davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Road signs in Finland

Road signs in Finland were formerly regulated in the Road Traffic Regulation (5.3.1982/182) (Finnish: Tieliikenneasetus), but now are currently regulated in the Road Traffic Act (8.5.2020/360) (Finnish: Tieliikennelaki).
Most signs are based on pictograms, except signs like the prohibition-sign for stop at customs and the sign indicating a taxi rank. If the sign includes text, the text is written in Finnish or Swedish, except the stop sign and taxi signs which are written in English (some taxi signs are written TAKSI in Finnish). Many roads and places in Finland have Finnish and Swedish names, so both are marked on the traffic signs. This is common in the Swedish-speaking areas on the southern and western coasts, whereas in the inland Swedish names are far less common. In northern Lapland there are also traffic signs in the Northern Sámi, Skolt Sámi and Inari Sámi languages.
At many unregulated intersections the practice is to yield to traffic on-coming from the right, unless there is a "yield" or "give way" sign posted for the right on-coming traffic. This can be a problem on some streets since these signs are not always visible to traffic that does not have to yield. Therefore, unless a driver is experienced with the area and its signs, they are expected to give way to the right at an intersection, even if the road they are on appears to be the priority road.
Finnish road signs depict gender-neutral people with stylized silhouettes since 2020; between 1982 and 2020, the designs were realistic, as was common in most Nordic countries at the time. Since the last legal reform, most of the pictograms and arrows are identical to their German counterparts, whereas the new diagrams for people are similar to the Danish models.
In addition, Åland, an autonomous region of Finland, has some in Swedish-style signs and all are written in the Swedish language.
Finland signed the Vienna Convention on Road Signs and Signals on December 16, 1969 and ratified it on April 1, 1985.
Whereas European signs usually have white background on warning and prohibition signs, Finnish signs have a yellow/orange colour. This is for the purpose of enhancing the visibility of the sign during the winter, as white signs would be hard to see in the snow. Prohibition signs displaying a symbol other than a numeric value have a diagonal red line across them. Prohibition signs in Iceland and Sweden are similar in this respect. In most European countries, however, such signs do not usually include a red line.
Warning signs are triangular, but in contrast to those of most other states using triangular warning signs, Finnish signs have yellow backgrounds, rather than white.
Prohibitory signs are round with yellow backgrounds and red borders, except the no parking and no standing signs that have a blue background instead of yellow.
Mandatory signs are always round blue signs with white border.
Below, signs are withdrawn or replaced with new diagrams of the same meaning.
Tina Vallès

Tina Vallès López (Barcelona, 15 de junio de 1976) es una escritora, correctora y traductora española.​
Se licenció en Filología Catalana en la Universidad de Barcelona en 1999. Ha trabajado de correctora para las principales editoriales del país, como también para empresas del sector del diseño y la publicidad. Ha traducido del castellano al catalán varias obras, entre las cuales se encuentran: Francesc Boix, el fotògraf de Mauthausen, de Benito Bermejo (2002); Biografia del silenci, de Pablo d'Ors; Un armari ple d'ombra, de Antonio Gamoneda; Rodoreda: exili i desig, de Mercè Ibarz (2008), o Catalunya serà impura o no serà, de Lluís Cabrera (2010), como también los álbumes de Mortadel·lo y Filemón.​ Ha escrito varios libros de narrativa, entre los cuales El parèntesi més llarg, con el que ganó el premio Mercè Rodoreda.​
Como bloguera, es autora de los blogs L’aeroplà del Raval (2003-2007)​ y Ganxet sota les pedres (2009-2012). Es coeditora de la revista digital Paper de Vidre desde el 2006 y miembro fundadora de la Asociación Profesional de Traductores e Intérpretes de Cataluña.​ El 2017 ganó el Premio Anagrama de novela con La memòria de l'arbre.​
Iconos turísticos de Cataluña

Iconos turísticos de Cataluña (en catalán: Icones Turístiques de Catalunya) fue un proyecto impulsado por el Gobierno autonómico catalán con el objetivo de promover el turismo en Cataluña (España) a partir de las manifestaciones visuales más destacadas de la cultura de la comunidad, además de ser fuente de inspiración para ofrecer productos de calidad al turista elaborados por artesanos locales. ​ El proyecto se presentó el 26 de agosto de 2010 desde la Universidad Catalana de Verano (UCE) que se celebró en Prades (Francia) y se empezó a difundir entre los agentes del sector turístico implicados a partir de septiembre de 2010, en el contexto del Plan Estratégico de Turismo de Cataluña 2005-2010.
En agosto de 2010 la Consejería de Innovación, Universidades y Empresa del Gobierno de Cataluña hizo redactar un catálogo que recogía 116 iconos turísticos del Principado de Cataluña e identificaba los símbolos catalanes más relevantes de la identidad visual de la comunidad catalana desde el punto de vista turístico. ​ Para la elaboración del catálogo se contó con la colaboración de una comisión de instituciones y expertos integrada por el Instituto de Estudios Catalanes, el Museo Nacional de Arte de Cataluña y Fomento de las Artes y del Diseño (FAD), además de la Dirección General de Turismo, Turismo de Cataluña y Artesanía de Cataluña. ​ Se realizó una elección de iconos de entre más de un millar de referencias iniciales, que se redujeron hasta un centenar de iconos que, a su vez, tenían subiconos y derivadas que complementaban el imaginario de las referencias. El proyecto del Gobierno catalán incidía especialmente en la necesidad de acompañar a todos los productos de merchandising que surgieran de estos iconos con documentación sobre el origen de la pieza, el artista que la había elaborado –con el certificado de autenticidad– y, sobre todo, información que permitiera contextualizar la importancia de ese icono. ​​​ El plan definía un total de 191 actuaciones en toda Cataluña, e identificaba 1.763 recursos turísticos intangibles.
Los iconos se clasificaban según su naturaleza y según su ámbito temático de referencia. En cuanto a la clasificación según su naturaleza, hay tangibles (naturales o humanizadas), intangibles (vinculadas a la tradición o contemporáneas) y personajes (referentes a personajes históricos, contemporáneos o de ficción). Según el ámbito temático, el proyecto clasificaba los iconos en ámbitos relacionados con la cultura, las artes y la ciencia; la naturaleza y el territorio, y los deportes y eventos. ​
Yaiza

Yaiza is a small town in the island of Lanzarote in the Canary Islands, Spain. It lies in the southwest of the island. The population in 2012 was 857. The town gives its name to the municipality of Yaiza, although it is much smaller than the largest settlement in the municipality, Playa Blanca.
The town has a town hall, tree-lined streets, and a floodlit public football stadium.
Each year, at Christmas, Yaiza displays a large "Belén" (a belén is a nativity scene). The Yaiza Belén includes miniaturised scenes from around the island, with miniatures of Playa Blanca, Arrecife, and Timanfaya. Children and visitors are encouraged to seek the caganer, a figurine of a young man defecating, as it is considered good luck to spot him.
Highway LZ2 connects the town to Playa Blanca in the south and Arrecife to the east.
Yaiza has a hot desert climate (Köppen: BWh; Trewartha: BWal) with an annual precipitation of only 97.8 millimetres (3.85 in) and no more than 24 days of precipitation.
28°57′8″N 13°45′53″W﻿ / ﻿28.95222°N 13.76472°W﻿ / 28.95222; -13.76472
Barretina

A barretina (Catalan pronunciation: [bərəˈtinə]; plural: barretines, diminutive of barret "cap") is a traditional hat that was frequently worn by men in parts of the Christian cultures of the Mediterranean Sea such as Catalonia, the Valencian Community, the Balearic Islands, Provence, Corsica, Sicily, Malta, Sardinia, part of Naples, part of the Balkans and parts of Portugal. It was also worn by Muslim men in Majorca until the Christian conquest of the island in the Middle Ages.
In Catalonia and Ibiza, men wore barretinas until the 19th century, especially in rural areas. Even in the 1940s and the 1950s, children in rural areas still commonly wore it.
It took the form of a bag, made of wool, usually red, or sometimes purple.
Today, the barretina is no longer commonly worn in everyday life, but is still used in traditional dances, or as a symbol of Catalan identity. A watercolor image dated 1885 of a seller of newspapers (private collection) is perhaps one of the most iconic Catalan images, as it portrays a weathered man standing resolute, new independent newspapers falling from his portable wooden box, a look of tolerance and endurance in his face, while all the while wearing his barretina proudly.
Painter Salvador Dalí sometimes wore the barretina in the 20th century. Some Catalan folkloric characters also wear a barretina, as: the Catalan Christmas figurine caganer, the Christmas log or tió, as well as the fictional characters Patufet, first drawn on the En Patufet magazine by Antoni Muntanyola [ca], and "The Catalan" drawn by Gaietà Cornet i Palau [ca].
Moments before the 2010 FIFA World Cup Final between Spain and the Netherlands, pitch invader Jimmy Jump rushed onto the field and attempted to place a barretina on the World Cup trophy before being apprehended by several security guards.
Getanee Kebeede

Getaneh Kebede Gebeto (Amharic: ጌታነህ ከበደ; kan dhalate Ebla 2, 1992) ispoortii kubbaa miilaa piroofeeshinaalaa Itoophiyaa kan taphataa duraa taphataa kilabii Itoophiyaa Premier League Wolkite City.
Mesud Mohaammad

Mesud Mohammed Mussa ( Template:Lang-am : መስኡድ መሀመድ ሙሳ ; dhalate Fulbaana 18 bara 1990) taphataa kubbaa miilaa piroofeeshinaalaa Itoophiyaa yoo ta'u kilabii Piriimiyerliigii Itoophiyaa Adama Siitii fi garee biyyaalessaa Itoophiyaaf taphataa sarara gidduu ta'ee taphata .
Yaareed Bayeh

Yared Bayeh Belay ( Template:Lang-am : ያሬድ ባየህ በላይ ; dhalate Guraandhala 22 bara 1995) taphataa kubbaa miilaa piroofeeshinaalaa Itoophiyaa yoo ta'u kilabii Piriimiyerliigii Itoophiyaa Baahir Daar Kenemaa fi garee biyyaalessaa Itoophiyaaf sarara ittisaa giddu galeessaa ta'ee taphata .
Zus Coffee

Zuspresso (M) Sdn. Bhd., doing business as Zus Coffee (stylized as ZUS Coffee) is a Malaysian coffee shop chain.
Zus Coffee opened its first outlet in November 2019 at a roughly 19 m (200 sq ft) kiosk at Binjai 8 in the Kuala Lumpur City Centre. It was founded by Venon Tian and Ian Chua, who had backgrounds in running start-ups and information technology. They developed the associated pickup-and-delivery mobile application even before they opened the first store.
The early years were marked by the COVID-19 pandemic. Quarantine measures made customers less inclined to drink coffee in "third places" or settings other than their residence or workplace. Zus Coffee on the other hand compared to most of its competitors would rely on the grab-and-go model.
By the end of 2023, there are 360 outlets in all of Malaysia.
In March 2023, Filipino businessman Frank Lao reportedly bought a 35 percent stake in Zus Coffee with the intention to expand the chain's operations to the Philippines. Zus Coffee opened its first Philippine branch at Eastwood Le Grand Tower 2 in Eastwood City, Quezon City in September 2023, marking their first expansion outside Malaysia.
Zus Coffee was one of several Malaysian coffee chains experiencing a surge in patronage following the worldwide boycott on Starbucks in response to its lawsuit towards the Starbucks Workers United union following the latter's social media communications on 10 October 2023 expressing solidarity with Gazan civilians affected by war waged by the Israeli army 3 days before.
In October 2024, Zus Coffee opened its first outlet in Singapore at Changi Airport.
The company opened its first outlet in Brunei in November 2024.
In 2023, Zus' official communications published a rationale claiming that its logo portrays the Ethiopian shepherd Kaldi and that its name is a portmanteau of the words "zeal" and "us." This was a response to a Malaysian conservative-affiliated Facebook page which called on Muslims to boycott the brand, insisting that the branding resembled the Greek deity Zeus.
Zus Coffee sells coffee-based beverages as well as pastries, sandwiches, and hot meals. It claims to sell Halal-certified products, avoiding haram ingredients such as those containing pork and alcohol. The business has its own dedicated ZUS Coffee app where customers can place their orders for delivery or pick-up. The app was inspired by the app used by Chinese coffee chain Luckin Coffee.
Kaldi's Coffee

Kaldi's Coffee (Amharic: ካልዲስ ኮፊ) is an Ethiopian coffee house chain headquartered in Addis Ababa. Founded by Tsedey Asrat and Elias Ketema, it is the largest coffee house chain in Ethiopia, operating in two dozen coffee shops in Addis Ababa and other cities.
Kaldi's Coffee was established in 2005 by Tsedey Asrat and Elias Ketema. It has operated over two dozen coffee shops in Addis Ababa as well as other cities in Ethiopia. It is by far the largest coffee house chain in Ethiopia. Tseday stated in one interview that the business behind Kaldi's Coffee was:
Bolu

Bolu utawa kuwé bolu (basa Inggris: cake) yaiku kuwé kang bahan dasarè glepung (umumè glepung terigu), gula, lan ndog. Kuwè bolu lan cake umumè dimatangakè kanthi cara dipanggang ing oven, sanajan uga ana bolu kang dikukus, contoné bolu kukus utawa brownies kukus. Cake kang direngga karo lapisan (icing) saka krim mentega (buttercream), fondant, utawa marzipan iku jenengè kuwe tart (kuwe tarcis). Cake kang dihias(kuwé tart) utawa ora ana rerenggan digunakakè kanggo makanan penutup utawa suguhan istimewa resepsi nikahan utawa pista ulang taun. Ana ing resepsi nikahan ala Barat lan pista ulang taun, upacara pengirisan kuwe tart didadekakè salah sawijining acara. Ing Indonesia, nasi tumpeng asring nggantekakè peranè cake dadi pakanan istimewa ana ing upacara-upacara pengetan. Cake kang ukuranè gedhè, bentukè segi papat utawa bunder banjur diiris-iris nalika arep didol utawa disajekakè karan kuwé bolu utawa bolu gulung. Maneka warna puding uga nggunakaké bahan dhasar irisan bolu kang didokokakè ing dhasar loyang sakdurungnè disiram karo agar-agar.
Piranti pengocok kuwé (mixer) digunakakè kanggo ngocok ndog utawa mentega karo gula nganti ngembang. Penambahan lemak nabati utawa hewani ing wujud mentega, margarin, santen, utawa shortening ing adonan nggawé tekstur kuwé dadi luwih lembut. Bahan kimia pengembang (soda kue, baking powder), penstabil (krim tartar), lan pengemulsi (ovalet)asring ditambahakè ing jero adonan supaya asile luwih apik.
Didelok saka tèhnik nggawéne, bolu (cake) digolongakè dadi rong kelompok.
Transvision

Transvision (biyèné dikenal minangka TelkomVision) ya iku salah siji anak perusahaan Trans Corp kang bergerak ing babagan stasiun télévisi berlangganan kanthi kantor pusat kang ana ing Jakarta, Indonésia. Saiki Transvision mènèhi layanan giyaran télévisi satelit berlangganan. Transvision nyiaraké siarané lumantar satelit Telkom-1 (C-Band).
Transvision diadegaké nalika tanggal 7 Mèi 1997 kanthi jeneng TelkomVision déning patang perusahaan konsorsium ya iku PT Telekomoenikasi Indonésia, Tbk (Telkom), PT Radjawali Tjitra Televisi Indonésia (RCTI), PT Telekomindo Primabhakti lan PT Datakom Asia lan banjur tuwuh lan ngrembaka sajeroning bisnis giyaran télévisi berlangganan ing Indonésia.
Bebarengan karo perkembangan bisnis mau, TelkomVision ngalami pira-pira owah-owahan struktur kepemilikan saham lan Telkom nganti salah siji BUMN sisan perusahaan telekomunikasi gedhé dhéwé ing Indonésia nyoba kanggo tetep eksis dadi pemegang saham mayoritas TelkomVision kanti kepemilikan saham saiki kang gedhene 99,54 % lan 0,46% saham TelkomVision diduwèni dning PT Moeltimedia Noesantara (METRA) kanti total modal dipanggonake lan disetor ya iku Rp. 647,5 Milyar posisi 31 Dhésèmber 2011.
Minangka perusahaan kang mayoritas sahamé diduwèni déning Telkom sisan dadi siji-sijiné TIME operator ing Indonésia, Transvision diposisikaké minangka bisnis médhia lan edutainment kang wujud pérangan sajrone bisnis TIME (Telecommunication, Information, Media and Edutainment) mau, saéngga kedepan bisnis télévisi berlangganan Transvision bakal terus dikembangake baik saka sisih program, jinis lan médhia layanan kanti inovasi-inovasi paling anyar.
Produk layanan DTH (direct to home) prepaid (prabayar) ddi andalan Transvision sisan pelopor kanggo bisnis télévisi berlangganan duwéne pamaréntah iki nganti saiki, kanti layanan mau pelanggan digampangake kanggo milih program kanti rega kang murah banget. Kanggo ngembangaké pelanggan DTH postpaid (pascabayar) Transvision nglakokaké sinergy karo Telkom kanti ngluncurake bandling produk Speedy-YES TV kanti target market sekabehane pelanggan Speedy Telkom sajrone ngoptimalaké kerjasama sinergy Telkom Group.
Bebarengan tuntutan perkembangan indhustri kang berbasis médhia lan edutainment kang selot beragam lan dinamis, wiwit taun 2011 TelkomVision teka kanti logo lan semangat anyr kanggo nguwatake komitmen lan posisiné minangka panyadia layanan TV berbayar kang paling apik marang pelanggan liwat program-programé kang inspiratif, kang ditujokaké kanggo nyugihake kauripne pelanggannya. Logo anyar TelkomVision ngangkat tema madani bintang kang nunjuk kaping 5 arah kang nglambangaké harmonisasi antaraé 5 elemen kauripan, sarta visi TelkomVision kang gabungake pira-pira layanan multimedia.
Cathetan:
Gojek

PT Aplikasi Karya Anak Bangsa urawa sing misuwur kanthi jeneng GO-JEK yaiku perusahaan teknologi saka Indonesia sing ngladè angkutan lumantar ojek. Perusahaan iki didekke taun 2010 ing Jakarta déning Nadiem Makarim. Wektu iki, GO-JEK wis nyawisake leladen ing 50 kutha ing Indonesia. Tekan Juni 2016, aplikasi GO-JEK wis diunduh meh ngancik 10 yuta saka Google Play lumantar Android. Saiki uga wis kacawisaké ana ing iOS, App Store. Go-jek uga nglaèni jasa pembayaran digital yakuwi Go-pay, Wektu iki Go-jek uga lagi ngembangké ing negara-negara Asia Tenggara, sing wis lumaku ing Thailand lan Vietnam. Kabaré uga malah arep mbuka ing Singapura lan Filipina.
Indonesia
Thailand:
Vietnam:
Ikea

IKEA iku sawijining toko prabotan kanggo isi omah saka nagara Swèdhen. Ing mangsa anyep 2004, wis ana 202 toko IKEA ing 32 nagara ing donya lan watara 20 manèh kang bakal dibukak ing taun 2005. Katalog IKEA kang isiné info produk IKEA dikira-kira minangka buku kang pendistribusiané paling akèh kaloro sawisé Alkitab lan racaké direvisi saben sasi Agustus. Nganti saiki IKEA durung ndarbèni toko ing Indonesia.
Pangucapan IKEA ya iku /i'ke.a/ kaya déné cara maca basa Indonesia nanging pangucapan liyané kang uga kerep dipigunakaké ya iku /aɪ'ki:ə/ kaya déné tembung basa Inggris, idea.
Perusahaan ini diyasa déning Ingvar Kamprad taun 1943 wektu dhèwèké isih umur 17 taun kang saiki wis dadi salah siji milyunèr ing donya. IKEA iku cekakan saka jenengé, Ingvar Kamprad; panggonan dilairaké, Elmtaryd; lan désané, Agunnaryd.
Wiwitané, IKEA dodol warna-warna barang, saka pulpèn, dompèt, bingkai foto, nganti tekan arloji. Prabotan wiwit lumebu sajeroning pratélan ing taun 1947 lan IKEA wiwit ngrancang dhéwé taun 1955.
Cara dodolané, wiwitané liwat pos, banjur siji toko dibukak ing Älmhult kang banjur dadi model toko IKEA kanggo saterusé. Tanggal 23 Maret 1963, toko IKEA pisanan ing jaba Swèdhen dibukak ing Asker, cedhak Oslo, Nurwègen.
Produk IKEA dikenal kanthi rancangané kang modern lan kadhangkala kagolong anèh. Salah siji prinsip IKEA ya iku ngurangi rega kanthi manéka cara tanpa ngurangi kualitas. Bab iki bisa dideleng ing toko-toko IKEA lan ing katalogé, wujud pitakonan kaya: "Kenapa IKEA ngadol tanpa dirakit?" utawa "Kenapa IKEA nggawé akèh-akèhan?" utawa "Kenapa ora biyasa?". Jeneng-jeneng produk IKEA uga unik banget lan ora biyasa.
Toko IKEA akèh-akèhé awangun balok biru kang gedhé kanthi jendhela kang minim. Penataan tokoné, biyasa diatur saéngga pengunjung teka lan lumebu pérangan ruang pamèr kanggo ndeleng warna-warna produk, nuli menyang market-hall, panggonan barang-barang cilik, terus menyang gudhang kanggo njupuk perabot kang arep dituku lan pungkasané tekan kasir. Jalur kang digawé ngarahaké pengunjung supaya ngliwati saindhenging toko lan ana uga dalan pintas kang rada cilik. Ing tlatah Asia Pasifik sawatara iki durung akèh tinemu toko IKEA, kang wis ana ya iku ing Australia, Cina, Jepang, Hongkong, Taiwan lan Singapura.
Lumrahé, toko dumadi saka rong tingkat kanthi ruang pamer lan market-hall ing pérangan dhuwur lan gudang ing ngisor. Kadhangkala, ana uga restoran kang dodol panganan Swèdhen kalebu Bakso Swèdhen kang khas.
Superman Is Dead

HIDDEN ERROR: Usage of "Imge_size" is not recognized
Superman Is Dead band sing diwiwiti Wong Bali saka acara-acara musik fèstival ing Kuta, Bali, Indonesia. Pawongan ingkang nyawiji, ya iku Bobby Kool, Eka Rock, lan Jerinx, iku durung tau ganti personil miwiti band Superman Is Dead saka taun 1995 . Nalika iku, band iki jenengé uga Superman Silvergun. Nanging déning boten wonten tiyang ingkang sampurna ing dunya iki, banjur jenengé diganti Superman Is Dead. Banjur rékaman album piyambakan utawa indhie.
Superman Is Dead iku kasil ngripta akèh album kaya ta:
Sajroning album iku ana lagu sing kawentar ya iku: jadilah legenda, aku anak indonesia, outsider, lady rose lan sunset di tanah Anarki.
Supermarket

Supermarket utawi peken swalayan punika papan ingkang nyadé sadaya kabetahan masarakat saben dinten . Supermarket punika saking Basa Inggris super ingkang tegesipun ageng kaliyan market ingkang tegesipun peken (ngoko: pasar). Manawi wonten ing Indonesia tuladhanipun Giant Supermarket, Carrefour Express, Superindo lan sanèsipun. Supermarket punika gadhah cara piyambak kanggé promosi barang-barang ingkang dipunsadé kanthi cara iklan utawi ngginakaken médhia brosur babagan produk ingkang dipuntawakaken saha potongan regi barang utawi diskon .
Dados kanthi barès supermarket punika ateges peken utawi pasar ingkang ageng. Manéka warni barang-barang ingkang wonten ing supermarket kados ta:
Kajawi supermarket wonten ugi ingkang mastani kanthi istilah minimarket, midimarket, lan hypermarket.
Bedanipun istilah antawisipun minimarket, supermarket, lan hypermarket inggih punika wonten ing format, ukuran, saha fasilitas ingkang kaparingaken. Tuladhanipun:
Sadèrèngipun wonten supermarket modhèren kala rumiyin panganan wonten ing kutha punika dipunsadé kanthi pasar tradhisional lokal utawi dipuntawakaken keliling. Nalika taun 70-an, konsumen ningali wiwitaning pembangunan pasar swalayan nalika Supermarket Pahlawan mbikak outlet firstKem Chicks Supermarket nalika taun 1971. Wonten ing pungkasan dekade, Kem Chicks ingkang wiwit nyade endhog wonten ing taun 70-an lan Gelael ugi mbikak toko alit ingkang wonten ing Jakarta. Toko Duty Free ing Jakarta sisah anggènipun masok barang amargi susah anggènipun pados panganan impor saha unjukan ngemu alkohol kanggé ekspatriat.
Nalika taun 80-an lan wiwitaning taun 90-an, wonten supermarket ingkang nembé kabikak. Taun 90-an punika grosir wiwit mlampah lan Carrefour terus mbikak supermarket kanthi gunggung ingkang kathah lan saya kathah saking lokasi toko ing Jakarta .
Karipap

karipap ( Malayu: Karipap, Epok-epok ; Chinese ; Thai: กะหรี่ปั๊บ , RTGS: karipap, kocapan [kā.rìː.páp] ) minangka cemilan sing asale saka Malaya . Iku cilik pie dumadi saka kare karo pitik lan kentang ing jero-gorengan utawa panggang jajanan Nihan. Kari cukup kenthel supaya ora metu saka kulite cemilan.
Ing Indonesia, kare kondhang diarani pastel, sanajan ora mesthi ana bubuk kari. Pastel asalé saka pengaruh Portugis ing Indonésia. Iki nuduhake pai kerak sing digawe saka jajanan tipis, diisi daging (biasane pitik) dicampur karo sayuran (wortel lan kacang buncis), bihun beras, lan kadhangkala endhog, banjur digoreng ing lenga sayur-sayuran. Dipangan minangka cemilan lan umume didol ing pasar tradisional Indonesia.
Versi Sulawesi Utara sing padha ngganti kulit pai glepung tipis karo roti, lan diisi karo cakalang pedhes ( tuna cakalang ). Variasi jajanan iki diarani panada . Jajan iki populer banget nalika Ramadhan .
Wings (Indonesian company)

7°15′37″S 112°44′10″E﻿ / ﻿7.2603°S 112.7361°E﻿ / -7.2603; 112.7361
PT Wings Surya, also known as the Wings Group or simply Wings, is an Indonesian multinational consumer goods company headquartered in Surabaya. It was founded on 21 September 1948 as Fa Wings, by Johannes Ferdinand Katuari and Harjo Sutanto.
In 1948, Johannes Ferdinand Katuari (Oen Jong Khing) and Harjo Sutanto (Tan Siek Miauw), the co-founders of Wings, began producing a simple laundry soap in their backyard, using limited resources. Katuari and Sutanto operated out of a small workshop in their home in Surabaya, East Java, peddling their goods door to door, at market stalls, and travelling from village to village. They gradually expanded their business, developing more effective detergent formulations, later including cream detergent, which is much cheaper than powder detergent due to low energy cost and low investment cost of machinery. This product thus became successful as a practical and economical way of doing laundry, spreading throughout Java and subsequently the whole of Indonesia.
In 1981, Wings expanded their business by building a third factory in Jakarta together with Lion Corporation Japan. In 1991 the company was renamed Solar Wings, and in 2004 was renamed again as Wings Surya.
Its products include shampoo, shower gel, skin care products, pharmaceutical and healthcare, toothpaste, dishwasher liquid, toilet soap, floorcleaners, fabric softeners, and sanitary napkins.
Offshore (TV-serie)

Offshore er en norsk såpeserie som gikk på NRK1 fra 1996 til 1999. Handlingen utspiller seg på en oljeplattform i Nordsjøen. Sentralt i handlingen er også forholdet til familiene på land og maktkampen om oljen.
Serien ble kåret til beste underholdningsdrama under Gullruten 1999.
Handlingen i Offshore hadde fokus på to ting, hverdagen til forretningsmenneskene ansatt i oljeselskapet NorWestOil, og livet til de ansatte ved selskapets hovedplattform Huldra ute i Nordsjøen. Fra starten av var det den rike Hroar Torgersen (Finn Schau) som satt ved roret i selskapet, med blant andre den driftige Nina Martens (Helga Mjeldheim) som sin kollega. Hroar var gift med amerikanskfødte Barbara (Kjersti Døvigen), og sammen hadde de barna Susanne (Stine Varvin) og Robert (Christoffer Staib), som av moren ble kalt Susan og Bob. Nina Martens innledet med tiden et forhold til plattformsjefen Torbjørn Lindbekk (Kalle Øby), som var bror av Steinar Lindbekk (Ketil Høegh). Steinar var ansatt på Huldra, i likhet med samboeren Hanne (Guri Johnson). Av de andre ansatte var blant andre Dagny Ulrichsen (Wenche Kvamme), Mette Haug (Mia Gundersen), Ståle Pettersen (Kristoffer Joner), Jonny Mjelde (Frank Krog) og Harald Vestheim (Jarl Goli).
I de første sesongene fulgte serien i tillegg familien Berg som bodde på et gårdsbruk nord i landet. Odelsgutten på gården arbeidet på Huldra, men omkom i en ulykke i en av de første episodene. Tilbake satt hans unge kone Charlotte (Vanessa Borgli) med sin nyfødte sønn Ola William (Ulrik Randsborg Lie), og hun fikk store problemer med å imøtekomme svigermoren Aslaugs (Kirsten Hofseth) strenge krav.
Gullfaks C

Gullfaks C er en oljeplattform på Gullfaksfeltet i Nordsjøen. Understellet til plattformen ble bygd av Norwegian Contractors, med Condeep understell av betong. Plattformdekket ble bygget av Aker Stord AS. Plattformen er den tyngste strukturen i verden som noen gang har blitt flyttet på (1,5 millioner tonn). Plattformen ble satt ned på 216 meters havdyp.
Produksjonsstart var den 4. november 1989. Gullfaks C er en kombinert bore-, produksjons- og boligplattform, en integrert oljeplattform. Fra juni 1994 har Gullfaks C mottatt og håndtert petroleum fra Tordisfeltet. Equinor er operatør for hele Gullfaksfeltet.
Plattformunderstellet ble bygget i Yrkefjorden i Tysvær. Arbeiderne bodde på baser i Yrke og på Raunes i Vindafjord.
Nordsjøen (film)

Nordsjøen er en norsk katastrofefilm fra 2021 regissert av John Andreas Andersen etter et manus av Lars Gudmestad og Harald Rosenløw Eeg.
Filmen vant klassen for beste visuelle effekter under Amandaprisen 2022. Totalt ble den nominert til syv priser foran utdelingen, blant annet i klassen for beste norske kinofilm.
På en oljeplattform i Nordsjøen hender en ulykke ut og plattformen hoter å stupe i sjøen samtidig som redningstjenesten på det norske fastlandet har problemer med å få ut personell for å redde arbeiderne på riggen.
Norges tøffeste

Norges tøffeste er en norsk konkurransedrevet reality-TV-serie som har gått på NRK (med noen opphold) siden 2013. Her konkurrerer deltakere i forskjellige fysiske og psykiske øvelser for å bli kåret til Norges tøffeste. En person må forlate konkurransen i hver episode.
Sesong 1 hadde premiere 8. oktober 2013. Den besto av seks episoder og ble sendt tirsdager kl. 22.25 på NRK3. Programleder var Ailo Mikkelsen Gaup, mens boksetrener Helge Wærøy var «trener».
Sesong 2 hadde premiere 9. april 2016. Den besto av seks episoder, og ble sendt lørdager kl. 20.55 på NRK1. Programleder var Per Olav Alvestad.
Sesong 3 hadde premiere på NRK1 12. mars 2021. Sesongen besto av ti episoder og ble sendt fredager kl. 20.05 og søndager 20.15 på NRK1. Programleder var «Funkygine», Jørgine Massa Vasstrand.
Sesong 4 hadde premiere i NRK TV 14. oktober 2022. Sesongen besto av tolv episoder, og ble sendt fredager og søndager på NRK1. Jørgine Massa Vasstrand, «Funkygine» var programleder.
Sesong 5 hadde premiere i NRK TV og på NRK1 7. mars 2024. Sesongen besto av 11 episoder, og ble sendt torsdager og søndager. Jørgine Massa Vasstrand, «Funkygine» var programleder. Sesongen ble nominert til Gullruten 2024 i klassen årets grønne produksjon.
Sesong 1 og 2 ble spilt inn på Hegra festning i Stjørdal kommune i Trøndelag. Festningen har en dramatisk krigshistorie, hvor norske soldater under ledelse av major Hans Reidar Holtermann kjempet mot den tyske okkupasjonsmakta i bitende kulde i 25 døgn. Festningen ble omringet og beleiret av tyskerne og var den siste festningen i Norge som kapitulerte; det skjedde 5. mai 1940.
Sesong 3, 4 og 5 ble spilt inn på den nedlagte oljeplattformen Albuskjell blokk 2/4, like ved Korsvika i Trondheim. Opprinnelig var dette en plattform hvor oljearbeiderne bodde når de jobbet på Albuskjell-feltet i Nordsjøen, som er et av de opprinnelig åtte feltene i Ekofiskfeltet. Plattformen ble satt opp i 1977 og var i drift fram til 2013. Den står nå i strandkanten der Ladestien begynner, og brukes som opplæringssenter for sikkerhetsøvelser, og som øvingslokale for brannvesen og politi.
Oljeindustri

Oljeindustri, også kalt petroleumsvirksomhet og oljenæring, betegner den virksomheten som utvinner og foredler petroleumsprodukter fra petroleum, det vil si fra råolje, naturgasskondensat og naturgass. Foretak som er involvert i denne industrien, er både oljeselskaper og leverandører og underleverandører til disse, ofte kalt oljeservice.
Aktivitetene innen oljevirksomheten deles ofte inn i tre hovedkomponenter:
Mange deler oljevirksomheten bare inn i opp- og nedstrømsaktiviteter. Nedstrømsaktivitetene berører forbrukerne gjennom tusenvis av petroleumsprodukter, for eksempel bensin, diesel, flybensin, petroleum og tyngre oljer for oppvarming, asfalt, smøremidler, syntetisk gummi, plast, gjødsel, frysevæske, insektmidler, farmaseutiske midler, naturgass og propan.
Et integrert oljeselskap er et oljeselskap som er engasjert innenfor alle områdene.
Oljeindustri som er knyttet til petroleumsutvinning til havs, kalles gjerne offshoreindustri.
Lura

Lura er en bydel i Sandnes med 8468 innbyggere per 1. januar 2014. Den ligger nord for sentrum og grenser i nord til Stavanger kommune og i nordvest til Sola kommune. Lura består hovedsakelig av boligområder sammen med store næringsområder i industriparkene Forus og Lura.
I tillegg til betydelig IT- og oljeindustri er bydelen senter for handel på Nord-Jæren og har mange store varehus, blant annet IKEA og et av Norges største kjøpesentre, Kvadrat. Hovednæringene har skiftet fra den historiske jordbruks- og industriproduksjonen til handel, IKT og petroleumsindustri. Lura huser blant annet hovedkontorene til to av Norges største pizzakjeder, Dolly Dimple's og Pizzabakeren.
E39 går gjennom Lura og vest for denne er dagens jordbruksområder vernet mot utbygging. Like ved Kvadrat kjøpesenter møter den riksvei 505, som fortsetter sørover og splitter bydelen fra øst til vest, og en eventuell utvidelse med tilfartsvei fra Gandsfjord bru og kollektiv-/bybanefelt vil medføre en betydelig totalbredde. Det jobbes derfor med løsninger som vil ivareta fotgjengere og beboere på en bedre måte. Jærbanen går langs sjøkanten gjennom Lura, men den lokale holdeplassen er nedlagt. Det arbeides derimot på dobbeltspor som kan inkludere ny holdeplass for bybanen på Lura. Ved sjøfronten i Luravika som har vært avsperret av jernbanen er det nå sommeren 2018 anlagt bystrand.
Abu Dhabi

Abu Dhabi, offisielt Emiratet Abu Dhabi, er et av sju emirater som utgjør De forente arabiske emirater. Det er det største emiratet etter areal, og det nest største etter befolkning (etter Dubai).
Abu Dhabi dekker ca. 86 % av landarealet i landet. Presidenten i landet har sete i hovedstaden Abu Dhabi, som også er sete for mange oljeselskaper, ambassader og regjeringen. Al Ain er Abu Dhabis nest største befolkningsområde med 614.180 innbyggere (2007), og ligger 150 kilometer østover fra kysten.
Khalifa bin Zayed Al-Nahyan er emir både i Abu Dhabi og De forente arabiske emirater. Olje ble funnet i 1958, noe som førte til stor økonomisk vekst. Abu Dhabis økonomiske vekst og virksomhet er tuftet på funksjonen som senter for landets oljeindustri, samt hovedstadsfunksjonene.
Abu Dhabi står for om lag 60 % av føderasjonens bruttonasjonalprodukt, med en verdiskaping på om lag US$ 100 millioner per år (2006). Den viktigste inntektskilden er produksjon av olje, samt inntekter fra formuesplasseringer i fast eiendom og aksjemarkeder i Dubai og i utlandet. Oljen brukes som energikilde i transport, varmekraftverk, og til avsaltingsanlegg for sjøvann, med et stort slikt anlegg bl.a i oljebyen Ruwais, ved kysten vest i emiratet.
Det er internasjonale lufthavner i Abu Dhabi og Al Ain – Abu Dhabi internasjonale lufthavn og Al Ain internasjonale lufthavn. Motorvei nr 11 går fra Saudi-Arabia og Ruwais i vest, via Bani Yas, til Dubai i nord. Motorvei nr 22 går østover til Al Ain, og nr 33 går østover til Al Hiyar.
De ledende havnene er Abu Dhabi (Port Zayed) og Ruwais. Det er ingen jernbane i landet.
De 1 850 230 innbyggerne i Abu Dhabi er av svært variert etnisk og nasjonal herkomst. I likhet med naboemiratet Dubai, har også Abu Dhabi lykkes i å tiltrekke en mengde utenlandske arbeidere, eksperter og etablerere, som utgjør majoriteten av befolkningen.
De største byene i Abu Dhabi er:
Av disse er bare Abu Dhabi og Al Ain virkelige storbyer, og disse to byene vokser svært raskt.
Oljefelt

Et oljefelt er et område på landjorda eller på havet der det finnes en eller flere oljeforekomster i berggrunnen som er teknisk og økonomisk drivverdige. Når feltet er satt i produksjon vil det inneholde installasjoner for utvinning av gass og olje, slik som en oljerigg.
Ifølge Oljedirektoratets definisjon skal det for et felt foreligge en beslutning om utbygging og en myndighetsgodkjent plan for utbygging og drift. Så lenge en slik plan ikke foreligger, så er petroleumsforekomsten teknisk sett ikke et felt, men et funn eller en samling av funn. Et funn defineres som en eller flere petroleumsforekomster, alle knyttet til en og samme brønn, der det ved logging, testing eller prøvetaking er sannsynliggjort at det forekommer bevegelige hydrokarboner.
For å utvinne oljen må det bores brønner, og deretter må oljen pumpes opp av reservoaret. Da et oljefelt kan ha stor utstrekning, vil det ofte være nødvendig å bore mange brønner for å få opp oljen. I mange tilfeller vil det også finnes naturgass i tilknytning til oljefeltene.
Det finnes mer enn 40 000 oljefelt i verden, både på land og til havs. Det største oljefeltet i verden er Ghawar i Saudi-Arabia, et kalksteinsreservoar. Som en god nummer to er Burganfeltet i Kuwait, som er et sandsteinsreservoar. Begge disse to feltene er onshore, og hvert felt inneholder om lag 60 milliarder fat med olje. Det største offshore-feltet er Safaniya, også det i Saudi-Arabia. Det største oljefeltet på norsk sokkel er Statfjord.
I moderne tid har påviste reserver av olje vært en utløsende faktor for flere geopolitiske konflikter.
Se fullstendig oversikt: Olje- og gassfelt på norsk kontinentalsokkel
Bragefeltet

Bragefeltet er et produksjonsfelt for olje og gass som ligger i blokkene 30/6, 31/4 og 31/7 i Nordsjøen med OKEA som operatør.
De produserende formasjonene i berggrunnen omfatter:
Feltet regnes å inneholde i størrelsesorden 49,8 millioner Sm olje og 2,4 milliarder Sm gass.
De første funnene på Bragefeltet ble gjort i 1980. Bragefeltet er utbygd med en plattform som ligger 13 km øst for Osebergfeltet på 136 meters vanndyp. Understellet på Brageplattformen er en stålplattform, og har integrerte bolig-, prosess- og borefasiliteter på dekket. Understellet ble bygger av Aker Verdal og dekket av Kværner Egersund. Vekten av understellet er ca. 13 000 tonn og dekksvekten ca. 19 000 tonn. Plattformen ble installert, og produksjonene startet i 1993.
Feltutbyggingen kostet 17,9 milliarder NOK.
Produksjonen startet 23. september 1993.
Feltet hadde på det meste en produksjon på 120 000 fat i døgnet i 1998, og i 2009 i størrelsesorden 25 000 fat olje per døgn.
Oljen eksporteres via Oseberg feltsenter til Stureterminalen via Oseberg transportsystem (OTS). Gass fra Bragefeltet eksporteres via Statpipe-rørledningen til Tyskland.
Anlegget ble opprinnelig dimensjonert for 20 år, men har siden fått samtykke fra Petroleumstilsynet til å drive til 2030.
Feltet startet oljeproduksjonen med Norsk Hydro som operatør i 1993. I mars 2007 ble det bestemt at olje- og gassdivisjonen i Norsk Hydro skulle innfusjoneres i Statoil som i den forbindelse skiftet navn til StatoilHydro 1. oktober 2007. I 2009 endret selskapet navnet tilbake til Statoil.
Fra 1. oktober 2013 overtok Wintershall Norge operatør-ansvaret, og eierfordelingen er slik:
Gina Krog-feltet

Gina Krog-feltet (tidligere Dagny) er et norsk oljefelt om lag ti kilometer fra Sleipner Vest. Det ble oppdaget som gassfelt i 1978.
I 2008 foretok StatoilHydro boringer under gassfeltet og fant store forekomster av olje. Sammenlagt utvinnbart volum ble anslått til 100–125 oljeekvivalenter.
Feltet hadde produksjonsstart 30. juni 2017.
Ulafeltet

Ulafeltet er et olje- og gassfelt i blokk 7 i sørlige del av Nordsjøen. Navnet kommer av den berømte losen Ulabrand fra Ula i Vestfold.
Feltet ble erklært drivverdig i 1976 og produksjonen startet i 1986, med BP som operatørselskap. Feltet ligger på 70 meters vanndyp og er bygd ut med tre plattformer med stålunderstell: en boreplattform, en produksjonsplattform og en boligplattform. Ulafeltet er tilkoblet Ekofisk med rørledning, og derfra videre gjennom Norpipe til Teesside. Havdybden i området er ca. 70 m og reservoaret består av sandstein fra øvre juratiden tilhørende Ulaformasjonen.
Det amerikanske oljeselskapet Gulf gjennomførte den første leteboringen i 1968 og ga opp. I 1976 boret BP 74 meter dypere og fant olje. Oljefeltet ble satt i produksjon samtidig som oljeprisen falt kraftig i 1986 og BP angret da på at de bygget ut feltet. Produksjonen på Ulafeltet skulle etter planen fases ut på slutten av 1990-årene. Operatøren begynte da å pumpe vann inn i reservoaret for å presse ut mer olje noe som forlenget levetiden betydelig. Feltet var først ute med denne teknologien.
Blanefeltet og Oselvarfeltet er knyttet opp til Ula ved hjelp av havbunnsanlegg. Blanefeltet, som ligger på grensen mellom norsk og engelsk side av Nordsjøen, hadde produksjonsstart i 2007 og opereres av Talisman Energy Norge AS. Oselvarfeltet startet produksjon i 2012 og opereres av danske DONG Energy.
Groznyj

Groznyj (russisk: Гро́зный, tsjetsjensk: Соьлжa-ГІала – Solj Ghaala) er hovedstaden i den russiske republikken Tsjetsjenia.
I 1992 hadde byen om lag 480 000 innbyggere, men etter to kriger og mer enn ti års sammenhengende uroligheter endte byen i ruiner, og folketallet ble mer enn halvert (223 000 i 2002).
Groznyj ble grunnlagt av russerne i 1818 som ett av flere fort langs elva Sunzja. Stedet var en søvnig utpost inntil kommersiell oljeproduksjon kom i gang i 1883. Det ble starten på en rivende utvikling av byen, som utviklet seg til et senter for oljeindustrien i et større område, med raffinerier, produksjonsbedrifter og servicevirksomhet tilknyttet oljeproduksjonen. Produksjonen var på sitt høyeste i 1932, da Groznyj-feltene utgjorde 1/3 av sovjetisk oljeproduksjon.
Russiske styrker angrep byen under de tsjetsjenske krigene, spesielt i 1999. Forente Nasjoner omtalte etter dette byen som den mest ødelagte byen på jorda.
Etter den andre Tsjetsjenia-krigen var slutt og Russland hadde erobret byen og innsatt en marionetteregjering i Tjetsjenia, bestemte Russland sin regjering å bruke betydelige ressurser på å bygge opp igjen byen. I 2005 var byen igjen koblet til landets jernbanenettverk og den lokale flyplassen startet å fly normale ruter fra 2007, tre ganger ukentlig til Moskva. Det lokale fotballaget FC Akhmat Groznyj fikk tilatelse til å spille igjen i byen i 2008, og bygget en ny moderne stadion med plass til 30 000.
Navnet Groznyj betyr skremmende eller truende, det samme ordet som i Ivan Groznyj, bedre kjent som Ivan Den Grusomme.
Fred. Olsen (1929–)

Thomas Fredrik Olsen (født 1929) er en norsk skipsreder. Han ledet fra 1955 firmaet Fred. Olsen & Co. Han er sønn av skipsreder Thomas Olsen og bror av Petter Olsen.
Fred. Olsen tilhører slekten Olsen fra Hvitsten; han er oldebarn av Petter Olsen som startet som skipper og skipsreder i Hvitsten og som la grunnlaget for det senere firmaet Fred. Olsen & Co. Onkelen Rudolf Olsen ledet familiefirmaet i en årrekke og var dets drivende kraft; Rudolf Olsen tok opp sin yngre bror, Fred. Olsens far Thomas Olsen, som partner. Etter Rudolf Olsens død i 1951 forsøkte Thomas Olsen, som inntil da hadde inntatt en nokså underordnet rolle, å drive videre, men måtte allerede fire år senere tre til side. På grunn av en firmaklausul om at ingen kvinner kunne sitte i ledelsen, ble Rudolf Olsens eneste barn Sofie Helene Olsen utelukket fra å etterfølge faren, og hun valgte i stedet å starte sitt eget rederi Olsen Daughter. Fred. Olsen, som var hennes fetter, ble i stedet den som overtok ledelsen av familiefirmaet. Fred. Olsen har en yngre bror, Petter Olsen.
På midten av 1960-årene så Fred. Olsen muligheter innen oljesektoren, spesielt på letesiden, og han var en av initiativtagerne til etableringen av Norwegian Oil Consortium (NOCO) og senere Saga Petroleum A/S. Også innen offshoresektoren har Fred. Olsen & Co. – selskapene vært blant pionerene i Norge. I et raskt stigende olje- og offshoremarked ble det fra 1973 bygget opp en offshoredivisjon med Dolphin International Inc. (Houston) og senere Dolphin A/S (Tananger) og Dolphin Drilling (Aberdeen) som operasjonsselskaper.
Virksomheten i Akergruppen, som frem til 1970-årene var vokst til landets største industriarbeidsplass, ble omstrukturert fra bygging av skip til konstruksjoner og service for offshorenæringene. Rederiet bidro til byggingen av Aker H-3-riggene, og kontraherte i begynnelsen av 1970-årene selv flere enheter. Dolphin, som opererer riggene, har gjennomført offshoreoppdrag i Nordsjøen, Middelhavet og Mexico-gulfen samt utenfor Syd-Amerika, Alaska, Sakhalin, Australia og Indonesia. Dolphin-selskapene var tidligere aktive innen relaterte tjenester som prosjektering, brønnvedlikehold, dykkertjenester og fjernstyrte undervannsfartøy. Disse aktivitetene er senere solgt.
Fred. Olsen Production AS ble etablert i 1994 og har utviklet en rekke prosjekter innen flytende oljeproduksjon. I 1997 ble offshore- og energi-aktivitetene samlet i Fred Olsen Energy ASA (FOE), et nytt, selvstendig selskap. FOE er kontrollert av Olsen-selskapene Bonheur og Ganger Rolf, notert på Oslo Børs.
Fred. Olsen var i flere år styreformann for Akergruppen.
I 1993 tok Olsen opp datteren Anette Sofie Olsen som partner, og han overlot senere eierskapet til henne.
Solsikke

Solsikke (Helianthus annuus) er en plante i solsikkeslekten som kan bli over fire meter høy. Stengelen er kraftig og ruhåret, og med en opprett vekst. Blomstene er store, og kan bestå av inntil 40 cm brede blomsterkurver med gule, brune eller rødaktige blad. Solsikke er relativt lettdyrket, men krever at visse vekstvilkår er oppfylt for å utvikles maksimalt. Den trives best med full sol og varm temperatur (helst over 20°C). Solsikken er en plante som krever mye vann og næring.
Solsikker er populære som hagevekster. I tillegg til å være dekorative, er de lette å dyrke og hardføre mot sykdommer og skadedyrangrep. Det foregår en omfattende utvikling av nye sorter, hvilket gir hageentusiaster flere solsikkevarianter å velge i mellom.
Solsikker er også etterspurte som snittblomster og selges som avskåret i de fleste blomsterbutikker.
Fruktene, som kalles solsikkefrø, brukes ofte som fuglemat, for eksempel på fuglebrett. De kan også brukes i bakverk og salater, og som snacks. Disse fruktene er botanisk sett nøtter (eller smånøtter, akener eller cypsela), dvs. det har et hardt skall som spres sammen med det egentlige frøet. Når frukten brukes i mat er det frøet (uten skall) som brukes, men som fuglemat er det gjerne hele frukten.
Solsikken dyrkes også for oljeproduksjon. Fra fruktene kan man presse solsikkeolje, en blekgul, tyntflytende, mild og feit olje som tørker inn hvis den befinner seg i kontakt med luft. Den har behagelig smak og er løselig i eter og alkohol. Kjemisk sett består den av olein, palmitin, stearin og linolein. Oljen brukes som matolje (kaldpresset) og til lakk og såpe (varmpresset).
Det som gjenstår når oljen er presset ut av fruktene, brukes som dyrefôr.
Solsikken er brukt som symbol i flere sammenhenger. Solsikken var et mye brukt hellig symbol i Inkariket, som betraktet blomsten som et symbol på solen. Også i andre symbolske sammenhenger kan solsikken erstattes av solen gjennom en slik analogi.
Solsikken og fargen gull/gul, som blant annet symboliserte opplysning, er også de eldste symbolene for kvinnesak og kvinnelig stemmerett. De ble tatt i bruk av de amerikanske liberale kvinnesaksforkjemperne Elizabeth Cady Stanton og Susan B. Anthony da de kjempet for kvinners stemmerett i Kansas i 1867. Solsikken og/eller fargen gull/gul ble deretter de viktigste symbolene for det som senere ble kalt den «borgerlige» eller liberale kvinnesaksbevegelsen og siden også for den internasjonale kvinnestemmerettsbevegelsen. Den norske kvinnesaksbevegelsen tok i bruk solsikken som symbol i 1894 etter initiativ fra Gina Krog.
Solsikken er også brukt som symbol på grønn ideologi og grønne partier, og i en rekke andre sammenhenger.