Списък на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО

В Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО влизат обекти (например гора, планина, езеро, пустиня, сграда, археологически обект или град), номинирани и одобрени по международната програма за световното наследство на Комитета за световното наследство на Организацията на обединените нации за образование, наука и култура (ЮНЕСКО).
Програмата има за цел да каталогизира, именува и опазва обекти с изключително културно или природно значение за общото наследство на човечеството. При определени условия обектите от списъка могат да получат финансиране от Фонда за световно наследство. Програмата е създадена с Конвенцията за опазване на световното културно и природно наследство, която е приета от генералната конференция на ЮНЕСКО на 16 ноември 1972 г. Оттогава 182 страни са ратифицирали конвенцията.
Към 2011 г. в списъка са общо 936 обекта: 725 културни, 183 природни и 28 със смесено значение, в 153 страни-членки на Конвенцията. ЮНЕСКО дава на всеки обект от списъка идентификационен номер. Често обаче нововписан обект включва в себе си по-рано вписан обект, който става част от новия, с неговия идентификационен номер. В резултат номерацията достига до над 1100, въпреки че реално обектите са по-малко.
Всеки обект от Списъка на световното културно и природно наследство е собственост на страната, на чиято територия е разположен, но се смята, че в интерес на международната общност е да се запази всеки от тях за бъдещите поколения. Защитата и опазването на тези обекти са грижа на всички страни, участващи в Програмата за световното наследство.
Основната цел на списъка за световното културно и природно наследство е да популяризира и защити места или обекти, които са единствени по рода си. Затова са създадени критериите за оценка. От 1978 до края на 2004 г. има 6 критерия за културно наследство (с номера от 1 до 6) и 4 за природно наследство (с номера от 1 до 4). През 2005 г. тези критерии се обединяват в 10. Новите предложения трябва да бъдат единствени по рода си и да отговарят най-малкото на 1 от всичките 10 изисквания.
Важни въпроси са също и защитата, управлението, достоверността и целостта на имението.
След 1992 г. значението на връзката между хората и природната среда се оценява като културен пейзаж.
Световното наследство на ЮНЕСКО разполага с 936 забележителности, които са разположени в 153 държави. От тях 725 са за културно наследство, 183 са за природно наследство и 28 са със смесено (културно и природно) наследство. Комитетът за световното наследство е разделил страните на следните 5 географски региона:
Русия и Кавказките страни се разглеждат като част от Европа, докато Мексико се разглежда като част от Латинска Америка и Карибските острови. Географските региони на ЮНЕСКО са подчертано свързани повече с администрацията, отколкото с някаква географска свързаност. Островите Гоф са разположени в южната част на Атлантическия океан, но се разглеждат като част от региона Европа плюс Северна Америка, защото правителството на Великобритания е предложило мястото като кандидат за списъка на световното наследство.
Таблицата по-долу илюстрира видовете географски региони според ЮНЕСКО: