2016 U.S. presidential election. She said her performance that night was motivated by the "tough election" and feeling as if people needed to be cheered up. In December, she performed on the court during a break with the Warriors dance team in a holiday routine featuring the dancers in Santa outfits and she in her signature sweater.
TNT flew her out to the 2017 NBA All-Star Weekend in New Orleans, where they filmed her dancing with Golden State player Stephen Curry. After the Warriors won the NBA championship in 2017, NBC Sports invited Schreiber to ride in a bus with other San Francisco Bay Area celebrities behind the Warriors players in their victory parade. In November 2017, Curry wore shoes featuring designs in honor of her and her sweater. In 2018, she appeared on camera at a San Jose Sharks ice hockey game at SAP Center, dancing with their mascot, SJ Sharkie, at her side.
KPMG Children's Books Ireland Awards

The KPMG Children's Books Ireland Awards, previously known as the CBI Book of the Year Awards (Irish: Duaiseanna Leabhair na Bliana CBI) and the Bisto Book of the Year Awards, are literary awards presented annually in the Republic of Ireland to writers and illustrators of books for children and young people. The Awards are run by Children's Books Ireland (CBI) and are open to authors and illustrators born or resident in Ireland; books may be written in English or Irish. Many bestselling, internationally renowned authors have won a "Bisto", including Eoin Colfer, John Boyne and several times winner Kate Thompson.
The awards were sponsored by Bisto (Premier Foods) from their inception.
First awarded in 1990 (with the Book of the Decade Awards), there are currently seven prizes awarded:
Previously the winner of Book of the Year won a perpetual trophy and €10,000; the 3 winners of the Merit Awards (the Honour Award for Illustration, the Honour Award for Writing, the Judges' Special Recognition Award) shared a combined prize fund of €6,000; the Eilís Dillon Award winner for first time writers also won a trophy and €3,000. Currently there is a €6,000 prize for the Children’s Book of the Year and a €2,000 prize each for the Honour Award for Fiction, the Honour Award for Illustration, the Eilís Dillon Award, The Judges' Special Award, and The Junior Juries' Award.
In 2010, the Children's Choice award was introduced to mark the 20th anniversary of the Bisto Book of the Year Awards. It was chosen by 10 Junior Juries from all around Ireland, and was awarded to Jane Mitchell's Chalkline. The Judges' Special Recognition Award was not awarded in 2010.
Source: Children's Books Ireland
Fiction: Run with the Wind; Run to Earth; Run Swift; Run Free by Tom McCaughren, Jeanette Dunne (Wolfhound Press)
Information Books: Exploring the Book of Kells: Brendan the Navigator by George Otto Simms, David Rooney (O'Brien Press)
Books for Young Readers: Grandma's Bill by Martin Waddell, illus. Jane Johnson (Simon & Schuster)
Irish Language: An Chanáil by Marie-Louise Fitzpatrick, transl. Bernadine Nic Ghiolla Phádraig An Gúm
Dutton Children's Books

Dutton Children's Books is a US publisher of children's books and a division of the Penguin Group. It is associated with the Dutton adult division. It was previously an imprint of E. P. Dutton, prior to 1986. They have been publishing books since 1852.
Dutton has published the Winnie-the-Pooh books by A. A. Milne in the USA since the 1920s and in Canada since the 2000s.
Viking Press

Viking Press (formally Viking Penguin, also listed as Viking Books) is an American publishing company owned by Penguin Random House. It was founded in New York City on March 1, 1925, by Harold K. Guinzburg and George S. Oppenheimer and then acquired by the Penguin Group in 1975.
In 1933, Viking Press founded a department called Junior Books to publish children's books. The first book published was The Story About Ping in 1933 under editor May Massee. Junior Books was later renamed Viking Children's Books. Viking Kestrel was one of its imprints.
Its books have won the Newbery and Caldecott Medals, and include such books as The Twenty-One Balloons, written and illustrated by William Pene du Bois (1947, Newbery medal winner for 1948), Corduroy, Make Way for Ducklings, The Stinky Cheese Man by Jon Scieszka and Lane Smith (1993), The Outsiders, Pippi Longstocking, and The Story of Ferdinand. Its paperbacks are now published by Puffin Books, which includes the Speak and Firebird imprints. In 2023, Tamar Brazis was named v-p and publisher of Viking Children's Books.
The Viking Critical Library offers academic editions of literary texts. Like W. W. Norton's Norton Critical Editions, all titles print the text alongside a selection of critical essays and contextual documents (including relevant extracts from the author's oeuvre). The series, which only saw sporadic publications in the late 1970s and late 1990s, has been dormant since 1998, with no new titles released since then. However, a number of existing titles remain in print.
Room box

A room box is a display box used for three-dimensional miniature scale environments, or scale models. Although the name would suggest room boxes generally only represent typical rooms such as those found in houses or other buildings (bedrooms, kitchens, offices, etc.), room boxes are used for all sorts of environments – exterior views as well as interior ones, realistic ones as well as fantastical ones. While some miniaturists concentrate their efforts specifically on room boxes, many use them to take a break from larger projects, such as dollhouses or miniature villages, to create a smaller environment on a different theme. A room box can be tailored to one’s interests or mirror an important step in life - for example, a bakery or restaurant scene might be created by or for a baker or cook, and a wedding dress storefront might be created for a bride to be or as a reminiscence of one's wedding. Making a room box is often a first step to learning new techniques in miniature making; such projects are popular at miniaturists' events where attendees have only 1–2 days to make and finish a project. Once techniques are perfected in these smaller settings, craftspersons and hobbyists often reapply them to larger projects.
Room boxes are a cost- and time-effective way to make miniature settings without attempting larger setups such as a dollhouse or train set. Commercially bought room boxes tend to be made of wood, pressed wood products or plywood, with the top and front window made of removable clear acrylic that lets in light and enables access and viewing from two perspectives. Dimensions usually meet standard dollhouse proportions ("1:12 scale" in dollhouse speak means that 1" in the dollhouse world represents 1' in the real world), but anyone can make a room box from a leftover shoebox, orange crate, etc. and adapt an idea to suit the box's scale. Since any material can be used, whether leftover or new, people of all economic classes express themselves through this craft.
One elaborate example of 1:12 scale miniature rooms are the 68 miniature Thorne Rooms, each with a different theme. They were designed by Narcissa Niblack Thorne and furniture for them was created by craftsmen in the 1930s and 1940s. They are now at the Art Institute of Chicago, Phoenix Art Museum. As evidenced in the recent increase in craft book and magazine publishing on different types of miniatures, interest in making room-boxes for miniature settings has steadily grown since the 1990s. Room boxes have even found a place during prime-time television: the winter 2007 season of CSI: Crime Scene Investigation included a clever storyline recurring throughout the season, where a murderer named The Miniature Killer leaves clues for investigators in the form of intricately made 3-D room boxes showing scenes of the crimes she committed, reproduced in scale miniature.
List of Heartland episodes

Heartland is a Canadian family drama television series which debuted on CBC on October 14, 2007. Heartland follows sisters Amy and Lou Fleming, their grandfather Jack Bartlett, and Ty Borden through the highs and lows of life at their horse ranch in the fictional town of Hudson, Alberta.
The plot focuses on Amy, who inherited her mother's ability to heal abused and damaged horses after a tragic accident that led to significant changes in the lives of the characters.
Heartland airs in Canada on CBC at 7 pm (7:30 pm in Newfoundland) on Sundays. The series also airs in the United States on the UpTV and formerly on the defunct Light TV digital broadcast network. It is also distributed online on Netflix internationally (excluding Canada). The series previously also aired on The CW before being transferred solely to UP by 2010. The show became the longest-running one-hour scripted drama in Canadian television history on October 19, 2014, when it surpassed the previous 124-episode record set by Street Legal. As of December 8, 2024, 269 episodes of Heartland have aired, concluding the eighteenth season. The fourteenth season premiered in Canada on January 10, 2021, and airing later in the United States on UP's UP Faith and Family streaming service on May 6, 2021 and premiered on linear Up TV starting July 8, 2021 as part of the summer Thursday night programming schedule. The fifteenth season premiered on Up Faith & Family starting in March 17, 2022 and premiered later on Up TV on May 19. The show was renewed for a 15-episode 16th season on June 1, 2022 and started production on the same day. It premiered in the fall in Canada and will premiere on June 1, 2023 on Up Faith and Family and in the summer on the main Up TV channel in the US. Up Faith and Family season 16, episode 10 was a 'mid-season finale'. Episode 11 was held until fall, September 21, 2023.
The film aired on CBC Television in Canada and the Hallmark Channel in the US (instead of UP TV, which did not air it until a few years later).
Episodes are released a week ahead on CBC Gem
Poet

Poet este un autor care compune versuri. Prin secolul XVIII și secolul XIX denumirea de „poet” în teritoriile locuite de germani era privită cu ironie. Adesea , termenul era identificat cu „amant” care recită versuri sub fereastra iubitei. Astfel, în germană poetul serios este denumit „dichter”, fiind apreciat ca orice autor de operă literară de altă natură. Din punct de vedere etimologic „poet” provine din limba greacă („poietes” sau în latină „poeta” înseamnă „cel care compune opere literare”). Până în secolul XVIII erau numiți poeți cei care compuneau versuri pentru opere muzicale, dar treptat aceștia vor fi numiți „libretiști”.
Petre Stoica (poet)

Petre Stoica (n. 15 februarie 1931, Peciu Nou, județul Timiș – d. 21 martie 2009, Jimbolia, județul Timiș) a fost un poet, traducător, publicist, colecționar de presă și bibliofil român, considerat scriitorul cu cea mai mare longevitate literară . A fost unul dintre întemeietorii spirituali ai „generației 60” alături de Nichita Stănescu, Matei Călinescu, Mircea Ivănescu, Cezar Baltag, Modest Morariu, Vasile Gordu.
A tradus în limba româna operele unor importanți scriitori germani, fiind autorul antologiilor ”Poezia germana modernă” (1967) si ”Poezia austriacă modernă” (în colaborare cu Maria Banuș - 1968).
El însuși este prezent în:
9783746092003;
A participat la numeroase colocvii, congrese pe teme literare și la festivaluri internaționale de poezie ce au avut loc la: Frankfurt pe Main, Sonnerberg, Berlinul de Vest, Leipzig, Dusseldorf, Lindau, Manheim, Marburg, Viena, Graz, Lindabrum, Zagreb, Bled, Budapesta, Rotterdam, Moscova, Sofia etc... și e tradus în sârbă, germană, maghiară, slovacă.
A primit numeroase dinstincții si premii literare, printre care:
A fost numit Cetățean de onoare al orașului Jimbolia și al municipiului Botoșani și membru onorific al "The Paradoxist Literary Movement Association" - Phoenix, AZ, SUA. A fost decorat cu Ordinul național "Pentru Merit" in grad de Cavaler , și a primit Diploma specială a comunității foștilor germani din Banat.
Format:Generația 1960
Poet național

Poetul național este un poet susținut de tradiție și de aprecierea populară, reprezentând identitatea, credințele și principiile unei anumite culturi naționale. Poetul național ca erou cultural este un simbol de lungă durată, care trebuie distins de titularii succesivi ai unei funcții de poet laureat desemnat birocratic. Ideea și onorarea poeților naționali a apărut în principal în timpul romantismului, ca figuri care au ajutat la consolidarea statelor naționale, deoarece a asigurat validarea grupurilor lor etno-lingvistice.
Cei mai mulți poeți naționali sunt figuri istorice, deși câțiva scriitori contemporani care activează în literaturile naționale care sunt relativ noi sau au „reînviat” sunt, de asemenea, luați în considerare ca poeți naționali. Deși nu sunt aleși oficial, poeții naționali joacă un rol în modelarea înțelegerii unei țări despre sine. Unele națiuni pot avea mai mult de un poet național, ideea de unul singur este întotdeauna o simplificare. Poetul național „trebuie să scrie o poezie ce este identifică îndeaproape cu cauza națiunii sau este gândită pentru a face acest lucru”, cu o presupunere suplimentară că „un poet național trebuie să scrie într-o limbă națională/populară”.
Următoarea este o listă de națiuni cu posibilii poeții naționali asociați. Nu este o listă de state sau țări suverane, deși multe dintre națiunile enumerate pot fi, de asemenea, și state. Termenii „națiune” (ca concept cultural), „țară” (ca concept geografic) și „stat” (ca concept politic) nu sunt sinonimi.
Ion Bogdan Lefter

Ion Bogdan Lefter (n. 11 martie 1957, București) este un poet și eseist, critic și istoric literar român.
A absolvit Colegiul Național „Sf. Sava” din București (1976), apoi, Facultatea de Limbi și Literaturi Străine a Universității din București, specialitatea Limba și literatura engleză - Limba și literatura română (1981). A fost director fondator al revistei „Observator cultural”. A fost redactor-șef al revistei literare „Contrapunct” și analist politic al postului de radio Europa Liberă, secția română. De asemenea, este prozator și analist politic. A fost unul dintre reprezentanții curentului optzecist în literatura română. În prezent, este profesor universitar doctor la Facultatea de Litere a Universității din București și director editorial al revistei „aLtitudini”. Organizator al „Cafenelei critice”, care se ține cu unele întreruperi din 1990 în barul Facultății de Litere iar în prezent la ClubA. Seria recentă a ajuns la cea de-a doua sută ediție. De asemenea, director al Școlii Doctorale a Facultății de Litere. În perioada 1979-1983 a fost membru activ al Cenaclului de Luni al Centrului Universitar București și al cenaclului Junimea al Universității din București. Este căsătorit cu scriitoarea Simona Popescu, profesor la aceeași facultate.
În urma participării la Cenaclul de Luni coordonat de Nicolae Manolescu, debutează în volumul colectiv Cinci. Un an mai târziu îi apare separat volumul de debut personal Globul de cristal, care conține o poezie eterată, ermetică în tradiția Ion Barbu, Camil Petrescu etc.
În 1986 îi apare volumul de debut în critica literară, o monografie dedicată lui Alexandru Ivasiuc, care primește în același Premiul G. Călinescu. Din 1998 publică foarte multe cărți, aproximativ două- trei volume pe an, dintre care cele mai importante sunt Bacovia, un model al tranziției, un foarte interesant eseu despre poezia lui George Bacovia, și Recapitularea modernității, un studiu de istorie literară care rezumă teza sa de doctorat.
Roman (literatură)

Romanul este specia genului epic, în proză, de mare întindere, cu o acțiune complexă care se desfășoară pe mai multe planuri narative, cu personaje numeroase a căror personalitate este bine individualizată și al căror destin este determinat de trăsături, de caracter și de întâmplările ce constituie subiectul operei.
Romanul poate fi istoria unui accident, unui incident, poate fi o lume, o lume fictivă, detaliată până la ultima resursă posibilă de imaginație a scriitorului respectiv. Este cea mai adâncă formă în scris existentă. Nu e neapărat structurată pe planuri de acțiune, dar implică niveluri de semnificație paralele.
Structura romanului este dialogică, potrivit formalistului rus Bahtin sau panoramică, potrivit altor teoreticieni ai romanelor.
În mod curent un roman este o ficțiune în proză de dimensiuni mari. Poate fi un roman de acțiune, polițist, de dragoste poate prezenta valori psihologice sau doar un studiu social.
Cum spunea Raymond Queneau, „nu contează dacă cineva privește un număr nedeterminat de personaje aparent reale într-un spațiu ficțional prelungit de-a lungul unui număr nedeterminat de pagini sau capitole. Rezultatul va fi întotdeauna un roman”.
Naratologia îl definește însă drept o operă extinsă în proză care are forma unei povestiri în cele mai multe dintre cazuri. Romanul este mai lung și mai complex decât o povestire sau o nuvelă și nu respectă restricțiile impuse prezente în teatru sau poezie.
Pe la mijlocul secolului al XII-lea, în Franța „roman” însemna orice scriere care nu era în limba latină (ci într-unul din numeroasele dialecte populare - franceza timpurie). Dezvoltarea prozei începând cu secolul al XIII-lea face ca termenul să capete sensul mai restrâns de lucrare a genului narativ: povestire în care un autor descrie peripețiile unui erou, cavaler, sau în orice caz un personaj remarcabil.
Romanul este o creație epică în proză de mari dimensiuni cu o acțiune complicată și de mare întindere, structurată pe mai multe planuri la care iau parte numeroase personaje, dintre care unora li se realizează un portret amplu iar intriga este complicată. Apar indicii de timp și spațiu. Întâmplările romanului se petrec în interval mare de timp și în mai multe locuri. Fiindcă este o creație epică are un subiect structurat pe momentele subiectului. În roman apar conflicte puternice: principale și secundare; exterioare și interioare.
Facultatea de Limbi și Literaturi Străine a Universității din București

Facultatea de Limbi și Literaturi Străine este o facultate din cadrul Universității din București. O parte a facultății este situată pe strada Edgar Quinet, în vechea aripă a Palatului Universității din București alături de Facultatea de Litere, iar corpul central se află în vechea clădire de pe strada Pitar Moș.
Cei 160 de ani de istorie a Universității din București sunt totodată o istorie mereu ascendentă a predării limbilor și literaturilor străine. Începutul s-a făcut, cum era și firesc, cu latina și greaca veche, care s-au predat chiar de la înființarea Universității din 1864. Zece ani mai tîrziu, în 1874, prin marele B. P. Hasdeu, care își începe cursul său de Filologie Comparată Indo-Europeană, Universitatea întră în circuitul de mari și incontestabile valori europene.
Ultima jumătate de secol, pînă în zilele noastre, a înregistrat cea mai mare dezvoltare a învățămîntului de limbi străine la Universitatea din București. Trecînd prin diferite forme organizatorice, învățarea limbilor străine a devenit o preocupare majoră în cadrul Universității.
Un inventar al tuturor limbilor care s-au predat, în diferite ranguri și periodicități, ridică numărul acestora la cifra impresionantă de 44 de limbi. Astăzi se predau 37 dintre care persana, neogreaca, turca, catalana, rromani, slovena, croata, bulgara, coreana și suedeza nu se regăsesc în portofoliul programelor de studiu al altor facultăți.
Absolvenții facultății răspund, prin pregătirea lor, unei palete largi de oferte de muncă din varii domenii, precum învățămînt, cercetare, cultură, mass media, activități editoriale, relații internaționale. Este semnificativă înființarea secțiilor de Limbi Moderne Aplicate și a celei de Traducători-Interpreți.
Mari personalități care au predat sau care s-au format aici: B.P. Hasdeu, Tudor Vianu, Iorgu Iordan, Alexandru Graur, Ana Cartianu, Elena Vianu, Ion C. Chițimia, Irina Bădescu.
Domenii de licență: Limbă și literatură, Studii culturale, Limbi moderne aplicate (Traducere și Interpretare; Limbi Moderne Aplicate).
Specializări: Engleză (ZI), Franceză (ZI), Germană (ZI), Spaniolă (ZI), Italiană (ZI), Portugheză (ZI), Arabă (ZI), Chineză (ZI), Japoneză (ZI), Coreeană (ZI), Persană (ZI), Turcă (ZI), Rusă (ZI), Ucraineană (ZI), Polonă (ZI), Cehă (ZI), Slovacă (ZI), Sârbă (ZI), Bulgară (ZI). Maghiară (ZI), Slave (ZI), Filologie Clasică (ZI), Neogreacă (ZI), Norvegiană (ZI), Suedeză (ZI), Traducere și interpretare (ZI), Limbi moderne aplicate (ZI), Rromani (ZI), Studii Iudaice (ZI), Studii Americane (ZI).
Decan:
Prodecani:
David Bowie

David Bowie (nume real David Robert Jones; n. 8 ianuarie 1947, Greater London, Anglia, Regatul Unit – d. 10 ianuarie 2016, New York City, New York, SUA) a fost un cântăreț, compozitor, producător și inginer de sunet englez, câștigător a două premii Grammy.
Activ pe parcursul a cinci decenii de rock 'n' roll, frecvent reinventându-și muzica, Bowie este considerat de majoritatea comentatorilor muzicali drept un influent inovator, în special datorită lucrărilor sale din anii 1970. Bowie s-a inspirat dintr-o vastă paletă de subiecte din artă, filozofie și literatură.
Bowie a fost, de asemenea, un actor de film și teatru, regizor și artist vizual de videoclipuri muzicale.
A apărut pe scenă în filmul Omul căzut pe Pământ (engleză The Man Who Fell to Earth, 1976).
A murit pe data de 10 ianuarie 2016, la doar două zile după ce împlinise 69 de ani, în urma unei lupte de 18 luni cu cancerul.
Omul care a căzut pe Pământ (1976)
The Hunger(1983) -John Blaylok
Nebuloasa Bumerang

Nebuloasa Bumerang (numită și Nebuloasa-papion) este o nebuloasă protoplanetară situată la 5.000 de ani-lumină distanță de Terra, în constelația Centaurus. Temperatura interioară atinge 1 K (−272,15°C/−457,87°F), fiind cel mai rece loc cunoscut în Univers. S-a format din gazul scurs dintr-o stea și din nucleul său. Gazul s-a deplasat spre exterior cu o viteză de aproximativ 164·10m/s, extinzându-se în spațiu. Această expansiune cauzează temperatura foarte scăzută.
Nebuloasa Bumerang a fost fotografiată în detaliu de telescopul Hubble în 1998. Inițial, s-a crezut că este o stea sau un sistem stelar.
Comitatul Albany, Wyoming

Comitatul Albany, conform originalului din engleză, Albany County, este unul din cele 23 comitate ale statului american Wyoming. Sediul comitatului este localitatea Laramie.
Conform recensământului din anul 2000, populația comitatului a fost 32.014 de locuitori.
Comitatul Albany a fost fondat la 16 decembrie, 1868 din comitatul Laramie situat în Teritoriu Dakota, care la aceea vreme avea jurisdicție pe o parte din statul Wyoming de astăzi A devenit comitat în Teritoriul Wyoming la 19 mai, 1869.
Conform recensământului din anul 2000, comitatul Albany, Wyoming avea 32.014 de locuitori(8 loc./km²):
Potrivit Biroului Recensământului SUA, comitatul are o suprafață totală de 4.309 mile² (11.160 km²) din care 4.273 mile² (11.070 km²) este uscat și 36 mile² (93 km² )(0,84%) este apă.
Date: Wikidata - grafică realizată de Wikipedia
Sepia

Sepia este o culoare maro-roșcat, numită astfel după bogatul pigment maro închis obținut din sacul de cerneală al sepiei. Acest sac cuprinde două părți, una, glandulară, producând un pigment, melanina, alta servind de rezervor pentru acest pigment negru care, amestecat cu mucusul, formează cerneala. Cefalopodele expulzează la dorință această cerneală, într-un nor compact pentru a-și dezorienta agresorul și a-și masca o manevră de fugă. Acest nor pare să deseneze forma animalului și poate persista 10 minute.
Această cerneală este utilizată în bucătărie și în artele vizuale.
Culoarea sepia desemnează prin sinecdocă brun-violaceul obținut prin folosirea cernelei de sepie. În fotografie, un tiraj sepia este o imagine monocromă ale cărei valori întunecate sunt mai degrabă brune decât negre.
Cuvântul sepia provine din limba greacă σηπία, sēpía.
Cerneala de sepie servește la colorarea și parfumarea alimentelor, precum sunt pastele cu cerneală de sepie.
Calmarii cu cerneală de sepie (în spaniolă calamares en su tinta) sunt o specialitate a bucătăriei spaniole precum și a bucătăriei basce. Rizoto cu cerneală de sepia este o specialitate a bucătăriei italiene.
Cerneala sepia a fost folosită în mod obișnuit la scris în lumea greco-romană. Artiști au menținut-o în uz pentru desene până în secolul al XIX-lea. Grisaille este o tehnică de pictură dezvoltată în secolul al XIV-lea, în care o pictură este redată numai în tonuri de gri, sepia sau nuanțe de verde închis. În ultimul sfert al secolului al XVIII-lea, profesorul Jacob Seydelmann din Dresda a dezvoltat un proces de extragere și producere a unei forme concentrate de sepia pentru utilizare în acuarele și picturi în ulei.
Virarea sepia este un proces chimic folosit în fotografie care virează aspectul fotografiilor în alb-negru în tonuri sepia (maro). Acum culoarea sepia este adesea asociată cu fotografiile vechi. Majoritatea programelor de grafică digitală și multe aparate de fotografiat digitale includ un filtru de tonuri sepia pentru a imita aspectul tipăriturilor în tonuri sepia.
În anii 1940 în Statele Unite, până la apariția expresiei rhythm and blues (R&B) muzica destinată publicului afro-american a fost numită generic muzica negrilor sau muzică sepia. A existat o revistă pentru afro-americani, numită Sepia, care a existat din 1947 până în 1983 (deși numele Sepia i-a fost pus doar în 1953, după ce și-a schimbat proprietarul).
Aclamatul regizor rus Andrei Tarkovski a folosit un ton sepia în filmul său științifico-fantastic din 1979 Călăuza pentru a distinge vizual scenele din zona interzisă de lumea reală, care era prezentată în alb-negru.
Michael Angold

Michael Angold (n. 26 iunie 1940) este un istoric englez, Professor Emeritus de istorie bizantină și membru de onoare la Universitatea din Edinburgh.
A lucrat în domeniul istoriei medievale și renascentiste și s-a specializat în istoria Bizanțului, studiind în principal perioada dinastiei Comnenilor, precum și perioada târzie a istoriei bisericii bizantine. Este membru al Royal Historical Society.
Michael Angold a fost anterior responsabil pentru realizarea unei bibliografii a publicațiilor în limba engleză pentru Byzantinische Zeitschrift.
Listă de artiste plastice care au expus la Armory Show

Lista artistelor plastice care au expus la Armory Show, precum Lista artiștilor plastici care au participat Armory Show, deși nu este completă, include aproape toți artiștii plastici din Statele Unite și Europa, care au fost expuși în Armory Show din 1913.
Lista este în mare parte extrasă din presa timpului expoziției, și, mai ales, din catalogul jubiliar al expoziției, realizat în 1963, 1913 Armory Show 50th Anniversary Exhibition, organizată de Munson-Williams-Proctor Arts Institute.
Multe expoziții au fost organizate în spațiile vaste ale Gărzii Naționale ale Statelor Unite ale Americii, în varii arsenale, dar Expoziția Armory Show, în sine, se referă la Expoziția Internațională de artă modernă care a fost organizată de Asociația Pictorilor și Sculptorilor Americani (AAPS) și a fost deschisă în New York City, la arsenalul 69th Regiment Armory, de pe Lexington Avenue, între străzile 25 și 26, ținând de la 17 februarie 1913 până la 15 martie, al aceluiași an.
A fost prima expoziție de artă de anvergură națională (cu trei mari orașe participante) și tot prima de calibru mondial a artei moderne organizate în America, precum și una dintre numeroasele expoziții care au avut loc în spațiile vaste ale Gărzii Naționale și ale variilor arsenale ale acesteia.
Armory Show din 1913 a conținut aproximativ 1.300 de lucrări ale a 300 de artiști, atât bărbați cât și femei. Multe dintre lucrările originale s-au pierdut și unii dintre artiști au fost uitați.
Armory Show a devenit un eveniment legendar în istoria artei americane, introducându-i pe new-yorkezii uimiți, obișnuiți cu arta - „doar” cea „realistă”, în prea-plinul artei moderne. Expoziția, devenită inerent un uriaș spectacol, a servit drept catalizator pentru artiștii americani, care au devenit mai independenți, mai sofisticați, creându–și propriul limbaj artistic.
Următoarele artiste plastice (vizuale) au fost listate, în catalogul editat cu prilejul celei de-a 50-a aniversări (în 1963), ca fiind artiste vizuale expozante în prezentarea expoziției Armory Show, din 1913.
Următoarea prezentare este o listă de lucrări de artă prezente la Armory Show, fiind compilată din „The Armory Show at 100,” un catalog tipărit de New York Historical Society (Societatea istorică New York) și din diferite cataloage care au descris expoziția.
Următoarele imagini sunt lucrări expuse la Armory Show, dar pentru care imagini color nu sunt disponibile. Totuși, pot fi utile pentru identificarea lucrărilor arătate.
William Howard Taft

William Howard Taft (n. 15 septembrie 1857, Cincinnati, Ohio, SUA – d. 8 martie 1930, Washington metropolitan area, Virginia de Vest, SUA) a fost magistrat și politician american, cel de-al douăzeci și șaptelea președinte al Statelor Unite ale Americii, cel de-al zecelea Șef al Curții Supreme de Justiție a Statelor Unite ale Americii și lider al aripii conservative a Partidului Republican.
Alessandro Malaspina

Alessandro Malaspina (5 noiembrie 1754 – 9 aprilie 1810) a fost un nobil italian, care și-a petrecut cea mai mare parte a vieții ca ofițer maritim și explorator aflat în serviciul Spaniei. Din inițiativa Regalității spaniole, a întreprins o călătorie în jurul lumii între 1786 și 1788, iar apoi, între 1789 și 1794 o expediție de-a lungul și de-a latul Oceanului Pacific, explorând cea mai mare parte a coastei apusene a Americilor, de la Capul Horn până la Golful Alaskăi, străbătând insula Guam și Filipine și oprind în Noua Zeelandă, Australia și Tonga.
Ianus (zeu)

Ianus (sau Ianus bifrons) este una din cele mai vechi divinități din mitologia romană, zeul ușilor, al sărbătorilor și riturilor de trecere și al fenomenelor de tranziție. Luna ianuarie îi poartă numele.
Conform mitologiei, Ianus a fost fiul lui Saturn. Ca rege a domnit în Latium în epoca de aur. După moarte a fost divinizat fiindcă sădise în supușii săi moralitatea și evlavia. Ca zeu protector al Romei i se atribuia un miracol care a salvat cetatea de o invazie a sabinilor: în timp ce dușmanii se pregăteau să treacă peste zidurile Capitoliului, Ianus a făcut să țâșnească în fața lor un șuvoi fierbinte, care i-a silit să se retragă. În amintirea acestui fapt persista la Roma obiceiul de a lăsa în timp de război porțile templului lui Ianus deschise, pentru a-i da posibilitate zeului să vină în ajutorul romanilor. În timp de pace ele se închideau.
Ianus este înfățișat cu două fețe opuse: una cu privirea înainte, cealaltă, înapoi.
Eugenio Agneni

Eugenio Agneni sau Agnèni ( Sutri, Provincia Viterbo, n. 26 ianuarie 1816, Sutri, Lazio, Regatul Italiei – d. 25 mai 1879, Frascati, Lazio, Regatul Italiei) a fost un pictor italian care a realizat în principal pânze istorice.
Începând din 1833, la Roma, a început să lucreze cu pictorii Erzoche și Beretta din Bergamo, iar în cele din urmă a studiat cu Francesco Coghetti. În 1847 a ajutat la decorarea cu fresce a sălii tronului din Palatul Quirinale . De asemenea, a pictat fresce în Vila Torlonia din Porta Pia. A pictat episoade din viața lui San Vicenzo di Paola pentru capela sa din Montecitorio. Agneni s-a alăturat insurecției care a dus la scurta Republică Romană în 1849.
Când guvernul papal a fost restabilit, Agneni a fost nevoit să fugă și a plecat mai întâi la Savona, apoi la Genova (unde a pictat în frescă Palazzo Rocca), apoi la Florența, Paris și, în cele din urmă, la Londra, unde a pictat teme mitologice pe tavanul loggiei reginei de la Royal Opera House din Covent Garden și de la Palatul Buckingham. În 1859 și 1866, s-a întors în Italia pentru a se alătura grupului Garibaldini, în lupta pentru independența și unitatea Italiei. S-a întors apoi la Florența și, în cele din urmă, la Roma în 1870–1871.
La Roma, a fost numit de Papa Pius al IX-lea căpitan al Gărzilor Civile. Odată cu intrarea Statelor Papale în statul Italia, a continuat să lucreze pentru Roma. La Muzeul Civico din Torino a pictat Spiritele plecate ale marilor florentini protestează împotriva invaziilor străine.
NooSFere

NooSFere, creată în mai 1999, este o asociație care are ca scop promovarea științifico-fantasticului publicat în limba franceză. Principalul său vector de difuzie este un site web. Termenul "nooSFere", propus de Yann Minh, este derivat din noosphère (în franceză) - adică noosferă (din cuvintele grecești Νοῦς - minte și σφαῖρα - sferă, literalmente cu sensul de sfera minții).
Asociația a fost creată în mai 1999 după terminarea găzduirii gratuite a mai multor site-uri dedicate științifico-fantasticului. Webmasterii s-au reunit într-o asociație, cu ajutorul fanilor pentru a oferi găzduire comună acestor site-uri.
În asociație au intrat ulterior diverși profesioniști ai domeniului SF (scriitori, ilustratori, traducători, editori) pentru a ajuta la crearea unui site de referință pentru literatura imaginarului.
Această asociație găzduiește mai multe site-uri dedicate domeniului imaginației.
Conține o enciclopedie despre science fiction, numită Encyclopédie de l'imaginaire - Enciclopedia Imaginarului. Această enciclopedie se referă la toate publicațiile (cărți sau benzi desenate în limba franceză, realizate în domeniile science fiction, fantezie, fantasticși utopie. Conține fragmente de romane, povestiri și texte nepublicate. Critici și texte din reviste, cum ar fi Fiction, Galaxies sau Bifrost, sunt disponibile pe site, constituind o amintire reală a genului.
Partea bazei de date a site-ului este accesibilă în mai multe limbi prin intermediul site-ului nooSFere Babel.
Alte rubrici :
NooSFere a primit premiul [1]grand prix de l'Imaginaire din 2005 și premiul ESFS pentru "cea mai bună publicație pe Internet, alta decât un fanzin", premiu acordat în timpul Eurocon 2018.
Visual kei

Visual kei (ヴィジュアル系, bijuaru kei, lit. "visual style" sau "visual system") este o mișcare printre muzicienii japonezi, care se caracterizează prin utilizarea a diverse nivele de make-up, coafuri înfoiate și costume viu colorate, uneori însoțite de estetici androgene. Unele surse prezintă visual kei ca un gen muzical, apărut pe bază de J-Rock în rezultatul fuziunii cu glam rock, punk rock și heavy metal. Totuși, asta vine în contradicție cu faptul că visual kei interpretează diferite genuri, inclusiv de cele care nu au legătură cu rockul cum ar fi muzica electronică, pop, etc. Alte surse, includ membrii mișcării, nu într-un gen muzical, ci într-o subcultură.
Gerardo Mello Mourao

Gerardo Mello Mourão (n. 8 ianuarie 1917, Ipueiras, Ceará, Brazilia – d. 9 martie 2007, Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Brazilia) a fost un poet brazilian, scriitor de ficțiune, politician, jurnalist, traducător, eseist și biograf, considerat o figură - cheie atât pentru epopeea națională, cât și pentru toată literatura de limbă portugheză. Mello Mourão a fost premiat pe scară largă, concurând chiar și pentru Premiul Nobel pentru literatură prin nominalizare de la Universitatea de Stat din New York.
Cele mai cunoscute lucrări ale sale sunt Invenția mării, cu care a câștigat Premiul Jabuti și trilogia Os Peãs. În ceea ce privește această trilogie, Ezra Pound a comentat: "În toată lucrarea mea, ceea ce am încercat a fost să scriu epopeea Americii. Cred că nu am reușit. Poetul din O País dos Mourões" a făcut-o. Mourão a fost lăudat și recunoscut de nume precum Jorge Luis Borges, Carlos Drummond de Andrade, Antonio Houaiss, Nélida Piñon, Alfredo Bosi, Dora Ferreira da Silva și Antônio Cândido. Zu seinen bekanntesten Werken gehören Invenção do Mar: Carmen sæculare (1997) und Os Peãs (1982). Er war auch bekannt für seine Beschäftigung mit ideologischen Bewegungen des 20. Jahrhunderts wie Faschismus und Kommunismus. Aus diesem Grund wurde Mourao 18 Mal festgenommen. Er wurde auch im Gefängnis gefoltert.
Viața sa privată a fost marcată de numeroase închisori, având în vedere implicarea sa în mișcările ideologice ale secolului XX. În tinerețe, el a aderat la integralism și a fost ulterior acuzat că a colaborat cu comunismul. În timpul dictaturii lui Getúlio Vargas, Mello Mourão a fost arestat de 18 ori. În perioada dictaturii militare braziliene, a fost dus la o anchetă și torturat, de această dată sub acuzația de a contribui la comuniști.
Poezia lui Mourao fi clasificată ca un experiment poetic, inserat într-un gen de expresie lirică. Poezia GMM se caracterizează printr-un dialog constant cu elemente ale canonului occidental legate de epic, în conformitate cu Ezra Pound, Fernando Pessoa și Walt Whitman. Cu toate acestea, lucrarea nu poate fi clasificată strict epic, întrucât nu folosește forma normativă a epopeilor clasice. De aici și caracterul fundamental modernă al poeziei lui Mourão.
Gen (muzică)

Un gen muzical reunește lucrări care abordează în mod asemănător melodia, armonia, ritmica, forma, orchestrația, textul literar (unde este cazul) și alte aspecte ale compoziției. O noțiune asemănătoare, cu un grad mai mic de generalitate, este stilul (al unei epoci, al unei școli, al unui autor).
În muzica cultă, noțiunea vizează în mod tradițional categoriile de compoziții ce urmează o schemă formală mai puțin strictă, remarcându-se în schimb prin trăsături orchestrale, melodice ș.a. De exemplu, sonata este considerată o formă (vezi forma de sonată), în vreme ce fuga sau concertul sunt genuri (fuga folosește procedee imitative într-un context formal destul de liber, iar concertul se remarcă în primul rând prin configurația orchestrală – unul sau mai multe instrumente soliste se află în dialog cu orchestra). Totuși, în ultimele decenii, accepțiunea de categorie a formei s-a folosit tot mai rar, iar denumirea de gen a ajuns să fie atribuită și formelor.
În muzica de consum, genul este rareori definit de structura formală (una dintre puținele excepții fiind dezvoltarea de tip repetitiv, întâlnită în genul hip-hop, în anumite ramuri ale muzicii electronice ș.a.); trăsături mai ușor de evidențiat precum orchestrația (în aproape toate genurile existente), armonia (de exemplu, în jazz), ritmica ș.a. sunt folosite pentru delimitarea genurilor. Muzica folclorică și cea religioasă furnizează cele mai vechi genuri de consum cunoscute (ele aveau un rol funcțional, ritual, „etic” și nu estetic); următoarele straturi aparțin muzicii ușoare și celei populare, apărute în perioade foarte apropiate.
Genuri noi pot apărea prin dezvoltarea de noi forme și stiluri de muzică, și de asemenea, pur și simplu prin crearea unei nou clasificări. Deși este conceput la crearea unui nou stil muzical să nu aibă nici o legătură cu genuri existente, stilurile noi apar de obicei sub influența genuri preexistente. Genealogia genurilor muzicale se reprezintă de multe ori sub forma unui grafic scris; întrucât noile genuri s-au dezvoltat sub influența celor mai vechi. În cazul în care două sau mai multe genuri existente influențează apariția unuia nou, se poate spune că a avut loc o fuziune dintre ele.
Poezie

Poezia (din grecescul "ποίησις", poiesis, care are sensul de "facere" sau "creare") este o formă de artă în care limba este utilizată pentru calitățile sale estetice și evocative, pentru a completa sau a înlocui semnificația sa aparentă. Poezia poate fi scrisă independent, în forma unor poeme discrete, sau poate apărea în conjuncție cu alte arte, în opere dramatice în versuri, imnuri sau texte ale unor cântece.
Discuțiile pe tema poeziei au o istorie lungă. Aristotel este unul dintre primii filosofi care au încercat să definească poezia în tratatul Poetica, care pune accent pe utilizarea discursului în retorică, dramă, cântec și comedie. Încercările de mai târziu de a defini poezia au pus accentul pe trăsături cum ar fi repetiția sau rima și au accentuat estetica prin care poezia se distinge de proză. Începând de la mijlocul secolului XX, poezia a fost uneori definită într-un sens larg, ca un act creativ fundamental care utilizează limba.
Curente actuale:
The Levant (poem)

The Levant (Romanian: Levantul) is a 1990 epic poem by the Romanian writer Mircea Cărtărescu. Consisting of twelve cantos in verse, the narrative begins in the early 19th century, and follows a band of Wallachian adventurers and pirates, who return to their native land in an attempt to overthrow an oppressor. Cărtărescu uses the poem to highlight oriental influences in Romanian culture.
Portrait of the poet Ilarie Voronca

Portrait of the poet Ilarie Voronca is a cubist painting by Victor Brauner, from 1925.
The painting is an oil on canvas with dimensions of 109 x 70 centimeters. It is in the collection of the Visual Art Museum, in Galați. The painting's sections blend together to give the entire thing a rhythm. Strong contrasts between the red, blue, and green shapes and the clear tones (white, grey, and ochre) in harmony with the energy of the geometric shapes make up the color range.
It is a cubist portrait of the Romanian poet Ilarie Voronca. They collaborated on "picto-poèsie." He also had his portrait painted by Robert Delaunay, and Marc Chagall.
Iancu Văcărescu

Iancu Văcărescu (1786–1863) was a Romanian Wallachian boyar and poet, member of the Văcărescu family.
The son of Alecu Văcărescu, descending from a long line of Wallachian men of letters — his paternal uncle, Ienăchiță Văcărescu, was author of the first Romanian grammar; Iancu was the grandfather of writer Elena Văcărescu. He received a quality education not only in Greek (the preferred language of teaching in Wallachia at the time), but also in German and French, and was well versed in Western literature.
A patriot during the Phanariote epoch, he sided with the national movement in 1821 (around Tudor Vladimirescu's Wallachian Uprising), and assisted in establishing the Romanian theatre, translating many books and plays from German and French into Romanian, notably the Britannicus of Racine, a literary event of no small importance at the time. He inaugurated modern Romanian poetry. During the debates in the National Assembly over the drafting of an organic law for the Danubian Principalities (see Regulamentul Organic), Văcărescu spoke out against Imperial Russian overseeing, and was placed under arrest before being exiled for the following years.
Văcărescu was also one of the founders of the modern Romanian school system. He wrote philosophical poems, and ballads that found their inspiration in folklore. The first volume of verse he published was in 1830.
Before the 1848 Wallachian revolution, he presided a literary society (Societatea Literară) which served as a front for the radical secret association Frăţia.
Văcărescu died in 1863.
Anti-poetry

Anti-poetry is a literary movement that advocates breaking with the usual conventions of traditional poetry. Early proponents of anti-poetry include the Chilean Nicanor Parra and the Greek Elias Petropoulos.
Parra, known as the father of anti-poetry, published his first collection of antipoems in 1954, rejecting the conventional belief that verse holds a mystical power. His poems have been described as prose-like, irreverent, and illuminating of human existential concerns.
Petropoulos sought to describe the art of anti-poetry in his Berlin notebook containing verses that included intentionally-made mistakes of prosody, grammar, and rhyme. An inspiration for many of his poems was the difficult atmosphere of the wall-divided Berlin where he resided. Petropoulos had come to believe that poetry centered on love and desire was too gentle for modern literature – that it was time for an anti-poetry incorporating anti-sentimental feelings.
During 5th century B.C, theatrical sketches called mimes were being introduced with ideas and languages that were determined to be anti-plays. There had been times when poets would turn against his/her own poetry in an antagonistic way. Anti poetry can be found and cited from the first poets of Italy and also (Dante, followed by Petrarch) as well as some other places in Europe. They made the decision to compose verses in vernacular rather than Latin, and were therefore behaving in an anti-poetic manner. Many playwrights, including William Shakespeare and Moliere, were cited for using anti-poetry within a verse play.
Anti-poetry has been picked up in the 21st century. Modern anti-poetry carries the same spirit as the early writers, but is still distinct in nature. In modern anti-poetry, punctuation is minimal and only used as necessary. Formatting and capitalization are simple and friendly to the eye. It also incorporates new vocabulary and depicts poetic images and scenes.
Taking inspiration from Dada and performance poetry anti-poetry reading performances have gained momentum in the Prague, Czech Republic. The Prague-based performance and poetics collective Object:Paradise began in 2019 by Tyko Say with the mission to make "poetry readings more inclusive and inter-disciplinary and less restricted to art cafes and turtlenecks". Since then, the collective has hosted performance poetry events which feature a variety of disciplines happening at the same time to highlight "everything that happens at a poetry reading besides the poetry reading itself".