davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Iguala

Iguala (Spanish pronunciation: [iˈɣwala]), known officially as Iguala de la Independencia, is a historic city located 102 km (63 mi) from the state capital of Chilpancingo, in the Mexican state of Guerrero in southwestern Mexico.
The city of Iguala stands on Federal Highway 95 about 130 km (81 mi) SSW of Mexico City. Iguala is the municipal seat of the Municipality of Iguala de la Independencia, located in the north-central part of the state.
The city had a 2005 census population of 110,390 and the municipality 128,444. The area of the municipality is 567.1 km (219.0 sq mi). The city is the third-largest community in Guerrero, after Acapulco and Chilpancingo.
General Vicente Guerrero was the first military leader to swear allegiance to the Mexican flag in Acatempan, on March 12, 1821. On February 24, the Plan de Iguala had been signed by Agustín de Iturbide and Vicente Guerrero, ending the long Mexican War of Independence.
Gaining independence from Spain was represented by the first national flag, known as the Flag of the Three Guarantees, which was made by José Magdaleno Ocampo. Thus, Iguala is called the birthplace of the Flag of Mexico.
On 26 September 2014, 43 students from the Raúl Isidro Burgos Rural Teachers' College in Ayotzinapa were kidnapped, disappeared, and likely murdered, provoking ongoing national protests and international attention. Mexican Federal Police and Iguala's police department and former mayor have been implicated in the students' kidnapping and disappearance; members of the Guerreros Unidos drug cartel in the mass murder. The governor of Guerrero state, Ángel Aguirre Rivero, resigned amid the scandal.
The San Francisco Church (Iglesia de San Francisco) is a landmark in the city, built in the 19th century in the Neoclassical style. It is surrounded by tamarind trees, and for them Iguala is known as "la Ciudad Tamarindera" (the Tamarindo city).
The Lagoon of Tuxpan (Laguna de Tuxpan), is a lake in the outskirts of the city, located in the small town of Tuxpan. It is known for its beauty, and popular seafood restaurants. Natives of Tuxpan have worked hard to maintain the popular lagoon healthy for the locals and the city people that visit every weekend.
The Iguala Flag Fair is held in late February annually. It is one of the most important annual festivities for the people of Iguala. It is celebrated with a parade of floats, cockfights, and Mexican handcrafts and folk art exhibitions. Iguala's local artisans create gold and silver jewelry.
List of colleges and universities in Maine

The U.S. state of Maine has twenty-nine accredited, degree-granting institutions of higher learning. The state's land-grant university and only research university is the University of Maine in Orono. It is the flagship of the University of Maine System, which also has institutions in Augusta, Portland/Gorham/Lewiston, Farmington, Fort Kent, Machias, and Presque Isle. Maine's public education system also includes the Maine Community College System, comprising seven schools, and the Maine Maritime Academy.
The state's three oldest institutions of higher education are Bowdoin College (founded in 1794), Colby College (1813), and Bates College (1855). The three colleges collectively form the Colby-Bates-Bowdoin Consortium and are ranked among the best colleges in the United States; often placing in the top 10 percent of all liberal arts colleges.
The largest institution in the state is the public University of Maine, with 12,231 students. The smallest, with 43 students, is Maine Media College. The University of Maine is home to the state's only NCAA Division I athletic program, the Maine Black Bears. Maine also hosts numerous private baccalaureate colleges such as Husson University, Unity Environmental University, and Thomas College. There is only one medical school in the state, the University of New England's College of Osteopathic Medicine, and only one law school, the University of Maine School of Law.
One school is recognized by the state as a degree-granting institution, but has not been accredited by a recognized accrediting body:
2020 Mexican protests

The 2020 Mexican protests were massive demonstrations and increasingly violent clashes against violence against women and demanded the country to end femicides and attacks against women. Suicides and homicides also triggered mass protests by women and activists nationwide, but the epicentre of protests and riots was in Mexico City. Mexicans have been on the streets since 9 March, when a nationwide strike by hundreds of thousands of Women went ahead. Anti-govt mass protests also took place on 10 March nationwide. On 21 October, a mass protest by tens of thousands of demonstrators was held against restrictions and the government. On 10 November, police opened fire on demonstrators as street protests was held for 1 day. Outrage erupted in Mexico after shots were fired in squares in Mexico City by police forces. Police brutality sparked outrage as well for a couple of days online in Mexico. Protesters also rallied peacefully on the last rally on 10 December against violence against women.
Disappearance of Sudiksha Konanki

Sudiksha Konanki (born 2004 – disappeared March 6, 2025) is a 20-year-old Indian American pre-medical student at University of Pittsburgh who went missing on March 6, 2025. On spring break with a few of her friends at a RIU Hotel in Punta Cana, she was reported to have last been seen with a American on the beach, who has since returned to the U.S., before her disappearance.
Konanki was born on 13 December 2004 to parents Subbarayudu and Sreedevi Konanki and was a permanent U.S. resident since 2006. She lived in South Riding, Virginia, and studied at Thomas Jefferson High School for Science and Technology. She attended the University of Pittsburgh and studied Biology and Chemistry with the goal of pursuing a career in medicine.
On Monday, March 3, 2025, Konanki and five fellow students traveled to the Dominican Republic for spring break, staying at the Riu República hotel. On March 6, at around 3:00 a.m., Konanki was seen drinking with a group of five women aged 20–22 and two men aged 22 at the hotel bar. Surveillance footage captured the group heading to the beach at 4:15 a.m. with Konanki seen walking arm in arm with Joshua Steven Riibe (/ˈriːbə/), a 22-year-old college student from Iowa. While the others departed at around 5:00 a.m., Konanki remained with Riibe. According to Riibe, a wave swept them out to sea, and he attempted to rescue Konanki. He claimed to have last seen her walking in knee-deep water. After asking Konanki if she was okay, Riibe vomited seawater he had swallowed and was unable to hear her response. Following this, Riibe did not see Konanki and assumed she had left. He then fell asleep on a beach chair. Surveillance footage shows Riibe leaving the beach at 8:55 a.m.
On March 18, 2025, Konanki's parents requested the authorities to declare their daughter legally dead. However, this request cannot legally proceed since the Civil Code of the Dominican Republic, in provisions contained between articles 112 and 140, stipulates that after 4 years of disappearance, a state of "legal absence" can be requested, which can only be approved 1 year after being requested; the presence of the corpse before a forensic doctor is essential in order to declare a person as deceased.
Riibe, who remained detained for over a week at the Riu República hotel after his passport was confiscated by local authorities when he attempted to check out, was interrogated several times by local Dominican attorneys investigating the case, along with Dominican Attorney General Yeni Berenice Reynoso. His lawyers submitted a writ of habeas corpus on March 18 and Riibe was released after the court hearing. Riibe then received an emergency passport the next day at the Bávaro U.S. Consolate and left the island immediately, as did his friend Carter Johnson, 22.
A video purporting to show Konanki drowning in the ocean while a man tries to save her widely circulated on social media. It was debunked by Agence France-Presse, who determined that it was actually taken at the Riviera Beach in Sochi, Russia, and that it depicted a different man and woman.
Supreme Court of Justice of the Nation

The Supreme Court of Justice of the Nation (Spanish: Suprema Corte de Justicia de la Nación, SCJNG) is the Mexican institution serving as the country's federal high court and the spearhead organisation for the judiciary of the Mexican Federal Government.
Judges of the SCJN are appointed for 15 years. They are ratified through affirmation by the Senate from a list proposed by the president of the republic. The ministers chosen will select from among themselves who shall be the president of the court to serve a four-year period; any given minister may serve out more than one term as president, but may not do so consecutively.
The Constitution requires that the appointment of ministers of the court should fall to those persons who have served ably, effectively and honorably in the administration of justice, or to those who have distinguished themselves by their honor, competence and professional background in the exercise of their duties.
Ministers may take leave of their posts for three reasons:
The court itself is located just off the main plaza of Mexico City on the corners of Pino Suarez and Carranza Streets. It was built between 1935 and 1941 by Mexican architect Antonio Muñoz Garcia. Prior to the Conquest, this site was reserved for the ritual known as Dance of the Flyers which is still practiced today in Papantla. Hernán Cortés claimed the property after the Conquest and its ownership was in dispute during much of the colonial period with Cortes' heirs, the city government, and the Royal and Pontifical University all claiming rights. It was also the site of a very large market known as El Volador.
Within the building, there are four flanks painted in 1941 by José Clemente Orozco, two of which are named The Social Labor Movement and Commonwealth. There is also a mural done by American artist George Biddle entitled "War and Peace" at the entrance to the law library. The building also contains a mural by Rafael Cauduro, which "graphically illustrates the Gran Guignol of Mexican torture", and includes a depiction of the 1968 Tlatelolco massacre as well as "a cut-away of a prison, perhaps the infamous Lecumberri Black Palace where student leaders who escaped death were jailed."
While this building is still the chief seat for the Supreme Court, an alternative site at Avenida Revolución was opened in 2002.
The following persons were once Presidents of the Supreme Court under the 1917 Constitution:
19°25′52.01″N 99°7′55.58″W﻿ / ﻿19.4311139°N 99.1321056°W﻿ / 19.4311139; -99.1321056
Interdisciplinary Group of Independent Experts for the Ayotzinapa Case

The Interdisciplinary Group of Independent Experts (Grupo Interdisciplinario de Expertos Independientes, GIEI) is a committee of jurists and doctors created by the Inter-American Commission on Human Rights to carry out a parallel investigation of the abduction and disappearance of 43 students from the Ayotzinapa Rural Teachers' College in Iguala, Guerrero, Mexico. The group was established in 2014 and issued two reports by 2016. It was reactivated in 2020.
Legal scholars described the Group as "the first experience of international monitoring carried out within a criminal investigation process of its kind. It can be replicated and contribute to the investigation of emblematic cases and regional settings where processes of mass victimisation have occurred."
भाजी

भाजी हा महाराष्ट्रातील खाद्यपदार्थ आहे.
भाज्यांचे प्रकार
01. Amaranth - काटेमाठ/कोरांटी
02. Ash Gourd, winter melon - खारे कोहळे
03. Beetroot - बीट/चुकंदर
04. Bitter Gourd - कारले
05. Black Lentil - उडीद
06. Black Pepper - काळी मिरी
07. Black-eyed pea, cowpea - काळा वाटाणा, चवळी
08. Bottle Gourd/Calabash - दुधीभोपळा
09. Cabbage - कोबी
10. Capsicum / Bell Pepper - ढोबळी मिरची
11. Carrot - गाजर
12. Cauliflower - फुलकोबी
13. Celery - कुर्डूभाजी/माठ
14. Chilli, Green chilli - हिरवी मिरची
15. Chilli, Red chilli - लाल मिरची
16. Cluster Beans, French Beans - गवार
17. Corn, Indian Corn, Maize - मका
18. Cucumber - काकडी
19. Curry Leaf - कढीपत्ता
20. Drumstick - शेवगा
21. Eggplant, Aubergine, Brinjal - वांगी
22. Garbanzo Beans, Chickpea, Bengal Gram - चणे
23. Garlic - लसूण
24. Ginger - आले
25. Chickpea flour, Gram flour - डाळीचे पीठ
26. Green Gram - हरभरे, मूग
27. Mushroom - मशरूम, आळंबे
28. Mustard greens - मोहरीची पाने
29. Peanut, Groundnut - शेंगदाणे
30. Peas - वाटाणे
31. Potato - बटाटा
32. Pulses - डाळी
33. Pumpkin - लाल भोपळा/कोहळा
34. Radish - मुळा
35. Ridged gourd - दोडका
36. Snake Gourd, pointed gourd - पडवळ
37. Spinach - पालक
38. Spring onion - कांद्याची पात
39. Sweet Potato - रताळे
40. Tamarind - चिंच
41. Tomato - टोमॅटो
42. Tapioca - आरारोट
43. Turmeric - हळद
44. Yam, Taro - अळूकंद/कोनफळ
पराठा

हा मुळचा पंजाबी पदार्थ आहे. महाराष्ट्रात याला तिपोडी पोळी म्हणतात. हा पोळी व पुरी या मधील पदार्थ आहे. पुरी पेक्षा कमी तेलकट व पोळी पेक्षा जास्त तेलकट. यात पुष्कळ प्रकार आहेत. प्रत्येकाच्या आवडीनुसार व रुचीनुसार यात बदल करता येतात. पराठे व भाजी वेगवेगळी करण्याऐवजी एकत्र करूनही (मेथी/पालक/बटाटा/कोबी) ते बनविता येतात. हा थालीपीठाचाच प्रकार आहे-फक्त लाटुन करता येणारा पदार्थ आहे.
साधा पराटा भाजी सोबत खाता येतो. रोजच्या जेवणाताला पदार्थ असल्यामुळे विशेष सजावट नाही.
पोळी

पोळी/चपाती हा गव्हापासून तयार केलेला खाद्यपदार्थ आहे . दळलेल्या गहू पिठास मराठी भाषेत कणिक म्हणतात. कणीक पिण्याचे पाणी व किंचित तेल वापरून भिजवली जाते. कणकेचे छोटे छोटे गोळे बनवून हे गोळे लाटण्याच्या साहाय्याने पोळपाटावर गोल आकारात लाटले जातात. चपाती छान पदर सुटावे व मुलायम व्हावी याकरिता लाटलेली चपाती दोनदा घडी करून पुन्हा गोल आकारात लाटली जाते व तव्यावर अथवा तंदूर मधे भाजली जाते.
चपाती विविध भाज्या, विविध गोड पदार्थ, चटण्या, ठेचा, भुरका, झुणका, कोशिंबीर इत्यादी सोबत खाल्ली जाते.
चपातीचे तुकडे फोडणी देउन खातात या पदार्थास तुकडे/कोल्हापुरी चिवडा/माणिक पैंजण नावे आहेत.
भाजण्याच्या ऐवजी तळण्याची क्रिया केल्यास लहान आकारास पुरी व मोठ्या आकारास भटुरा असे म्हणतात.
कणीक भाजण्याच्या ऐवजी उकडून तळ्ल्यास बिट्ट्या व वरणात घालून उकडल्यास वरणफळे हे पदार्थ बनतात.
गोड चवीचे सारण अर्धगोलाकार आकारात तळल्यास करंजी; संपूर्ण गोलाकार आकारास मोदक असे म्हणतात.
पोळी/चपातीस हिंदी भाषा भाषेत रोटी असे संबोधतात. पराठा, दशमी, नान, रुमाली, पुरी हे पोळीचे उपपदार्थ आहेत. पाण्या ऐवजी दुधात भिजवलेल्या कणिकेच्या चपातीस 'दशमी' असे म्हणतात. चपातीत विविध सारण प्रकारचे सारण भरता येते जसे गूळपोळी, तिळ-गूळ पोळी, पुरण पोळी, खवा पोळी, बटाटा पोळी, मेथी पोळी इत्यादी. अलिकडे चपाती महाराष्ट्रातील प्रमुख अन्न घटक बनली आहे. सारणाप्रमाने नाव बदलते जसे तिळ-गूळ पोळी, पुरण पोळीस महाराष्ट्रात मोठे सांस्कृतिक महत्त्व आहे. पारंपरिकदृष्ट्या ज्वारी/बाजरी/नाचणीपासून बनवलेली भाकरी हे महाराष्ट्रातील प्रमुख अन्न घटक आहे.
चपातीस महाराष्ट्रातील काहीच शहरी (नागर भागातील) लाेक पोळी म्हणतात, मात्र ज्या कणकेत ज्याचे सारण असते त्यास तसे संबोधतात. उदा. गूळ असेल तर गूळपोळी, इ.
चपाती (flat bread) हा भारतीयांच्या रोजच्या आहारातील एक प्रमुख पदार्थ आहे. भारतात प्रामुख्याने गव्हाच्या पिठापासून चपाती बनते. पीठ पाण्यात भिजवून, त्याचा छोटा गोळा करतात. हा गोळा लाटून सपाट केल्यावर गरम तव्यावर शेकून चपाती बनवली जाते. जगात इतरत्रही अनेक प्रकारे चपाती बनवण्यात येते.
अशा चपात्या विविध पद्धतींनी खाल्ल्या जातात.
गुलकंद

गुलकंद हा देशी गुलाबाच्या पाकळ्या, साखर/खडी साखर व आयुर्वेदिक औषधींपासून तयार करण्यात येत असलेले एक औषध आणि खाद्यपदार्थ आहे.
गुलकंद तयार करण्यासाठी मुख्यतः देशी गुलाबाच्या पाकळ्यांचा वापर करतात.
काचेच्या बरणीत एक थर देशी गुलाबांच्या कापलेल्या पाकळ्या व एक थर कुटलेल्या खडीसाखरेचा अशा प्रकारे टाकून ती बरणी झाकण घट्ट लावून उन्हात ठेवतात. यात पाणी टाकण्याची गरज नाही. पाक दिसू लागला कि गुलकंद तयार झाला असे समजावे. पक्व गुलकंद होण्यासाठी याला तब्बल वीस दिवस काचेच्या बरणीत ठेवले पाहिजे. गुलकंद तयार झाला की त्यात प्रवाळ पिष्टी टाकून, चांगले ढवळून हवाबंद काचेच्या बरणीत ठेवावे.
जर गुलाबाच्या पाकळ्या मोठ्या प्रमाणावर उपलब्ध असतील तर खाडीसाखरेचा पाक करून त्यात गुलाबाच्या कापलेल्या पाकळ्या टाकून मंद आचेवर शिजवले जाते. चांगला तपकिरी काळपट रंग आला की त्याला गॅस वरून उतरवले जाते. थंड झाल्यावर त्यात प्रवाळ पिष्टी टाकून, चांगले ढवळून हवाबंद काचेच्या बरणीत भरले जाते.
रीमा साठे

रीमा साठे (५ सप्टेंबर, १९८३) या एक भारतीय सामाजिक कार्यकर्त्या आणि उद्योजिका आहेत. त्यांनी एक अन्नधान्याची कंपनी स्थापन केली तसेच या कंपनीचा नफा त्या लहान शेतकऱ्यांसोबत अधिक न्याय्यपणे वाटप करते. इ.स. २०१७ मध्ये त्यांच्या या योगदानाबद्दल त्यांना नारी शक्ती पुरस्कार देऊन सन्मानित करण्यात आले.
इ.स. २०१८ मध्ये साठे यांना फोर्ब्स मासिकाने आणि २०१९ मध्ये 'जागतिक बँकेने' आणि 'संयुक्त राष्ट्र विकास कार्यक्रम' द्वारे वैशिष्ट्यीकृत केले गेले.
साठे या रासायनिक अभियंता (केमिकल इंजिनीअर) मध्ये पदवीधर आहेत.
अन्न आणि पेय उद्योगात सात वर्षे काम केल्यानंतर साठे यांनी ‘हॅपी रूट्स’ हा सामाजिक उपक्रम सुरू केला. इ.स. २०१४ मध्ये साठे यांनी आपली नोकरी सोडून स्वयंरोजगाराची निर्मिती केली. साठे यांना "कृषी स्टार" नावाच्या नवीन कंपनीसाठी विपणन, महाव्यवस्थापक म्हणून काम करत असताना, लहान आणि अल्पभूधारक शेतकऱ्यांच्या, विशेषतः महिलांसमोरील आव्हानांनी खूप व्यथित केले.
साठे यांनी देशी तृणधान्ये, धान्ये आणि विविध प्रकारचे देशी पशुधन यावर लक्ष केंद्रित करून राष्ट्रीय आणि आंतरराष्ट्रीय स्तरावर शेत-ते-मार्केट पुरवठा साखळी तयार केली आहे, ज्यामुळे भारतातील चार राज्यांमधील ३०,००० पेक्षा जास्त लहान आणि सीमांत शेतकऱ्यांना फायदा झाला आहे. त्यांच्या कंपनीने शेतकऱ्यांना नेहमीच्या बाजारभावापेक्षा ५०% जास्त भाव देऊन उच्च दर्जाचे, देशी धान्य उत्पादनासाठी प्रोत्साहन दिले आणि या धान्यांपासून आरोग्यदायी, पौष्टिक फराळाचे अन्न तयार केले जे शहरी ग्राहकांना चांगलेच आवडले. अहमदनगरमधील महिला शेतकऱ्यांनी साठे यांच्या व्यवसायासाठी कुट्टू (buckwheat)चे उत्पादन करून आपले उत्पन्न तिपटीने वाढवले. तिच्या उत्पादनांच्या श्रेणीमध्ये गहू, कुट्टू, राजगिरा, अंबाडीचे बियाणे आणि बार्लीपासून बनविलेले चटपटीत खाद्यपदार्थ आणि कुकीज यांचा समावेश आहे.
साठे यांनी जुलै २०२० मध्ये 'सेरेनी मेडोज' येथे लहान बदलांच्या सामर्थ्यावर टेडेक्स भाषण दिले.
मोखाडा तालुका

मोखाडा हा भारताच्या महाराष्ट्र राज्यातील पालघर जिल्ह्याचा एक तालुका आहे. या तालुक्यामध्ये शेती हा मुख्य व्यवसाय आहे.
१.येथे 'सूर्यमाळ' हे थंड हवेचे ठिकाण आहे. २.मध्य वैतरणा धरन. ३.खोडाळा नजीक ३ कि.मी.अंतरावर असलेले निसर्ग रम्य सिद्धीविनायक मंदिर.
४.मोखाडा तालुक्यात सह्याद्रिच्या पुर्व उताय्रावर तांबडी गाळाची माती आढळते. तसेच मोखाडा तालुक्यातील जमिन ही डोंगराळउतारावर आढळणारी वरकस जमिन म्हणून ओळखली जाते.
तालुक्यात मे महिन्यात सरासरीपेक्षा जास्त तापमान असेल.उष्णतेच्या लाटा नेहमीप्रमाणे असतील.
आदिवासी हे वनात राहतात.आदिवासीचा वनाशी जन्मजात संबंध असतो. वनात पक्षी, प्राणी, झाडे ह्यांच्याशी त्यांचा पदोपदी संपर्क येत असतो. विपुल वनसंपदा असल्याने वनौषधींची बरीच झाडे निसर्गतःच रुजलेली असतात. आदिवासी बांधव विविध हंगामात येणाऱ्या फळाफुलांपासून पौष्टिक खाद्यपदार्थ बनवतात. जंगलात खैर, साग,कारवी, पळस, शिसव,बांबू, मोह अशी अनेक प्रकारची झाडे असतात. आदिवासी बांधव मोह फुलापासून अनेक पौष्टिक खाद्यपदार्थ बनवतात. मोहफुलाची चटणी, मनुका, लाडू असे रुचकर पदार्थ बनवले जातात. मोहाच्या बियांपासून तेल काढले जाते. मोहफुलाचे पदार्थ सांधेदुखी, अशक्तपणा, पोटदुखी, उन्हाचा त्रास अश्या काही आजारात खाल्ले जातात.जंगलात मिळणाऱ्या गवतापासून टोपल्या व शोभेच्या वस्तू तयार करतात.शासनातर्फे आदिवासी बचत गटांना मार्गदर्शन व मदत केली जाते.
येथील लोकांचा मुख्य व्यवसाय शेती आहे. तालुका भात, नागली, आणि वरई उत्पादनात अग्रेसर आहे. भात, नागली आणि वरईची शेती करण्यासाठी प्रथम शेतातील एका खाचरात राब पेटवून तेथील जमीन भाजून भुसभुशीत केली जाते. जमीन भाजल्यामुळे तेथे उपद्रवी गवत वगैरे जळून जाते आणि अनावश्यक तण वगैरे उगवत नाहीत. राब भाजण्याची एक विशिष्ट पद्धत अनुसरली जाते.शेतीच्या आजुबाजूला असलेल्या झाडांचा पालापाचोळा, गोवऱ्या, झाडांच्या तुटलेल्या फांद्या,भाताचा तूस वगैरे व्यवस्थित एका खाचरात पसरवला जातो आणि मग वाऱ्याच्या दिशेने आग लावली जाते. ही जमीन भाजल्यावर दोन तीन दिवसांनी किंवा पाऊस पडल्यावर भाताचे चांगले बियाणे पेरले जाते आणि साधारणपणे २०-२५ दिवसानंतर त्याची संपूर्ण शेतात आवणी अथवा रोपणी केली जाते. मोखाडा तालुक्यात २०२३-२४ या शैक्षणिक वर्षात ५३५ विद्यार्थी आठवी परीक्षा उत्तीर्ण झाले.
आदिवासी संस्कृती जोपासणारा बोहाडा उत्सव होळी पौर्णिमा संपल्यानंतर लगेचच दुसऱ्या दिवशी म्हणजे धुलीवंदनाच्या दिवशी ह्या उत्सवाची सुरुवात होते. फाल्गुन वद्य प्रतिपदा ते अष्टमी पर्यंत हा उत्सव साजरा करतात. पहिल्या दिवशी गणरायाची मिरवणूक काढली जाते. दुसऱ्या दिवशी मत्स्यावतार, तिसऱ्या दिवशी कुर्मावतार, चौथ्या दिवशी वराहावतार, पाचव्या दिवशी भीम-हिडींबा विवाह व बकासूर युद्ध दाखवले जाते. सहाव्या दिवशी म्हणजे षष्ठीला लहान बोहाडा आणि सप्तमीला रात्री आठ ते अष्टमीच्या सकाळी आठ वाजेपर्यंत रात्रभर मुख्य बोहाडा उत्सव साजरा करतात. अष्टमीला सकाळी जगदंबा देवीची महापूजा केली जाते आणि देवी × महिषासुर,शुंभ-निशुंभ ह्यांच्या युद्धाचा प्रसंग दाखवतात.
स्थानिक
जि.प.पालघर आपत्ती व्यवस्थापन आराखडा
Gujhia

Gujhia, also known as Gughara, Pedakiya, Purukiya, Karanji, Kajjikayalu, Somas, and Karjikayi, is a sweet, deep-fried pastry that is a popular dessert in the Indian subcontinent.
The earliest mention of gujiya dates back to the 13th century, when a jaggery-honey mixture was covered with wheat flour and was sun-dried. The preparation method of a typical gujiya/pedakiya is rather similar to that of a samosa, but the gujiya/pedakiya looks like an empanada. Shaped like a half moon, the gujiya or pedakiya is filled with a sweet mixture of grated and roasted dried fruits, khoa, grated coconut, and a hint of suji to lend it a grainy texture.
This delicacy is made by mixing suji (semolina) with maida (all-purpose flour), which is stuffed with a mixture of sweetened khoa (milk solids, also called mawa), powdered sugar, coconut and dried fruits like Raisins, crushed Almonds, Walnuts, Cashews, Pistachios. The dumplings are then fried in ghee to give it a crispy texture.
Gujhias are particularly popular in the Uttar Pradesh, Rajasthan, Gujarat, and Bihar regions of India, where they are prepared during Holi and Diwali festivities.In Bihar, dry ones are called Pedakiya and are very popular, particularly during Chhath. There are two types of pedakiya made in Bihar: one with suji/rawa (semolina) and another with khoa. In suji pedakiya, suji is roasted in ghee with sugar, almonds, cardamom, raisins, and other nuts and then deep-fried in ghee. In khoa pedakiya, pure khoa is mixed with nuts and sugar and then deep-fried.
This delicacy is made by mixing suji (semolina) with maida (all-purpose flour), which is stuffed with a mixture of sweetened khoa (milk solids, also called mawa), powdered sugar, coconut and dried fruits like Raisins, crushed Almonds, Walnuts, Cashews, Pistachios.https://no1recipe.com/
You can make coconut gujiya with a dough of plain flour, semolina, and ghee. The filling consists of grated coconut, dry fruits, and milk powder.
Similar dishes are found in several regional cuisines in India, such as Ghughra (Gujarati) in Gujarat, Karanji (Marathi) in Maharashtra, Chandrakala are half-moon shaped, while the circular discs are Suryakala(Tamil) in Tamil Nadu, Garijalu (Telugu) in Telangana, Kajjikayalu(కజ్జికాయలు) (Telugu) in Andhra Pradesh, and Karjikayi or Karigadubu (Kannada) in Karnataka. All of these dishes are fried sweet dumplings made of wheat flour and stuffed with dry or moist coconut delicacies.
In Goa, nevri or neuri (plural neureo) is a similar sweet prepared on the occasion of their festivals, such as Ganesh Chaturthi for Hindus and Christmas for Christians.
Filled pasta

Filled pasta or stuffed pasta is pasta, usually sealed, surrounding a variety of fillings. Such pasta is especially common in non-tropical regions of Eurasia. Examples of filled pasta include ravioli and tortellini.
The pasta wrappers are usually fresh pasta, but dried pasta can be used if the wrapper is not sealed. Premade filled pasta for mass consumption is often pasteurized to set the dough structure.
While most filled pastas are sealed on all sides, rotolo ripieno is rolled, but not sealed. Similar types of pasta include layered pasta such as lasagna, while similar stuffed preparations include kachoris, samosas and tamales.
Ghiță Ionescu

George Ghiță Ionescu (n. 21 martie 1913, București - d. 26 iunie 1996, Londra) a fost un diplomat român, profesor la Universitatea Manchester (engleză Manchester University) și London School of Economics and Political Science (Nuffield Fellow, LSE 1963-1968), președinte al Comitetului pentru Unificarea Europeană al Asociaței Internaționale de Științe Politice (engleză International Political Science Association), Secretar General al Comisiei române de armistițiu cu forțele aliate (1944-1945), diplomat la Ambasada română din Ankara (1945-1947), Secretar General al Comitetului Național Român din diaspora (New York, 1955-1958), Director la „Radio Europa Liberă”, 1958-1963, ș.a.
„Profesorul Ghiță Ionescu (1913-1996) a fost cel mai important politolog de origine română din secolul al XX-lea. Democrat convins, Ghiță Ionescu a părăsit România în momentul în care devenise clar că țara intrase în orbita de dominație sovietică. A militat activ în cadrul Comitetului Național Român, a fost un timp director al Departamentului Românesc al postului de radio „Europa Liberă”. Era un savant cu o puternică vocație etică, s-a opus totalitarismului în oricare dintre incarnările sale. A predat la London School of Economics (unde, împreună cu Isabel de Madariaga, a întemeiat revista „Government and Opposition”, una dintre cele mai respectate publicații din domeniul politicii comparative) și la „University of Manchester” (Vladimir Tismăneanu).
În urma evenimentelor anului 1989, după o absență de jumătate de secol, Ghiță Ionescu a revenit în România, unde Universitatea din București i-a acordat titlul de „Doctor Honoris Causa”.
S-a căsătorit în anul 1950 cu Valence Ramsay de Bois Maclaren, decedată în aprilie 1996, cu trei luni înaintea soțului. Nu au avut succesori.
Lista celor mai înalte construcții din București

Aceasta este o listă a celor mai înalte construcții din București. Listele sunt separate după funcțiunea obiectului, însă limita minimă de includere este de 60 m în ambele cazuri.
În cazul în care un complex de construcții cu același nume ar avea mai multe intrări în listă (de exemplu Asmita Gardens sau CET Sud), este prezentată doar clădirea sau structura cea mai înaltă.
Bucureștiul, cel mai populat oraș și principalul centru economic al României, adăpostește mai puțin de 50 de clădiri cu o înălțime minimă de 60 de metri și 6 clădiri cu o înălțime de minim 100 de metri. Vulnerabilitatea în fața cutremurelor și disponibilitatea terenurilor mari (foste fabrici și uzine industriale) au constituit factori ce au limitat într-o oarecare măsură construcția proiectelor de tip turn. Cu toate acestea, câteva zeci zgârie-nori au fost proiectați și construiți în secolul XXI, orașul cunoscând o dezvoltare extrem rapidă din acest punct de vedere în special din momentul aderării la Uniunea Europeană.
A fost cea mai înaltă clădire din București la finalizare
înălțime aproximativă bazată pe numărul de etaje
indică o structură care a fost demolată.
Lista celor mai înalte clădiri din România

Această listă cuprinde cele mai înalte clădiri din România. Sunt listate doar clădirile care măsoară cel puțin 60 m înălțime.
În prezent (aprilie 2025), cea mai înaltă clădire din România este Sky Tower, parte a complexului Floreasca City Center, din București. Finalizată în 2012, clădirea de birouri are o înălțime de 137 m și 37 de etaje. Majoritatea clădirilor cu o înălțime de peste 60 m se află în București, inclusiv cea mai înaltă clădire care datează din perioada comunistă, Casa Presei Libere, ce măsoară 104 m înălțime. În Timișoara a demarat în 2016 construcția Openville, un ansamblu mixt care va include și o clădire de 155 m. Dacă va fi terminată, aceasta va deveni cea mai înaltă din țară. În Cluj-Napoca, a început construcția unor clădiri înalte de birouri după Revoluția din 1989, în principal în zona industrială a orașului. Turnul West City Tower este astăzi cea mai înaltă clădire din oraș și măsoară 95 m înălțime. Totuși, cea mai înaltă clădire din Transilvania nu este situată în Cluj-Napoca, ci în Satu Mare, cu al său Palat Administrativ construit în 1984 și înalt de 97 m. În Moldova, cea mai înaltă clădire este Catedrala „Nașterea Domnului” din Suceava. Cu cei 82 m ai săi, este al doilea cel mai înalt edificiu religios finalizat din țară după Catedrala Mitropolitană din Timișoara (90,5 m).
A fost cea mai înaltă clădire din România la finalizare
Înălțime aproximativă bazată pe numărul de etaje
În construcție
Lucrările de construcție au început, dar au fost oprite din diverse motive
Cristiana Nicolae

Cristiana Nicolae (n. 24 iulie 1943, Târgoviște ) este o regizoare și scenaristă de film româno-canadiană.
Cristiana Nicolae a terminat studiile secundare și liceale la liceul central „Zoia Kosmodemianskaia” din București (1953-1960), absolvind apoi Institutul de Artă Teatrală și Cinematografică Ion Luca Caragiale în 1971. A obținut în 1974 premiul Opera Prima al Asociației Cineaștilor din România (ACIN) pentru filmul său de debut Întoarcerea lui Magellan. S-a stabilit în anul 1990 în orașul Montreal (Québec, Canada), unde are o companie proprie de filme, Golden Coin Productions, Inc..
Regizoarea Cristiana Nicolae a primit în anul 1974 Premiul Opera Prima al Asociației Cineaștilor din România (ACIN) pentru filmul Întoarcerea lui Magellan.
Cristian Vasile (istoric)

Mihai Cristian Vasile (n. 2 martie 1976, București, România) este un istoric și politolog român. A studiat cultura, sistemul educațional, ideologia și propaganda în perioada comunistă. A publicat monografii consacrate Bisericii Ortodoxe Române și Bisericii Greco-Catolice. Ca membru în Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România a participat la redactarea Raportului final de condamnare a comunismului.
Acesta este licențiat în istorie în cadrul Facultății de Istorie a Universității din București și științe politice în cadrul Facultatății de Științe Politice și Administrative din aceeași universitate. Deține titlul de master în istorie contemporană și de doctor în istorie. În anul 2019 a obținut abilitarea putând îndruma doctoranzi în domeniul Istorie.
Este cercetător științific la Institutul de Istorie „Nicolae Iorga”, unde activează în cadrul Programului de cercetare „România și Europa în secolul XX“. În 2009 a avut o bursă de cercetare la Woodrow Wilson International Center for Scholars.
Între 2006 și 2009 a fost consilier în cadrul Departamentului Politic al Administrației Prezidențiale (secretar științific în Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România și coordonator al Comisiei Prezidențiale Consultative pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România. A fost director științific al Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc.
Din 2018 este secretar general de redacție al revistei Studii și Materiale de Istorie Contemporană, publicată de Institutul de Istorie „Nicolae Iorga”. În 2020 a devenit redactor sef adjunct al periodicului. Începând din același an a fost cooptat în cadrul Școlii de Studii Avansate a Academiei Române (SCOSAAR), unde predă și conduce doctorate în Istorie (https://iini.ro/Dr%20Cristian%20Vasile.htm). Din mai 2023 este membru corespondent al Academiei Austriece de Științe (ÖAW - Österreichische Akademie der Wissenschaften - https://www.oeaw.ac.at/m/vasile-mihai-cristian).
Mircea Stănescu (istoric)

Mircea Stănescu este un istoric român. Este absolvent al Facultății de Filosofie a Universității București (1994) și doctor al aceleiași universități (1999). A făcut stagii de cercetare în istorie contemporană și științe politice la Universitatea Toulouse le Mirail (1996), Institut d’Études Politiques (1999–2002) și Maison des Sciences de l’Homme din Paris (2002). În prezent este arhivist la Biroul de Arhive Contemporane al Arhivelor Naționale ale României. Este autorul trilogiei Reeducarea în România comunistă (Polirom, 2010–2012) și al lucrării The Reeducation Trials in communist Romania, 1952–1960 – Procesele reeducării în România comunistă – (East European Monographs, Columbia University Press, 2011).
Roman istoric

Romanul istoric este unul dintre tipurile de roman. El pendulează între ficțiune și document. Este o ficțiune, dar cu anumite momente (date, evenimente, limbaj) identificabile și în alte scrieri de specialitate, sau texte vechi, în special, cronici istorice. Personajele pot fi reale sau ficționale.
În romanul istoric trecutul istoric și prezentul, viața adevărată și viața mistică se interferează în permanență pentru a se propune reciproc ca dublul unuia al celuilalt sau ca dublul uneia al celeilalte”. În romanul istoric se pot citi și alte texte, uneori singurele ce atestă anumite evenimente istorice, relația dintre ele fiind, evident, una intertextuală. Cititorul unui roman istoric este transpus imaginar într-o lume pre-existentă conținutului textual citit, el „trăiește” conținutul imaginar al altor texte, acolo unde au existat „într-adevăr” anumite realități atestate documentar. Invers, autorul va cerceta mai întâi foarte atent cronici și documente, pentru ca apoi să scrie romanul istoric .
Spre exemplu în romanul „Frații Jderi” de Mihail Sadoveanu este un roman istoric, deoarece evocă epoca istorică a lui Ștefan cel Mare. În acest sens, pe de o parte, informația despre domnitor poate fi verificată în „Letopisețul” lui Grigore Ureche sau în culegerea de legende „O samă de cuvinte” a lui Ion Neculce și alte surse interne și externe, pe de altă parte, meritul lui Mihail Sadoveanu constă tocmai în a prezenta artistic acea epocă, ceea ce ar însemna, de facto, distanțarea voită de cronică sau voința de a o completa, de a umple anumite locuri goale, de a trăi trecutul cu ochii prezentului.
Criticul marxist Georg Lukácz susține chiar înrudirea lui cu drama istorică. Ipoteza pare perfect plauzibilă.
Este „istoric”, romanul care are următoarele caracteristici:
În funcție de distanța temporală între cel ce narează și evenimentul narat se pot delimita două tipuri de romane istorice:
Aici trebuie exclusă axioma potrivit căreia toate romanele sunt istorice, deoarece sunt o mărturie reflectată artistic a timpului în care au fost scrise, cititorul fiind constrâns să țină cont de convențiile epocii date. Raportat la convențiile unui curent literar, romanul istoric este unul romantic, numai că uneori acesta este deghizat, în dependență de mesajul pe care autorul vrea să-l transmită indirect unui anumit segment de cititori, pentru a stimula sau manipula (prin efectele unui eu simbolic) amintirea documentară a trecutului acestora.
Specia apare în epoca romantică, cei mai cunoscuți autori de romane istorice fiind Walter Scott, sau în Estul Europei, Henryk Sienkiewicz sau Mihail Sadoveanu. Autorii români de romane istorice sunt Camil Petrescu, Dana Dumitriu, Eugen Barbu, etc.
Europalia Romania 2019

Europalia Romania 2019, desfășurată între 2 octombrie 2019 și 2 decembrie 2020, a fost a 27-a ediție a festivalului internațional de artă Europalia, găzduit de Belgia începând din 1969 și organizat o dată la fiecare doi ani. Festivalul celebrează patrimoniul cultural al țării invitate, iar România a fost desemnată ca oaspete pe 4 octombrie 2016.
Ediția Europalia Romania 2019 a fost programată a avea loc între 2 octombrie 2019 și 2 decembrie 2020, însă anumite evenimente culturale din cadrul festivalului au fost gândite să se desfășoare pe o perioadă mai îndelungată, unele inclusiv în luna aprilie 2020. Anunțată inițial a lua sfârșit pe 18 ianuarie 2020, expoziția „Brâncuși. Sublimation of Form” de la Muzeul de Arte Frumoase BOZAR din Bruxelles a fost prelungită până pe 2 februarie, „datorită marelui succes”.
În total, programul ediției a fost compus din circa 200 de evenimente expoziționale, teatrale, muzicale, cinematografice, gastronomice sau de altă natură, repartizate în peste 50 de amplasamente diferite, în diverse orașe din Belgia, printre care Bruxelles, Liège, Gent sau Tongeren. Alte evenimente culturale ale acestei ediții au fost organizate la Amsterdam sau Londra.
Un calendar complet al acțiunilor organizate în cadrul festivalului poate fi consultat pe site-ul web oficial al Europalia. În tabelul de mai jos sunt redate câteva evenimente mai semnificative:
Emil Fischer (fotograf)

Emil Fischer (n. 1873, Bulgaria – d. 9 mai 1965, Sibiu, România) a fost un fotograf român de origine germano-bulgară. Fischer și-a făcut ucenicia la București și Brașov, după care a cumpărat atelierul deținut de Kamilla Asbóth din Sibiu, unde s-a și stabilit. Acest atelier, aflat pe str. Piața Mare nr. 16 din Sibiu, a fost preluat de către Asbóth de la Theodor Glatz. Aici, Fischer și-a desfășurat activitatea până în anul 1900, moment în care s-a mutat într-o nouă locație, pe strada Nicolae Bălcescu nr. 1-3. Folosit și ca sediu, în noul atelier a lucrat până în anul 1959 când s-a pensionat.
În 1905, Emil Fischer a primit titlul de fotograf al Curții Regale a României („Hoffotograf”). În acest an, Fischer a făcut primele fotografii ale tuturor președinților ASTREI din Sibiu. A realizat o mulțime de fotografii cu Sibiul. El era renumit pentru portrete, cărți poștale, vedute și pentru fotografiile pe care le-a făcut în munții și centrele istorice medievale ale Transilvaniei, precum și cele în care a imortalizat vechea arhitectură din Ardeal. În decembrie 1920, Emil Fischer a primit titlul de fotograf al Curții Regale, titlu oferit de Regele Ferdinand I.
Emil Fischer a fost înmormântat în Cimitirul Municipal din Sibiu.
Fotograful Curții Regale a României, Emil Fischer, a realizat în anul 1928, la doi ani după ce postăvăria „Talma” a sașilor din Cisnădie, a fost preluată de familia Mez, o serie de fotografii ale investiției făcute de către corporația germană. Toate fotografiile au fost legate într-un album în anul 1938, după ce fabrica a fost cumpărată de J & P Coats Ltd din Scoția în 1935, care a fost publicat în același an și a purtat numele de Albumul Românofir SAR. Fratele lui Emil Fischer, Joseph Fischer, care a fost și el fotograf, a vândut întreaga colecție de fotografii Muzeului Brukenthal din Sibiu, în anul 1980.
Materiale media legate de Emil Fischer la Wikimedia Commons
It (film din 1990)

It (1990, cunoscut și ca Stephen King's IT) este un film de televiziune creat în genurile groază, mister, thriller. Scenariul filmului se bazează pe romanul omonim scris de Stephen King. Filmul are cca. 195 de minute și este considerat a fi un miniserial în două părți. Povestea filmului se învârte în jurul unei foarțe agresive forme de viață inter-dimensionale, care este pur și simplu menționată ca "IT". Aceasta are capacitatea de a se transforma în cele mai mari temeri ale prăzii sale, lucru care îi permite să profite de temerile și fobiile victimelor sale, în acest mod ascunzându-se atunci când vânează. Principalii protagoniști ai filmului sunt "Clubul Rataților" sau "Cei Șapte Norocoși", un grup de proscriși sociali care descoperă creatura "IT" și promit s-o distrugă prin orice metodă. Filmul se desfășoară în două perioade diferite de timp, prima dată când cei din "Clubul rataților", copii fiind, descoperă pentru prima oară ființa "IT", iar a doua perioadă de timp are loc atunci când sunt chemați înapoi pentru a învinge creatura "IT" care a reapărut. De obicei, această creatură apare sub forma unui clovn sadic numit "Pennywise, Clovnul dansator" atunci când atrage copii ca să-i omoare. Acțiunea filmului are loc în orașul fictiv Derry din Maine, Statele Unite ale Americii, de-a lungul a celor două perioade menționate mai sus, și anume în 1960 și în 1990. Filmul este regizat de Tommy Lee Wallace și în rolurile principale interpretează Tim Curry, Harry Anderson, Dennis Christopher, Richard Masur, Annette O'Toole, Tim Reid, John Ritter, Richard Thomas și Seth Green. A avut premiera la 18 și 20 noiembrie 1990 pe canalul american American Broadcasting Company.
Avalon (film din 1990)

Avalon (titlu original: Avalon) este un film american dramatic din 1990 scris și regizat de Barry Levinson. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Armin Mueller-Stahl, Aidan Quinn, Elizabeth Perkins, Joan Plowright și Elijah Wood.
Este a treia parte a tetralogiei Baltimore Films, care are loc în orașul natal al regizorului în anii 1940, 1950 și 1960; după Restaurantul (1982) și Oameni de tinichea (1987), fiind urmat de Culmile libertății (1999).
Taraf de Haïdouks

Taraful Haiducilor ("Taraf of Haiduks") are a Romanian-Romani taraf (a troupe of lăutari, traditional musicians) from Clejani, Romania, and one of the most prominent such groups in post-Communist era Romania. In the Western world they have become known by the name given to them in French-speaking areas, where they are known as Taraf de Haïdouks.
The lăutari originating in the village of Clejani have long been known for their musical skills. The first recordings by ethnomusicologists in the village were made in the interwar period. Speranța Rădulescu, a Romanian folklorist also made recordings in Clejani in 1983 for the archive of the Romanian Bucharest-based Institute for Ethnography and Folklore of the Romanian Academy. The recordings were made in various configurations. During the Communist era, many lăutari from Clejani were also employed in the national ensembles that played Romanian popular music.
Early contacts in the West included Swiss ethnomusicologist Laurent Aubert and Belgian musicians Stéphane Karo and Michel Winter, two fans who were so taken by the band's music that they turned into managers, brought the newly named "Taraf de Haïdouks" to Western Europe and helped launch their international career.
Since the release of its first album in 1991, Taraf de Haïdouks has been considered the epitome of Romany music's vitality. Their polyphonic sound incorporates instruments such as the violin, double drum, accordion, flute, cimbalom, double bass and some wind instruments. The group has toured worldwide, released acclaimed albums and a DVD (see below), and counts among its fans the late Yehudi Menuhin, the Kronos Quartet (with whom it has recorded and performed), actor Johnny Depp (alongside whom the group appeared in the film The Man Who Cried), fashion designer Yohji Yamamoto (who invited the band to be models-cum-musicians for his Paris and Tokyo shows), composer Danny Elfman (who hired them to play for his 50th birthday party), and many more. Meanwhile, the band members seem to have been relatively unaffected by all this, maintaining their way of life (they still reside in Clejani, in the Wallachian countryside).
In 2007, the band released their album Maskarada, in which they reinterpret and "re-gypsify" pieces by 20th-century classical composers (such as Bartók, Khachaturian and Kodály) who drew inspiration from national folklore and often borrowed from Roma styles.
Some of the core members of the group:
Before the Haïdouks organized themselves as a group, many of them were recorded on an ethnomusicological album:
The following albums were produced by Fundaţia Alexandru Tzigara-Samurcas in Bucharest, in association with Euroart, the cultural fund of the Department for European Integration of the Ministry of Culture and Religious Affairs of Romania.
Two performances by the group featured in the 1993 French film Latcho Drom by Tony Gatlif. In 2001 the Taraf appeared in Sally Potter's film The Man Who Cried alongside friend and fan Johnny Depp, Christina Ricci, Cate Blanchett and John Turturro. They were one of the five Romani bands to feature in the movie When the Road Bends… Tales of a Gypsy Caravan (2006).
Dream Car Garage

Dream Car Garage was a weekly television show produced by Westward Wind Productions for 11 seasons between 2002 and 2012. The series was produced in Halton Hills, Ontario. Its host was Peter Klutt, a car enthusiast and the owner of Legendary Motorcar Ltd., where many of the vehicles featured in the show came from.
From 2002 to 2008 Klutt's co-host was motor journalist and race announcer Tom Hnatiw, who was famous for the phrase "Do you need a car like this? No. Do you want a car like this???" He was succeeded in 2009 by television personality Michelle Jobin, primarily known as Global News weather presenter, for two seasons. Jobin's successor from 2011 to 2012 was comedian Marni Van Dyk. The Canadian racing driver Ron Fellows was an occasional guest co-host from 2008 to 2010.
The de facto successor to the programme was Legendary Motorcar, where "Peter Klutt and his crew at Legendary Motorcars buy, restore, sell and race classic, vintage and muscle cars". Hitherto two or three series have been produced. The first of eleven episodes of Series one aired on November 13, 2012, on Velocity. The last of 15 episodes of series two went to air on May 27, 2014.
The show - generally rather heavy on product promotion, even more so in later years - focused on what it considered to be the "dream cars" of the regular, "everyday man". It featured a Classic Dream Car segment presented by Klutt, which cantered around an older car that would appeal to collectors or simply a nostalgic buyer, as well as a Modern Dream Car segment, presented by Hnatiw, which involved a modern supercar or high-performance vehicle.
Every season, the team chose an old or broken down car and repairs/tunes it for the show.
Some of the one-hour-long special episodes of the TV show include:
Tether car

Tether cars (also commonly known as spindizzies) are model racing cars powered by miniature internal combustion engines and tethered to a central post. Unlike radio control cars, the driver has no remote control over the model's speed or steering.
Tether cars are often small (less than 1 meter in length), powered by a non-radio controlled model aeroplane engine (two stroke, glow plug, piston liner, etc.), and run on fuel supplied by a fuel tank within the car. Since 2015, electric motor driven cars, powered by batteries, have also emerged.
Tether cars were developed beginning in the 1920s–1930s and still are built, raced and collected today. First made by hobby craftsmen, tether cars were later produced in small numbers by commercial manufacturers such as Dooling Brothers (California), Dick McCoy (Duro-Matic Products), Garold Frymire (Fryco Engineering) BB Korn, and many others. Original examples of the early cars, made from 1930s to the 1960s, are avidly collected today and command prices in the thousands of dollars.
There are tracks in Australia (Brisbane and Sydney), New Zealand, Germany, Switzerland, Estonia, Ukraine, Russia, the United States, and other countries. World Championship races are held every 3 years, the 2013 World Championships was held in Basel, Switzerland.
History of computing in Romania

This article describes the history of computing in Romania.
The Romanian computers HC family [ro] (HC 85, HC 85+, HC 88, HC 90, HC 91 and HC 2000) were clones of the ZX Spectrum produced at ICE Felix from 1985 to 1994. HC 85 was first designed at Institutul Politehnic București by Prof. Dr. Ing. Adrian Petrescu (in laboratory), then redesigned at ICE Felix (in order to be produced at industrial scale). Their operating system was a BASIC interpreter.
aMIC (microcomputer) [ro] was a Romanian microcomputer designed by Prof. Adrian Petrescu at Institutul Politehnic București in 1982, later produced at Fabrica de Memorii in Timișoara.
MARICA and the DACICC family (DACICC-1 and DACICC-200) were Romanian computers produced in 1959–1968 at T. Popoviciu Institute of Numerical Analysis, Cluj-Napoca.
Felix PC [ro] was a Romanian IBM-PC compatible produced at ICE Felix in 1985–1990.
Felix C [ro] was a family of Romanian computers produced by ICE Felix from 1970 to 1978. They were similar to IBM/360; their operating system was SIRIS.
Felix M [ro] was a family of Romanian mini and microcomputers in 1975–1984.
CoBra [ro] was a Romanian personal computer produced at I.T.C.I Brașov, in 1986.
Independent minicomputer series [ro] was a series of Romanian minicomputers, manufactured from 1983 to 1989. They were compatible with DEC-PDP 11–34, running RSX-11M operating system. They were produced at ITC Timișoara, with memory chips also produced in Timișoara.