davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
D.C. Ise

D.C. Five bụ otu Ndị Alakụba America si Washington, D.C., na-enyo enyo na ha nwere njikọ na iyi ọha egwu. E jidere ndị ikom ise ahụ na Disemba 9, 2009, n'oge ndị uwe ojii wakporo ụlọ na Pakistan na njikọ ya na otu ndị agha. 'akụkụ nke mmụba na-arịwanye elu na iyi ọha egwu, ha nọ na ngwụcha afọ iri na ụma ma ọ bụ mmalite afọ iri abụọ.
mbido nyocha a na-aga n'ihu, ndị ọrụ gọọmentị kọwara ha dị ka ndị na-aga ịlụso ndị agha America ọgụ na Afghanistan. isi ndị uwe ojii nke Sargodha kwuru na ndị ikom ahụ anọwo na-emekọrịta ihe na ndị agha obodo ahụ kemgbe Ọgọstụ 2009 ma nye aka ha na mwakpo a na-akọwaghị akọwa. E boro ha ebubo mpụ na mbụ. anọwo na-efu n'ebe obibi ha ruo ihe dịka otu ọnwa tupu e jide ha.
June 24, 2010, a mara ndị ikom ise ahụ ikpe ịga mkpọrọ afọ iri; ma ndị na-agbachitere ma ndị na'ụlọ ikpe na-eme atụmatụ ime mkpesa.
Ndị ikom ahụ hapụrụ ọdụ ụgbọ elu Dulles International wee gaa Karachi, Pakistan, wee gaa Hyderabad na Lahore. nọrọ ụbọchị ise n'ebe ahụ tupu ha emechaa rute Sargodha. rutere na Karachi na Nọvemba 20. [1] Otu n'ime ndị ikom ahụ hapụrụ vidiyo nkeji iri na otu nke gosipụtara nkwenye ya na a ghaghị ichebe ala ndị Alakụba megide ndị mwakpo ọdịda anyanwụ. Otú dị, akọwaghị ya dị ka vidiyo igbu onwe onye (jihad) maka ndị agha.
ka ndị nchọpụta si kwuo, ndị ikom ahụ mere atụmatụ izute onye na-emekọrịta ihe na nso ókèala Afghanistan, n'etiti Punjab na North-West Frontier Province, wee gaa n'ebe ndị Taliban na al-Qaeda siri ike. Mmekọrịta ahụ ghọrọ onye Taliban aha bụ Saifullah, onye Minni zutere n'ịntanetị mgbe onye nke ikpeazụ biputara okwu na-eto ihe nkiri vidio na YouTube na-egosi mwakpo a wakporo ndị agha America.
Ụlọ a tụrụ ha mkpọrọ na Sargodha, Punjab Province, bụ nke Khalid Farooq bi. bụ nna nke otu n'ime ndị ikom ahụ, a na-enyo ya enyo na ya na Jaish-e-Muhammed, otu ndị agha a machibidoro iwu nke ụlọ ahụ n'onwe ya jikọtara ya. bụ nwanne nna nke otu n'ime ndị ikom ahụ nwe ụlọ ahụ. ka Federal Bureau of Investigation si kwuo, "e jidere ndị ikom ahụ n'enweghị ihe merenụ". [1]
Ndị na-eme nchọpụta kwuru na ndị ikom ahụ nọ n'ụzọ na-aga Afghanistan ịlụ ọgụ maka ndị Taliban megide ndị agha NATO. Ndị nchọpụta kwuru ndị ikom ahụ mere atụmatụ isi na Sargodha gaa South Waziristan, mpaghara a na-enweghị nlekọta nke ndị agha na-eji maka ebumnuche ọzụzụ.
Ndị ọrụ Pakistan kwuru ndị ikom bụ ihe iyi egwu na e jidere ha tupu ha enwee ike ịwakpo ha. Onye ọkàiwu ikpe ahụ, Nadeem Akram Cheema, kwuru na dabere na mmekọrịta ha na onye na-akpọbata ndị Taliban, "Ha chọrọ ịbụ akụkụ nke ọrụ. Ha na ndị na-ahụ maka ha enweghị oge zuru ezu iji hazie mwakpo nke ọma ma bụrụ ndị e gburu tupu ha enwee ike. "
ikom ahụ ekwuola ha na-aga Afghanistan iji rụọ ọrụ ebere na ọrụ enyemaka iji nyere ndị Alakụba gbara ọsọ ndụ aka. Ndepụta akwụkwọ visa ha dị ka ebumnuche nke njem, Otú ọ dị, bụ ịga agbamakwụkwọ enyi na Karachi na njem nlegharị anya na Lahore na Sargodha.
A mụrụ ụfọdụ n'ime ndị a na-enyo enyo na mpụga US, mana ha niile bụ ụmụ amaala US. Otú dị, onye nnọchi anya US na Pakistan kwuru na otu n'ime ha enweghị paspọtụ US.
Ajegunle

6°26′26″N 3°21′05″E﻿ / ﻿6.4406°N 3.3515°E﻿ / 6.4406; 3.3515
Ajegunle, popularly known as "AJ City" or simply "AJ", is a neighbourhood located in the heart of Lagos, Lagos State, Nigeria. It is located in the Ajeromi-Ifelodun local government area of Lagos. Ajegunle in the Yoruba language means "A place where riches dwells."
It is bordered on the west by Apapa Wharf and Tincan, two of Nigeria's biggest sea ports through which over 70 percent of imported goods come into the country. Ajegunle has a population of about 550,000 residents from many of the ethnic groups in Nigeria.
The community was subject to the Ijaw/Ilaje conflict that became an inspiration for the album CRISIS, released in 2007 by African China.
The community took “The last national population census in Nigeria was conducted in 2006. It recorded a population of approximately 140 million people” . Since then, there has not been an updated official count, making the upcoming 2024 census the first in over 17 years.
This long gap between censuses has made it challenging for planners and policymakers to access accurate and up-to-date population data for development and resource allocation across the country.
Ajegunle, a densely populated suburb of Lagos, has experienced significant changes since 2008. Traditionally known for its challenges such as poverty, crime, and inadequate infrastructure, the community has nonetheless produced notable figures in Nigerian entertainment and sports, such as musicians and footballers. However, the area remains marked by underdevelopment despite the achievements of its people.
In recent years, Ajegunle has seen some degree of urban renewal. Investments from private individuals have led to the construction of modern buildings, hotels, and event centers, replacing older, dilapidated structures. This wave of development has been described as gentrification, with the influx of private capital transforming the community while also raising concerns about displacement and inadequate infrastructure planning.
On the social front, initiatives like Paradigm Initiative’s LIFE (Life Skills, ICTs, Financial Readiness, and Entrepreneurship) program have targeted youth empowerment and digital literacy. The program, which originated as Ajegunle.org, has helped youths from the community acquire relevant skills to improve their economic opportunities. The success of these programs has led to their expansion across other parts of Nigeria and Africa.
Despite these efforts, Ajegunle still faces many socio-economic issues, and residents express frustration over the lack of support from both government and well-off individuals with roots in the community. While the area remains a cultural hub, more systematic development efforts are needed to address its deep-rooted challenges
Ajegunle has produced several notable footballers including Samson Siasia, former coach of the Nigeria national team, former Manchester United striker Odion Ighalo, former Super Eagles defender Taribo West, Chinwendu Ihezuo of the Nigeria women's national team, and Emmanuel Amuneke, former African Footballer of the Year.
Musician Daddy Showkey also rose to fame there in the late 1990s.
Gurmi (lute)

The gurmi is a two or three-stringed lute of the Hausa people of northern Nigeria. May also be called gurumi or kumbo. In looking at the two-finger playing style used by musicians who play the gumbri, researchers have listed it as a possible relative to the banjo. Researchers have talked about the gurmi and gurumi as if these are two different but similar instruments.
The instrument is also played by Toubou people and "other peoples of Niger and northern Nigeria."
It has a soundbox made from a half calabash or gourd, the opening covered with hide for a soundboard. The neck pierces the calabash, its end poking out the bottom of the instrument. Strings are secured to the stump of stick at the bottom and run across a bridge on the hide soundboard to the neck. The strings are secured to the neck by tying them to tuning rings, separate strings or bands tied around the neck.
While a member of the xalam family of instruments, the gurmi is specific to the Hausa people. Unlike the xalam, with its oval shaped soundbox, the gurmi's soundbox is round (the shape of the gourd which is its body). They have a rounded dowel neck.
The instrument has been traditionally played by Hausa men to make songs that praise wrestlers. It may be played as a solo instrument or accompany singing.
Researchers have paired the gurmi with a number of African lutes, many with names that may be related to the name gurmi. The instruments are "full-spike lutes" meaning that the neck goes all the way through the instrument, poking through both sides of the gourd or calabash resonator. Another alternative, separating these from other African lutes is the "semi-spike lutes" such as the xalam, in which the end of the neck pokes out through the soundboard (instead of out through the side of the gourd) and acts as a bridge.
These full-spike lutes include:
Five (Five album)

Five is the debut studio album by English boy band Five. It was released in the United Kingdom on 22 June 1998 and charted at number one the UK Albums Chart, becoming the band's only album to do so. The album was later released in the United States on 14 July 1998, where it charted at number 27 on the Billboard 200, making it the most successful album by the band in the region.
Largely produced by Jake Schulze and Denniz Pop – the latter who also served as the executive producer with Simon Cowell – the album spawned six singles, of which all but one reached the top 10 of the UK Singles Chart, the exception – "It's the Things You Do" – having only been released in the United States. On 4 December 1998, the British Phonographic Industry awarded the album a Platinum certification, an accolade later matched by the Recording Industry Association of America. The album has since gone on to earn double platinum status in the UK and sold in excess of 4 million copies worldwide.
The first single, "Slam Dunk (Da Funk)", was released on 1 December 1997, and peaked at number 10 on the UK Singles Chart. It was also chosen as the new NBA theme song after its release in the United States. The second single, "When the Lights Go Out", was released on 2 March 1998. It peaked at No. 4 in the UK, and also made it to number two in Australia, number seven in Sweden, number ten in the United States and number eleven in Ireland. The third single, "Got the Feelin'", was released on 8 June 1998 and peaked at No. 3 in the UK, number two in New Zealand, number twelve in Sweden, number six in Austria and number four in Ireland and the Netherlands.
The fourth single, "Everybody Get Up", was released on 21 August 1998. It was the album's most successful single, debuting at number one in New Zealand, which gave Five their first ever number-one. The song also made it to number two in the UK, becoming Five's highest-charting song in the UK at the time. Other chart positions included number four in Germany, number nine in the Netherlands and number five in Austria and Sweden. "It's the Things You Do", was released in the United States only, on 27 October 1998. It was unsuccessful, only making it to number 53. The fifth and final single, "Until the Time Is Through", was released on 16 November 1998. It became Five's second UK number-two single, while also making it to number three in Ireland, number eight in Germany, number eleven in Sweden, number 14 in New Zealand and number 15 in the Netherlands.
Note: Track numbers are according to the international edition of the album.
Недан

Недан е село в Северна България. То се намира в община Павликени, област Велико Търново.
Отстои на 9 км северозападно от град Павликени, на 45 км в същата посока от Велико Търново, на 50 км северозападно от Горна Оряховица и на около 210 км североизточно от София.
Селото е разположено в Дунавската равнина, на 114 м надморска височина. Климатът се характеризира с топло лято и студена зима.
Населението наброява около 1400 души. Няколко семейства от Англия имат закупени имоти в селото. Има автобусен транспорт, който свързва Недан с Павликени и съседните населени места.
Има кметство, основно училище и целодневна детска градина. Търговските обекти включват хранителни магазини и заведения. Медицинското обслужване е поето от центрове в град Павликени, а най-близката болница е разположена в град Павликени
По време на спасителни археологически разкопки през 2020 г. във връзка с изграждането на газопровода „Балкански поток“ под ръководството на арх. Емилия Евтимова са събрани над 1100 бр. животински останки от 18 вида, сред които благороден елен, сърна, вълк, пепелянка, жълтоуха водна змия и др. Тези находки произлизат от гроб от 9 – 10 в. н.е. и доказват някогашното разпространение на широколистни смесени гори с наличие и на открити участъци. Един от първите открили находките е Димитър Валериев.
Преброяване на населението през 2011 г.
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
Родени в Недан
Ото (майордом)

Ото (на латински: Otto, † 643/644) е майордом на Австразия през 640 г.
Според „Хроника“та на Фредегар той е син на австразийския доме́стик (domesticus) Уро, владеещ земи в околността на Париж.
Благодарение на баща му, Ото е назначен през 633/634 г. за наставник, възпитател (baiolos) на малолетния крал на Австразия Сигиберт III, най-възрастният син на Дагоберт I. Този пост искал да получи и Пипин Ланденски. След смъртта на Пипин Ланденски през 640 г. длжността майордом станала вакантна. Претенции за този пост имали синът на Пипин Гримоалд Стари и Ото, който я получава.
Това води до въстание на Радулф, херцога на Тюрингия. През 640 и 641 г. Сигиберт III провежда поход против тюрингите, при който кралските войски претърпяват поражение. Гримоалд убива майордом Ото чрез алеманския херцог Леутари II и през 643 г. става майордом.
Владислав Иванов

Владислав Иванов е български историк и публицист, автор на многобройни изследвания в сферата на средновековната балканска и българска история, кръстоносните походи и Ордена на рицарите на Свети Йоан от Йерусалим, Родос и Малта.
Роден е на 28.11.1979 г. в гр. София. През 1998 г. завършва Класическата гимназия, а в последствие Археология и История в Софийския университет. По време на доктурантурата си специализира в Университета на Малта, Американската школа за класически науки в Атина и Американския научен институт в Истанбул. През 2011г. защитава докторска дисертация на тема „Орденът на хоспиталиерите на Родос като фактор в балканската политика (1300-1421)“. От същата година работи в секция „Средновековни Балкани“ на Института за балканистика при Българската академия на науките.
Якинт Макриподарис

Якинт (Хиацинт) Макриподари(с) (на гръцки: Υάκινθος Μακρυποδάρης; на унгарски: Jácint Ferenc Makripodári; на латински: Hyacinthus Macripodarius; на молдовски: Giacinto Ischiota) е гръцки учен и римокатолически духовник, доминикански монах, прелат на Римокатолическата църква.
Якинт Макриподарис е роден около 1610 година в гръцко римокатолическо семейство на Хиос, в Османската империя. През младостта си пътува и учи в чужбина. От 1632 до 1636 година учи в богословско учлище в Париж. След като завършва образованието си, се връща на Хиос, където става викарий и преподава в Доминиканския манастир.
Няколко години по-късно Макриподарис се установява в Цариград, където става викарий в Доминиканския манастир. Службите му на гръцки и на италиански имат голяма посещаемост. В 1645 година Макриподарис става изповедник на императорския пратеник в Цариград Александър фон Грайфенклау и връзката му с него му помага в бъдещата кариера.
След оттеглянето на Йероним Щрасер като дардански епископ в Скопие, император Фердинанд назначава на неговор място Макриподарис. Макриподарис се мести в Скопие, където служи като епископ от 29 юли 1645, но е потвърден от Светия престол на 11 октомври 1649 г.
В 1646 година се установява в Яш, столицата на Молдова. В 1658 година е назначен за чанадски епископ от император Леополд I. Макриподарис продължава да служи до 2 май 1668 година. След това се мести в Надсомбат, където е викарен епископ на естергомския архиепископ. Макриподарис умира на 30 юли 1672 година във Виена.
Света Богородица Ксилургу

„Успение Богородично“ или „Света Богородица Ксилургу“ (на гръцки: Σκήτη Βογορόδιτσα Ξυλουργού, в превод Дърводелка) е руски православен общежителен скит на Света гора, разположен в източната част на полуострова, на около един час ход пеша северно от Карея. Скитът се намира на 700 m надморска височина, на територията на манастира „Пантократор“, но принадлежи на руския манастир „Свети Пантелеймон“.
Според руски предания това е най-старата руска обител в света, основана през Х век от княгиня Олга Киевска, след като приела светото кръщене в Константинопол. Точни исторически данни за основаването на обителта обаче не са запазени и поради това най-вероятно обителта е основана от гръцки монаси.
След основаването си скитът „Богородица“ е бил подобен на малък манастир с единствена главна църква „Успение Богородично“.
Скитът е известен в историята на Света гора с един писмен акт от 1143 г., представляващ опис на неговото имущество при предаването му от Протата (органа на самоуправление на Света гора, включващ представителите на атонските манастири) на новоизбрания игумен Христофор.
През 1169 г. монасите се преместват в новия по-голям Пантелеймонов манастир. Едновременно с това монасите се обръщат с молба към атонските игумени да им бъде оставена и предишната обител. Атонския протат се съгласява и през 1169 г. монасите-ксилургийци получават в собственост и своя стар манастир, който през 1169 г. придобива статут на скит на Пантелеймоновия манастир.
След западането на манастира Свети Пантелеймон скитът е изоставен. През 1818 г. скитът е възстановен и заселен основно от български монаси. През 1820 г. те построяват параклис в монашеския корпус, посветен на Свети Йоан Рилски, а през 1885 г. и нов двуетажен корпус от килии с голям параклис, посветен на Св. св. Кирил и Методий. До средата на 80-те години на ХХ век в скита живеят български монаси.
Стар Русик

Старият Русик (на гръцки: Ρωσικό) е бивш руски православен скит на Света гора, подчинен на руския манастир „Свети Пантелеймон“, сега със статут на килия.
Старият Русик, или Високият Русик е втората най-стара след скита „Света Богородица Ксилургу“ руска обител на Атон. Основана е през 1169 г. когато по молба на монасите от руската монашеска община начело с игумена Лаврентий светогорските старци отстъпват на монасите запустелия манастир с църква, посветена на Свети Пантелеймон.
В течение на няколко столетия обителта процъфтява, благодарение и на шедрите дарения на редица сръбски, молдовските и влашки владетели, и на руските царе – Иван Грозни и династията Романови.
Старият Русик е мястото, с което се свързва основаването на първия руски манастир „Свети Пантелеймон“, който през XVII век е преместен близо до морето, където се намира и сега.
В началото на ХІХ век започва упадък на Стария Русик, който продължава до 1868 г. Тогава на неговата територия са построени църквата „Свети Пантелеймон“, параклисите „Свети Сава Сръбски“, „Свети мъченици Варвара, Екатерина и Параскева“ и „Свети 42-ма мъченици Аморейски“, благодарение на щедри дарения от Русия през втората половина на XIX век. В обителта остават да живеят около 20 монаси, след смъртта на които, скитът отново запустява.
След Първата световна война и Октомврийската революция в Русия, Стария Русик е напълно изоставен и част от сградите му се превръщат в развалини.
В последните десетилетия Стария Русик с усилията на монасите от манастира Свети Пантелеймон и дарения идващи от Русия, започва постепенно обновление на скита. В наши дни в обителта няма постоянно живеещи монаси.
Свети Илия (Света гора)

„Свети Пророк Илия“ (на гръцки: Σκήτη Προφήτη Ηλία) е гръцки православен общежителен скит на Света гора, подчинен на манастира „Пантократор“ и разположен на около 25 минути път пеша от манастира.
Скитът е основан през 1757 г. от видния славянски духовник и просветител Паисий Величковски (1722 – 1794). След като се замонашва и събира около себе си братство от последователи, успява да измоли от атонския манастир Пантократор една стара и необитаема килия в близост до манастира, посветена на Пророк Илия. Скоро на мястото на тази килия Паисий основава монашеска обител и остава там пет години, полагайки основата за нейното бъдещо развитие.
В скита се заселват около 30 западноруски и молдовски монаси, но след заминаването на Паисий за Молдова през 1763 г. скитът отново опустява.
През 1775 г. в скита отново се заселват монаси. През 1835 г. в скита пристига йеромонах Аникита Ширински-Шихматов, духовен и светски писател, член на Руската академия (1809) и академик на Петербугската академия на науките, който полага много усилия за укрепването на скита. През 1839 г. скитът получава от манастира Пактократор устав, определящ взаимоотношенията между манастира и скитското общежитие.
Своеобразен разцвет скитът достига при дикей Паисий II през 1850 г. Този трудолюбив настоятел издига още един монашески корпус, с две църкви. Благодарение на щедри дарения от Русия в скита се изгражда църква посветена на руския светец Митрофан Воронежки. През 1881 г. завършва и строителството на съборната църква на скита посветена на Пророк Илия. Освен нея в скита има още пет по малки църкви и параклиси: „Свети Митрофан Воронежки“, „Свети Николай“, Свети Йоаким и Анна", „Свети Димитър“ и „Свето Благовещение“. В скита се съхраняват и множество ценни икони и частици от мощи на светци.
През 1906 г. в скита живеят около 500 монаси, по-голямата част от Малорусия, поради което скитът бил наричан и „Илински малоруски скит“. Скитът притежава метоси в Одеса, Таганрог и Константинопол.
В края на XX век в скита живеят няколко монаси-зилоти, принадлежащи към Руската православна задгранична църква.
През 1992 г. заради отказа си да споменават в богослуженията името на вселенския патриарх Вартоломей I монасите са изгонени от скита. В наши дни в скита живеят около 15 гръцки монаси.
Свети Пантелеймон (Света гора)

„Свети Пантелеймон“ или Русик (катаревуса: Μονή Αγίου Παντελεήμονος, на гръцки: Μονή Αγίου Παντελεήμονας, известен и като Ρωσσικόν, Русикон) е руски православен манастир в Света гора, Гърция.
Манастирът е основан от руски монаси през XI век и е признат като самостоятелен манастир през 1167 година. По време на татарското иго в Русия, по-голямата част от монасите са били гърци и сърби. По време на османското господство, манастирът запада до положение да останат двама руски и двама български монаси през 1730 година.
През 1765 година манастирът е преместен по-близо до морския бряг и под покровителството на руския адмирал Адмирал Ушаков, молдовската болярска фамилия Калимачи и руските царе е напълно възстановен и разширен. По площ и населеност той става най-големия манастир в Света гора, подслонявайки 1446 монаси през 1903 година и повече от 2000 през 1913 година. Манастирът Свети Пантелеймон е многократно унищожаван от пожари, като заслужава да се споменат пожарите през 1307 година (когато каталонски пирати го подпалват) и през 1968 година.
Манастирските камбани, изработени през XIX век, се считат за най-големите в цяла Гърция. Съществува дъщерна общност на манастира, която се намира в Нови Атон, Абхазия.
Първият руски лидер, който посещава манастира, е президентът Владимир Путин (на 9 септември 2005 година).
Обителта може да се похвали с чудесна библиотека от средновековни ръкописи и няколко изключително ценни реликви, като главата на Свети Пантелеймон, един от най-почитаните светци в Русия.
На подчинение на манастира е монашеския скит Света Богородица, разположен в източната част на полуострова, на около един час ход пеша северно от Карея. Скитът се намира на 700 м надморска височина, на територията на манастира Пантократор, но принадлежи на Пантелеймоновия манастир.
Подчинени на манастира са и бившите руски скитове Стария Русик, Нова Тиваида, които понастоящем се възстановяват и са със статут на килии, както и Крумица, сега със статут на метох на манастира.
Ватикански палимпсест

Ватиканският палимпсест е старобългарски пергаментен ръкопис с 203 страници на кирилица, който съдържа най-стария познат препис на Евангелието на славянски език.
Ръкописът е открит от Трендафил Кръстанов през 1982 г. във Ватиканската библиотека. Откритието става почти случайно, в процеса на търсене на писмо, адресирано до папските кардинали от вселенския патриарх Герман II през 1232 г., в което се посочва, че както гърците, така и други източни народи, сред които „и царството на българите с великите победи“, желаят уния с Рим. Съдържащият писмото ръкопис е записан в библиотеката със сигнатура Vat. gr. 2502. Под гръцкия му текст Кръстанов забелязва друг, писан с кирилски букви: оказва се, че книгата е палимпсест, тоест пергаментът ѝ е бил използван повторно, при което написаното по-рано върху него е било измито или изтрито. През XIX век за разчитането на първононачалния текст в такива ръкописи използвали химически реагент (амониев хидросулфат), който разяждал пергамента. В наше време разчитането става с помощта на ултравиолетова фотография. От 203-те страници на Ватиканския палимпсест са разчетени 186. Установено е, че той съдържа изборно (служебно) Евангелие от Х век.
До откритието на Трендафил Кръстанов за най-стар точно датиран и локализиран славянски ръкопис е смятано Остромировото евангелие, също на кирилица. Това евангелие е преписано от източнобългарски първообраз в Новгород през 1056 – 1057 година. Въз основа на него и на останалите най-стари славянски ръкописи (Асеманиево евангелие, Савина книга, Супрасълски сборник и други) са градени научни теории, които силно подценяват значението на говоримия български език от IX век за развитието на славянската култура. Според проф. Кръстанов първите преводи на братята Кирил и Методий са на жив югоизточен български говор от Тракия и Родопите. Константин Философ започва своята преводаческа работа още преди Моравската мисия от 863 г., в манастира „Полихрон“ в малоазиатската област Витиния, където живеят славяни, преселени от Тракия и Родопите. На техния език той превежда славянското изборно (богослужебно) Евангелие, осветено от римските папи. След 893 година този език е приет като официален книжовен и църковен език в България.
Ватиканският палимпсест е издаден през 1996 г. В издаването участват Анна-Мария Тотоманова, която сверява превода с гръцкия оригинал и (като редактор) проф. Иван Добрев. Поради липса на средства все още липсва фототипно издание на паметника, при все че той представлява вероятно най-старата запазена до наши дни книга на кирилица.
Патлейнски манастир (XX век)

Патлейнският манастир „Свети Пантелеймон“ е действащ мъжки български православен манастир във Варненската и Великопреславска епархия. Изграден е в непосредствена близост до едноименния манастир от IX век.
Манастирът е разположен в местността Патлейна в Драгоевска планина високо на десния бряг на река Голяма Камчия и на около 6 km южно от Велики Преслав. Предполага се, че манастирът е дал и името на местността, в която се намира.
В периода 1909 – 1914 г. са извършени разкопки и проучване на останките на по-стария манастир от IX век, който се намира наблизо. Патлейнският манастир е представлявал комплекс от кръстокуполна църква, жилищни и стопански сгради. Оформени са три двора – съответно молитвен, жилищен и стопанско-производствен с керамични и стъкларски работилници. От същото време IX – Х век са намерени керамични икони на Св. ап. Филип, Евангелист Марко, Разпятие, бронзова матрица на икона на благославящ Христос седнал на трон, над която е поместено изображение на Богомайката „Платитера“. Манастирът е обявен за паметник на културата.
През 1940 г. Варненски и Преславски митрополит Йосиф замисля грандиозен план за възстановяване на манастира. Включват се жители от цяла България, но след 1944 г. сградата е одържавена и начинанието му пропада. Новият манастир никога не е действал, не е изграждан и църковен храм към него. В периода 1944 – 1989 г. сградата е била ползвана за почивна станция на профсъюзите и за спортна база. След 1989 г. е деактувана от общината и не се използва. Имало е неуспешни опити да бъде върната на Варненско-преславската митрополия. През август 2006 г. сградата е продадена на търг. Според Варненски и Великопреславски митрополит Кирил манастирът е закупен от поставено лице от Българската православна църква. От 2016 г., за манастира се грижи архимандрит Константин. Върви активна работа по неговото възстановяване.
Rila Monastery Forest

Rila Monastery Forest (Bulgarian: Риломанастирска гора, Rilomanastirska gora) is a nature reserve in Rila Monastery Nature Park, located in the Rila mountain range in southwestern Bulgaria. Spanning a territory of 3671 ha or 36.71 km, it was declared in April 1986 to protect primary ecosystems of coniferous and mixed coniferous–deciduous forests. It is a strict nature reserve (1st category protected territory according to Bulgarian legislation and IUCN classification).
The reserve is situated in western part of Rila and is bisected in two unconnected parts by the valley of the Rilska River. It overlooks the Rila Monastery, one of the most important spiritual centers of Bulgaria. It includes forests and alpine peaks on both sides of the valley between the summits of Malyovitsa (2,729 m) and Brichebor. One of the most visited parts is the meadow of Kirilova Polyana, overlooked by forests and the raising summits of Kupenite (2,731 m), Lovnitsa (2,695 m), Zlia Zab (2,678 m), Dvuglav (2,605 m), Orlovets (2,686 m) and Eleni Vrah (2,654 m). The northern slopes of the Rilska River valley are cut by gullies, the most famous being the dizzying White and the Blue Gully that descend from the Zlia Zab massif to the valley some 1,200 m below. Administratively, it is part of Rila Municipality, Kyustendil Province.
The reserve is a model of mixed deciduous–coniferous forests dominated by European silver fir (Abies alba) and European beech (Fagus sylvatica). The high-mountain population of the highly localised endemic Rila oak (Quercus protoroburoides) is unique for the country, and in places it forms the upper forest boundary. Other common trees in the local mixed forests include Norway spruce (Picea abies), Macedonian pine (Pinus peuce), Austrian pine (Pinus nigra), dwarf mountain pine (Pinus mugo), silver birch (Betula pendula) and goat willow (Salix caprea).
There are a number of rare and endemic plant species under protection, such as Anthemis orbelica, Cota tinctoria, Geum bulgaricum, Gentiana punctata, Viola orbelica, Rheum rhaponticum, Sempervivum ciliosum, Saxifraga retusa, Aubrieta gracilis, etc.
The fauna is diverse for the reserve’s limited territory, with a number of rare mammal and bird species of conservation importance, including brown bear, gray wolf, red fox, chamois, red deer, roe deer, wild boar, common buzzard, boreal owl, western capercaillie, hazel grouse, black woodpecker, northern nutcracker, European robin, Eurasian crag martin, etc. Reptiles and amphibians are represented by Aesculapian snake, viviparous lizard, common slow worm, fire salamander, European tree frog, common frog, etc. The river trout is found in the streams.
10th century

The 10th century was the period from 901 (represented by the Roman numerals CMI) through 1000 (M) in accordance with the Julian calendar, and the last century of the 1st millennium.
In China, the Song dynasty was established, with most of China reuniting after the fall of the Tang dynasty and the following Five Dynasties and Ten Kingdoms period. The Muslim World experienced a cultural zenith, especially in al-Andalus under the Caliphate of Córdoba and in the Samanid Empire under Ismail Samani. The Abbasid Caliphate continued to exist but with reduced central authority. Additionally, there was a cultural flourishing for the Byzantine Empire, which also reconquered some lost territories, and the First Bulgarian Empire, as well as the Holy Roman Empire during the Ottonian Renaissance. The historian Lynn White mentions of the period that "to the modern eye, it is very nearly the darkest of the Dark Ages ... if it was dark, it was the darkness of the womb". Caesar Baronius described it as the Iron Century, because it was 'iron in its harshness and in its sterility of goodness', while Lorenzo Valla gave it the similar name "Age of Lead and Iron".
List of state leaders in the 10th century

This is a list of state leaders in the 10th century (901–1000) AD, except for the many leaders within the Holy Roman Empire.
Ethiopia
Egypt
Sudan
Ifriqiya
Nigeria
Maya civilization
Afghanistan
Uzbekistan
Tibet
China: Tang dynasty
Khitan China: Liao dynasty
Northern China: The Five Dynasties
Southern China: The Ten Kingdoms
China: Northern Song
China: Other states and entities
Japan
Korea
Cambodia
Indonesia
Malaysia: Peninsular
Myanmar / Burma
Philippines
Thailand
Vietnam
Afghanistan
Bengal and Northeast India
India
Pakistan
Sri Lanka
Mesopotamia
Persia
Yemen
Holy Roman Empire in Germany
Hungary
Moravia
Poland
Denmark
Norway
Sweden
Holy Roman Empire in Italy
Iberian Peninsula: Christian
Iberian Peninsula: Muslim
Marca Hispanica
Easter Island
Tonga
St. Ivan Rilski Chapel

The St. Ivan Rilski Chapel (St. John of Rila Chapel, Bulgarian: Параклис Свети Иван Рилски) at the Bulgarian base St. Kliment Ohridski on Livingston Island in the South Shetland Islands is the first Eastern Orthodox edifice in Antarctica, the southernmost Eastern Orthodox building of worship in the world (cf. Trinity Church, Antarctica), and one of eight churches on Antarctica.
The chapel was named after the patron of the Bulgarians, St. Ivan Rilski. It was built with the assistance of the Bulgarian Antarctic scientific team, whose research season lasts from the beginning of the winter until the beginning of spring in the Northern Hemisphere. During this time, the base employs a total of between 12 and 15 people, geologists, biologists, doctors, meteorologists, botanists and others.
The three foundation stones of the 3.5 by 3.5 m building were laid on 9 December 2001 by deacon Lyubomir Bratoev, who participated in the tenth Antarctic expedition the next year.
The chapel was shipped in pieces totaling three cubic meters and three tons, via a Spanish ship. The completed chapel was consecrated on 9 February 2003.
The chapel’s bell was donated by Nikola Vasilev, ex-Vice Premier of Bulgaria who worked as a doctor at the Bulgarian base in the 1993/94 season, while the roof cross was donated by the Bulgarian artist Dicho Kapushev. The chapel features an icon of Jesus Christ the Bridegroom by the Bulgarian artist Georgi Dimov, and an icon of St. Ivan Rilski donated by President Georgi Parvanov of Bulgaria, who visited and lit a candle in the chapel on 15 January 2005.
St. Ivan Rilski Chapel was provided with new premises in the 2011/12 season, situated on the northeast slopes of Pesyakov Hill nearer to the main buildings of the Bulgarian base.
62°38′30″S 60°21′47″W﻿ / ﻿62.64167°S 60.36306°W﻿ / -62.64167; -60.36306
Transfiguration Monastery, Bulgaria

43°7′2″N 25°36′26″E﻿ / ﻿43.11722°N 25.60722°E﻿ / 43.11722; 25.60722
The Transfiguration Monastery (Bulgarian: Преображенски манастир, Preobrazhenski manastir) or the Monastery of the Holy Transfiguration of God (манастир "Свето Преображение Господне", manastir "Sveto Preobrazhenie Gospodne") is an Eastern Orthodox monastery located in the Dervent gorge of the Yantra River. It lies near the village of Samovodene, seven kilometres north of Veliko Tarnovo, in central northern Bulgaria. It is one of the five stauropegic monasteries of the Bulgarian Orthodox Church.
It is thought that the monastery was founded in the 11th century AD as a cloister of the Vatopedi monastery on Mount Athos. In 1360, when Tarnovo was the capital of the Second Bulgarian Empire and the traditions of hesychasm were popular in Bulgaria, it became an autonomous monastery on the order of Tsar Ivan Alexander of Bulgaria. This is legendarily tied to the charity of Ivan Alexander's second wife Sarah-Theodora and their son Ivan Shishman, a reason to also call the monastery Sarah's or Shishman's monastery.
After the Ottoman conquest of Bulgaria, the monastery was plundered and burned several times by the Turks and eventually entirely destroyed. It was only reestablished in 1825 by father Zoticus of the Rila Monastery by means of donations. In 1832, a firman of the Ottoman sultan allowed the construction of a new monastery church; the church was designed by the noted Bulgarian National Revival architect Kolyu Ficheto and completed in 1834. The cross-shaped church features three apses, a single dome and a covered narthex. The icons and frescoes of the main church were painted by another artist, Zahari Zograf, who worked in the monastery between 1849 and 1851, after he finished his decoration of the Troyan Monastery. Among the more notable murals are those of the Last Judgment, the Wheel of Life, the Birth of the Mother of God, the Last Supper. Zograf also painted Saints Cyril and Methodius, as well as a self-portrait. In addition, the main church was richly decorated on the outside and a wood-carved and gold-plated iconostasis was installed.
Between 1858 and 1863 Kolyu Ficheto constructed the seven-bell belfry, the residential buildings and the main entrance, as well as the underground chapel of Saint Andrew the First-called and the small Church of the Annunciation on top of it, with icons by Zahari Zograf's nephew Stanislav Dospevski.
List of Eastern Orthodox monasteries in the United States

The following is a list of Eastern Orthodox Christian monasteries and sketes, both male and female, in the United States of America.
St. John the Baptist Monastery, Warwick, MA. Male Monastery.
This archdiocese has had a small number of formerly Athonite monks who were given a blessing to start monasteries. In recognition of this, any such spiritual father of a monastery will be listed.
See Greek Old Calendarists, as they are separated from Eucharistic communion with the local Orthodox Churches.
Holy Orthodox Church in North America
Autonomous Orthodox Metropolia of North and South America and the British Isles
Church of the Genuine Orthodox Christians of Greece
Holy Orthodox Church in North America
[51]
Church of the Genuine Orthodox Christians of Greece
Saint Herman of Alaska Monastery

The Saint Herman of Alaska Monastery is an Eastern Orthodox monastery located in Platina, California. It is part of the Serbian Orthodox Eparchy of Western America. The monastery was founded by Seraphim Rose and Herman Podmoshensky back in 1968 with the blessing of Bishop John Maximovitch of the Diocese of San Francisco and Western America of the Russian Orthodox Church Outside of Russia (ROCOR). The monastery was founded in 1970 and only since 2000, the monastics serve under the omophor of Bishop Maksim Vasiljević of the Serbian Orthodox Eparchy of Western America. The monks there lead ascetic lives.
Saint Herman Monastery is known for its publications in the English language. The brotherhood produces and prints original books; translates major Orthodox works into English; and publishes a bimonthly periodical, The Orthodox Word, and the annual Saint Herman Church Calendar. This is done through the monastery's publishing house, St. Herman Press, located at the St. Xenia Skete in Wildwood, California.
There are four Serbian monasteries affiliated with the St. Herman of Alaska Brotherhood: Monastery of St. Herman of Alaska (Platina, California); Saint Nilus Island Skete (Ouzinkie, Alaska); St. Archangel Michael Skete (Ouzinkie, Alaska); and St. Xenia Serbian Orthodox Skete, (Wildwood, California).
The monastery is frequented by Christians of different ethnic and denominational backgrounds.
List of acquisitions by Adobe

Adobe Inc. is an American computer software company headquartered in San Jose, California. In 1982, John Warnock and Charles Geschke left Xerox PARC and established Adobe to develop and sell the PostScript page description language. Apple Computer licensed PostScript in 1985 for use in its LaserWriter printers, which helped spark the desktop publishing revolution. The company has acquired 25 companies, purchased stakes in five, and divested six, most of which were software companies. Of the companies that Adobe has acquired, 18 were based in the United States. Adobe has not released the financial details for most of these mergers and acquisitions.
Adobe's first acquisition was Emerald City Software in March 1990. In August 1994, the company acquired Aldus Corporation, a Seattle-based software company credited with creating the desktop publishing industry with its PageMaker software. The company's products were integrated into Adobe's product line later in the year, and re-branded as Adobe PageMaker and Adobe After Effects; Aldus also owned the TIFF file format, transferring ownership to Adobe. In October 1995, Adobe acquired the desktop publishing software company Frame Technology for US$566 million, and re-branded its FrameMaker software to Adobe FrameMaker. Adobe acquired GoLive Systems in January 1999 and obtained its CyberStudio HTML editor software, releasing it as Adobe GoLive. In May 2003, Adobe acquired Syntrillium Software and its digital audio editor software Cool Edit Pro, and merged it into its product line, re-releasing it as Adobe Audition.
In the 1990s, Adobe purchased a minority stake in four companies, and it purchased a stake in one company in the 2000s. Adobe has also divested six companies, in which parts of the company are sold to another company. All of its divestments were made in the 1990s, with its most recent divestment made in August 1999 when it sold Macromedia Pathware to Lotus Software.
Adobe also owns the assets of numerous companies, through less direct means, through the mergers or acquisitions of companies later acquired by Adobe.
10th century BC

The 10th century BC comprises the years from 1000 BC to 901 BC. This period followed the Late Bronze Age collapse in the Near East, and the century saw the Early Iron Age take hold there. The Greek Dark Ages which had come about in 1200 BC continued. The Neo-Assyrian Empire is established towards the end of the 10th century BC. In the Iron Age in India, the Vedic period is ongoing. In China, the Zhou dynasty is in power. Bronze Age Europe continued with Urnfield culture. Japan was inhabited by an evolving hunter-gatherer society during the Jōmon period.
Late 10th century BC:
See: List of sovereign states in the 10th century BC.
Fun2shh... Dudes in the 10th Century

Fun2shh: Dudes in the 10th Century is a 2003 Indian Hindi-language science fiction comedy film written and directed by Imtiaz Punjabi (in his directorial debut) and produced by Seema Kar and Dhilin Mehta under Shree Ashtavinayak Cine Vision Limited, with a script co-written by Pravin Rai and Rajesh Khattar. The film stars Paresh Rawal, Gulshan Grover, Anuj Sawhney, Iqbal Khan, Natanya Singh, Raima Sen and Farida Jalal. The music is composed by Pritam and the background score by Salim–Sulaiman.
Mumbai lives in fear of a notorious thief who calls himself Chindi Chor and steals whenever and whatever he desires without any regard to security or police protection. When Ghoshal announces the exhibition and subsequent auction of a crown once worn by Emperor Babushah, Chindi challenges him that he is going to steal this priceless crown, and Ghoshal accepts the challenge and hires private security guards. Chindi carries out the theft, and two of the security guards, Vikram and Ajay, and an accomplice, John D'Souza, become prime suspects and are on the run. They must apprehend Chindi and recover the crown to absolve themselves of this crime. While being chased by security guards, the trio crashes into a wall and is transported back to the 10th century, straight into the palace of Emperor Babushah himself. The trio thinks they are on the set of a Bollywood film and takes nothing seriously until they are imprisoned. It is then the hapless trio realise that they must not only escape but must also take the crown, back with them to the 21st century to absolve themselves of this crime. Only a miracle can get them back to the 21st century.
The songs are written by Pravin Rai, Nitin Raikwar and Amitabh Verma.
Taran Adarsh of IndiaFM gave the film 1.5 out of 5, writing, "On the whole, FUN2SHH has an interesting first half, but an uninspiring second half takes away the sheen from the enterprise. The film has some curiosity value, but the content [script] does not match the expectations one has from a subject like this. " Jyoti Shukla of Rediff.com wrote, "Fun2shh appears to be a mix of a few episodes of the television serial Chandrakanta, a few Asterix comics and some Bollywood song and dance masala. The result is neither satirical nor comical. Just a test of the viewers' patience."
Хорлоогийн Баянмөнх

Хорлоогийн Баянмөнх (1944 оны 2 дугаар сарын 2-нд БНМАУ-ын Увс аймгийн Хяргас суманд төрсөн) нь Монгол улсын хөдөлмөрийн баатар, Монгол, ОХУ (хуучнаар ЗХУ)-ын гавьяат тамирчин, Монгол үндэсний бөхийн дархан аварга, Олимпын мөнгөн медальт, чөлөөт бөхийн дэлхийн аварга, XX зууны манлай бөх, сурган хүмүүжүүлэх ухааны дэд доктор. Эцэг "шударга" Довчин, эх Хорлоо гэж хүмүүс байжээ.
Түүнийг 2 сарын 2 буюу жанжин Д.Сүхбаатарын төрсөн өдрөөр мэндэлсэн тул Сүхбаатар гэдэг нэрийг хайрласан юм. Гэтэл зургаан настайдаа айхтар өвчин тусахад нь нэр нь хүндэдсэн хэмээн Баянмөнх болгон өөрчилжээ.
Тэрээр Тулгар төрийн 2230, 2231, Их Монгол Улс байгуулагдсаны 815, 816, Үндэсний эрх чөлөө, тусгаар тогтнолоо сэргээн мандуулсны 110, 111, Ардын хувьсгалын 100, 101 жилийн ой, Үндэсний их баяр наадмын үеэр зодог тайлах их ёслол үйлдэж, төрийнхөө наадмын зүлэг ногоон дэвжээнд хүндэтгэл үзүүлжээ. Цолыг бөхийн барилдааны тавын даваа эхлэхийн өмнө дуудаж, үр хүүхэд, ач зээ, шавь нар нь хүндэтгэл илэрхийлсэн юм.
1975 онд ЗХУ-ын Минскт зохиогдсон ДАШТ-ээс алтан медаль хүртсэн. 1972 онд ХБНГУ-ын Мюнхен хотод зохиогдсон зуны Олимпоос мөнгөн медаль, 1971, 1974 оны ДАШТ-үүдээс тус тус мөнгөн медаль хүртсэн. Чөлөөт бөхийн Монгол Улсын 14 удаагийн аварга.
1974 онд Улаанбаатарт болсон 2 дахь удаагийн ДАШТ-ий -100 кг-д түрүүлж, Монгол улсаас самбогийн спортоор төрсөн дэлхийн 3 дахь аварга болж байсан.1975 онд Минскт болсон ДАШТ-д ЗХУ-ын бөх Саид Рахимовт ялагдаж дэлхийн аваргын мөнгөн медаль хүртэж байсан.
1973 онд Улаанбаатарт болсон бөхийн төрлүүдийн Азийн аварга шалгаруулах анхны тэмцээний сонгомол бөхийн -100 кг-д түрүүлж алтан медаль, 1974 онд Тегеранд болсон Азийн наадмын сонгомол бөхийн төрөлд мөнгөн медаль хүртсэн.
Х.Баянмөнх нь үндэсний бөхөөр наадамд 10-аас дээш түрүүлсэн хоёрхон бөхийн нэг. 10 удаа түрүүлж, 2 удаа үзүүрлэж, 15 удаа шөвгөрсөн.
1972 онд Улаанбаатар хотын АИХ-ын депутат болж байсан. 1990 онд БНМАУ-ын АИХ-ын депутат байсан. 1996 оны УИХ-ын сонгуульд мөн Ардчилсан Холбоо эвслээс нэр дэвшихээр зарлагдсан боловч Сонгуулийн Ерөнхий Хороо бүртгэж аваагүй.
Эхнэр Дэжимбээ. Хүү Гантогтох нь Монгол улсын гарди цолтой бөх. "Хагас зуун жилийн ганцаардал: Миний ялалт", "Монгол бөхийн барилдааны өв, мэхийн чуулган судар" тус тус номыг бичсэн. Тус сударт Монгол бөхийн 725 мэхийг судлан, боловсруулжээ. Монгол бөхөөр хичээллэх хэн бүхний өмнө нээлттэй "сурах бичиг" болсон гэхэд хилсдэхээргүй бүтээл юм.
1994 онд тэр Монгол үндэсний бөхийн уламжлал ба барилдааны сурган хүмүүжүүлэх зарим асуудал сэдвээр сурган хүмүүжүүлэх ухааны дэд докторын зэрэг хамгаалжээ.
Битүү хоол

Битүү хоол нь Монголчуудын махан хоолны ангилалд ордог, битүү болгож иддэг хоол хүнс юм. Монголчууд битүү хоол нь ядаргаа тайлах, хий хуй хөөх, биеийн эсэргүүцэл сайжруулах зэрэг эрүүл мэндэд эерэг нөлөөтэй гэж үздэг. Битүү хоолны нэг онцлог нь орц найрлагын тэжээллэг чанарыг маш сайн хадгалдаг.
Монголчууд бууз банш боодог хорхог хуушуур гэх мэт олон төрлийн битүү хоол иддэг.
Битүү шөлийг юунд хийж байгаагаас шалтгаалж ангилж нэрлэдэг.
Сэрэлт кино 1957 он (Бумаа хуушуур хайрдаг)
Би чамд хайртай кино 1985 онд (Хөрш айлын хүн давсгүй бууз хийдэг)
Зэрэг нэмэхийн өмнө кино 1965 он (Жигнэж шарсан битүү хоол. Энэ талаар кинонд: Мал минь чи бузгай хүн шиг хоол хийгээрэй... Ер өөдтэй болж өгөхгүй юм аа, иймэрхүү л юм хийлээ. Үгүй ээ, энэ чинь юу юм? Хоол, хүн хоол. Аа, муу мал, чи надаар даажин хийж байгаа вий вий. Та намайг хүн шиг хоол хий гэж зарлиг буулгасан шүү дээ. Наад муу гурилан золигоо аваад зайл.)
Амьдралын анхны хонх теле жүжиг II анги (Энэ ээж чинь будаатай шөл, гурилтай шөл, бүхэл мах, бууз энээс өөр хийж чадаж байгаа хоол юу байгаа юм бэ!...Мах гурил ус нийлээд юу вэ? гурилтай шөл, махаа гурилан дотор ороогоод бууз, тосонд хайраад хуушуур)
Битүү хоол
Үхрийн зумаар зочдоо дайлжээ