Деепричастие

Деепричастието е нелична глаголна форма, често срещана в славянските езици, например в българския, руския, чешкия език и др. Тази форма на глагола е неизменяема, тъй като тя всъщност е глаголно наречие (а наречието е неизменяема част на речта).
Деепричастията в българския книжовен език се образуват (също като сегашните деятелни причастия) от основата на минало несвършено време с помощта на окончанието -йки: от формата за 3 л. ед.ч. се премахва окончанието -ше и се прибавя окончанието -йки.
Основната гласна (гласната пред -йки) е винаги е при глаголите от I и II спрежение — и когато е ударена, и когато е неударена:
Основната гласна е винаги а (отбелязвана с буквата а или я) при глаголите от III спрежение и е винаги неударена:
Деепричастието винаги пояснява сказуемото като обстоятелствено пояснение за начин. По-точно, деепричастието означава действие, едновременно с действието, изразено от сказуемото. При това деепричастието не посочва вършителя на действието, затова се подразбира, че вършителят на действието, изразено от деепричастието, съвпада с вършителя на действието, изразено от сказуемото. Иначе казано, вършителят на действието, изразено от деепричастието, е винаги подлогът, независимо дали деепричастието се намира по-близо до подлога, или до допълнението.
В това изречение думата Иван е подлог, а думата Петър е допълнение. Следователно на училище е отивал Иван, а не Петър.
В безличните изречения няма подлог, така че деепричастията са лишени от смисъл: липсва вършител на действието.
Изречението Стана ми студено е безлично, тоест няма подлог, затова не става ясно кой е излязъл на улицата. Не може да се приеме, че говорещият е излязъл на улицата, защото думата ми е непряко допълнение, а не подлог. Изречението може да се поправи по следния начин:
Изречението вече има подлог — аз (макар и изпуснат).
Деепричастието (също като сегашното деятелно причастие) означава едновременност на изразеното действие с друго действие, затова то може да се образува само от глаголи от несвършен вид. Има думи казвайки и казващ, обаче няма думи кажейки и кажещ.
В писмената реч изразите с деепричастия се отделят със запетаи:
Отделят се със запетаи дори изрази, които се състоят само от деепричастие:
Отрицателната частица не поначало се пише разделно от деепричастията, както и от глаголите:
По изключение отрицателната частица не се пише слято с глагола и деепричастието, когато те имат само отрицателни форми или когато започват с представката недо-:
Но ако глаголът (деепричастието) започва с представката до-, отрицателната частица не се пише разделно. Има например глагол достигам, обаче няма глагол недостигам (въпреки че има съществително име недостиг), затова частицата не се пише разделно:
Понякога има два глагола: един — с представката до-; друг — с представката недо-. В такъв случай отрицателната частица не се пише слято с втория глагол, но разделно от първия; същото важи за деепричастията:
Между двата варианта има разлика в смисъла.
Пример с глаголите:
Пример с деепричастията:
Описаната по-горе разновидност на деепричастието (единствената съществуваща в съвременния български език) изразява действие, едновременно с друго действие. Следователно от гледна точка на момента на това друго действие деепричастието се явява сегашно, тоест несвършено. Тази особеност го прави подобно на сегашното деятелно причастие и обяснява факта, че може да се образува само от глаголи от несвършен вид.
Въпросната разновидност на деепричастието съществува и в други славянски езици, например в руския език, където деепричастията се образуват с окончанията:
Примерни форми:
Примерна употреба в изречение:
Тук деепричастието изразява действие, едновременно с действието, изразено от сказуемото. В други случаи деепричастието може да изразява по-продължително действие, по време на което се извършва друго, по-кратко действие, изразено от сказуемото.
В английския език има ing-форма, която е многозначна: тя изпълнява службата на отглаголно съществително име, сегашно деятелно причастие и деепричастие, а в продължителните глаголни времена има смисъла на глагол. Например думата running означава тичащ, тичайки, тичане, а в някои глаголни времена означава също тичам.
Пример:
Тук деепричастието изразява по-продължително действие, по време на което се извършва друго, по-кратко действие, изразено от сказуемото. В други случаи деепричастието може да показва действие, едновременно с действието, изразено от сказуемото.
В някои езици има и друг вид деепричастие, което по аналогия може да се нарече минало или свършено деепричастие. То описва действие, предхождащо друго действие. Такова деепричастие е съществувало в старобългарския език:
Отпаднало е с развитието на езика, поради което не се среща в съвременния български език. Пази се обаче в руския език:
Повече сведения за тази разновидност на деепричастието в руския език има в едноименната статия на Википедия.
В английския език не съществуват прости глаголни форми от този вид, обаче има конструкция
със същото (перфектно) значение. Пример:
Във всички тези случаи деепричастието изразява действие, завършило преди действието, изразено от сказуемото.
В съвременния български език същата служба се изпълнява частично от други минали причастия (миналото свършено деятелно причастие и миналото страдателно причастие):
Поради наличието на тези възможности изгубената причастна форма не създава проблем на говорещите български език.
В източнокавказките и ескимоско-алеутските езици деепричастията са лични глаголни форми, тоест изменят се по лице (и число), поради което тяхното глаголно лице може да е различно от глаголното лице в главното изречение.
Пример от чаплинския език:
като напълването е едновременно с действието от главното изречение.
Освен това деепричастията в тези езици могат да се спрягат в най-различни времена и наклонения, тоест имат множество форми, изразяващи различни модалности.
Примери от чаплинския език за деепричастия с различен смисъл:
Комбинацията „г,“ в тези примери обозначава малката г (Unicode U+04F7) от азбуката на чаплинския език.