davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Versus (programa de televisión)

Versus fue un programa televisivo del Perú que se emitía a través de la señal de CMD todos los domingos en la noche. En este programa, un grupo de panelistas ligados al fútbol comentan los resultados y partidos de los clubes aupiciados por CMD pertenecientes al fútbol peruano y las principales ligas del mundo.
Los primeros años del programa, era conducido por Gustavo Barnechea junto a Raúl Horacio Baldessari.
Con la partida de Barrenechea de la televisora, asumió la conducción central Alberto Beingolea. Al final, el panel quedó conformado por los exfutbolistas Manuel Barreto y Ramón Quiroga y los periodistas Daniel Peredo​ y Vicente Cisneros.
A principios del 2011 Alberto Beingolea se retira de la televisión para entrar en la política.​
El programa muestra un resumen de cada partido de la jornada, y luego los panelistas analizan las jugadas de los equipos aupiciados por CMD, dando mayor espacio al análisis de los cotejos de Alianza Lima, Universitario de Deportes y Sporting Cristal para al final elegir al "Jugador de la fecha" y el "Gol de la fecha".
Prensa libre (programa de televisión)

Prensa libre fue un programa televisivo peruano, de corte político, y bajo la conducción de Rosa María Palacios por América Televisión.
Prensa libre se estrenó en 2004.​ Este se caracterizó por el estilo propio que le impartió su conductora Rosa María Palacios y por el trabajo de sus reporteros, entre los que destacaba Isabel Rengifo.​ El programa hacía hincapié en el análisis jurídico de temas de actualidad y realidad nacional.​
Su principal competidor por la cuota de pantalla era el programa Hoy con Hildebrandt, conducido por César Hildebrandt, de línea política diferente.​ Sus enfrentamiento rozaban entre ellos cuando Hildebrandt criticaba a Palacios por apoyar a Alberto Fujimori, mientras que Palacios a su vez acusaba a Hildebrandt de velasquista.​
Luego de investigar el caso BTR, vinculado a los Petroaudios,​ el 27 de junio de 2011 fue el último programa de Prensa libre y Rosa María Palacios antes de su salida de América Televisión.​​​​​ Según El País, la salida estuvo relacionada con una censura editorial del canal.​ El exdirector del diario El Comercio, Alejandro Miró Quesado, admitió que se involucró cambiar el personal por parte de la directiva de la empresa.​​
Order of precedence

An order of precedence is a sequential hierarchy of importance applied to individuals, groups, or organizations. For individuals, it is most often used for diplomats in attendance at very formal occasions. It can also be used in the context of medals, decorations, and awards.
A person's position in an order of precedence is not necessarily an indication of functional importance, but rather an indication of ceremonial or historical relevance; for instance, it may dictate where dignitaries are seated at formal dinners. The term is occasionally used to mean the order of succession—to determine who replaces the head of state in the event they are removed from office or incapacitated—as this order often correlates with importance.
Universities and the professions often have their own rules of precedence applying locally, based (for example) on university or professional rank, each rank then being ordered within itself on the basis of seniority (i.e. date of attaining that rank). Within an institution, the officials of that institution are likely to rank much higher in the order than in a general order of precedence—the chancellor or president of a university may well precede anyone except a head of state, for example. The same might be true for a mayor in their own city.
What follows are the general orders of precedence for different countries for state purposes, such as diplomatic dinners. These are made under the assumption that such functions are held in the capital; when they are held in another city or region, local officials such as governors would be much higher up the order. There may also be more specific and local orders of precedence, for particular occasions or within particular institutions.
Libertarian Party (Argentina)

The Libertarian Party (Spanish: Partido Libertario, abbr. PL) is a political party in Argentina. It promotes elements of social conservatism and right-libertarianism, being supportive of economic liberalism and minarchism. In 2019, Javier Milei affiliated to the party and was chosen honorary president, the same year it joined the Avanza Libertad coalition. In 2021 it was one of the founding parties of the La Libertad Avanza coalition, led by Javier Milei. Milei ended winning the 2023 Argentine general election runoff, placed second in the first round of the general election and placed first in the Argentine primary election with 29.86% of the vote.
The party's ideology, according to its own platform, centers on libertarianism, advocating for free markets and a minimal and secular state, among other ideas. However, among its followers, there are positions ranging from classical liberalism and conservatism to anarcho-capitalism and cross-sectional approaches.
The party has obtained authorisation to support national-level candidacies. The establishment of the National Executive Board took place in Rosario, with the participation of libertarian leaders from various provinces. It is chaired by Ramiro Marra, who also holds the position of legislator in the Buenos Aires City Legislature. Furthermore, the party holds national legal recognition and is established in eleven districts, including the Federal Capital.
The party was founded in 2018 by a majority of young individuals from various regions of the country. They were connected and grouped through social networks and debate forums, all sympathizers of the media-savvy economist Javier Milei. On February 23 of the following year, during a party event in the Federal Capital organized by the Libertarian Party, Milei publicly affiliated with the party and was simultaneously appointed its honorary president.
In 2019, it joined the Avanza Libertad coalition, led by José Luis Espert. They left in 2021, becoming one of the founding members of the La Libertad Avanza coalition, led by Milei, which would ended up winning the 2023 Argentine general election.
It was the only party which Javier Milei was affiliated to until September 2024, when the La Libertad Avanza party was inaugurated at a national level.
Argentine Senate

The Honorable Senate of the Argentine Nation (Spanish: Honorable Senado de la Nación Argentina) is the upper house of the National Congress of Argentina.
The National Senate was established by the Argentine Confederation on July 29, 1854, pursuant to Articles 46 to 54 of the 1853 Constitution. There are 72 members: three for each province and three for the Autonomous City of Buenos Aires. The number of senators per province was raised from two to three following the 1994 amendment of the Argentine Constitution as well as the addition of the Autonomous City of Buenos Aires' senators. Those changes took effect following the May 14, 1995, general elections.
Senators are elected to six-year terms by direct election on a provincial basis, with the party with the most votes being awarded two of the province's senate seats and the second-place party receiving the third seat. Historically, senators were indirectly elected to nine-year terms by each provincial legislature. These provisions were abolished in the 1994 constitutional amendment, and the first direct elections to the Senate took effect in 2001. Currently one-third of the members are elected every two years; there are no term limits.
The vice president of the republic is ex officio president of the Senate, with a casting vote in the event of a tie. In practice, the provisional president presides over the chamber most of the time.
The Senate must obtain quorum to deliberate, this being an absolute majority. It has the power to approve bills passed by the Chamber of Deputies, call for joint sessions with the lower house or special sessions with experts and interested parties, and submit bills for the president's signature; bills introduced in the Senate must, in turn, be approved by the Chamber of Deputies for their submission to the president. The Senate must introduce any changes to federal revenue sharing policies, ratify international treaties, approve changes to constitutional or federal criminal laws, as well as confirm or impeach presidential nominees to the cabinet, the judiciary, the armed forces, and the diplomatic corps, among other federal posts.
There are twenty-four standing committees made up of fifteen members each, namely:
According to Section 55 of the Argentine Constitution, candidates for the Argentine Senate must:
The titular president of the Senate is the vice president of Argentina. However, day-to-day leadership of the Senate is exercised by the provisional president.
Current leadership positions include:
34°36′38″S 58°23′28″W﻿ / ﻿34.6105°S 58.3910°W﻿ / -34.6105; -58.3910
Caught (2025 TV series)

Caught (Spanish: Atrapados) is an Argentine Spanish-language thriller television series adaption of the Harlan Coben novel of the same name. It was released on Netflix on 26 March 2025.
A journalist specialises in exposing criminals who have previously evaded justice, but finds her loyalties torn by the prime suspect in a case.
The project was announced by Netflix in March 2023 with the Spanish-language title Atrapados. The six-part series is adapted from the novel Caught by Harlan Coben. It is directed by Miguel Cohan and Hernan Goldfrid, and produced by Vanessa Ragone for Haddock Films. Cohan co-wrote the adaptation with his sister Ana Cohan.
Filming took place in the first half of 2024 with filming locations including Buenos Aires and Bariloche.
The cast is led by Soledad Villamil, Alberto Ammann, Juan Minujín and Matías Recalt, and also includes Fernán Mirás, Mike Amigorena and Carmela Rivero.
The series was released on Netflix on 26 March 2025.
La Leona (Argentine TV series)

La Leona was an Argentine telenovela produced by El Árbol by Pablo Echarri and Martín Seefeld in association with Telefe Contenidos. Its first broadcast was on January 18, 2016 and its last broadcast on July 14, 2016 after 116 chapters. It was transmitted from Monday to Friday at 11:45 pm on the screen of Telefe. It was starred by Nancy Dupláa and Pablo Echarri and the antagonistic participations of Miguel Ángel Solá, Esther Goris, Marco Antonio Caponi, Ludovico Di Santo, Juan Gil Navarro, Dolores Fonzi, Martín Seefeld, Juan Pedro Lanzani and Mónica Antonópulos. The program featured the stellar performances of Susú Pecoraro, Patricia Palmer, Andrea Pietra, Lito Cruz, Paula Cancio, Julia Calvo, Diego Alonso Gómez, Nico García, Alfredo Castellani and the special participation of Hugo Arana. It also has the youth participation of Antonia Bengoechea, Joaquín Flamini and Azul Fernández and the debut of Andrea Rincón as an actress on television. The Television Series won the 2017 Martín Fierro for Best Daily Fiction.
It is based on a textile factory about to break where María Leone (Nancy Dupláa) will play a fundamental role, defending the rights of the employees of this factory owned by the Miller family.
Ni Liv (band)

Ni Liv er et countryrock-band fra Bø og Midt-Telemark. Musikken beveger seg i og rundt sjangrene americana, countryrock, roots og folkrock. Gruppa spiller originale låter med tekster på telemarksdialekt. De har siden starten i 2003 spilt over 300 konserter rundt i Norge og gitt ut seks album. Plata Langhelg fra 2011 blei nominert til Spellemannprisen i countryklassa.
I 2003, 2004 og 2005 spilte bandet mest som trio, men ble iblant utvidet med Terje Meisingset på tangenter og trekkspill. Flest konserter hadde de i Telemark. Bandet varma opp for Hellbillies på Notodden i 2003, og i 2004 reiste det på en ukes turné langs Helgelandskysten. I 2005 spilte bandet før Åge Aleksandersen på Rootsfestivalen i Brønnøysund, for første gang på Countryfestivalen i Seljord, på den da nystarta Kartfestivalen på Gvarv, og på Handelsstevnet i Skien.
Høsten 2005 skrev bandet under en artistavtale med Warner Music Norway, og i januar 2006 ga de ut sitt første album under navnet Bygdabilly Band; også albumet fikk tittelen Bygdabilly Band.
Høsten 2006 bytta bandet navn fra Bygdabilly Band til Ni Liv. Det blei arrangert en navnekonkurranse i NRK Telemarksendinga og på bandets hjemmeside.
Plata Telemarkana utkom i 2007 og nådde Norsktoppen og VG-lista Topp 40 med en 39. plass i august samme år.
Telemarkana er også navnet på Ni Livs eget plateselskap, Telemarkana Records, som ble oppretta i forkant av utgivelsen av albumet Sjumilsteg i 2008. Bandet bestemte seg for å si opp avtala med Warner.
Etter Sjumilsteg slutta Ken-Børre Langås i bandet, og Knut Olav Sandvik fra Ulefoss blei med på bass.
Høsten 2009 gikk bandet i studio for å spille inn albumet Hallingspark.
I 2010 blei bandet til en fast kvintett, nå med rockegitaristen Jan Birger Akerhaugen, slik at besetningen besto av to el-gitarer, orgel/piano, bass og trommer. På mange låter bytter el-gitarer plass med banjo, fele, barryton-gitar og/eller akustisk gitar.
Operasjon Sunshine

Operation Sunshine var en militær operasjon i det tysk-okkuperte Norge fra oktober 1944 til mai 1945. Formålet var å beskytte viktige industrianlegg mot ødeleggelse i tiden frem mot frigjøringen.
Operasjonen var planlagt av norsk militært personell i Storbritannia i samarbeid med det britiske militære. Operasjonen gikk ut på å beskytte viktige industripunkter i Norge fra tyskernes «brent jords taktikk». Spesielt viktig var kraftforsyningene, og operasjonen skulle dekke 60 prosent av kraftforsyningen for østre del av Norge. Det var kraftstasjonene på Rjukan, Notodden og Nore som skulle beskyttes.
Den 5. oktober 1944 ble SOE-agenter fra Kompani Linge sluppet i fallskjerm over Ugleflott i øvre Telemark. Leder var major Leif Tronstad og nestleder var Jens-Anton Poulsson. Også Gunnar Syverstad var med i det partiet som kom fra Storbritannia. Einar Skinnarland sluttet seg til gruppen som telegrafist. Poulsson overtok som leder da Tronstad ble drept i mars 1945. Området operasjonen skulle dekke ble separert ut som Milorg distrikt 16 (D-16), og ble delt opp i tre underdeler med kodenavn «Starlight», «Moonlight» og «Lamplight». Agentene skulle jobbe med Milorg-grupper som allerede var opprettet i området, og forsyne dem med våpen og instruksjoner.
11. mars 1945 hadde gruppen tatt lensmannen til fange da de fryktet at gruppen kunne ha blitt avslørt. Under avhør av lensmannen i en hytte på Syrebekkstølen kom broren til lensmannen og skjøt lensmannen fri. Både Tronstad og Gunnar Syverstad ble drept i oppgjøret. Broren til lensmannen hadde funnet frem ved å følge sporene til hytta, og da han kom frem var det ikke vakthold der. Motstandsmannen Jon Landsverk og Einar Skinnarland gjemte likene i et vann like ved, men de ble funnet av tyskerne og ble fotografert og brent dagen etter.
Lensmannen ble i 1947 dømt til fem års fengsel for drapsforsøk, og broren fikk ti års fengsel for drap. En bauta til minne om agentene ble reist på Syrebekkstølen etter krigen.
I Sandvika sentrum ligger Leif Tronstads plass. Den 8. mai 1973 avduket kong Olav V en bauta på plassen. Både Rjukan og Trondheim har oppkalt en vei etter Leif Tronstad.
Hytte

Hytte (fra lavtysk «lite/fattigslig hus») eller koie er en mindre bygning som man kan overnatte i.
Hytter oppføres gjerne i nærheten av fritidsaktiviteter som jakt, fiske og friluftsliv/utendørsidrett, eller i områder med spesielt fin natur, som i skogen, på fjellet eller ved sjøen.
I senere tid har flere og flere begynt å benytte betegnelsen hytte også på hus som brukes som fritidsbolig eller feriebolig, og det er heller ikke lenger noen krav til at det er en mindre bygning. I de mest attraktive områdene har det blitt stadig mer vanlig med regulerte felter hvor hyttene ligger svært tett, i såkalte «hyttelandsbyer». Her bygges det også kjedede hytter og ferieleiligheter, tilsvarende som i en vanlig by.
Mange andre språk har ikke et helt tilsvarende ord, men bruker i stedet samme ord om små hus generelt, enten de er fast bebodd eller brukes som fritidsboliger; det gjelder f.eks. engelsk cabin. I en undersøkelse gjort av NINA om folks grunner for å ha hytte, ble de viktigste grunnene oppgitt å være friluftsliv, rekreasjon og kontakt med naturen. I Russland og land i nærheten har man datsjaer, hvor man i tillegg ofte dyrker frukt og grønnsaker.
Trelast

Trelast er en fellesbetegnelse på skurlast og høvellast laget av treverk. Trelast kategoriseres etter dimensjon. De viktigste typene er planker, bord, rekker, lekter, firkantbjelker (tidligere box) og listverk. Skurlast lages av rundt tømmer, mens høvellast etter tørking i tillegg blir høvlet og justert slik at de blir helt plane, glatte og eventuelt får en profil.
Dimensjoner for trelast er med et fuktighetsinnhold på 20 % for skurlast og 17 % for høvellast. Prosenten er uttrykt ved treets innhold av vann, målt i masse i tørr tilstand. Dimensjonene for justert skurlast er 2 mm mindre enn for skurlast.
Trelast blir i Norge solgt og sortert i dimensjoner etter Norsk standard.
Trelast blir solgt i fallende lengder eller justert i 30 centimeters intervall.
Trelast er et naturprodukt, og derfor utsatt for angrep av skadedyr og mikroorganismer som kan finne næring i veden. Sopper og skadedyr finnes over alt. I Norge er de viktigste treslagene til bygningsbruk gran og furu, som er lite motstandsdyktige.
Det er to hovedmåter å beskytte treverket på: Konstruktiv beskyttelse og kjemisk beskyttelse. Konstruktiv beskyttelse vil si å bygge slik at treverket aldri får over 20 % fuktighet, for ved langvarig fuktig tilstand er faren for soppangrep til stede. Hvis man vet at treverket kan bli fuktig, så bruker man kjemisk beskyttelse. Dette er en av to metoder, enten impregnering eller overflatebehandling.
Tidligere var det vanlig å angi tømmer i tommemål, men dette brukes ikke lengre av fagfolk og industrien har gått over til millimeter. Nedenfor er en omregningtabell for de vanligste størrelsene. Merk tommemålene til venstre (og konverteringene i parentes) er omtrenglige, mens millimetermålene ellers i tabellen er eksakte i henhold til trelast-standarden.
Det som før ble kalt «2x4 toms» kalles nå «48x98 mm», som er de faktiske målene for akkurat samme trelast. Forøvrig har man i Australia istedet valgt å redefinere størrelsene til runde metriske tall, for eksempel 50x100.
Trehytte

Trehytte er en bygning som er hevet over bakken, og som er bygget i eller rundt et eller flere tre. Trehytter kan brukes til lek eller friluftsliv, til bolig eller som observasjonsplattform.
Trehytter gjør det mulig å bygge øko-vennlige hus i skogen, siden de ikke krever fjerning av skog. Ville skapninger, klimaer og lysforhold kan gjøre bakkenivået i tett skog uegnet for menneskelig bosetning.i tett skog. I noen deler av tropene blir vanlige bolighus bygget i trærne eller på stolper for å slippe unna farer på bakkeplan, eller for å holde folk og matlager unna rovdyr.
Korowai-folket fra Papua-provinsen på Ny-Guinea lever i trehytter. Hyttene er opptil 40 meter over bakken, og er ment som vern mot citak-folket som lever i samme området.
Trehytter kan bygges av mange ulike materialer. Treverk er vanlig i strukturelle deler og kledning, siden det er sterkt, lett og billig. Stål blir ofte brukt til forsterking, og til deler som holder konstruksjonen sammen. Gjenbruksmaterialer blir ofte benyttet, både av miljøgrunner og økonomiske grunner.
Siden midt på 90-tallet har trehusbygging blitt mer vanlig i mange deler av Europa og i USA. Grunner til dette er mellom annet bedre personlig økonomi, bedre byggteknologi og økt fokus på miljø og bærekraft. Oppsvinget har i sin tur bevirket økt etterspørsel etter tjenester som har med trehyttebygging å gjøre. Det er nå over 30 selskap i Europa og USA som spesialiserer seg på trehyttebygging- og design, fra enkle hytter for barn til trehytter med bolighusstandard.
Mange steder er bygging av trehytter en gråsone uten klare regler. Dette kan bevirke forvirring og konflikter mellom myndighetene og de som bygger trehytter.
Sørstatene

Sørstatene (The South), er en betegnelse dels på de delstater i USA som sluttet seg til Amerikas konfødererte stater (Confederate States of America) (CSA) og gjorde opprør mot regjeringen i Washington D.C.. Og dels den geografiske gruppe amerikanske delstater som ligger sør for Delawarebukten og elven Ohio og øst for Texas.
I 1860 og 1861 løsrev en rekke av USAs stater seg fra Unionen. Statene ble i første omgang selvstendige, men etter hvert sluttet de seg sammen og dannet Amerikas konfødererte stater (CSA). Sør-Carolina løsrev seg som første stat fra unionen den 20. desember 1860 og Mississippi, Georgia, Alabama, Louisiana, Florida og Texas fulgte raskt etter. CSA ble etablert i 1861 med USAs tidligere krigsminister Jefferson Davis som president og med Montgomery i Alabama som hovedstad. Senere sluttet også Virginia, Arkansas, Tennessee og Nord-Carolina seg til CSA, og med Virginias inntreden ble hovedstaden flyttet til Richmond.
Det som historisk har kjennetegnet de fleste sørstater er at slaveri var tillatt og at økonomien i hovedsak var basert på plantasjedrift.
Betegnelsen «The Deep South» knyttes særlig til Alabama, Georgia, Louisiana, Mississippi og Sør-Carolina. Noen tar også med deler av Virginia, Tennessee, Nord-Carolina og Arkansas i denne fellesbetegnelsen.
Deep South faller delvis sammen med bomullsbeltet, kjerneområdet for bomullsdyrking i USA. Før borgerkrigen var de store bomullsplantasjene basert på slavedrift.
I Onkel Toms hytte (utgitt 1852, før borgerkrigen) brukes down south om området med bomullsplantasjer. Uttrykket tillegges bl.a. Onkel Toms opprinnelige eier, Mr. Shelby fra Kentucky.
Upper South brukes om sørstatene nord for Deep South og er altså et politisk begrep.
Upland South er beskrevet ved landformasjoner, historie og kultur. Det omfatter bl.a. den sørlige delen av Appalachene. Motsatt Upper South avgrenses det således ikke av delstatsgrenser. Det strekker seg fra det nordlige Georgia til de sørligste delene av nordstater som Illinois og Ohio. Upland South har vært et kjerneområde for musikkformer som oldtime, country og bluegrass.
Rødkleiva

Rødkleiva er en li i Nordmarka i Oslo, og er også navnet på en nedlagt slalåmbakke som lå samme sted. Lia strekker seg fra Voksenlia og bort til Tryvann Vinterpark.
Idrettslaget TRY har klubbhytta TRY-hytta liggende midtveis i den gamle slalåmbakken. Bondeungdomslaget i Oslo eier Røkleivhytta, som ligger på nordsiden av Rødkleivbekken.
Slalåmbakken lå ovenfor Strømsdammen, vest for Tryvannshøgda, og ble åpnet i 1947. Under OL i Oslo i 1952 var bakken slalåmarena. Bakken var svært bratt for vanlige skiutøvere og i 1970 så man seg nødt til å stenge de bratteste partiene nederst i bakken («henget»). Sammen med at utbyggingen av Wyllerløypa og senere Tryvann Vinterpark gjorde bakken noe overflødig, førte dette til at hele bakken ble nedlagt i 1988.
I 2004 og 2005 gikk Norges Skiforbund inn for å bygge et nytt hoppanlegg i bakken. Planene gikk ut på å bygge en middels stor hoppbakke som etter hvert skulle bygges ut til en stor skiflygingsbakke. På grunn av motstand fra nærmiljøet og hensynet til markagrensen sa politikerne imidlertid nei til å støtte et slikt prosjekt.
Navnet Rødkleiva har trolig ikke sammenheng med adjektivet rødt, men forklares med gammelnorsk *roð, som har sammenheng med verbet ryðja (å rydde). En sekundær forklaring er roði (rødt lys, rødt skinn eller å rødne/rødme). I det siste tilfellet kunne det sikte til at morgensola, sett fra Sørkedalen, rødfarger Rødkleiva.
Navnet skrives både med og uten d (Røkleiva og Rødkleiva), men offisiell skrivemåte er Rødkleiva.
Strandafjellet

Strandafjellet er et skianlegg i Stranda kommune i Møre og Romsdal, åpnet for første gang i februar 1957. Kapasiteten den gang var 140 personer per time, trukket opp av en bensindrevet folkevognmotor.
Anlegget ble av Verdens Gang kåret til Norges beste skianlegg for offpist-kjøring.
Strandafjellet skisenter har 6 heiser; en telemix gondol/6-seter til Roaldshornet, en 4-seter stolheis til Langedalsegga, to t-krok, samt to tallerken-heiser. Anlegget ligger langt øst i Sunnmørsalpene, ca 60 km fra Ålesund sentrum.
På Strandafjellet foregår også det årlige skirennet, og folkefesten «Alperittet» som går fra toppen av Roaldshornet (1230 moh), og ca 6 km ned til kaikanten i Stranda sentrum. (3 moh.)
Første gang etter nysnø er det alltid folk som kommer lenge før heisen åpner for å være førstemann til Blådalen. Etter et langt bratt parti, kan man velge å enten kjøre tilbake til skitrekk-traséen eller fortsette nedover skogen mellom trær og hytter.
Lavvo

Lavvo (av nordsamisk lávvu) er et tradisjonelt samisk telt som samene har brukt i over 2 000 år. Lavvoen er lett å flytte på, og er godt egnet til samenes tradisjonelle nomadeliv. Lavvoen er veldig lik indianerenes tipi, men er litt lavere og tåler derfor vinden bedre. Den består av flere påler (raier) som er festet i toppen og spredt utover i en sirkel. Duken besto tidligere av sammensydde reinskinn, og reindriftssamene byttet ofte til seg spesielle ulltepper, rádno, som sjøsamene vevde på oppstadtvever. Teppene var laget av hjemspunnet ull, og var både vann- og vindtette. I dag brukes duk av forskjellige stoffer. I midten fyrer man med et bål for å holde varmen. Røyken går ut i toppen av lavvoen. Lavvoen blir kjegleformet når den er oppslått. Lávvu forveksles ofte med bealljegoahti. Bealljegoahti er teltet som sees på bildet «Norsk samefamilie fra 1890-tallet» (det kan for øvrig ikke utelukkes at denne familien kommer fra svensk side). Bealljegoahti har et annet reisverk, og man kan lett skille lávvu fra bealljegoahti ved å se om stengene møtes og henger sammen i toppen av konstruksjonen. Hvis de ikke gjør det, må de ha et annet reisverk å stå mot, og det er en buekonstruksjon lagd av bjørketrær som naturlig har vokst i bue. Mens lávvu tradisjonelt har vært brukt som gjetertelt, har bealljegoahti vært brukt som sommerboplass for hele familier.
I dag finnes lavvo i mange forskjellige varianter. Venor i Kautokeino startet i 1984 å videreutvikle de tradisjonelle lavvuene, og kom ut med modellene Ovnslavvo og Enstangslavvo, begge med stenger av aluminium i stedet for de tradisjonelle trestengene. Disse forandringene gjorde at lavvuen ble lettere å slå opp, og lettere å frakte med seg. Dette gjorde at lavvuen raskt gikk over fra å være et bosted kun for samene, til å bli et allemanseie hos friluftsfolk over hele landet.
De minste (enstangslavvoene) består av en teltstang i midten og veldig lett kunststoffduk. De største lavvoene har flere aluminiumsstenger og tykkere duk. De største lavvoene kan romme mer enn 100 personer. I dag er det også vanlig å bruke ovn til fyring inni lavvoen.
Jurt

Jurt eller jurte er en betegnelsen på et telt av filt som tradisjonelt har blitt brukt av nomader i Sibir og i Sentral-Asia. Begrepet jurt brukes i enkelte sammenhenger også om bosted eller oppholdssted generelt.
Blant folkene som benytter jurter kan nevne tungusere og jakuter, og jurter forekommer også på Kamtsjatka, i Mongolia og i Turkestan. En jurt er som regel kjegleformet, reist opp av smale bjelker, utenpå stundom belagt med leire og gresstorv. På et frittstående arnested i midten av jurten vedlikeholdes en ild. Rundt veggene løper benker som også tjener som soveplasser. Ovenfor dem henges husgeråd og våpen.
Ordet jurt er kommet til norsk via russisk (юрта), men er opprinnelig et turkospråklig ord for bosted. På kasakisk heter jurt kiyiz üy (киіз үй; bokstavelig «filthjem») og på mongolsk ger (гэр). Afghaner og pakistaner kaller dem kherga, jirga eller ooee. På kirgisisk heter jurten bojzoj, bokstavelig «grått hus», på grunn av filttøyets farge.
Jurter har vært en særegent trekke ved livet i Sentral-Asia i minst 3000 år. De første skriftlige beskrivelser av en jurt som bosted ble nedtegnet av historikeren Herodotos, som var virksom i antikkens Hellas mellom 484 og 424 f.Kr. Han beskrev jurtlignende telt som boligene til skyterne, et hestridende nomadisk folk nord for Svartehavet og i den sentralasiatiske region fra rundt 600 f.Kr. og til utpå 300-tallet e.Kr.
LNF-område

LNF-område er forkortelse for Landbruks-, natur- og friluftsområder, jfr. plan- og bygningslovens § 11-7 nummer 5.
I områder som bli lagt ut til LNF‑område i kommuneplanen, er det ikke tillatt med annen bygge- og anleggsvirksomhet enn den som har direkte tilknytning til landbruk eller stedbunden næring (tradisjonell landbruksvirksomhet). Blant annet vil det ikke være tillatt å oppføre hytter her, noe som også gjelder hytter med sikte på å skaffe gardsbruk inntekter ved utleie ("utleiehytter").
Barnas supershow

Barnas supershow er et norsk barneprogram som ble sendt på NRK i 2004, 2010 og 2012. Det er et underholdningsshow med barn som programledere. Manuset er hovedsakelig skrevet av voksne, mens barna har alle rollene i programmet, for eksempel som bandmedlemmer, kokker, reportere og så videre. Produsent Ingrid Hafstad har uttalt at det som var nyskapende med Barnas supershow var at barn–voksen-relasjonen ble snudd på hodet. Barn i småskolealder har for første gang i NRKs barne-TV-historie fått de viktige rollene som voksne hadde tidligere. Programmet ble sendt på lørdager og var blant seernes favoritter. Hvert program tar opp et spesielt tema som er aktuelt for barn, for eksempel vennskap og redsel. Et innslag som alltid er med, er fjernstyringen av «Oddgeir». Barna styrer en voksen mann gjennom øretelefoner, og ber ham utføre oppgaver som gjør at barn og voksne får lik behandling, for eksempel ber han andre voksne på en restaurant om å spise opp maten sin før de kan få dessert. «Det må barn gjøre, og det skal være likt for alle.»
Underholdning er veldig viktig i dette programmet, og serien har også et pedagogisk mål. Det intellektuelle blir erstattet av vektlegging på sosiale ferdigheter. Siden sosiale ferdigheter er viktig for barn, har Barnas supershow valgt å gjøre det slik at barn selv er i hovedrollene. Dette blir da i motsetning til andre pedagogiske barne-TV-produksjoner hvor de voksne underholder barn. Målet er at dette skal føre til at barn utvikler selvtillit og får større samarbeidsevne. Barna har større aktivitet, og dette er et brudd med tradisjonelle programkonsepter.
Serien var en av NRKs mest populære og vant priser for beste barneproduksjon. Under Gullruten 2004 mottok den priser for både beste barne- eller ungdomsprogram og årets nyskapning og under Gullruten 2006 fikk den prisen for beste barne – eller ungdomsprogram. I november 2004 ble det kåret til verdens beste TV-program av det japanske fjernsynsselskapet NHK. Det ble samme år også kåret av organisasjonen BarneVakten til beste familieprogram. Programmet ble nominert til Gullruten for beste barneprogram i 2011 og 2012.
11. september 2010 var det premiere på en ny runde Barnas supershow. I den nye runden er det nye programledere og nye innslag. Handlingen foregår i en «tre-hytte». Selv om programmet har nytt innhold, er mye av det samme konseptet videreført. Barnas supershow ble sendt fra 2010 til 2012 lørdager klokken 18.00 på NRK Super.
Den hittil siste sendingen av Barnas supershow var på NRK Super lørdag 24. november 2012.
Innerdalen landskapsvernområde

Innerdalen landskapsvernområde er et verneområde som ligger i Sunndal kommune i Møre og Romsdal fylke. Området ble opprettet i 1967 og var det første landskapsvernområdet i Norge. Vernereglene ble revidert i 1977, det kom da klart frem at formålet med vern av Innerdalen var å bevare et naturlandskap som på grunn av topografi, vassdrag og vegetasjon har betydelig rekreasjons og naturvitenskaplig verdi. Området har et areal på 73 km², og det strekker seg fra Ålvundeid i vest til Innerdalsporten og grensen mot Storlidalen (Oppdal), 25 kilometer lenger øst.
Ved Innerdalsvatnet (397 moh) ligger Renndølsetra, her blir det drevet tradisjonell seterdrift i tillegg til tilbys det overnatting. Litt lenger opp i Innerdalen har Kristiansund og Nordmøre Turistforening den selvbetjente turisthytten Innerdalshytta. Der ligger også Innerdal turisthytte som er privat, betjent hytte.
Fox Grønland

Fox Grønland er en norsk drama- og krimserie som ble sendt på TV 2 i 2001 og 2003. Handlingen skildrer miljøet ved en politistasjon i Oslo.
Serien vant Gullruten 2001 i klassen Beste drama mens Nina Woxholtt vant Gullruten 2003 i klassen for beste TV-skuespiller. Den ble også tildelt Amandaprisen i klassen dramatiske fjernsynsproduksjon.
Serien ble i snitt sett av rundt 500 000.
Første sesong kostet 40 millioner kr. å produsere.
Serien handler om politietterforskerne på Grønland politikammer og de oppdragene de får. Hver dag møter de nye utfordringer som går inn på dem på ulikt vis. Disse består av førstebetjent Jan Erik Holm (Per Frisch), Hassan Mohammed (Elyas Mohammed), Arif Osman (Daud Mirza), Trond Olsen (Kalle Øby) og Holms eks-kone Cecilie Melvold (Nina Woxholtt). Serien tegner et til dels uhyggelig bilde av Oslo, det er et sted der ingen er trygge, der ingen er hevet over trusler og utpresning. Selv politifolkene utsettes for trakassering.
Serien ble spilt inn i Airport Studios på Fornebu og i gatene på Grønland i Oslo.
Det er totalt 24 episoder av Fox Grønland.
Norges offentlige utredninger

Norges offentlige utredninger (NOU-er) er utredninger som publiseres av utvalg eller arbeidsgrupper nedsatt av regjeringen eller et departement. En utredning kan også komme i form av en rapport. NOU-er er faglige utredninger, som departementet bruker som grunnlag for politiske forslag som regjeringen sender over til Stortinget. Rapportene er ofte sitert og gjengitt i stortingsmeldinger. Jurister tillegger drøftinger fra Norges offentlige utredninger vekt som rettskilder, og omtaler disse som lovforarbeider. Den første NOU-en ble lagt frem i 1972.
Ormtjernkampen nasjonalpark

Ormtjernkampen nasjonalpark er en tidligere norsk nasjonalpark som lå i Gausdal kommune i Innlandet. Parken ble i 2011 innlemmet i den langt større Langsua nasjonalpark på 537 km². Da Ormtjernkampen ble opprettet den 14. juni 1968, var det for å «bevare et naturmiljø med urskog og østlandsk fjellandskap i naturlig tilstand der dyre- og plantelivet får utvikle seg mest mulig fritt, samtidig som området skal gi mulighet for opplevelse av uberørt natur.». Den dekket et område på 8,5 km², og var med god margin Norges minste nasjonalpark. Den grenset opp til Ormtjernsmyra naturreservat.
Nasjonalparken representerte et typisk østnorsk skoglandskap og lå sør/sørvest for Dokkvatnet (776 moh) og nord og nordvest for Ormtjørnet (0,13 km²; 836 moh) og omfattet selve toppen Ormtjernkampen (1128 moh) og to topper vest for denne.
Ormtjernkampen stiger bratt opp fra Dokkvatnet. Det er i dette bratte og steinete lendet at man finner den mest karakteristiske urskogen. Barskogen, i da i praksis gran, dominerer de lavere delene av området. Oppe i liene avløses dette av et skrint bjørkebelte som etterhvert glir over i snaufjell.
Området har gode vilkår for flere typer planter. Blandingen av levende og døde trær i urskogområdet, et alpint klima med kjølige somrer og kalde vintrer, og middels årsnedbør gir høg luftfuktighet. Dette gjør at mose, lav og sopp gror godt på bakken og på trærne. Plante- og dyrelivet er typisk for tett østnorsk barskog. Parken har en av Nord-Europas få kjente forekomster av skjeggklokke, en slektning av blåklokken.
Området har ingen kjente kulturminner – noe som i og for seg ligger i sakens natur når det er snakk om et lite, avgrenset område med urskog.
Det er sti fra Ormtjernsetrene opp til toppen av Ormtjernkampen. Det er ingen hytter eller annen tilrettelegging innenfor den tidligere parkens område.
Fra 2005 ble det utredet en utvidelse av nasjonalparken til 1365 km² i fjellområdet mellom Gausdal og Øystre Slidre. Planområdet lå i sju kommuner: Etnedal: 24 km² (2 %); Nordre Land: 47 km²; (3 %); Nord-Fron: 104 km² (7 %); Sør-Fron: 133 km² (10 %); Nord-Aurdal: 137 km² (10 %); Øystre Slidre: 380 km² (28 %) og Gausdal: 540 km² (40 %). Planprosessen endte opp med Langsua nasjonalpark som ble opprettet 11. mars 2011. Den er på 537,1 km² og ligger i de nevnte kommuner med unntak av Etnedal. Ormtjernkampen nasjonalpark opphørte fra samme dato.
Hovsa-missilet

Hovsa-missilet er betegnelsen på en hendelse som fant sted ved middagstid den 6. september 1982 da den danske fregatten «Peder Skram» utilsiktet avfyrte et Harpoon-missil fra den sørlige delen av Kattegat.
Etter at missilet hadde fløyet i lav høyde i rundt 34 kilometer rammet det mer enn 500 kg tunge missilet med en sprengladning på mer enn 200 kg noen trær i et hytteområde ved Lumsås på Nordvestsjælland. Klokken 11:32 eksploderte missilet i ca. 5 meters høyde. Ingen mennesker kom til skade, men 4 hytter ble totalskadet og 130 andre fikk skader av større eller mindre omfang.
Saken vakte oppmerksomhet i forbindelse med den etterfølgende rettssaken mot orlogskaptein H.G. Olsen og firmaet McDonnell Douglas
Tarzan

Tarzan er hovedpersonen i en romanserie av Edgar Rice Burroughs på 24 bind, samt en bok med to fortellinger for barn. Tarzan er i bøkene sønn av to britiske adelige som etterlates av mytterister på en øde strandstrekning på Afrikas vestkyst. I et forsøk på å overleve bygger foreldrene en hytte i jungelkanten, men blir drept av store aper mens gutten er spedbarn. Tarzan blir oppdratt av apehunnen Kala og adoptert inn i apearten mangani, muligens et mellomledd mellom sjimpanser og gorillaer. Tarzan finner etterhvert tilbake til foreldrenes hytte og viser en uvanlig intelligens ved å lære å lese og skrive av ABC-bøkene de hadde med seg. Han finner også en stor kniv som gjør at han klarer å drepe en gorilla som angriper ham. Han etablerer seg etterhvert som leder av apeflokken, ved å beseire den tyranniske og sjalu lederen Kerschak. Senere kommer han i kontakt med andre mennesker og moderne sivilisasjon. Han inntar sin rettmessige posisjon i det britiske adelsskapet før han vender tilbake til Afrika og en periode bosetter seg på en gård.
Romanserien utviklet seg til en blanding av samtidskommentar, science fiction og historisk fantasy. Tarzan kjemper mot alt fra arabisk slavehandel til russiske eventyrere. Han er en skarp sivilisasjonskritiker som foretrekker det enkle og nådeløse livet i naturen. Han fører geriljakrig på britisk side i Første verdenskrig og deltar i flyvåpenet i Andre verdenskrig, der han skytes ned over Sumatra og samarbeider med amerikanerne i kampen mot den japanske okkupasjonen. En vanlig handling i en Tarzan-bok er oppdagelsen av bortgjemte land som Pal-ul-don med dinosaurer og apemennesker, og tapte sivilisasjoner av alt fra romere til riddere, der Tarzan ofte vikles inn i kampene mellom to uforsonlige byer. I en av bøkene reiser han også til Pellucidar i jordens indre og blir dermed en del av Burroughs romanserie om denne bortgjemte verdenen.
Seriens første bind ble utgitt i 1914, etter at den først ble publisert i et magasin i 1912, og serien fortsatte inntil forfatterens død i 1950. Senere har det blitt laget en rekke andre fortellinger, bøker, tegneserier, tv-serier og filmer om Tarzan. Det amerikanske filminstituttet har kåret Tarzan til filmhistoriens 34. beste helteskikkelse.
Ace Ventura: Naturen kaller

Ace Ventura: Naturen Kaller er oppfølgeren til Ace Ventura: Dyredetektiven og den andre filmen om den hysteriske dyredetdektiven Ace Ventura, spilt av Jim Carrey.
Filmen hadde premiere i USA den 10. november 1995, og ble distribuert av Warner Bros.
I Himalaya, etter at et mislykket redningsoppdrag som resulterer i at en vaskebjørn faller ned fra fjellet og dør (en parodi på filmen Cliffhanger – på kanten av stupet) bukker Ace Ventura under for en alvorlig depresjon. Han flytter til et kloster i Tibet, men flere måneder senere blir han oppsøkt av Fulton Greenwall, en britisk korrespondent som arbeider for et konsulat i Bonai-provinsen som ligger i det fiktive afrikanske landet Nibia. Greenwall er tvilende til Venturas tvilsomme oppførsel når han blant annet begynner å etterligne parringssrop fra forskjellige dyrearter, og hans hensynsløse kjøring når de reiser til Afrika.
Greenwall ønsker at Ventura skal finne en stor hvit flaggermus kalt «Shikaka» et hellig dyr for den innfødte Wachati-stammen. Etter å ha ankommet Nibia og møtt konsul Vincent Cadby, begynner Ace Ventura sin egen etterforskning, men han må blant annet overvinne frykten for flaggermus for å lykkes. Akkompagnert av capuchin-apen sin, Spike, begynner Ventura å lete etter den savnede flaggermusen. Ventura blir etter hvert venn med stammens prinsesse, som snart prøver å forføre Ventura. Imidlertid innrømmer Ventura sin ed til geistlig sølibat, selv om han onanerer aggressivt i en hytte etterpå.
Ventura blir også venn med stamme-prinsen Ouda, som hjelper ham- Venturas etterforskning innebærer å eliminere åpenbare mistenkte, blant annet krypskyttere eller andre som tjener på å selge dyr, og en safari-eier. Ventura og Ouda sniker seg inn i stamme-landsbyen Wachootoo, med håp om å finne igjen den hellige flaggermusen. Men de blir snart tatt til fange. Wachootoo anklager Ventura for å være en hvit djevel. Til tross for dette erklærer Wachootoo-stammen at hvis den hvite flaggermusen ikke returneres i tide, kommer de til å erklære krig mot Wachati-stammen.
Løvhyttefesten

Løvhyttefesten (hebraisk סֻכּוֹת sukkót eller סוּכּוֹת sukkōt) er en jødisk høytid som varer i syv dager fra den 15. tisjré. Høytiden er delvis en innhøstingsfest og dels til minne om israelittenes opphold i ødemarken etter flukten fra Egypt da de bygde seg hytter av løv og kvist til midlertidig husly. Dessuten er det i glede over Toráen.
Sentralt under løvhyttefesten står sukkáen, eller hytten. Det er en liten, ikke permanent hytte oppført særskilt for festen og revet ned når festen er over. I rabbanittisk jødedom er det et krav at taket skal være glissent nok til at man kan se stjernene gjennom taket når man sitter i hytten. Det er betraktet som misvá å spise sine måltider i hytten under festen.
En luláb er strengt sagt en palmegrein, men ordet blir også benyttet om bunten som inneholder en palmegrein, to pil- eller seljekvister og tre greiner av myrte. Disse, sammen med sitrusfrukten etróg (cedrat), utgjør «de fire slagene». Det er en misvá å holde disse fire slagene i hendene og riste dem mot de fire himmelretningene, og dessuten holde dem opp-ned under løvhyttefesten.
Det finnes omfattende referanser til løvhyttefesten i Det gamle testamente. I de eldre tekstkalendrene finnes det påbud om å feire en innhøstingsfest (Tredje Mosebok 23:16; Andre Mosebok 34:22), og i yngre tekster finnes det omfattende instruksjoner for hvordan disse festene skal gjennomføres (Tredje Mosebok 23:33-43; Fjerde Mosebok 29:12-38; Femte Mosebok 16:13-15; Esekiels bok 45:25). Også i den fortellende teksten (Nehemjas bok 8:13-18) gjøres det rede for teksten. I Første Kongebok 8; Andre Krønikebok 5; Esras bok 3:1-4 og Sakarjas bok 14:16 blir løvhyttefesten benyttes som innvielsesfest for tempel eller alter. Det er kun i den greske Septuagintaversjonen av Salme 29 at løvhyttefesten blir nevnt eksplisitt. Men innholdsmessig stemmer den godt overens med Salme 81. I senere lesetradisjon ble Salme 113-118 – det såkalte «Egyptiske hallel» – lest i forbindelse med løvhyttefesten, men man vet ikke hvor gammel denne tradisjonen er.
Det hevdes av forskere at folk bodde i løvhytter under innhøstningen i de gamle jordbruksområdene i Israel Det ble i denne sammenheng feiret en innhøstningsfest som trolig er svært gammel. Men denne tradisjonen synes å ha blitt vesentlig endret ca. 500 f. Kr. av Nehemja og de andre hjemvendte fra eksilet i Babylon.
Dette tyder på at tradisjonen med å bygge løvhytter i Jerusalem, og å minnes flukten fra Egypt under denne festen fikk sin form i denne perioden. Før dette hadde sannsynligvis festen en noe annen karakter.
Geilo

Geilo er et tettsted og ei bygd i Hol kommune i Buskerud. Tettstedet har 2 597 innbyggere per 1. januar 2023. Geilo er et turiststed med hoteller, vintersportsanlegg og stor hyttebebyggelse. Det er også en del mindre industri.
Geilo stasjon på Bergensbanen (794 moh.) ble åpnet 21. desember 1907 med navnet Gjeilo. Navnet ble endret til Geilo i april 1921. På veinettet er det Rv7 som gir forbindelse vestover til Bergen og østover gjennom Hallingdal til Hønefoss på Ringerike. Fra 1913 til 1980-årene ble Geilo-møtene av norske kristelige organisasjoner holdt på Geilo.
På Geilo finnes det flere forskjellige hoteller. Geilo sentrum har et utvalg av forretninger og servicetilbud. Geilo Handelslag, stiftet i 1908, er en dominerende butikk på stedet. Sentrum byr på tradisjon og historie med de gamle bygningene på Geilojordet, og de tradisjonsrike produksjonsbedriftene Øyo, Brusletto, Geilo Jernvarefabrikk – produsent av Skaugum Bestikk, Geilo Verktøy og lokale håndverkere.
Geilo, som ligger nær opp til høyfjellet, har gode vilkår for turistnæringen både vinter og sommer. Her er det mange løyper over snaufjell og gjennom småskog, og et utall av vann hvor det finnes ørret.
Turisttrafikken har økt, og i dag er det åtte hoteller og pensjonat, ungdomsherberger og mange mindre steder for overnatting. Stedet har i dag 1400 sengeplasser for turistnæringen, og i tillegg kommer alle de som leier ut privat, og et utall av hytter.
Sesongen blir også lengre, for skiføret holder seg lengre oppe på fjellet enn nede i dalen. A/S Geilo Taubane ble stiftet, og etter mange motganger, særlig med en del grunnavståelser, lyktes det styret for taubanen å få denne i drift i 1954. Den fikk en lengde på 750 meter, og en høydeforskjell på 250 meter. Taubanen kostet 750 000 kroner. Trafikken øker hvert år, og siste året hadde banen 49 585 opp- eller nedkjøringer.
Alpinanlegget på Geilo (Geilo Skisenter) benytter markedsnavnet SkiGeilo og har 22 heiser, 44 nedfarter og 3 terrengparker for vintersport i Vestlia, Kikut, Geiloheisen, Halstensgård og i Havsdalen. I 2019, 2020, 2021 og 2022 fikk Geilo prisen for "Norges beste skisted" i World Ski Awards, etter at Trysil tidligere hadde vunnet de første seks årene.
Geilo og omegn har også en mengde aktiviteter sommer og vinter. I tillegg til SkiGeilo med skisenter finnes hundesledekjøring, isbading, aking etc. Om sommeren kan sykle, vandre og rafte på Numedalslågen, 25 min unna Geilo
De første hotellene som ble bygd var:
Like etter åpningen av Bergensbanen, ble to hotell bygd:
Norsk Hotellkompani kjøpte begge hotellene i 1916. Haugs Hotell brant ned samme året, og ble ikke bygd opp igjen.
I etterkrigstiden har også hoteller som Bardøla Høyfjellshotell blitt bygget på Geilo.
Portveien 2

Portveien 2 er en barne-TV-serie som gikk NRK i 1985 og 1987. Det ble i alt laget 143 episoder inklusiv en spin-off tv-julekalender Portveiens julekalender på 24 episoder. Eksteriøropptakene til serien ble gjort i en hytte i Portveien 2 i Hjemmets Kolonihager på Bjølsen i Oslo (Portveien 2 er et privat veinavn, nærmeste offentlige vei er Kongsvingergata). Interiørene var bygget opp i et studio.
Programserien Portveien 2 var NRKs første større produksjon hvor man rasjonaliserte opptakene slik at det kunne produseres et stort antall programmer. Programmene ble tatt opp dagen før de ble sendt. Portveien 2 var et forsøk på å lage barneprogrammer for de aller minste, og samtidig et familieprogram som flere kunne ha glede av. Temaene i programmene var gjerne knyttet til naturen, men også fortellinger, tradisjoner, følelser og sosiale forhold.
En del av sangene som Eyvind Skeie skrev til programmene, har senere blitt kjente barnesanger. Musikken til serien ble laget av komponisten Sigvald Tveit. Sanger som «Tenn lys», «Morgendagens søsken», «Hysj, kan du høre gresset gro» og «Ta en potet» kommer fra denne serien. Men den mest kjente sangen fra denne serien er «Fire elementer». Denne «musikkvideoen» ble vist hele seks ganger gjennom Portveien 2s om lag 140 episoder.
Manusforfattere var Eyvind Skeie og Gudny Hagen, som begge siden har stått bak en lang rekke barne-TV-suksesser. Produsenter var Hermann Gran, Grete Høien, Inger Bjørnstad og Dieter Kriszat. Den kvinnelige programlederen var Eli Rygg, mens Jarl Goli og Terje Strømdahl hver var programledere i omkring halvparten av episodene. Sjiraffen «Raffen» ble ført av dokkespilleren Åsmund Huser. Denne sjiraffen spilte rollen som en hemmelighet som programlederne aldri oppdaget.
Det ble produsert i to årganger med 79 episoder i 1985 og 40 episoder i 1987. I tillegg ble det produsert en egen tv-julekalender med 24 episoder i 1987.
Til tv-serien ble det produsert en rekke artikler for barn; som musikkplaten Velkommen til Portveien av Eli Rygg og Jarl Goli, samt Jul i Portveien av Eli Rygg og Terje Strømdahl, begge album med sanger fra tv-serien. To aktivitetsbøker kaldt Portveien 2 Høst og Portveien 2 Vår ble også gitt ut.