davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Ornamental grass

Ornamental grasses are grasses grown as ornamental plants. Ornamental grasses are popular in many colder hardiness zones for their resilience to cold temperatures and aesthetic value throughout fall and winter seasons.
Along with true grasses (Poaceae), several other families of grass-like plants are typically marketed as ornamental grasses. These include the sedges (Cyperaceae), rushes (Juncaceae), restios (Restionaceae), and cat-tails (Typhaceae). All are monocotyledons, typically with narrow leaves and parallel veins. Most are herbaceous perennials, though many are evergreen and some develop woody tissues. They bring striking linear form, texture, color, motion, and sound to the garden, throughout the year.
Almost all ornamental grasses are perennials, coming up in spring from their roots, which have stored large quantities of energy, and in fall or winter go dormant. Some, notably bamboos, are evergreen, and a few are annuals. Many are bunch grasses and tussock grasses, though others form extensive systems of many-branched rhizomes. The bunching types are often called "clump-forming" or "clumping", distinct from the rhizomatous types, called "running". Sizes vary from a few centimeters up to several meters; the larger bamboos may reach 20 m or more tall. Some ornamental grasses are species that can be grown from seed. Many others are cultivars, and must be propagated by vegetative propagation of an existing plant.
Pampas grass (Cortaderia selloana) is easily recognizable, with semi-dwarf to very large selections for the landscape. Deer grass (Muhlenbergia rigens) and canyon prince wild blue rye (Leymus condensatus) are popular in larger settings, natural landscaping, and native plant gardens. There are Miscanthus grasses whose variegations are horizontal, and appear even on a cloudy day to be stippled with sunshine. Many Miscanthus and Pennisetum species flower in mid or late summer, and the seed heads are long lasting, often remaining well into the winter. Some Stipa species flower in the spring, the inflorescence standing almost two metres above the clumps of leaves, and again the seed heads last late into the winter.
When gardening near natural Wildland–urban interfaces, one should take care to avoid planting invasive species, such as Cortaderia jubata (native to Argentina and the Andes), Pennisetum setaceum (native to northeastern Africa and western Asia), and Nassella tenuissima (syn. Stipa tenuissima; native to New Mexico, Texas, and South America). Not only do invasive species compete with native plants, but they may also increase the risk of wildfires, especially in areas such as California.
Some ornamental grasses have become serious invasive weeds, usually as garden escapes into natural vegetation areas.
Acer tataricum subsp. ginnala

Acer tataricum subsp. ginnala, the Amur maple, often treated as a distinct species Acer ginnala, is a plant species with woody stems native to northeastern Asia from easternmost Mongolia east to Korea and Japan, and north to the Russian Far East in the Amur River valley. It is a small maple with deciduous leaves that is sometimes grown as a garden subject, in parks, or as a street tree.
It is a deciduous spreading shrub or small tree growing to 3–10 m (9.8–32.8 ft) tall, with a short trunk up to 20–40 cm (8–16 in) diameter and slender branches. The bark is thin, dull grey-brown, and smooth at first but becoming shallowly fissured on old plants. The leaves are opposite and simple, 4–10 cm (1+1⁄2–4 in) long and 3–6 cm (1+1⁄4–2+1⁄4 in) wide, deeply palmately lobed with three or five lobes, of which two small basal lobes (sometimes absent) and three larger apical lobes; the lobes are coarsely and irregularly toothed, and the upper leaf surface glossy. The leaves turn brilliant orange to red in autumn, and are on slender, often pink-tinged, petioles 3–5 cm (1+1⁄4–2 in) long. The flowers are yellow-green, 5–8 mm (0.20–0.31 in) diameter, produced in spreading panicles in spring as the leaves open. The fruit is a paired reddish samara, 8–10 mm (0.31–0.39 in) long with a 1.5–2 cm (5⁄8–3⁄4 in) wing, maturing in late summer to early autumn.
Amur maple is treated either as a subspecies of Acer tataricum (Tatar maple), or as a distinct species in its own right, Acer ginnala. The glossy, deeply lobed leaves of subsp. ginnala distinguish it from subsp. tataricum, which has matt, unlobed or only shallowly lobed leaves; it is separated from subsp. tataricum by a roughly 3,000 km range gap across central Asia.
Amur maple is grown as an ornamental tree in northern regions of Europe and North America. It is the most cold-tolerant maple, hardy to zone 2. It is naturalised in parts of North America. Planted on exceptional sites facing south west with consistent moisture and light loamy soils, this tree can grow 1 m (3 ft 3 in) per year making it a fast grower. It is often planted as a shrub along borders.
In the UK it has gained the Royal Horticultural Society's Award of Garden Merit.
It is also valued in Japan and elsewhere as a species suitable for bonsai.
It is a nonnative invasive species in parts of northern North America.
Due to its vigour and fall colours of yellows and bright reds, the size being a small tree of 6 metres (20 feet) wide by 6 m tall on average, it suits many for smaller landscapes and for planting under power lines. Cultivars have emerged for those wanting these attributes.
Viburnum betulifolium

Viburnum betulifolium, the birchleaf viburnum, is a species of flowering plant in the family Adoxaceae, native to China and the island of Taiwan. Shade tolerant, it is often dominant in the shrub layer of the forests in which it occurs. Widely cultivated outside of China, it has attractive bronze to burgundy Autumn foliage, and the masses of bright red berries are attractive to birds. It is hardy to USDA zone 4.
List of ZiL vehicles

This is a list of vehicles designed called ZiL, a Russian maker of passenger cars, trucks, and military vehicles.
ZiL has produced armored cars for most Soviet leaders, as well as buses, armoured fighting vehicles, and aerosani. The company also produced hand-built limousines and high-end luxury sedans (автомобиль представительского класса, literally "representative class vehicle", but also translated as "luxury vehicle") in extremely low quantities, primarily for the former Soviet and current Russian government officials. ZiL passenger cars were priced at the equivalent of models by Maybach and Rolls-Royce, but are largely unknown outside the Commonwealth of Independent States, and production rarely exceeded a dozen cars per year.
三攀他旺县

三攀他旺县（泰语：สัมพันธวงศ์，音素換寫：[S̄ạmphạnṭhwngṣ̄̒] 错误：{{Transl}}：转写文本非拉丁字母（pos 16: ̒）（帮助），皇家轉寫：Samphanthawong，IPA：[sǎm.pʰān.tʰā.wōŋ]，或譯三潘它翁）是泰国曼谷的50个區之一。 该县为曼谷的唐人街。它是曼谷面积最小，而人口密度最高的一个县。邻近的县（从北顺时针）：邦巴沙都拍县、挽叻縣、空訕縣（昭披耶河对岸）和拍那空县。
自曼谷建城之初，该地就是华人社区。原本华人住在今拍那空县，定都曼谷时迁至此处。狭窄的三聘街曾是该区的主要街道，直到1892年（朱拉隆功国王在位期间）开辟耀华力路。如今，耀华力路仍然是曼谷唐人街的心脏。
耀华力路长约1.5公里。沿线两侧，有许多金店和各种中国餐馆: 面条、米饭、点心、燕窝汤等等。两侧的小巷内，也开设许多的商店，尤其是水果店和中药店。 最近，兴建了一个门，庆祝国王的72岁生日。它位于耀华力路一端的欧德翁圆环（得名于曾经位于此处的一个电影院）。
该区有一些著名的泰国佛教寺庙，如金佛寺，以纯金制成的大佛著称，重约5.5吨。该区也有许多中国寺庙，其中龙尾古庙，为该区最古老的庙宇，约有300年历史。曼谷最有名的中国寺庙龙莲寺，位于三攀他旺县边界外侧，属于毗邻的邦巴沙都拍县。
玫瑰圣母堂位于湄南河河岸，是曼谷最古老的天主教教堂之一，最早建于1787年，拉玛一世在位时期，由来自被缅甸占领的大城的逃亡者建立。目前的建筑建于1890年。
玫瑰圣母堂的上游是泰国的第一座商业银行大楼，位于哒叻仔。该建筑建于1904年，称为Book Club。现为泰國匯商銀行的分行。玫瑰堂的下游是River City购物中心，专门售卖艺术品和古董。
在三攀他旺县一带有许多市场。沿着耀华力路，三聘街和石龙军路有许多商店和摊位，尤其是在夜间和周末。铁桥（Saphan Lek）市场被称为电子游戏机的中心。它得名于石龙军路跨越新开港（Ong Ang）运河的桥梁的旧名，是一个狭长地带，沿 Ong Ang运河两岸有很多小商店。它附近是水晶宮賊市場。空通廉價電子產品市場（属于邦巴沙都拍县）为著名的低成本电子产品市场，面积很大，占据好几个街块，在石龙军路的对面，周六晚至星期日上午，这里的小街小巷都挤满了摊位。
三攀他旺县下辖三个区（khwaeng）：
每年在这里举行几个中国传统节日. 在此期间，耀华力路会封闭交通。
意頭

意頭，即兆頭、彩頭，指以吉祥的名稱來稱呼事物，目的是祈求好運降臨。在中國，以紅色與数字：「三」、「八」、「九」為吉祥的寓意。在各民族、各地區，意頭名稱非常常見，例如吉祥語句、商店的名稱、人名。
中國人習慣以諧音取名。廣東傳統又以「水為財」，因此廣東有很多與水相關的詞語。
把有意頭的字作為名稱，人名、商業機構、動植物等都很常用，如：
日本人把「七」（訓讀為なな）視為吉祥，因此女性人名常用與「なな」同音的字，如「奈奈」。朝鮮人名也常見「福」、「順」、「昌」等字。
新年的活動大多表現出辭舊迎新的習慣。在農暦年廿八大扫除，以消除之前的霉气。農曆新年，一般在門楣掛上「出入平安」、「家庭和睦」等春貼，又在門上貼上門神、「福」字等。中國南方人和越南人家中布置盆桔（象徵吉祥）、桃花（象徵桃花運和大展鴻圖）及飼養金魚（象徵有金有銀有水）等，粵菜又把「髮菜」名為「發財」、「蠔豉」名為「好市」、「豬手」名為「就手」等等。新年期間，各地都有長輩給小孩派紅包（廣東又叫利是、利市），父母給兒女壓歲錢。
日本人把初夢時夢見富士山、鷹或茄子視為好意頭。
傳統中國人相信風水，以家居布置、擺設、衣著、飾物等希望獲得運氣。
有人經常到廟宇上香拜神，在家中也會拜祖先、神佛等，祈求保佑。
舞龍、舞獅為中國人常見的慶祝活動，另外一些地方也有舞鳳、舞鶴、舞虎等。幾乎所有的新年活動都可令人聯想到有好意頭。
在新年期間，一般人都會互相說祝福說話：「恭喜發財」、「萬事勝意」、「新年進步」等。廣東人在口語中會盡量避開「著鞋」（「嚡」haai4，意為乾燥），衹說「著褲」（「褲」與「富」同音）。但凡好事都會多說，壞事則少說。「梨」雖然像「利」音，但對於夫妻則不多講梨，因會聯想「分離」。
在漢字文化圈，由於「四」音近「死」，有些地方把四樓改為「3A」，十四樓改為「13A」或者「D樓」或「F樓」，或不設4字尾的樓層，以避開用「4」，見4的禁忌。廣東人把「肝」（發音同「乾」）改称「膶」（發音像「潤」，變調作第二聲）、「舌」（發音同「蝕」）改稱「脷」（發音同「利」）、「空」（發音同「凶」）改称「吉」。廣東人喜歡桃花多於梅花，因梅是「霉」音，而避開。
日本人忌於12月29日（明治維新前為農曆年廿九）佈置新年裝飾，因日語裡「九」與「苦」同音。
庆祝中华人民共和国成立70周年联欢活动

庆祝中华人民共和国成立70周年联欢活动是2019年10月1日中华人民共和国成立70周年之际，于北京天安门广场举行的大型群众联欢活动，也是庆祝中华人民共和国成立70周年活动的一部分。
2019年8月29日，国务院新闻办公室举行新闻发布会，中共中央宣传部常务副部长王晓晖介绍，10月1日晚，将在北京天安门广场举办首都国庆联欢活动，党和国家领导人同首都各界群众代表一起联欢，并观看文艺演出和烟火表演，预计有6万多北京各界的群众参与此次联欢。中共北京市委常委、宣传部长杜飞进介绍，此次联欢将会有3290名联欢群众通过手持发光屏和表演道具，进行组图、立体呈现，并由有关省区市的特色群众艺术团体3650人参加联欢，呈现各地特色文化。在群众联欢环节，则在主题表演区东西两侧共设立10个群众联欢区块，分别以“幸福生活”、“同心筑梦”、“时代风采”、“放飞梦想”、“鱼水情深”、“健康中国”、“砥砺奋进”、“绿水青山”、“美丽乡村”和“拥抱世界”为主题，编排热情欢快、各具风格的歌舞，联欢结束后则有烟花表演。
2019年9月25日，庆祝中华人民共和国成立70周年活动新闻中心在梅地亚中心二层新闻发布厅举办第二场专题集体采访活动。庆祝大会服务保障和群众游行指挥部执行指挥张革，志愿者指挥部执行指挥熊卓，联欢活动指挥部联欢演出部常务副部长庞微，群众游行总导演、北京师范大学艺术与传媒学院副院长肖向荣，广场专家组组长、清华大学美术学院党委书记马赛，志愿者代表、清华大学经济管理学院四年级博士生黄成介绍联欢活动有关情况。联欢活动指挥部联欢演出部常务副部长庞微表示，此次联欢活动将于10月1日晚8时在天安门广场举行，总时长90分钟。其中，联欢活动中的主题表演环节分《红旗颂》《我们走在大路上》《在希望的田野上》《领航新时代》四个章节；中心联欢表演选用了近40首为群众所熟悉、所喜爱的经典歌曲，同时专门组织创作《人民是天》《好儿好女好家园》《山笑水笑人欢笑》《新天新地新时代》《同欢同乐同祝愿》“礼赞新时代”一组声乐套曲。其中精选了《我和我的祖国》等16首歌曲，由全场联欢群众合唱。而群众联欢区块分别以“幸福生活”、“同心筑梦”、“时代风采”、“放飞梦想”、“鱼水情深”、“健康中国”、“砥砺奋进”、“绿水青山”、“美丽乡村”和“拥抱世界”为主题，除此之外群众游行还包括了表演台表演、光艺呈现，同时通过大型装置配合主题表演进行呈现。此次聯歡活動的藝術總監由張和平担任，總導演由張藝謀担任，烟花总设计师为蔡国强，執行總導演为甲丁。为响应习近平上任后中共中央所订定的反腐败政策八项规定及禁止公款追星、节俭办晚会等禁奢令政策，本次联欢活动与2009年60周年国庆联欢晚会不同，没有大腕明星参与。亦不再采用“联欢晚会”为正式活动节目名，改为“联欢活动”。
2019年9月7日夜至8日晨，在天安门地区及长安街沿线举行国庆70周年庆祝活动第一次全流程演练。约9万人参加演练及现场保障工作。此次联合演练包括庆祝大会仪式、阅兵、群众游行、联欢活动、转场、应急处置等六项内容。
2019年9月14日下午至16日凌晨，在天安门地区及长安街沿线举行国庆70周年庆祝活动第二次全流程演练。联欢活动演练了各表演区块的整体融合和衔接配合，现场呈现出浑然一体的表演效果。
2019年9月21日下午至23日凌晨，在天安门地区及长安街沿线举行国庆70周年庆祝活动第三次全流程演练。此次全流程演练也是首次国庆联欢活动烟花参与的演练。本次演练是庆祝活动最后一次演练，包括庆祝大会仪式、阅兵、群众游行、联欢活动、转场及应急处置等6项内容，重点检验庆祝活动全流程、全要素、全力量的衔接配合，全面提升各方组织指挥和保障体系运行效能。联欢活动在22日晚进行演练，首次增加烟花部分燃放任务，多个表演区块各具特色又浑然一体，广场上唱响盛世欢歌。
湖南广播电视台旗下的湖南卫视（到晚上21时59分59秒）、中央广播电视总台旗下的全体所有中国中央电视台频道、全体所有中央人民广播电台频道以及全体所有中国国际广播电台频道现场直播以及传播联播转播晚上19时30分开始直播联欢活动，由中央广播电视总台旗下的中国中央电视台综合频道主要主持人佟丽娅、尹颂、张舒越、中央广播电视总台旗下的中央人民广播电台音乐之声主要主播楚悦解说；央视其他频道在同时间段安排了其他节目。
广播方面，全体所有中央人民广播电台频道以及全体所有中国国际广播电台频道现场直播以及传播联播转播本次联欢活动，由央广中国之声《新闻和报纸摘要》和《新闻纵横》主播陈智鹏、王艺解说。
中央广播电视总台旗下的全体所有中国中央电视台频道、全体所有中央人民广播电台频道以及全体所有中国国际广播电台频道现场直播以及传播联播转播本次联欢活动。中国中央电视台亦会通过Facebook、YouTube等网站向海外直播。此外，中央广播电视总台将在全国10余个省份的70家影院直播新中国成立70周年庆祝大会，使之成为全国首部直播院线电影《此时此刻——共庆新中国70华诞》。全国各级广播电视主频道频率，央视网、央视新闻移动网、各大新闻网站以及各大新媒体平台亦会同步转播，使用中央广电总台提供的公共信號。
港澳方面，除可接收香港电台和澳广视负责转播的中央广播电视总台旗下各电视频道现场直播以外，香港無綫電視翡翠台在國慶當晚21:30-23:00延时轉播《國慶70周年聯歡活動》（附带粤语解說），澳门澳视澳门台在國慶當晚20:00-21:30同步直播《首都國慶聯歡活動》。
在国外，新加坡新传媒8频道等众多国际主流媒体新闻信息频道亦会参与直播报道。
根据广视索福瑞的统计，本次晚会在央视一套首播的全国网收视率为5.39%，市场份额为19.08%，在当日各央视卫视频道晚间时段收视率排行榜中排名第一。
由於港台电视33、33A（中国中央电视台综合频道（港澳版））已有同步现场直播，翡翠台延時轉播，且當晚香港有不少示威活動令觀眾轉向無綫新聞台，香港7天跨平台收視只有11點，澳門也由於澳視澳門台以及澳广视转播的中国中央电视台综合频道（港澳版）、新闻频道、CGTN以及澳门有线电视、澳门基本电视频道所转播的众多大陆电视频道已經同步直播的緣故，家中及家外直播收視也只有7.8點收視。
恭喜恭喜

《恭喜恭喜》是一首庆祝中国抗战胜利的中文歌，于1946年（中華民國三十五年）由陈歌辛作曲，姚莉、姚敏演唱。此曲发表后随即流行一时，并且由于这首歌的名字是常见的农历新年问候语，而歌词里也有庆祝春天的到来，因此這首歌和新年庆祝活动联系在一起，成为全球华人贺年时经典的贺年歌曲。
1945年日本投降，身在上海的作曲家陳歌辛於1946年以笔名“慶餘”创作《恭喜恭喜》词曲，以庆祝中国抗日战争胜利。这首歌早期流行的唱片是由姚莉和她的哥哥姚敏录制的。
这首歌在当代经常出现在中国新年音乐专辑中，有时作为电子舞曲表演，也有台湾闽南语甚至英文歌词的版本。这首歌更现代的演绎是2002年中国娃娃的专辑《加多一點點–小調大風行》中的版本。
在英文世界，这首歌被收录在2010年乐队平克·马蒂尼·（英语：Pink Martini）的圣诞专辑《欢乐世界（英语：Joy to the World (Pink Martini album)）》中，标题为《恭喜—新年快乐歌》（Congratulations - A Happy New Year Song），由奇娜·福布斯（英语：China Forbes）和蒂莫西·由地（Timothy Yuji）演唱。
《恭喜恭喜》全曲只有四句曲调。由于此曲最初是纪念战争苦难结束的作品，曲调倾向伤感，并采用通常用来表达悲伤的小调，而非通常用来表达欢庆的大调。此曲本来没有锣鼓伴奏，后来编曲时加入，以配合新年气氛。
《恭喜恭喜》有五段歌词，其中以第一段最为闻名。第一、五段描写人们互道喜讯，第二至四段写寒冬结束后春来大地，并提到歷盡苦难而生的盼望之情。全曲歌词表面上在说庆祝农历新年的情形，实际上是描写中国人民在抗战胜利后的举国欢腾景象，记叙民众经过长年战火后苦尽甘来。例如，“經過多少苦難，歷盡多少磨練”一句，本意是忆述八年抗战的奋斗，后来解读为告慰人们过去一年来的辛勤工作；“多少心在盼望、盼望春的消息”一句，本意是写战时人民对胜利的盼望，后来解读为人们的新年祝福。歌词琅琅上口，部分句尾押一韻。“恭喜”一词在全曲出现了数十次。
由於符合抗战胜利的时代背景，《恭喜恭喜》发表后随即流行一时。此曲发表时碰巧正值农历新年（一说为新年前夕，一说为新年期間），加上歌词与农历新年的气氛也颇为应景，因此被大众当成了贺年歌曲，在往后的春节都经常被传唱。此曲其后流传至台灣、香港、澳门等华人地区，以至海外華人社會，成为全球华人在春节都会唱的经典贺年歌曲。《恭喜恭喜》也是陳歌辛在中國音樂史上的成名作。
张舒越

张舒越（1997年4月11日—），黑龙江哈尔滨人，中央广播电视总台女主持人。
1997年4月11日，张舒越出生在黑龙江省哈尔滨市。2015年考入中国传媒大学，此后担任腾讯视频综艺节目《女神TV》主持，北京卫视《海洋沙滩狂欢节》外景主持。2019年主持庆祝中华人民共和国成立70周年联欢活动《奋斗吧 中华儿女》，担任70周年天安门广场大联欢解说。在2019年举办的中央广播电视总台2019主持人大赛中获得文艺类银奖，并成为2020年中央广播电视总台春节联欢晚会的主持人之一。2021年7月16日，张舒越入选中央广播电视总台主持人名单。
2025年中央广播电视总台春节联欢晚会

2025年中央广播电视总台春节联欢晚会，简称2025年央视春晚，是中央廣播電視總台于2025年1月28日（農曆甲辰年十二月廿九除夕）为庆祝蛇年新年到来而举办的综合性文艺晚会。本届央视春晚是自1983年开办以来的第43届央视春晚，由于蕾担任总导演。以“巳巳如意，生生不息”为主题。该春晚共设四个分会场，分别在北京主会场和重庆、湖北武汉、西藏拉萨、江苏无锡四個分会场。
2024年11月29日，春晚标识出炉。总台春晚以“巳巳如意，生生不息”作为标识与主题。
2024年12月2日，春晚吉祥物正式亮相，以青蛇“巳升升”送如意為吉祥物。
2024年12月24日，2025年春节联欢晚会公布四个分会场，包括重庆、湖北武汉、西藏拉萨、江苏无锡。
2025年1月9日，春晚与哔哩哔哩宣布合作，成为独家弹幕视频平台。
2025年1月13日，春晚与小红书宣布合作，这是小红书继2024年第二次成为独家网络互动平台。
2025年1月19日，2025年春晚举行发布会，公布主持人阵容和舞美设计，并介绍节目和技术创新亮点。
2025年1月5日，春晚举行首次彩排。
2025年1月10日，春晚举行第二次彩排。
2025年1月17日，春晚举行第三次彩排。
2025年1月22日，春晚举行第四次彩排。
2025年1月26日，春晚完成第五次也是播出前最后一次彩排。
中央广播电视总台于1月28日晚8点通过央视综合频道、综艺频道、中文国际频道、国防军事频道、少儿频道、音乐频道、农业农村频道、4K超高清频道、8K超高清频道等电视频道，中国之声、音乐之声、经典音乐广播、文艺之声、粤港澳大湾区之声、台海之声、华语环球广播、南海之声、中国交通广播等广播频率，央视新闻客户端、央视频、云听、央视网、央广网、国际在线等新媒体平台，以及哔哩哔哩、爱奇艺、腾讯视频（包含微信视频号）、抖音等第三方平台同步直播春晚。
而在港澳地区则通过TVB Plus、NowJelli紫金國際台、港台電視33与澳視澳門台在电视平台播出。网络端则通过HOYTV网络平台、亚洲电视OTT平台、大公文汇网、香港商报网、橙新闻、点新闻播出。而马来西亚则通过八度空间电视频道延时转播(11p.m.-收台) 。CCTV春晚的YouTube官方频道进行了直播并在大年初一上传分段版本(分别为四段, 每段约1小时)(录制央视综合频道在大年初一08:30-12:00,12:30-2:00左右的重播版本)。
本届春晚的有三档衍生节目。《2025 春晚等着你》于1月28日12:00-20:00在央视综艺频道、音乐频道、农业农村频道、央广文艺之声、央视网、央视频等平台播出。《2025 喜乐安宁中国年》於1月28日上午至次日凌晨在央视综合频道、央视新闻频道、央视新闻客户端播出。《大家的春晚》於1月28日18:39至次日凌晨在总台春晚的小红书账号独家播出。节目邀请参演嘉宾进行聊天、文艺表演、后台探班、互动游戏、现场连线等。
在本届春晚中，主持人撒贝宁因眉毛太粗被网民引用蜡笔小新调侃称“蜡笔小撒”。在春晚结束后，总导演于蕾表示对此问题“不太清楚”。事后，撒贝宁直播卸妆，期间将直播卸妆搓掉，但仍被网民调侃为“蜡笔小撒”。
小品《借伞》引用了《白蛇传》中“断桥借伞”的经典桥段，并搭配京剧、粤剧、川剧、越剧四个剧种达到喜剧效果，节目的最后还邀请1992年电视剧《新白娘子传奇》主演赵雅芝和叶童同台合唱《青城山下白素贞》。节目中的伞由西湖绸伞技艺国家级代表性传承人宋志明手作。该小品播出后，杭州西湖断桥出现大量游客到访。
小品《花架子》反映了层层加码、只对上负责不对下负责、不顾实际造盆景、做表面文章等形式主义现象，受到观众的关注与讨论。
在歌曲部分，考虑到过去的2024年为巴黎奥运会举办年，为此春晚剧组邀请到巴黎奥运会中国运动员代表，与陈奕迅共同演唱《孤勇者》，除歌声外还出现了赛场音效。粤语歌曲串烧《湾区乐好》由汪明荃、陈小春、张智霖、薛凯琪、周柏豪、刘惜君、钟楚曦等来自粤港澳大湾区的艺人共同演唱，包括《海阔天空》《万水千山总是情》等。《春意红包》来源于2017年哔哩哔哩拜年纪的歌曲，由UP主创作并演唱，在本届春晚上进行了改编，融入现代歌舞与非遗元素。
歌舞节目《潮起舞英歌》中，邀请到普宁南山英歌队和普宁富美青年英歌队表演。创意融合舞蹈《秧BOT》由张艺谋执导，表演所用机器人为杭州宇树科技于2023年8月推出的Unitree H1，在登上春晚舞台前已进行了三个月的训练。
本届春晚邀请到不同领域的人士参与录制并报幕，包括“外卖诗人”王计兵、“种花爷爷”朱忠德（场外报幕）、“绿皮慢火车列车长”胡贵川、“麦子阿姨”秦士芳。另外捐献二战相册的美籍人士埃文·凯尔亦参与到报幕。
而本届春晚结束曲《难忘今宵》由中国残疾人艺术团与上海彩虹室内合唱团演唱，是继2023年、2024年后，李谷一连续三年缺席。李谷一早前表示因身体欠佳，无法再次出席春晚录制。
另外，本届春晚不再对来自香港、澳门、台湾的参演艺人标注“中国香港”、“中国澳门”、“中国台湾”。对此中共中央台湾工作办公室发言人朱凤莲表示，“海峡两岸和港澳地区的演艺人员不分彼此、欢聚一堂，参与各类春节联欢活动，符合也体现了家国团圆的民族情感”。
根据官方发布的数据，本届春晚新媒体端直点播收视次数28.17亿次，较2024年同比增长6.9亿次；“竖屏看春晚”直播播放量4.96亿次，较2024年同时段提升18.09%；直播用户人数达2.86亿人，较2024年同时段提升14.4%。CGTN五频道和82种语言对外新媒体、海外2900多家媒体对春晚进行同步直播和报道，总阅读量15.9亿次，海外视频观看量5.2亿次。日本Niconico实时在线看人数超10.1万。全球共有3508块公共大屏宣介或直播本届春晚，较2024年增加223块，覆盖国家和城市数量较2024年分别增长77.55%和51%。
本届春晚结束后，四大分会场举办城市重庆、武汉、拉萨和无锡带动旅游热潮，相关数据显示四地热度均上涨超50%。
本届春晚主持人龙洋在开场时出现破音的情况，而马凡舒将“脍炙人口”中的“脍(kuài)”读成了“huì”。
本届春晚的导播出现多次失误。例如小品《借伞》表演结束后，导播本应将直播信号切换到拍摄主持人的摄像机却切换到严重晃动的摄像机上，这台摄像机也拍摄到工作人员在舞台上搬运道具的画面。
在相声《我们一起说相声》中，岳云鹏和台下一名观众互动，这名观众对岳云鹏说道“建议岳云鹏别上春晚”。
春意红包

《春意红包》是由泠鸢yousa作词、Wing翼作曲，收录于2017年哔哩哔哩拜年祭（现称拜年纪）的一首歌曲。描绘了贴春聯、送紅包等中国春節的过年习俗。
2025年中央广播电视总台春节联欢晚会上，本曲得到重新演绎。春晚版《春意红包》全长2分41秒，由毛曉彤、金晨、白鹿、程潇、姚晓棠、宋雨琦六人演唱。
歌曲于2017年1月27日（除夕）作为2017年哔哩哔哩拜年祭开场曲上线哔哩哔哩，歌曲全长4分40秒，由三无Marblue、祖娅纳惜、泠鸢yousa、小缘、洛萱、不才六人合唱。随后Wing翼于2017年元宵节前的2月10日投稿单品并在各音乐平台上线迷你专辑《春意红包》。元宵节当日（2月11日），Wing翼在哔哩哔哩投稿了本曲VOCALOID版本，由洛天依、乐正绫、心華演唱。
作词人泠鸢yousa表示，词作着力还原紅包原本的年味。其在查阅资料后得知，红包由红包帖子和压岁铜钱演变而来，红包早时包的是祝福语吉祥话，而壓歲錢原是压在小孩子枕头下驱赶鬼祟的钱币，即压祟钱，故在歌词中使用了“鬼祟”等意象。作曲人Wing翼则提到了年味的传承，“希望这样传统的年味儿不会在我们这代人里消失掉”。
2025年除夕夜，哔哩哔哩提供创意支持，结合现代歌舞与非遗元素，在中央廣播電視總台《2025年春节联欢晚会》重新演绎了本曲，使本曲成为首度登上春晚的拜年纪节目。毛曉彤、金晨、白鹿、程潇、姚晓棠、宋雨琦六人佩戴由哔哩哔哩UP主设计的非遗手链演唱了本曲的春晚版本。
节目内容在哔哩哔哩平台上线后，12小时内播放量突破百万，被视为受到年轻观众好评。多家媒体认为改编体现了春晚的年轻化与创新感。《南风窗》微信公众号作者林檎更指出，本曲春晚版将成为令年轻人津津乐道的集體記憶之一。“刺猬公社”则认为，考虑到哔哩哔哩首次转播春晚，本节目对于该平台及在该平台上看春晚的人而言，“无形中有了不一样的意义”。
墨西哥城唐人街

墨西哥城唐人街，当地人称为中國人區（西班牙語：Barrio Chino），位于墨西哥城闹市区，艺术宫附近，由多洛雷斯街（Dolores Street）上两个街区和一些饭馆及进口商店组成，尽管面积不大，这里却是墨西哥城约3000华裔家庭的活动中心。
墨西哥华人移民的历史跨越1880年代至1940——1950年代。1880至1910年间，波费里奥·迪亚斯总统执政期间，墨西哥政府为了使国家现代化，着力修建铁路和发展北部人烟稀少的地区。当时的政府无法吸引西欧移民，决定允许吸引中国移民到来。最初，中国移民只有一些小型社区分布在墨西哥北部，但是，到了20世纪初，墨西哥大部分地区都有华人社区分布，包括墨西哥城。
人口普查显示，19世纪末墨西哥城在册的中国移民只有40人，到了1910年，这一数字增长到1482。随着墨西哥革命的爆发，北部的许多中国移民迁往南方，以逃避战火和土著的敌视。土著对华人的仇杀在1913年达到顶峰，托雷翁303名华人被屠。墨西哥城的华人聚集在多洛雷斯街的一个街区，北邻阿拉米达中央公园（英语：Alameda Central）和墨西哥城艺术宫。这些华人基本都是开饭店、洗衣店、面包店和猪油坊的商人。1910至1930年间，华人仅局限在此街区内，此后，华人的商铺逐渐开到墨西哥城其他地区，尤其是老城墨籍华裔人口在1920年代至1930年代达到顶峰。此后，墨西哥开始排华（墨西哥出生者或可免离境），1930——1940年，70%的华人被迫离开墨西哥。
现在的唐人街只有两个沿着多洛雷斯街的街区，面积如此小，一个原因是20世紀30年代的排华运动，另一个原因是，华人与本地人混居，遍布全城。据墨西哥城政府的说法，本市有约3000个家庭有中国血统。在老城很多地方，分布有很多茶餐厅，供应中餐和墨西哥餐。但是，唐人街依然是许多墨籍华裔的象征性的家，聚集于此，传递乡情和文化唐人街裡的建筑与墨西哥城其他地方并无不同，商业活动也仅是餐饮和外贸。唐人街里的绝大部分饭店和商店的装饰都富含中国元素，祭祀中国的神祇，但是这里也有瓜达露佩圣母和猶達·達陡的塑像。
墨西哥华人有组织负责在唐人街庆祝传统节日和文化活动，以传承和发扬华裔文化。最盛大的节日活动就是庆祝春节，华人组织与本地政府和可口可乐共同组织庆祝活动。春节庆祝活动一般在春节前的周末举行，人群涌进街，观看舞狮、烟花和其他传统习俗，品尝传统美食，如饺子和燒乳豬等。
2009年春节庆祝活动在1月24日举行，唐人街内外都有节日活动。墨西哥城政府和中国驻墨西哥大使馆也举行了多项庆祝活动。中国大使在革命纪念塔向墨西哥城市民展示了中国菜和中国产品。随后，举行了盛大花车游行，从独立纪念柱出发，沿着改革大道，走向革命纪念塔。当晚普韦布洛剧院（The Teatro del Pueblo）举行狂欢夜，表演了中国戏曲和武术。
2008年2月16日，一座中国牌楼“中华楼”在唐人街落成揭幕，以吸引更多游客游览唐人街。揭幕仪式由墨西哥城市长马塞洛·埃夫拉德（英语：Marcelo Ebrard）和中国大使殷恒民共同主持。中华楼座落在迪哥拉多广场，多洛雷斯街西侧。中华楼是钢筋混凝土结构，外覆陶瓷、花岗岩和大理石，两边各塑一狮子。
19°25′55.39″N 99°8′35.06″W﻿ / ﻿19.4320528°N 99.1430722°W﻿ / 19.4320528; -99.1430722
尹颂

尹颂（1988年3月19日—），中国电视节目主持人，生于河南省周口市，毕业于江西师范大学播音与主持艺术专业。2010年，参加江西电视台主持人选拔节目《都市星主播》，并且被江西电视台破格录用。先后主持过《江西新闻联播》、《新闻夜航》、《天天健康》等电视节目。2019年2月，担任《2019年中央广播电视总台春节联欢晚会》井冈山分会场主持人；同年作为选手参加中央广播电视总台2019主持人大赛获银奖。
2019年主持庆祝中华人民共和国成立70周年联欢活动《奋斗吧 中华儿女》，担任70周年天安门广场大联欢解说。2020年1月，担任中共中央国务院2020年春节团拜会主持人、《2020年中央广播电视总台春节联欢晚会》北京主会场主持人。
胡耀邦之死

1989年4月8日，中共中央原總書記胡耀邦因心脏病突然发作住进北京医院。4月15日7时53分，在北京病逝，享年74岁，他的死是“六四天安门事件”的导火线。
1989年春节，胡耀邦离京去湖南休假，因感冒致使心脏病发作。后经抢救病情稳定，之后转移到广西休息。3月初，时任中共中央政治局委员的胡耀邦参加全国人大会议返回北京，再次出现在公众场合的胡耀邦明显消瘦。
4月8日早上约10时，中共中央总书记赵紫阳在中南海怀仁堂主持中共十三届四中全会前夕的政治局扩大会议，正讨论《中共中央关於教育问题的决定》的文稿。胡突然心脏病发作，举手请假，赵紫阳让胡耀邦先稳住身体，并立即叫中共中央办公厅马上找医生。当时出席会议的中共上海市委书记江泽民拿出两粒药，但没有采用（一说使用了）。不久，北京医院内科主任钱贻简和王敏清陆续赶到，并判断是心肌梗塞。下午2时，将胡耀邦送至北京医院，情况虽没度过危险期，但一直稳定。
4月15日清晨，胡耀邦醒来，大解后，吃完西瓜，向工作人员问到“外边的情况”。此时他表情痛苦，讲不出话，其左胸部血管大面积破裂，导致大面积心肌梗塞；於早上7时53分逝世。
胡耀邦去世后，由于他曾经担任中共中央主要负责人（其曾先后任主席和总书记）的职务，治丧规格按照长期担任党和国家领导人的规格进行，实际规格比担任过国家元首的全国人大常委会原委员长叶剑英还要高。4月22日，胡耀邦的追悼会在人民大会堂举行。国家主席杨尚昆主持追悼会，中共中央总书记赵紫阳致悼词，中央军委主席邓小平等党和国家领导人以及各界人士、干部群众数千人出席。
官方发布的讣告称：
在天安门广场至八宝山的道路上，默哀的群众挤满两旁。他的猝逝在学生中形成了强烈的回声，并且成为首都民众聚集的最初动力。各大学校园陆续出现赞扬胡耀邦的海报，并呼吁中共中央重审胡耀邦观点。数日后，这些呼声扩大到新闻自由、民主制度以及官员腐败问题等。在天安门广场人民英雄纪念碑附近出现小规模的自发性集会，悼念胡耀邦。而在北京主要高校校园内出现形形色色的大字报，借悼念胡批判1987年令胡耀邦下台的「老人政治」。基於对胡耀邦遭遇的同情和其开放清廉形象的尊崇，加上对改革开放以来引发的官倒与贪污情况严重的不满，使当时的青年学生纷纷出来悼念胡耀邦，以至引发後来的学生与民间联合运动，并最终导致“六四天安门事件”发生。
根据胡耀邦之妻李昭向中共中央提出的要求，1990年12月15日，胡耀邦的骨灰运离北京，归葬于他生前亲手创建的江西共青城。在时任中共中央办公厅主任的温家宝陪护下，长子胡德平敬捧父亲的骨灰安葬于富华山陵园。
“六四天安门事件”前夕，官方举行了各种级别的悼念活动，包括在人民大会堂举行的有邓小平等领导人参加的高规格追悼会，由於胡耀邦曾經出任黨主席和總書記的最高職務（黨內排名第一），追悼會規格比原全國人大常委會委員長葉劍英（廢除國家主席時期相當於國家元首，黨內排名第二）逝世時高出半格。“六四”后几年，中國政府逐年降低对胡耀邦的纪念活动的规格，直到2005年在时任中共中央总书记胡锦涛的提议下才举行较高规格的纪念，例如2005年和2010年的座谈会和领导人文章。
2005年11月18日，中共中央在北京人民大会堂举行“纪念胡耀邦同志诞辰90周年座谈会”。这是“六四事件”后官方首次高规格举行对胡耀邦的纪念活动。据新华社报道，“中共中央政治局常委、国务院总理温家宝出席座谈会。中共中央政治局常委、国家副主席曾庆红在会上发表重要讲话。座谈会由中共中央政治局常委、中央纪委书记吴官正主持。”曾庆红在讲话中，高度评价了胡耀邦的一生。其中第二段开头重复了中共中央訃告中的评价原话。引人注目的是在该讲话后文中的如下表述：
与此同时，胡耀邦在湖南浏阳的故居已经修复原貌，坐落在故居对面的新的胡耀邦生平业绩陈列馆，也在紧张施工中，准备在11月20号开放。另外，《胡耀邦傳》第一卷於11月25日上市（第一次印數十萬冊），與其相關的《思念依然無盡─回憶父親胡耀邦》（第一次印數二十萬冊）、原來被禁的《炎黃春秋》2005年11月號也放行出版上市，12月7日中國青年報《冰點周刊》刊登胡啟立撰文《我心中的耀邦》，為該報16年來首篇紀念胡的文章。
2010年4月15日，时任中共中央政治局常委和国务院总理的温家宝在胡耀邦逝世21周年之际，在《人民日报》发表名为《再回兴义忆耀邦》的署名文章。曾在胡耀邦同志身边工作近两年的温家宝在文中說：「我亲身感受着耀邦同志密切联系群众、关心群众疾苦的优良作风和大公无私、光明磊落的高尚品德，亲眼目睹他为了党的事业和人民的利益，夜以继日地全身心投入工作中的忘我情景。 当年他的谆谆教诲我铭记在心，他的言传身教使我不敢稍有懈怠。」这篇文章与曾庆红2005年在纪念胡耀邦同志诞辰90周年座谈会上的讲话相呼应，强调了胡耀邦忘我工作，勇于改革，亲民爱民，注重调查研究的踏实作风，反映了在错综复杂的社会矛盾环境下，中共高层对各级干部的鞭策与希望。
2013年1月6日，浙江省台州市的大陈岛放置了一尊胡耀邦铜像，纪念他在1956年号召和领导的垦荒活动。
2013年4月15日胡耀邦忌日，解放日报、人民日报等中国大陆官方媒体刊文悼胡耀邦，为中共中央总书记习近平等新一届中共中央领导上台后首次出现。
2014年4月11日，已卸任超過一年的前中共中央總書記胡錦濤在中共湖南省委书记徐守盛等官员的陪同下参观了湖南瀏陽中和鎮的胡耀邦故居，在那裏逗留了一小時，並向胡耀邦的銅像鞠躬致敬。该事件在中国大陆受到严密封锁。胡耀邦之子胡德華在接受台灣媒體的採訪時表示，卸任後的胡錦濤只是一个平民，他訪問耀邦故居只是個人行為，不代表中国政府官方立场。
2015年11月，中共中央郑重安排对《胡耀邦同志百年诞辰》的纪念活动，中共中央总书记习近平等党和国家领导人亲自出席20日当天的纪念大会，总书记习近平发表讲话。
民间的纪念几乎是在胡耀邦逝世的新闻公开之后立刻出现，最初是从北京的大学开始，但是逐渐转化为学运，直到6月4日被军队终止。
4月17日上午8时，国务院派出一名官员接见学生代表郭海峰、王丹，期间聲援人數不斷增加，晚上9点，天安門已经聚集约2万名学生。当天北京幾所大学出現约700多份有關胡耀邦的大字報，有警察與民眾在新華門對峙。其他城市情况相對稳定，上海有复旦大学、同济大学數千名学生在市政府聚集，而南京亦有1万名学生在鼓楼广场悼念，但活動很快和平結束。
在冲击新华门事件发生后，人民日报发表评论员文章《我们怎样悼念耀邦同志》，表示这种破坏稳定团结的事件是绝对不被允许的。4月26日，人民日报在头版头条发表社论《必须旗帜鲜明地反对动乱》（四·二六社论），将学生运动定性为动乱。学生组织的反应是开始罢课和绝食。双方冲突逐步激化，最终导致官方动用军队将学生驱逐出天安门广场。
《好大一棵树》，创作于1989年4月，作词邹友开，原曲取材于日本歌曲《大空と大地の中で》，作曲松山千春。
Chinatown, Adelaide

Chinatown in Adelaide, South Australia, Australia, also called Adelaide Chinatown (Chinese: 阿德雷得唐人街) or Moonta Street Chinatown, is located on Moonta Street, within the large Adelaide Central Markets precinct between Grote and Gouger streets in the Adelaide city centre. Two large Paifang, which were erected by the city council, are guarded by the Chinese guardian lions. They mark the entrances at either end. Adelaide Chinatown consists mainly of Chinese restaurants, grocery stores and markets but also consists of many non-Chinese Asian restaurants offering cuisines of Indian, Japanese, Korean, Malaysian, Nepali, Thai and Vietnamese origins.
The first dozen Chinese labourers arrived from Singapore in Adelaide in 1847 to work as indentured shepherds. Many Chinese people disembarked in the port towns of South Australia before travelling overland to the Victorian goldfields due to immigration restrictions in Victoria.
Chinatown in Adelaide began to grow in the 1970s and 1980s with the influx of Asian migrants particularly from Vietnam. Produce was sold at the Central Market by market gardeners and this began the growth of the Asian food shops and cafés in the area. Pagoda style roofs, red lanterns, restaurants and grocery stores are found on Moonta Street, which is the centre of Chinatown. Paifang, which is a type of traditional Chinese archway, are at the opposite entrances of Moonta street and are guarded by Chinese lion statues which were donated by the Adelaide city council and by the Chinese government.
Chinatown Adelaide has hosted the official Lunar New Year Celebrations in Moonta Street since 2003. In 2013 the celebrations were expanded with the assistance of the Adelaide City Council and major sponsors to also include Gouger Street. Gouger street was closed to accommodate a street party with traditional performances, market stalls and a pop-up street restaurant.
34°55′48″S 138°35′46″E﻿ / ﻿34.930°S 138.596°E﻿ / -34.930; 138.596
Performance art in China

Performance art in China has grown since the 1970s as a response to the very traditional nature of Chinese state-run art schools. It has become more popular in spite of the fact that it is currently outlawed. In 1999, the importance of contemporary Chinese art was recognized by the inclusion of 19 contemporary Chinese artists in the Venice Biennale. In recent years, many of these artists have made performances specifically for photography or film.
Some of the more extreme examples of Chinese performance art have become notorious in the West. In 2000, Zhu Yu, a painter and performance artist from Cheng Du, created a scandal by taking a number of photographs of himself, supposedly eating a fetus as a protest against state abortions as a means of population control. Peng Yu and Sun Yuan have also worked with human body parts as well as with live animals and are equally notorious. Some younger performance artists who have exhibited widely in the west in 2005-6 are Shu Yang, the organiser of the Dadao Live Art Festival in Beijing, Yang Zhichao, famous for having his identity card number branded on his back and Wang Chuyu who went on hunger strike as part of an exhibition called Fuck Off that took place in Shanghai in 2000 in opposition to the Shanghai Biennale. They acknowledge a debt to older performance artist and curator Ai Weiwei. Other well-known artists are Ma Liuming, Zhu Ming, and He Yunchang.
The 1996 film Frozen (Chinese title: Jidu Hanleng; 极度寒冷) by Chinese director Wang Xiaoshuai, made under the pseudonym Wu Ming, has as its protagonists a group of Chinese performance artists, who are shown engaging in several street performances in the film.
Danza de los Viejitos

The Danza de los viejitos (Spanish: Dance of the little old men) is a traditional folk dance in Michoacán, Mexico.
The Danza de los Viejitos is said have begun as a dance in the Mexican State of Michoacán in the Purépecha Region. The men that perform this dance are known as Danzantes or "Dancers." This dance was performed by four men that represent fire, water, earth, and air. Four dancers are also believed to be the correct number to dance in this traditional performance because there are four colors that make corn which is red, yellow, white, and blue. The dancers ask El Dios Viejo (The Old God) for good harvest, communication with spirits, and to learn about the past or to predict the future.
A Danzante wears a top and bottom made out of a white blanket. It is topped with a "sarape," which is a blanket worn as a cloak in Latin America. Each sarape contains different designs and colors. They wear a hat made out of straw with adorned lengthy pieces of ribbon, each one a different color. The ribbon is parted down the middle of the hat, each one hanging 10 cm on the sides. Their shoes are sandals that have a wooden sole in order to make a tapping noise throughout their dance, followed by a wooden cane they also use. The dancers also wear a mask made out of either wood, cornstalk paste, or clay with an elderly man's face painted on it.
The music consists of 3 instruments.
Crime pattern theory

Crime pattern theory is a way of explaining why people commit crimes in certain areas.
Crime is not random, it is either planned or opportunistic.
According to the theory crime happens when the activity space of a victim or target intersects with the activity space of an offender. A person's activity space consists of locations in everyday life, for example home, work, school, shopping areas, entertainment areas etc. These personal locations are also called nodes. The course or route a person takes to and from these nodes are called personal paths. Personal paths connect with various nodes creating a perimeter. This perimeter is a person's awareness space.
Crime pattern theory claims that a crime involving an offender and a victim or target can only occur when the activity spaces of both cross paths. Simply put crime will occur if an area provides the opportunity for crime and it exists within an offender's awareness space. Consequently, an area that provides shopping, recreation and restaurants such as a shopping mall has a higher rate of crime. This is largely due to the high number of potential victims and offenders visiting the area and the various targets in the area. It is highly probable that an area like this will have a lot of car theft because of all the traffic in and out of the area. It is also probable that people may fall victim of purse snatching or pick pocketing because victims typically carry cash with them.
Therefore, crime pattern theory provides analysts with an organized way to explore patterns of behaviour.
Criminals come across new opportunities for crime every day. These opportunities arise as they go to and from personal nodes using personal paths. For example, a victim could enter an offender's awareness space by way of a liquor store parking lot or a new shopping center being built. If the shopping center is being built in an area where crime occurs a couple of miles away, chances are it will exist in some if not all offender's awareness space. This theory aids law enforcement in figuring out why crime exists in certain areas. It also helps predict where certain crimes may occur.
Mihai Iacobescu

Prof. Univ. Dr. Mihai Iacobescu (n. 5 august 1938) este un istoric și fost senator român în legislatura 1990-1992, cetățean de onoare al județului Suceava. În cadrul activității sale parlamentare, Mihai Iacobescu a fost membru în grupurile parlamentare de prietenie cu Ungaria, URSS și Republica Polonă.
Mihai Iacobescu a fost director adjunct al Muzeului de Istorie din Suceava între anii 1975-1980, perioadă în care a fost deschisă expoziția permanentă a instituției.
Mihai Iacobescu face parte din colectivul care a pus bazele Institutului Pedagogic de trei ani de la Suceava, care a devenit ulterior Universitatea Ștefan cel Mare. În cadrul acestei instituții, a fost coordonator al Catedrei de Istorie, decan al Facultății de Istorie și Geografie, prorector USV. Mihai Iacobescu a predat și a publicat cursuri de istorie modernă și contemporană universală, precum și cursuri de istoria pedagogiei și istoria dreptului.
Printre publicațiile sale se numără volume de specialitate precum Din Istoria Bucovinei, România și societatea națiunilor 1919-1929, 30 de zile în Siberia căutând arhivele Bucovinei, dar și volume de beletristică precum Îsemnări din vacanță sau Comoara de la Voroneț.
Icoane românești

Cele mai vechi icoane, care s-au inspirat din sursa egipteană, au fost realizate în Orientul Apropiat. O altă grupă cuprinde icoanele bizantine propriu zise, care decurg din tradiția picturii elenistice, cu centrul la Constantinopol, de unde s-au răspândit într-o etapă ulterioară de-a lungul lumii balcanice și al Europei răsăritene, influențând creația artistică în Serbia, Bulgaria, Țările Române și Rusia. Icoanele școalei din insula Creta, pictate în Grecia sau în Veneția, mai ales după căderea Bizanțului în puterea imperiului Otoman, sunt un produs de sinteză între arta bizantină și cea apuseană a Renașterii italiene.
În acest cadru, icoanele românești au unele trăsături proprii, cu note originale, mai ales cele realizate în Moldova și Transilvania. Din punct de vedere tehnic, majoritatea icoanelor românești sunt executate pe lemn. În trecutul artistic și spiritual al Țărilor Române, ca de altfel în toată Europa răsăriteană, icoanele au jucat un rol important, ca obiecte de cult în biserici și mănăstiri, unde compuneau ansamblul denumit iconostas, care desparte absida principală de naos. În Moldova pot fi admirate iconostasele de la mănăstirile Voroneț, Humor și Moldovița, bogate în sculpturi în lemn și aurite, în Muntenia și Oltenia predomină stilul brâncovenesc cu adevărate dantelării în lemn, ca la mănăstirile Govora și Horezu sau la biserica Sfântul Spiridon din București.
Din păcate multe din icoane s-au pierdut prin incendii sau prădăciuni, în cursul incursiunilor străine care au tulburat istoria Țărilor Române.
Considerate în ansamblul lor, icoanele ocupă un loc important în arta română veche, în primul rând datorită capacității lor de interpretare și a modalităților de realizare a unor vechi teme religioase și istorice. În același timp ele reprezintă documente prețioase pentru reconstituirea mediului artistic din acele epoci, cele mai multe derivând direct din pictura murală. Icoanele sunt caracterizate prin concepția monumentală, printr-o eleganță căutată, în care planurile sunt reduse la un număr restrâns, desenele sunt concepute sintetic pentru delimitarea formei.
Cele mai prețioase și mai vechi icoane din Muntenia și Oltenia se găsesc în prezent la Muzeul de Artă din București. Ele provin din Biserica episcopală din Curtea de Argeș, din fundația Craiovescu din Bistrița, județul Vâlcea și de la Mănăstirea Govora. În Moldova, mănăstirile |, Văratec, Moldovița, Humor, Pângărați, Mănăstirea Văleni etc. oferă o gamă bogată de icoane provenind mai ales din secolul al XVI-lea și având o mare semnificație istorică pentru trecutul cultural al acestei provincii. Bisericile de lemn din Transilvania, în special cele din Maramureș, adăpostesc icoane de mare valoare artistică (bisericile din Hărnicești, Agârbci, Mânăstireni-Bica etc.).
În Transilvania a existat tradiția de a picta icoane pe sticlă.
Mitologia românească

Românii au avut din toate timpurile o multitudine de obiceiuri, basme și poeme referitoare la dragoste, credință, regi, prințese și vrăjitoare. Etnologii, poeții, scriitorii și istoricii au încercat de secole să colecționeze și să păstreze basmele, poemele, baladele, dar și să descrie cât mai bine posibil obiceiurile și tradițiile legate de diferite evenimente din an. Tradițiile legate de perioade fixe din an sunt colindele - de Crăciun, sorcova - de Anul Nou sau mărțișorul, obicei legat de venirea primăverii sărbătorită pe 1 martie. Alte obiceiuri presupuse a avea origini pre-creștine, ca Paparuda, ritualul de evocare a ploii vara, sau teatrul folcloric cu măști sau Ursul și Capra din iarnă.
Probabil cel mai mare colecționar de basme din folclor a fost nuvelistul și povestitorul Ion Creangă, care, printr-un limbaj foarte pitoresc, a dat viață unor povești acum clasice, ca Harap Alb sau Fata babei și fata moșneagului. De asemenea, poetul Vasile Alecsandri a publicat cea mai de succes variantă a baladei Miorița, un poem trist, filozofic, centrat în jurul unei intrigi simple: complotul a doi ciobani de a-l omorî pe un al treilea din cauza invidei ce i-o poartă pe starea materială. Alt editor prolific de basme preluate din folclor a fost Petre Ispirescu, care, în secolul XIX a publicat un număr impresionant de volume conținând un număr larg de nuvele scurte și basme din mitologie. Ele sunt centrate în jurul unor personaje populare asemeni lui Făt-Frumos, prințesa Ileana Cosânzeana, monștrii Zmeu sau Căpcăun, dragonul Balaur sau creaturi fantastice ca buna Zână și malefica Muma Pădurii.
De-a lungul timpului, mitologia românească a dat naștere mai multor ființe și creaturi legendare ce, depinzând de caracter, pot avea multe trăsături cu altele dintr-o mitologie diferită. De exemplu, balaurul se găsește și în alte mitologii, de cele mai multe ori cu interpretari diferite.
Duminica Floriilor

Duminica Floriilor (sau Floriile) este o sărbătoare creștină fără dată exactă, comemorată întotdeauna în ultima duminică dinaintea Paștilor. Sărbătoarea comemorează un eveniment menționat de către toate cele patru evanghelii (Marcu 11:1–11, Matei 21:1–11, Luca 19:28–44, Ioan 12:12–19): intrarea triumfală a lui Iisus în Ierusalim în zilele dinaintea patimilor.
Floriile sunt denumite, de asemenea, Duminica Patimilor sau Duminica Floriilor a Patimilor Domnului.
Sub cuvântul „mărțișor”, românii înțeleg floarea salciei.
Evanghelistul Luca (21, 1-11) ne spune că Domnul nostru Iisus Hristos, când a intrat, după învierea lui Lazăr, în Ierusalim, a fost întâmpinat cu ramuri verzi de arbori și mai ales de finic.
Amintirea acestei intrări sărbătorești a Domnului nostru Iisus Hristos în Ierusalim, biserica ortodoxă o serbează în fiecare an în ziua de Florii.
Deoarece pe teritoriul românesc nu cresc finici, românii întrebuințează rămurele verzi de salcie, lat. Salix alba L., ale cărei flori se numesc „mărțișoare ”.
În ajunul Floriilor, pălimarul, împreună cu câțiva oameni, aduce mai multe brațe de ramuri de salcie. A doua zi dimineață preotul ce liturghisește, nemijlocit după ce a citit Sfânta Evanghelie la utrenie, sfințește mâțișoarele aduse și le dă pălimarului, ca să le împartă credincioșilor.
Pălimarul, luând mâțișoarele sfințite, pune o parte dintre dânsele lângă tetrapod, ca fiecare creștin care vine la biserică și sărută icoana intrării lui Iisus în Ierusalim să-și poată lua câte să-și poată lua câte un rămurel de acestea, iar restul îl păstrează în altar până după sfârșitul liturghiei anume ca să aibă ce împărți și celorlalți credincioși, care nu și-au putut lua singuri sau care au venit ceva mai târziu la biserică.
Fiecare creștin, cum intră în biserică și sărută icoana de pe tetrapod, ia una, cel mult două sau trei rămurele de acestea și le ține cu cea mai mare evlavie în mână după liturghie.
După liturghie, fiecare credincios se duce cu salcia acasă, așezându-le după icoane sau în alt loc din casă.
Creștinii interpretează adesea un pasaj din Cartea lui Zaharia ca pe o profeție care a fost îndeplinită de intrarea triumfală a lui Iisus în Ierusalim:
Biserica de lemn din Pârvulești

Biserica de lemn din Pârvulești, comuna Stănești, județul Gorj, a fost construită în anul 1820. Are hramul „Sfântul Ilie”. Biserica nu se află pe noua listă a monumentelor istorice, deși este reprezentativă pentru arhitectura sacrală în lemn din Oltenia și are un patrimoniu mobil foarte valoros, format din numeroase icoane pictate pe lemn.
Biserica a fost construită între anii 1820–1821, din lemn de brad și a fost acoperită cu șiță. Nu a fost tencuită și nici zugrăvită. În anul 1924 a fost refăcut acoperișul, fiind acoperită cu țiglă.
Altarul este poligonal cu cinci laturi, asimetric decroșat în partea de jos. Dimensiunile navei sunt: 6,90 m/5,12 m; înălțimea pereților este de 2,30 m. Prispa actuală este mai largă decât cea originară și poate data de la 1924. Atunci biserica a fost acoperită cu olane și a apărut fruntariul triunghiular de pe latura de vest.
Intrarea vestică (din afară) este marcată de un cadru, din elemente masive, străbătute de un profil sculptat în frânghie ce urcă de pe o parte și de alta, în pragul de sus, lângă o cruce, în ideea capului de șarpe. Pe motivul frânghiei este sculptată și undreaua (stenapul), dar și cu chenare în dinte de lup.
Patrimoniul pictat este de la 1855, el cuprinde însă și câteva componente cu câteva decenii mai vechi. Pe peretele vestic al pronaosului a fost alcătuită o tâmplișoară din icoane reprezentând apostolii, dar și praznice, care pot fi atribuite în mare parte, lui popa Ion zugravu ot Stolojani. Icoana mare „Deisis”, de tradiție postbrâncovenească, având intercesorii în spatele tronului (cu picioarele în forma capului de grifon) este din 1855.
Autorul consemnează pe icoana Mariei cu Pruncul (cu arhanghelii în spatele tronului): „S-au zugrăvit de mine iscălitu Ghiță zugravu la ...”; tot el a realizat și icoana reprezentând tragerea pe roată a muceniței Ecaterina și panourile cu decor floral. Tâmpla principală este alcătuită din Crucea Răstignirii și moleniile, icoanele din registrul apostolilor cu Iisus Hristos, registrul de praznice, ușa diaconească cu sfântul hram Profetul Ilie, cele împărătești cu Buna Vestire, poalele de icoane cu compoziția grifonului la vasul cu flori.
Biserica de lemn din Săliște, Cluj

Biserica de lemn din Săliște, comuna Ciurila, județul Cluj, datează din anul 1755. Are hramul „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil”. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: CJ-II-m-B-07748.
Biserica de lemn Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil din satul Săliște, comuna Ciurila, e una din cele mai vechi din împrejurimile Clujului. Ea a fost construită din bârne trainice de stejar, îmbinate în cheotoare dreaptă și coadă de rândunică.
Pronaosul și naosul formează dreptunghiul unitar obișnuit, iar altarul este poligonal, cu pereții retrași. Din grinzile cunună, deasupra pronaosului, se înalță cei patru stâlpi solizi de susținere a turnului, ce are doar o înălțime medie, dar își păstreză caracteristicile exterioare, având obișnuita galerie deschisă, cu arcade semicirculare, câte trei pe o latură, ce-i dau o notă de distincție, sub coiful octogonal. Direct deasupra pereților naosului și a unei prime părți din altar se ridică bolta semicilindrică sau "cerimea".
Acoperișul are căpriorii fixați, de-o parte, pe o cosoroabă prinsă pe consolele rezultând din prelungirea cununilor superioare din pereți, iar pe partea sudică aceasta e prinsă direct pe cununa exterioară a prispei largi, de aproape un metru lățime, pe care e incizat anul construcției: 1755, ca dovadă că această componentă este de aceași vechime cu întregul edificiu.
Pictura. Pictura realizată la sfârșitul secolului al XVIII-lea, a fost restaurată în 1998, însă numai parțial. Urme mai vechi se observă la baza iconostasului. Patrimoniul. În patrimoniul bisericii se păstrează câteva icoane de lemn, de secol XIX: Arhanghelul Mihail, Maica Domnului cu Pruncul, două icoane reprezentându-l pe Iisus Pantocrator, una din ele fiind repictată. Biserica deține și trei icoane de Nicula, două dintre ele: Maica jalnică și Plângerea, sunt păstrate afară, pe peretele de vest al bisericii, deci în condiții improprii. Ușile împărătești, de sfârșit de secol XIX, sunt înnegrite. Starea de conservare. Starea de conservare a clădirii este în general bună, ea păstrând mult din aspectul tradițional. Ancadramentul estic de intrare în biserică a fost refăcut. Ferestrele păstrează zăbrele vechi, de fier. În biserica de lemn din Săliște, preotul slujește doar la trei săptămâni .
Biserica de lemn din Văleni (Călățele), Cluj

Biserica de lemn din Aghireșu, comuna Aghireșu, județul Cluj, datează din anul 1780.
Biserica are hramul „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil” și se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: cod LMI CJ-II-m-B-07510.
Biserica a fost adusă din localitatea Văleni, comuna Călățele în anul 1931. Edificiul este de mici dimensiuni și se compune dintr-o absidă poligonală, având în ax un unghi ascuțit, naos acoperit cu o boltă semicilindrică și pronaos, peste care se află turnul clopotniță. Absida altarului este decroșată față de navă. Clopotnița este prevăzută cu o galerie, decorată în partea inferioară cu un motiv de romburi traforate.
În biserică se găsesc mai multe icoane: Arhanghelul Mihail și Sfântul Nicolae, icoană ce poate fi atribuită lui Nechita Zugravu, pictor foarte activ în această zonă între anii 1750-1770, Iisus Pantocrator, icoană pictată de un alt meșter, tot în a doua jumătate a secolului al XVIII-lea, precum și două icoane pe sticlă (Maica Domnului cu Pruncul și Arhanghelul Mihail), aparținând școlii de pictură de la Nicula și datând din anii 1790-1810.
Clopotnița mănăstirii Voroneț

Clopotnița mănăstirii Voroneț este un monument istoric situat în satul Voroneț, județul Suceava. Este situată în incinta mănăstirii Voroneț. Clădirea a fost construită în anul 1488. Figurează pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: SV-II-m-A-05675.03.
Voroneț, Suceava

Voroneț (în germană Woronetz) este o localitate componentă a orașului Gura Humorului din județul Suceava, Bucovina, România.
Conform recensământului efectuat în 1930, populația satului Voroneț se ridica la 601 locuitori. Majoritatea locuitorilor erau români (85,35%), cu o minoritate de germani (12,15%), una de polonezi (1,5%), una de ruși (0,17%) și una de cehi\slovaci (0,83%). Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor erau ortodocși (83,36%), dar existau și romano-catolici (16,47%) și greco-catolici (0,17%).
Evangheliarul de la Voroneț

Evangheliarul de la Voroneț este un manuscris slavon realizat în anii 1614-1617 la comanda mitropolitului Anastasie Crimca. Volumul este alcătuit din 356 de file, în format 36 × 25 cm.
Evangheliarul s-a aflat în folosința Mănăstirii Krechow din Galiția. În secolul al XIX-lea a ajuns în proprietatea bibliotecii universității din Lemberg. Din 1946 se află în Varșovia, la Biblioteca Națională a Poloniei.
Ministerul Culturii (România)

Ministerul Culturii din România este unul din ministerele Guvernului României. Ministerul promovează identitatea națională prin conservarea și valorificarea patrimoniului cultural și sprijină creația contemporană. Acesta gestionează politicile culturale ale statului, coordonând activitățile legate de patrimoniul cultural, artele vizuale, literatura, teatrul, muzica, cinematografia. Actualul ministru este Natalia-Elena Intotero.
Sediul Ministerului este în municipiul București, Bulevardul Unirii nr. 22, sectorul 3.
Ministerul Culturii a fost înființat inițial în 1862 sub denumirea de Ministerul Cultelor și Instrucțiunii Publice. Instituția a fost reorganizată de mai multe ori.
Ministerul avea denumirea de Ministerul Culturii și Identității Naționale din 2016 până în 2018.
Din 2019, acesta a fost reorganizat în Ministerul Culturii.
În 2023, Ministerul Culturii este structurat în mai multe direcții și un număr de 95 entități subordonate printre care 42 de direcții județene decentralizate pentru cultură.
Instituțiile subordonate Ministerului Culturii sunt:
Muzee
Instituții de spectacol
Direcții Județene pentru Cultură
Alte Instituții
Arta Florescu

Arta Florescu (n. 10 martie 1921, București, România – d. 6 iulie 1998) a fost o cântăreață de operă și profesoară de canto română.
A studiat la Conservatorul din București, între 1939 și 1942, cu Elena Saghin (canto), Ioan D. Chirescu, Constantin Brăiloiu, Mihail Jora sau M. Vulpescu, la Geneva cu Anna Maria Guglielmetti (1946) și la Viena cu Kurt Nasor, Balzer și Josef Krips (1947).
Arta Florescu a fost solistă la Societatea Corală „România” din București (1937–1942), solistă (1942–1945) și prim-solistă (1945–1968) la Opera Română din București, conferențiar (1950–1954), profesoară (1955–1986), profesoară atestată (1965) și șef de catedră de canto (1963–1985) la Conservatorul din București, profesoară la Opera din Istanbul, Turcia (1976).
Arta Florescu a debutat pe scena Operei din București în ziua de 5 noiembrie 1942, în Lucia di Lammermoor de Gaetano Donizetti, dar a devenit angajată a Operei abia în septembrie 1945, an în care a devenit și membră a Partidului Comunist Român, din convingere. Viața ei profesională, care a durat 47 de ani, cuprinde 29 de ani de carieră pe scenele operelor, cu 72 de roluri interpretate, și 18 ani în învățământul muzical, din care ultimii 5 ca șefă de Catedră, și membră a unor jurii internaționale la concursuri de canto de mare prestigiu, peste tot în lume: Verviers, Geneva, Ostende, S’Hertogenbosch, Munchen, Zwickau, Moscova, Tokyo, Montreal, Rio de Janeiro, Toulouse, Atena, București. A cântat pe scenele teatrelor „Balșoi” din Moscova, „Staatsoper” din Berlin, „Royal de La Monnaie” din Bruxelles, „Municipal” din Rio de Janeiro, „Staatsoper” din Leipzig, „Champs Élysées” din Paris, „Kirov” din Sankt-Petersburg etc. În 1968 a ieșit la pensie.
Muzeul de Artă Populară din Constanța

Muzeul de Artă Populară este un muzeu județean din Constanța, amplasat în B-dul Tomis nr. 32. În 1975 se constituie colecția de artă populară în cadrul Muzeului de Artă Constanța, iar în 1980 capătă statut de secție. Începând din 1985 are loc o orientare a achizițiilor și spre alte zone etnografice din țară. Din 1990 este instituție cu personalitate juridică. Expoziția de bază cuprinde toate genurile artei populare repartizate pe zone etnografice, muzeul având caracter național. Clădirea muzeului datează din 1893 și este monument de arhitectură. A fost inițial primărie, apoi poștă. A fost restaurată în 1973, 1978, 1989. Colecții de artă populară din toate regiunile țării includ: ceramică, icoane pe lemn și sticlă, metal, port popular, scoarțe, țesături, textile, podoabe. Obiectele pentru uz gospodăresc din ceramică, lemn, metal se caracterizează printr-o mare bogăție tipologică. Țesăturile de interior - ștergare, fețe de masă, cearșafuri, așternuturi de pat, scoarțe, păretare, fețe de pernă (din bumbac, borangic și lână) - sunt de o mare bogăție ornamentală. Ștergarele lungi de 4 m fac parte integrantă din vechile interioare țărănești. Motivele florale, vegetale, zoomorfe, antropomorfe, alternate cu dungi de lățimi diferite creează compoziții ornamentale specifice. Țesăturile din lână pentru decor sau uz gospodăresc au compoziția ornamentală bazată pe alternarea de vărgi, cu motive geometrice alese, distribuite uniform și continuu.
Clădirea muzeului este declarată monument istoric, având codul CT-II-m-A-02850. Clădirea muzeului datează din 1893 și este neoromânesc. A fost inițial primărie, apoi poștă. A fost restaurată în 1973, 1978, 1989.
Muzeul de Artă Populară „Prof. Dr. Nicolae Minovici”

Muzeul de Artă Populară „Prof. Dr. Nicolae Minovici”, cunoscut mai degrabă ca „Vila Minovici” sau „Vila cu clopoței” este un muzeu din București, amplasat în strada Dr. Nicolae Minovici nr. 1, în fața Fântânii Miorița, în apropierea cartierului Băneasa. Tot lângă Vila Minovici se găsește și gara Băneasa. Casa a fost construită în 1905, conform planului arhitectului Cristofi Cerchez, iar din 1914 este deschisă vizitării. Din 1936 ea se află în proprietatea municipiului București.
În cadrul muzeului pot fi admirate mai multe tipuri de piese de artă populară românească de pe întreg teritoriul României: icoane, ceramică, țesături, obiecte din lemn, instrumente muzicale tradiționale. Tot aici există și un fond documentar despre activitatea doctorului Minovici.