davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Трейси Остин

Трейси Ан Остин Холт (на английски: Tracy Ann Austin Holt) е американска тенисистка, бивш водач в световната ранглиста за жени. Родена е на 12 декември 1962 г. в Палос Вердес, Калифорния, САЩ.
По-голямата ѝ сестра Пам и братята ѝ Джеф, Дъг и Джон Остин също са били професионални тенисисти. Омъжена е за Скот Холт, с когото имат трима сина.
Трейси Остин постига значителни успехи на юношеските турнири, печелейки 21 титли. През 1978 г. е шампионка на юношеския Уимбълдън, побеждавайки на финала Хана Мандликова.
През 1977 г. тя става най-младата състезателка печелила професионален турнир за жени в Портланд на 14 години и 28 дни. По-късно през същата година прави дебюта си в турнир от Големия шлем на Уимбълдън, но губи във втори кръг от Крис Евърт, на US Open достига до четвъртфинал, където губи от Бети Стоув.
През 1979 г. Остин става най-младата шампионка на Откритото първенство на САЩ, където побеждава последователно Мартина Навратилова на полуфинала и Крис Евърт на финала с 6 – 4, 6 – 3.
През 1980 г. печели Уимбълдън на смесени двойки заедно с брат си Джон Остин. През същата година става №1 в световната ранглиста по тенис за жени.
През 1981 г. тя отново печели Откритото първенство на САЩ, срещу Мартина Навратилова с 1 – 6 7 – 6 7 – 6.
Краят на кариерата ѝ е белязан от множество контузии, тя прави няколко опита да се завърне в големия тенис, но без особени успехи и през 1994 г. окончателно се отказва. През 1992 година е включена в Международната тенис зала на славата.
След приключване на състезателната си кариера Остин се изявява като телевизионен коментатор за NBC, USA Network, Seven Network и BBC.
През 1992 г. е включена в Международната тенис зала на славата.
Елена Веснина

Елена Веснина (на руски: Елена Сергеевна Веснина) е руска тенисистка.
Първите си крачки в тениса прави в детско-юношеска спортна школа в Сочи. Към професионалния тенис се насочва през 2002 г., когато неин треньор става Юрий Василиевич, който е наставник и на друга известна руска тенисистка — Мария Шарапова.
Елена Веснина дебютира в големия тенис на 16-годишна възраст, като квалификантка в турнир с награден фонд от 100 000 долара, провел се в египетския град Гиза. За „Фед Къп“ Елена Веснина триумфира на два пъти с отбора на Русия — през 2007 г. срещу отбора на Италия и през 2008 г. срещу отбора на Испания. Първият сериозен дебют в професионалния тенис Елена Веснина прави през 2006 г. на „Откритото първенство на Австралия“, когато достига до трети кръг, където е победена от своята съотечественичка Надя Петрова.
Най-големите си успехи в мачове от Големия шлем, Елена Веснина записва под треньорското ръководство на Андрей Чесноков. В кариерата си руската тенисистка има спечелени седем финала на двойки. Първият от тях е през 2006 г., когато играе в дует с друга рускиня Анастасия Родионова. На 24 май 2009 г. заедно със сънародничката си Вера Звонарьова побеждават отново на двойки в турнира за Откритото първенство на Франция. През 2003 г. Веснина се подрежда в световната ранглиста на женския тенис под номер 278, докато през 2009 г. записва най-доброто си представяне и вече е под номер 23.
На 19.03.2011 г. Елена Веснина печели своята четвърта шампионска титла на двойки от турнира в Индиън Уелс. Във финалната среща, тя си партнира с индийската тенисистка Саня Мирза, заедно с която побеждават американките Бетани Матек-Сандс и Мегън Шонеси с резултат 6:0 и 7:5.
На 12 януари 2013 г. Елена Веснина печели своята първа шампионска титла на сингъл от престижния международен турнир в Хобърт, Австралия. Във финалната среща, тя побеждава своята опонентка Мона Бартел с резултат 6:4 и 6:3.
Миряна Лучич-Барони

Миряна Лучич (на хърватски: Mirjana Lučić-Baroni) е хърватска тенисистка.
Има една титла от големия шлем на двойки през 1998 г. когато печели Откритото първенство на Австралия с Мартина Хингис. Тогава Миряна е само на 15 години.
Лучич започва да играе тенис на 4 години. При девойките постига значителни успехи. Печели Откритото първенство на САЩ на сингъл през 1996 г. и Откритото първенство на Австралия на сингъл и двойки през 1997 г. Тя е една от трите тенистистки в историята на тениса, които на 14-годишна възраст успяват да спечелят две титли от юношеските гранд-шлем турнири (другите две са Мартина Хингис и Дженифър Каприати).
Най-доброто класиране на Лучич на сингъл в турнирите на женската тенис асоциация е класирането ѝ за полуфинал на Уимбълдън през 1999 г., където губи от Щефи Граф в три сета (6 – 7(3), 6 – 4, 6 – 4).
През периода 2004 – 2006 г. почти не участва в турнири поради лични проблеми. През февруари 2007 се завръща отново на корта с променлив успех.
Даниела Дашева

Даниела Станимирова Дашева е българска спортистка, политик и професор, служебен министър на младежта и спорта в правителството на Огнян Герджиков и народен представител от ПГ на „Български възход“ в XLVIII народно събрание.
Родена е през 1961 г. През 1983 г. завършва ВИФ „Георги Димитров“ с втора специалност треньор по баскетбол. През 1991 г. защитава докторска дисертация, а през 1999 г. става доцент по Теория и методика на спортната тренировка в НСА. През 2004 година защитава дисертация на тема: Тренировка и адаптация в нестандартни условия” за получаване на научната степен „Доктор на педагогическите науки“.През 2006 г. става професор. От 2008 до 2012 г. е заместник-ректор по Международната дейност и европейска интеграция на НСА. От 27 януари до 4 май 2017 г. е министър на младежта и спорта.
Един от учредителите на „Български възход“. Избрана за Избрана за народен представител от 23 МИР София.
Невиждани академици

„Невиждани академици“ (на английски: Unseen Academicals) е роман на британския писател Тери Пратчет. Жанрът на книгата е комедийно (хумористично) фентъзи. „Невиждани академици“ е тридесет и седмата книга от поредицата на Пратчет за Светът на диска. Всяка книга от поредицата е посветена на сатиризирането на един или няколко елемента от съвременния живот. В „Невиждани академици“ на прицел е играта футбол. Главни действащи герои са членовете на преподавателския състав на Невидимия университет, включително архиканцлер Муструм Ридкъли, Библиотекарят и Ринсуинд.
Издаден за пръв път през 2009, романът се появява на български език през октомври 2014 г. „Невиждани академици“ е петнадесетата най-продавана книга в България за 2014 г.
Действието на книгата се развива в градът-държава Анкх-Морпорк, където Невидимият университет е напът да загуби голяма част от публичното си финансиране. Изправен пред заплаха за най-милото си (а именно разнообразието на обедното си меню), висшият преподавателски състав се вижда принуден да създаде свой собствен футболен отбор. Отборът е кръстен „Невиждани академици“ (на английски: Unseen Academicals), което е алюзия към истински спортни отбори, създадени към университети във Великобритания (Единбург академикал, Хамилтън академикъл и т.н.). Кулминацията на книгата е мач между академиците и опитни играчи (а също и биячи) от града.
Самата игра, поне така както я практикуват в града под името ритнитопка, е все още в своето примитивно ниво и се състои от тълпи, които се бутат и ритат по улиците в преследване на кожено кълбо. С помощта на никак-не-тираничния патриций на Анкх-Морпорк, Хавлок Ветинари, академиците успяват да кодифицират нови, по-миролюбиви правила на играта. Забранена е играта с ръка от всички освен вратаря (който в случая с „Невиждани академици“ е орангутан, а също и главен библиотекар на университета). Освен традиционния академичен състав на университета, футболният тим на учреждението включва и други играчи. Присъства задължителната чуждестранна звезда, чиято фамилия (Макарона) е директна препратка към футболист, определян като една от легендите на спорта. На академиците помагат и нови герои, които не участват в предишни романи от поредицата. Господин Хаху е изключително интелигентен орк, който всекидневно се сблъсква с расистките стереотипи на съгражданите си. Неговият най-добър приятел Трев е син на най-голямата футболна звезда на града, но е обещал на майка си да не припарва до игрището. Джулиет е младо момиче, работещо в нощната кухня на университета. Тя си пада по Трев и сякаш няма нищо в главата си освен мечти за модния подиум.
Янко Русев

Янко Русев е български състезател по вдигане на тежести, олимпийски, петкратен световен и петкратен европейски шампион, треньор и спортен деятел.
Роден е на 1 декември 1958 година в село Ивански, Шуменско. На 15-годишна възраст кандидатства в Спортно училище „Олимпийски надежди“ (София) (1973). Приемната комисия го обявява за безперспективен щангист. Единадесет години по-късно Янко Русев слиза от подиума с 5 световни, 5 европейски и олимпийска титла от летните олимпийски игри в Москва през 1980 г. В актива му са 34 световни рекорда и е единственият български щангист, представен в Световния музей на славата за щангисти в Истанбул.
Първоначално тренира футбол и борба. След това се насочва към вдигането на тежести. Първи за щангите го забелязва Иван Лечев. Това си спомня той в интервю за здравния портал Живи и здрави. "Мен ме откриха в Шумен, откри ме Иван Лечев, треньорът по вдигане на тежести. Той започна да работи с мен. Тогава трябваше да кандидатствам в училище олимпийски надежди и тогава Иван Абаджиев ме видя, видя, че съм удобен за този спорт и веднага ме привлече в националния отбор." Във втори курс на СПТУ по машиностроене (Шумен) го забелязва Иван Абаджиев. Едва 19-годишен стартира при мъжете на световното първенство в Щутгарт и печели сребърен медал. Следва и първа титла със световен рекорд в изтласкването в Гетисбърг, САЩ.
Преминава в по-горната категория – до 67,5 кг. Тогава започва и епохалната му битка по подиумите с германците Кунц и Амброс, която продължава 5 години. В знак на особено уважение към Янко, Йоахим Кунц кръщава на българския спортист дъщеря си Янка. Големият сблъсък между двамата спортни колоси е на Олимпиадата в Москва през 1980 година. Там Янко Русев успява да победи германеца, поставяйки 3 олимпийски и два световни рекорда. За награда получава автомобил „Волга“ и 1000 долара.
След турнира „Дружба“ във Варна (1984) прекратява спортната си кариера и в продължение на 6 години е помощник на Иван Абаджиев в националния отбор. През 1985 г. завършва Националната спортна академия. През 1990 г. заминава за Япония и е консултант на националния им тим.
От 1995 г. е личен треньор на известни български щангисти, помощник-треньор на националния отбор и изпълнителен директор на спортен клуб по вдигане на тежести „Левски“. Старши треньор на националния тим по вдигане на тежести на Азербайджан (2009 – 2011).
На 2 февруари 2009 година президентът Георги Първанов награждава Янко Русев с орден „Стара планина“ II степен „за изключителния му принос за развитието на физическото възпитание и спорта в Република България и по повод 50 години от рождението му“. Янко Русев е почетен гражданин на Шумен.
4: Живи и здрави: Янко Русев олимпийски шампион по щанги за младите, телефоните, стероидите и допинга
Гаранти Коза Турнир на шампионките 2014

Гаранти Коза Турнир на шампионките 2014 е тенис турнир за най-добрите тенисистки извън топ 8 на Световната ранглиста за жени, спечелили поне един турнир от категория „Международни“. Това е шестото издание на турнира и е част от WTA Тур 2014. Провежда се в зала „Арена Армеец София“ в българската столица София от 28 октомври до 2 ноември. Симона Халеп е шампионката от Гаранти Коза Турнир на шампионките 2013.
На състезанието в София през 2014 г. (наричано „малкия мастърс“) ще се съревновават осем от най-силните тенисистки за 2014 г. в света. Наградният фонд на състезанието е 750 000 долара, което го превръща в най-големия тенис турнир в България.
През 2014 г. Турнирът получава партньорство и финансова подкрепа от Корпоративна търговска банка АД.
Наградният фонд на Гаранти Коза Турнир на шампионките 2014 е $750 000.
Шестте най-високо ранкирани тенисистки, които са спечелили поне една титла от категория „Международни“ през годината и не участват на сингъл във финалния Шампионат на WTA Тур в Сингапур или финала на „Фед къп“, автоматично се класират за състезанието, плюс още две поканени от домакините тенисистки (WC).
Тенисистките в лилаво ще участват в Шампионата на WTA.
Тенисистките в жълто ще участват в Гаранти Коза Турнир на шампионките.
Ли На няма да участва, защото на 19 септември 2014 г. тя се оттегли от професионалния тенис.
Жребият за Garanti Koza WTA Турнира на шампионките ще бъде изтеглен на 27 октомври 2014 г. в София.
Осемте тенисистки ще бъдат разделени в две групи по четири, наречени „Сердика“ и „Средец“. Състезателките играят всяка срещу всяка в груповата фаза от 28 до 31 октомври. Първите две се класират на полуфинал.
В тях на 1 ноември победителката от „Сердика“ играе с втората от „Средец“, а първата от „Средец“ среща втората в класирането на „Сердика“.
Финалната среща е на 2 ноември 2014 г. в зала „Арена Армеец“.
Симона Халеп е шампионката от 2013 г., но тя не участва, защото се класира за Финали на WTA 2014.
Андреа Петкович печели титлата, след като надиграва Флавия Пенета с 1 – 6, 6 – 4, 6 – 3 във финалния двубой.
Гаранти Коза Турнир на шампионките 2013

Гаранти Коза Турнир на шампионките 2013 е тенис турнир за най-добрите тениситки извън топ 8 на Световната ранглиста за жени, спечелили поне един турнир от категория „Международни“. Това е петото издание на турнира и е част от WTA Тур 2013. Провежда се в зала „Арена Армеец София“ в българската столица София от 29 октомври до 3 ноември. Надя Петрова е шампионката от Qatar Airways Турнир на шампионките 2012, но тя не успява да се класира за състезанието през 2013 г.
На състезанието в София през 2013 г. (наричано „малкия мастърс“) се съревноваваха осем от най-силните тенисистки за 2013 г. в света. Две от тях получиха специалното право да играят в турнира по покана на организаторите, без да са минавали през квалификации (т.нар. „уайлд кард“). Това са българската тенис звезда Цветана Пиронкова и Ана Иванович от Сърбия, която освен №1 в световната ранглиста (през 2008 г.), е била и двукратна победителка в Турнира на шампионките (през 2010 и 2011 г. в Бали). Наградният фонд на състезанието е 750 000 долара, което го превръща в най-големия тенис турнир в България.
Другите участнички са Симона Халеп (Румъния, №14 в световната ранглиста), Елена Веснина (Русия, №16 в световната ранглиста), Саманта Стосър (Австралия, №19 в световната ранглиста), Мария Кириленко (Русия, №18 в световната ранглиста), Анастасия Павлюченкова (Русия, №26 в световната ранглиста), Ализе Корне (Франция, №27 в световната ранглиста).
През 2013 г. Турнирът получи партньорство и финансова подкрепа от Корпоративна търговска банка АД.
Наградният фонд на Гаранти Коза Турнир на шампионките 2013 е $750 000.
Шестте най-високо ранкирани тенисистки, които са спечелили поне една титла от категория Международни през годината и не участват на сингъл във финалния Шампионат на WTA Тур в Истанбул или финала на Фед къп, автоматично се класират за състезанието, плюс още две поканени от домакините тенисистки (WC).
Тенисистките в сиво вече са се класирали за Гаранти Коза Турнир на шампионките.
Тенисистките в жълто вече са се класирали за Шампионата на WTA.
Тенисистките в синьо са резерви за Шампионата на WTA.
Тенисистките в зелено по всяка вероятност ще вземат участие във финала на „Фед къп“.
Надя Петрова е шампионката от 2012 г., но тя не се класира за надпреварата през този сезон.
Симона Халеп печели титлата, след като надиграва Саманта Стосър с 2 – 6, 6 – 2, 6 – 2 във финалния двубой.
Верига за жени на Международната тенис федерация

Веригата за жени на Международната тенис федерация (на англ. ITF Women's Circuit) представлява серия от професионални тенис турнири по целия свят, организирани от Международната тенис федерация. Тази верига представлява най-ниското ниво в системата на женския професионален тенис. Турнирите на ITF носят точки за Световната ранглиста на Женската тенис асоциация, което позволява на младите тенисистки да се изкачват нагоре в системата, взимайки участие първо в най-ниските турнири от категории III и IV, а след това и в по-горните категории I и II. Почти всяка професионална състезателка при жените тенисисти е започнала кариерата си с участия във Веригата на ITF.
ITF Веригата за жени е създадена през 1984 г. след молба от Женската тенис асоциация. Дотогавашните опити за организиране на турнири за жени от най-ниско ниво от страна на Европейската и Американската тенис асоциации са по-скоро неуспешни поради липсата на общи правила и координация. За първи път веригата е проведена през 1986 г. Съставена е от няколко турнира с награден фонд между $5000 и $50 000.
Днес ITF веригата включва около 400 турнира в 60 страни на всички континенти. Те са разделени в пет категории според наградния си фонд: $10 000, $25 000, $50 000, $75 000 и $100 000.
Най-силният турнир от веригата ITF за жени в България е традиционният турнир в София Алианц Къп, провеждан в началото на септември на кортовете на ТК Левски, който е с награден фонд $100 000. Други турнири от по-ниска категория (с награден фонд $10 000) се провеждат в градовете София, Пловдив, Варна и Добрич.
Витоша Ню Отани (тенис турнир)

Витоша Ню Отани (Vitosha New Otani) е международен турнир по тенис за жени, провеждан в края на юли и началото на август в София за периода 1988-1989 г. Състезанието е част от турнирите за жени на Женската тенис асоциация и е от V категория. През 1988 г. наградния фонд на турнира е 100 000 $, а през 1989 г. е намален на 50 000 $. Провежда се на кортовете на хотел Витоша Ню Отани.
През 1988 г. победителка в турнира е Кончита Мартинес, за която това е първа титла от WTA.
Миналата година в Мариенбад

„Миналата година в Мариенбад“ (на френски: L'Année dernière à Marienbad) е драма от 1961 година на режисьора Ален Рене по сценарий на Ален Роб-Грийе, копродукция на Франция и Италия.
В един прекрасен бароков хотел населен от богати двойки, които се социализират, един мъж се приближава до жена. Той твърди, че са се срещали преди година в Мариенбад, и че тя го е помолила тогава да изчака една година, преди тя да вземе решение за една бъдеща връзка. Жената настоява, че никога не са се срещали преди. Мъжът се опитва да възобнови спомените и за това, което твърди. Тя непрекъснато отхвърля и противоречи на неговата версия. Вторият мъж непрекъснато заявява господството си над първия мъж, включително като го бие всеки път на математическа игра (версия на Nim).
Чрез двусмислени ретроспекции и дезориентиращи смени на времето и местоположението, филмът изследва отношенията между тримата. Разговорите и събитията се повтарят на няколко места в сградата и площадките и има многобройни проследяващи снимки на коридорите на хотела с двусмислени и повтарящи се гласове. Не се предлага никакво заключение: мъжът може да е завършил копнежа си за жената; може би се е съгласила да избяга с него; нейният ревнив съпруг може да я е застрелял, или самият мъж може да я е убил.
Бараж (сериал)

Бараж (на турски: Baraj) е турски сериал, премиерно излъчен през 2020 г.
Назъм и Нехир се запознават в онлайн сайт за запознанства. В продължение на 4 месеца те си пишат и накрая Нехир изпраща своя снимка на Назъм.
Назъм е впечатлен от красотата на младата жена, но той има белег на лицето и поради това се срамува да й изпрати снимка. Затова той й изпраща снимка на красив млад мъж на име Тарък и се представя за него.
Нехир е впечатлена от Назъм и решава да се видят наживо. Тогава мъжът е принуден да я излъже отново. Планът му се проваля й той моли за помощ Тарък.
В България сериалът започва на 13 януари 2022 г. по bTV Lady и завършва на 3 юни. На 26 септември 2023 г. започва повторно излъчване и завършва на 8 декември. На 24 януари 2024 г. започва излъчване по bTV и завършва на 20 юни. Дублажът е на студио Медиа Линк. Ролите се озвучават от Мина Костова, Ева Демирева, Георги Георгиев-Гого, Георги Стоянов и Виктор Танев.
Игра на карти (филм, 1895)

„Игра на карти“ (на френски: Partie de cartes) е френски късометражен документален ням филм от 1895 година на режисьора Луи Люмиер с участието на Антоан Феро, Антоан Люмиер, Фелисиен Треве и Алфонс Винклер.
Трима възрастни мъже с шапки на главите и пушещи цигари, седят около една маса. Двама от тях играят карти върху масата, докато третият седи и ги гледа. В разгара на играта се появява млад сервитьор, носещ поднос с бутилка вино и стъклени чаши. Тогава мъжете, седящи на масата решават да отпият от питиетата си, а сервитьорът наблюдава играта им.
Снимките на филма протичат в имението „Вила дю Клос дьо Плаже“ в Ла Сиота, родния град на братята Люмиер. Първоначално заснет като черно-бял филм, впоследствие е бил ръчно оцветен.
Игра на карти (филм, 1896)

„Игра на карти“ (на френски: Une partie de cartes) е френски късометражен ням филм от 1896 година. Това е първия филм, заснет от Жорж Мелиес, като той самият взема участие в него, заедно с брат си Гастон и дъщеря си Жоржет. Както и останалите ранни творби на Мелиес, „Игра на карти“ копира вече създадени от братята Люмиер филми. Снимките на филма протичат в двора на дома на Мелиес в Монтрьой.
Трима мъже седят покрай една маса, двама от тях играят карти, докато третият пуши и чете вестник. Мъжът, който не играе карти извиква млада жена и ѝ казва нещо, след което тя се връща, носейки бутилка вино и три чаши. Той взима чашите и ги сервира на себе си и приятелите си. След като отпиват от виното, мъжът прочита на глас статия от вестника, което кара другите двама мъже да започнат да се смеят.
2025 Miami Open – Men's singles

Jakub Menšík defeated Novak Djokovic in the final, 7–6, 7–6 to win the men's singles tennis title at the 2025 Miami Open. It was his first ATP Tour title. Menšík was the lowest-ranked champion in tournament history at world No. 54, the second unseeded champion at the Miami Open (after Tim Mayotte in 1985), and the fourth player to win a Masters 1000 event as their first tour-level title. The age gap between Djokovic and Menšík (18 years and 102 days) was the largest between two Masters finalists, surpassing the previous record from the 2005 Canadian Open between Rafael Nadal and Andre Agassi.
Jannik Sinner was the reigning champion, but could not defend his title due to a three-month suspension for having tested positive for anabolic steroids during and after the 2024 Indian Wells Open.
With his third-round victory, Djokovic claimed his 411th career main-draw match win at the Masters 1000 level, surpassing Nadal's record. Aged 37 years and 10 months old, Djokovic was the oldest semifinalist and finalist in Masters 1000 history, overtaking Roger Federer's feats from the 2019 Miami Open.
Coleman Wong became the first player from Hong Kong to win a Masters 1000 main draw match and to reach the third round.
All seeds received a bye into the second round.
Click on the seed number of a player to go to their draw section.
The following are the seeded players. Seedings are based on ATP rankings as of 17 March 2025. Rankings and points before are as of 17 March 2025.
† The player's 2024 points were replaced by a better result for purposes of his ranking as of March 17, 2025. Points for his 19th best result will be deducted instead. ‡ The player did not qualify for the main draw in 2024. He is defending points from the ATP Challenger Tour event in San Luis Potosí instead.
The following player would have been seeded, but withdrew before the tournament began.
‡ – withdrew from entry list § – withdrew from main draw
2024 Miami Open – Men's singles

Jannik Sinner defeated Grigor Dimitrov in the final, 6–3, 6–1 to win the men's singles tennis title at the 2024 Miami Open. It was his second ATP Masters 1000 title and 13th career ATP Tour title. Sinner became the first Italian singles player, male or female, to win the Miami Open. With the win, Sinner achieved a career-high singles ranking of world No. 2, being the first Italian player of either gender to do so. Sinner became the first player to reach at least the quarterfinals in his first four appearances at the Miami Open since Stefan Edberg in 1991. Aged 22, Sinner also became the youngest player to reach three Miami finals, after two previous finals in 2021 and 2023.
Daniil Medvedev was the defending champion, but lost in the semifinals to Sinner in a rematch of the previous year's final, as well as a rematch of the recent Australian Open final.
Dimitrov became the oldest man to reach the Miami Open final since Roger Federer in 2019. Reaching his first Miami quarterfinal on his 13th attempt, Dimitrov became the fourth man born in the 1990s to reach the quarterfinals of every Masters event (after Dominic Thiem, Alexander Zverev and Stefanos Tsitsipas) and the ninth active man overall to accomplish this feat. With his run to the final, Dimitrov returned to the top 10 of the ATP rankings for the first time since October 2018.
Coleman Wong became the first player from Hong Kong to qualify for the main draw of an ATP Masters 1000 tournament.
For only the second time in tournament history (after 2016) there were no Americans in the fourth round. It was also the first time at the tournament since 2009 that the top four men's singles seeds all reached the quarterfinals.
All the seeds received a bye into the second round.
Click on the seed number of a player to go to their draw section.
The following are the seeded players. Seedings are based on ATP rankings as of March 18, 2024. Rankings and points before are as of March 18, 2024.
† The player's 2023 points were replaced by a better result for purposes of his ranking as of March 18, 2024. Points for his 19th best result will be deducted instead. ‡ The player did not qualify for the main draw in 2023. Points for his 19th best result will be deducted instead.
The following players would have been seeded, but withdrew before the tournament began.
‡ – withdrew from entry list § – withdrew from main draw
Nottingham Trophy (tennis)

The Nottingham Trophy (formerly known as the Aegon Trophy) was an annual tennis tournament played in Nottingham, England. The tournament was part of the ATP Challenger Tour and the International Tennis Federation (ITF Women's Circuit) as a $75,000 event. The tournament's key sponsor was Dutch insurance firm Aegon. The tournament was held at the end of May before the main tour's grass-court season starts.
In 2021, an ATP Challenger Tour and ITF Women's World Tennis Tour event was held in Nottingham, under the name Nottingham Trophy. This event was supposed to be held as the Ilkley Trophy, but moved to Nottingham due to the COVID-19 pandemic.
The tournament is held annually at the Nottingham Tennis Centre within the University Park area of Nottingham.
The city used to hold an ATP Tour event, the Nottingham Open; however, due to its failure to attracted big names the tournament was merged with the women's Eastbourne International event in 2009. It was merged with Eastbourne due to the LTA wanting to attract an umbrella sponsor and a younger audience to Eastbourne. However, in December 2008, it was announced that Nottingham would take over from Surbiton, in hosting the grass court ATP Challenger and ITF event. It started in 2009, replacing the Surbiton Trophy due to the renovation of the facilities that had been undertaken at the Nottingham Tennis Centre. The tournament moved back to Surbiton for the 2015 season. A new WTA International competition commenced on 8 June 2015 instead.
Vienna Open

The Vienna Open (currently sponsored by Erste Bank and called the Erste Bank Open) is a professional tennis tournament played on indoor hard courts. Originally an event of the Grand Prix tennis circuit (1974–1989), it is currently part of the ATP World Tour 500 series of the Association of Tennis Professionals (ATP) World Tour. It is held annually at the Wiener Stadthalle, in Vienna, Austria, since 1974.
The event was also known as the Stadthalle Open, and as the Fischer-Grand Prix from 1976 to 1985, as the CA-TennisTrophy from 1986 to 2003, as the BA-CA-TennisTrophy from 2004 to 2007 and as the Bank Austria TennisTrophy from 2008 to 2010, before being renamed to Erste Bank Open in 2011.
Austria's most successful tennis player, Thomas Muster, never won the Vienna Open, but was a runner-up on three occasions (1988, 1993, 1995), and a semi-finalist on another four occasions (1987, 1989, 1990, 1994). Three Austrian players have won the singles title at the Vienna Open: Horst Skoff in 1988, Jürgen Melzer in both 2009 and 2010, and Dominic Thiem in 2019.
2018 Champions Trophy (real tennis)

The 2018 Champions Trophy was the 2nd edition of the Champions Trophy. It was held at the Royal Tennis Court from 16 to 22 July. It was a qualifying event for the 2022 Real Tennis World Championship.
The tournament was won by former World Champion Camden Riviere, defending his title from 2017. He beat Chris Chapman in the final, it what would be Chapman's only Champions Trophy final appearance.
Amateur players are marked as (A)
The qualifying was one group of four players, with the top two players progressing to the main draw.
The Champions Trophy operates a repechage format for the first four seeds, where the first round losers progress to a second quarter final against the winners between the fifth and sixth seeds and the qualifiers.
2019 Champions Trophy (real tennis)

The 2019 Champions Trophy was the 3rd edition of the Champions Trophy. It was held at the Royal Tennis Court from 15 to 21 July. It was a qualifying event for the 2022 Real Tennis World Championship. It would be the last Champions Trophy held until 2022 due to the COVID-19 pandemic.
The tournament was won by incumbent World Champion Robert Fahey. It was his first victory in the tournament, having lost in the semi finals of his only other participation in 2018. John Lumley was the runner-up for the first time, later going on to win the 2023 edition.
Amateur players are marked as (A)
The qualifying was one group of four players, with the top two players progressing to the main draw.
The Champions Trophy operates a repechage format for the first four seeds, where the first round losers progress to a second quarter final against the winners between the fifth and sixth seeds and the qualifiers.
Ultimate Tennis Showdown

The Ultimate Tennis Showdown (UTS) is an international individual tennis league that was founded in 2020. The competition was organized by tennis coach Patrick Mouratoglou and businessman Alex Popyrin, father of professional tennis player Alexei Popyrin. Originally created as a response to the disruption of the professional tennis season due to the COVID-19 pandemic, the UTS has since taken place every year except in 2022.
The first three events were held in 2020; the first two were organized at the Mouratoglou Tennis Academy in Biot near Nice and the third was held in Antwerp. In 2021, UTS returned to the Mouratoglou Academy for its fourth edition. After a two-year absence, UTS returned in July 2023 with a series of three events in the United States, Germany, and South Korea, designed to culminate in a new "Grand Final" at the end of the season, which took place at The ICC London, United Kingdom. The 2024 series featured 4 events, in Norway and then returning to the United States, Frankfurt and the Grand Final once again in the United Kingdom, this time taking place at the Copper Box Arena, London. Event 1 of the 2025 series will be in Mexico and then Italy.
All events use a modified scoring format, with matches divided into timed quarters. Among the features UTS has built into the tournament to differentiate the game are "bonus cards" that can affect the amount of points a player can accrue within a quarter.
UTS matches use a different format in comparison to traditional rules, including matches being divided into timed quarters rather than sets, a 15-second shot clock for serves and the ability to take a coaching timeout once per-set, and "cards" — which allow players to affect the game (such as taking away the opponent's second serve). Until UTS 4, even if a player had a majority in quarters, all 4 quarters were played for averaging purposes. If two players are equal in the amount of quarters won, a 'sudden death' is played, where the first player to win two consecutive points wins the match. Introduced in UTS 4, players only have one serve per point, where lets are played; and 'KO Mode', where if a player is leading by 10 points in the quarter, it is declared over.
The UTS also does not enforce a code of conduct.
Lia Karatancheva

Lia Radoslavova Karatancheva (Bulgarian: Лиа Радославова Каратанчева; born 8 September 2003) is a Bulgarian tennis player. She has a career-high singles ranking world No. 329, by the WTA, achieved on 10 February 2025. She also has a career-high doubles ranking of No. 199, achieved on 2 December 2024.
Karatancheva has won four doubles titles on the ITF Circuit. She took part in the Bulgaria BJK Cup team for the first time in 2023. Playing for Bulgaria, Karatancheva has a win–loss record of 10–5.
In March 2024, Karatancheva reached the doubles final in Santo Domingo, Dominican Republic.
She is the daughter of former rower and member of parliament as part of the Bulgarian Business Bloc, Radoslav Karatantchev. Her mother Zhivka Angelova is journalist.
She has three sisters one of whom, Gabriel Karatantcheva, was active as a professional tennis player from 2014 to 2017. Older sister, Sesil, and younger sister, Alexa, are also tennis players.
Karatancheva debuted in Bulgaria Billie Jean King Cup team in 2023; since then she has accumulated a win–loss record of 5–2 in singles and 5–3 in doubles (10–5 overall).
Bulgaria Billie Jean King Cup team

The Bulgaria women's national tennis team (Bulgarian: Отбор на България за Фед Къп, romanized: Otbor na Balgariya za Fed Kap) represents Bulgaria in Billie Jean King Cup tennis competition and are governed by the Bulgarian Tennis Federation.
Bulgaria competed in its first Fed Cup in 1966. Until the 1996 edition of the competition the team has always played in the Fed Cup World Group. From 1996 the team is competing in Group I of the Europe/Africa Zone.
The best results of the Bulgarian Fed Cup team are the semifinals the team played in 1985 and 1987. The team also reached the quarterfinals of the competition in 1968, 1984, 1986, 1989, 1992 and 1994. These results are closely connected with the success of the Maleeva sisters (Magdalena Maleeva, Katerina Maleeva and Manuela Maleeva) who have represented Bulgaria for more than 20 years in the competition.
In 2023, Bulgaria competed in the Europe/Africa Zone Group I event in Antalya, where they finished in third place in Pool B of the competition. The team ended the group stage with a 3-2 W/L ratio after defeating Croatia, Sweden and Denmark and successfully maintained their place in the Europe/Africa Zone Group I until 2024.
In 2024, Bulgaria competed in the Europe/Africa Zone Group I event in Oeiras, where they finished in last place in Pool A of the competition with only one win against Austria. In the play-offs the team proceeded to beat Norway, but then lost out to Portugal and was relegated to Europe/Africa Zone Group II for the upcoming 2025 edition.
Player information and rankings as of 8 April 2024
The following players were called up for the 2024 Billie Jean King Cup Europe/Africa Zone Group I in April 2024.
Here is the list of all match-ups since 1995, when the competition started being held in the current World Group format.
This is a list of tennis players who have represented the Bulgaria Billie Jean King Cup team in an official Fed Cup/Billie Jean King Cup match.
2025 Monte-Carlo Masters

The 2025 Monte-Carlo Masters (also known as the Rolex Monte-Carlo Masters for sponsorship reasons) is a tennis tournament for male professionals to be played on outdoor clay courts. It will be the 118th edition of the annual Monte Carlo Masters tournament, sponsored by Rolex for the 16th time. It will be held at the Monte Carlo Country Club in Roquebrune-Cap-Martin, France (though billed as Monte Carlo, Monaco). The event is an ATP Masters 1000 tournament on the 2025 ATP Tour.
Because the Monte Carlo Masters is a non-mandatory Masters 1000 event, special rules regarding points distribution are in place. The Monte Carlo Masters counts as one of a player's 500 level tournaments, while distributing Masters 1000 points.
Rankings are as of 31 March 2024
The following players received wildcards into the main draw:
The following players received entry via the qualifying draw:
Rankings are as of 31 March 2025.
The following pairs received wildcards into the doubles main draw:
2014 BRD Năstase Țiriac Trophy – Singles

The 2014 BRD Năstase Țiriac Trophy - Singles was a session of the larger BRD Năstase Țiriac Trophy tennis tournament held at Arenele BNR in Bucharest, Romania, from 21 to 27 April 2014. Lukáš Rosol was the defending champion, but lost in the final to Grigor Dimitrov 7–6, 6–1
2014 BRD Năstase Țiriac Trophy

The 2014 BRD Năstase Țiriac Trophy was a tennis tournament played on outdoor clay courts and held at Arenele BNR in Bucharest, Romania, from 21 to 27 April 2014. It was the 22nd edition of the BRD Năstase Țiriac Trophy tournament, and was part of the ATP World Tour 250 Series of the 2014 ATP World Tour. The event also futured an exhibition match with Goran Ivanišević, Cédric Pioline, Ilie Năstase and Andrei Pavel.
* per team
The following players received wildcards into the singles main draw:
The following players received entry from the qualifying draw:
The following pairs received wildcards into the doubles main draw:
Sadii

3 ( sadii ) lakkoofsa, lakkoofsaa fi dijiitii dha . Innis lakkoofsa uumamaa 2 itti anuu fi 4 dursee argamuu yoo ta’u, lakkoofsa kophxii mangoo isa xiqqaa fi Hawaasa hedduu keessatti hiika amantii ykn aadaa qaba.
Madagaskaar

Madagaskaar yookaan Rippabiliika Madagaskaar (maqaa durii immoo Rippabiliika Malagasii) biyya Odolaa yoo taatu kan argamtus Garba Indiyaa keessatti kunis qarqara kibba-bahaa Afrikaan. Madagaskaar addunyaa keessaa odola guddinaan afraffaa gubbaatti argamtu dha. Dhibbantaa 5 gosa biqiltoota fi bineensota addunyaa Madagaskaar keessatti argamu. Kan keessaa immoo parsentiin 80% Madagaskaar qofatti kan argamani dha. Kan keessaa kan beekkamani immo Liimar (Lemur) kan ta'an, foon nyattota(carnivous) kan ta'an keessaa Fossaa(bineena adurree fakkatu), akkasumas gosa simbira Madagaskaar qofa keessatti argamani sadii fi gosa Baa'obaab ja'a kan Madagaskaar qofa keessatti argamani of keessaa qaba. Nammi Madagaskaar kessa jiraatu Malagasii jedhama (Madagascan mitti) akkasumas afaan Madagaskaar Afaan Malagasii jedhama.
Rogsadee

Rog-sadee jechuun danaa ji’oomeetirii sarara qajeelaa sadii fi guttiyyoo(vertex) sadii irraa hojjetame dha.
Rogsadeen kofa sirri kan ballinni kofa saa 90 Aankofa(digrii)
Rogsadeen kofqoree kan ballinni kofa isaa >90 Aankofa(digrii)
Rogsadeen kofa jufunfula kan ballinni kofa saa <90 Aankofa(digrii)
Rog-sadee

Rog-sadee jechuun danaa ji’oomeetirii sarara qajeelaa sadii fi guttiyyoo(vertex) sadii irraa hojjetame dha.
Rogsadeen kofa sirri kan ballinni kofa saa 90 madaalkofa(digrii)
Rogsadeen kofqoree kan ballinni kofa isaa >90 madaalkofa(digrii)
Rogsadeen kofa jufunfula kan ballinni kofa saa <90 madaalkofa(digrii)
Godina Booranaa

Booranni godiina Oromiyaa keessa jiran keessaa tokko dha. Laftii Booranaa kibbaan Keeniyaan, dhihaan Saba, Sabotta fi Ummatta kibban, kaabaan Gujii, bahaan immo Sumaaleen dangeffamtee argamti. Bakki dheeraan lafa Booranaa keessatti argamu Gaara Dara Xiniro tti. Aanolee Booranaa gugguddoon Moyyaalee, fi Yaaballoo jedhamu.
Rakkoon qilleensa gogaa Boorana kan bara 2006 wal-dhabi Booranaa fi Gujii Caamsaa 22, 2006GC jaqabe akka gudattu sababa ta'ee ture. Torbaan tokkon dudduba immo waranni ka'e ergaa guyya 10 wal hadhanii booda, jaarroleen adda waraana qabbaneessuu danda'aniru. Haa ta'u malee waraana suni qofaan namni 100 hanga 150 ta'anii du'anni, kumii isaani immo bakka isaani irra baqataniru.
Bara dhuma 2005, barreeffama Abbaa Taayitaa Bunaa fi Shaayii Itoophiyaairratti hundeffame Abbaa Taayitaa Istaatistiksii Itoophiyaa(CSA) akka gabaasetti toniin buna 13,533 kan ta'u zonii kanatti akka biqila. Kuni immo ba'ii Oromoffi parsentii 11.8% yoo ta'u, bayyi biyyaffi (Itoophiyaa)f immo parsentii 6.0% ta'a. Booranni bakka warqee oomishamu sadii qaba: kunnis - Kibra Mangisti (Warqee), Laga Dambii(warqiiee) fi Kenticha(Tantalum) kan Shaakkisoo tti dhihattu dha.
Akka Abbaa Taayitaa Istaatistiksii Itoophiyaatti, bayyinni ummata Booranaa 2,019,383 yoo ta'u kana keessaa 1,025,393 dhiraa fi 993,990 immoo dubartii dha. Ummatni 234,391 yokaan parsentiin 11.6% aanaa guggudatti yokan magaalaatti galu. Tilmama lafa ballina 95,740.23 square kilometers qabu kessatti ummatti borana tuuta'insa namaa isquweer kiilometirii tokkotti nama 21.09 qaba.
Akka Meemoraandamii Baankii Addunyaa Caamsaa 24, 2004tti parsentiin ummatta 4% elektiriikii fayyadama, akkasumas zoniin kuni karaa konkolatta road density 27.5 kilometers per 1000 square kilometers. Avireejjiin abbaa manaa badiyyaa tokko hektara 0.5 lafa fi horii 0.6 qaba. Parsentiin 14.4% ummatta hojii qotee bulaa hin ta'iniin bula. Parsentiin 53% ijollee mana barumsaa sadarka tokkoffa kessatti argaman yoo ta'an 9% immo mana barumsa sadarka lammaffatti argamu. Parsentiin 35% zonii Booranaa busaaf kan saaxilamee yoo ta'u tokkollen tisiisa tsetse fly jedhamtuun carraa qabamuu hin qabu. Memoraandamiin godina kana carra haala qillensa gogaa 410 kennafi.
Godinni Booranaa bara 2004tti Ministeera Qonnaa fi Misooma Baadiyyaa iin bakka fedhini ummatta biraa rakko bayyina ummatta qaban fudhachun filatamtee dha. Bara kanatti Booranni nama mana 9145 fi walii galatti nama matti hundaa irra 45,725 ta'anni fudhatterra.
Anbessa City Bus Service Enterprise

Anbessa City Bus Service Enterprise or Anbessa is a state-owned public transport operator headquartered in Addis Ababa, Ethiopia.
The Anbessa City Bus started as a share company founded in 1945 and owned by Emperor Haile Selassie and members of the royal family, before it was nationalised in 1974. It came to be a public enterprise only after it was re-established in 1994.
Anbessa has recently begun to acquire buses assembled locally by the Metal & Engineering Corporation, a newly established military industrial complex of the Ethiopian government. It has included in its fleet more than 500 of these locally assembled buses known as Bishoftu Buses, which bear the town's name where the assembly plant is located. Eight of these buses are in Jimma, although Anbessa only operates in Addis Ababa and special zones of Oromia Regional State. Currently, there are around 1000 city buses under the enterprise. Nearly 40 percent of these are out of service due to technical issues. The older DAF-Berkhof buses that were built in The Netherlands are being refurbished to extend their usability. The enterprise also operates 93 routes in and around the capital Addis Ababa. Each bus has a capacity for 100 passengers (30 seated and 70 standing).
These buses cover a collective distance of 54,000 km daily and provide their services to 1.5 million people, as indicated in the 2006/07 to 2010/11 five year strategic document of the City Administration.
List of companies of Ethiopia

Ethiopia is a country located in the Horn of Africa. According to the IMF, Ethiopia was one of the fastest-growing economies in the world, registering over 10% economic growth from 2004 through 2009. It was the fastest-growing non-oil-dependent African economy in the years 2007 and 2008. In 2015, the World Bank highlighted that Ethiopia had witnessed rapid economic growth with real domestic product (GDP) growth averaging 10.9% between 2004 and 2014.
This list includes notable companies with primary headquarters located in the country. The industry and sector follow the Industry Classification Benchmark taxonomy. Organizations which have ceased operations are included and noted as defunct.
Selam Bus Line Share Company

Selam Bus Line Share Company (Selam Bus Line S.C.) is one of the largest long distance bus companies in Ethiopia. It was founded in 1996 by the Tigray Development Association (TDA) to address the nationwide need for public transportation. The firm commenced operations on 9 April 1996 with a fleet of 25 IVECO buses. Selam Bus Line currently provides service to more than 17 cities in Ethiopia.
In an effort to increase market share, the firm sold 6,000 shares in October 2006 through Wegagen Bank and its main office based in Mek'ele. They had a par value of 5,000 birr. Shares worth six million birr were sold to 700 new shareholders.
In November 2008, the company announced it would move from general public transportation to providing tourist transportation services. It would do this by buying 14 Scania buses at a cost of 1.6 million birr, each with a body manufactured by a Brazilian company, Marcopolo S.A.; Selam Bus Lines has plans to buy 70 more buses. The luxury tourist routes will run between Addis Ababa and the Ethiopian cities of Mek'ele, Bahir Dar, Gondar, Dire Dawa, Harar, Dessie and Awasa. They also have buses to Nairobi via Awasa and Moyale.
2012 Gambella bus attack

The 2012 Gambella bus attack was a shooting incident on 12 March 2012, 20 kilometers, or 12 miles, from the town of Gambella in Ethiopia in which 19 people were killed and 8 others were wounded. Odom Obang Olum, head of the local government describes the victims as Ethiopian residents who were travelling on a public bus, near the town of Obang.
While no group has claimed responsibility for this attack, Omot Odeng Olol, the regional president, attributes this attack to an anti-peace element they consider to be terrorists. Security forces were subsequently increased in the area after the attack.
8°13′30″N 34°36′09″E﻿ / ﻿8.22500°N 34.60250°E﻿ / 8.22500; 34.60250
List of ministries of transport by country

A ministry of transport or transportation is a ministry responsible for transportation within a country. It usually is administered by the minister for transport. The term is also sometimes applied to the departments or other government agencies administering transport in nations who do not employ ministers.
Specific responsibilities may include overseeing road safety, civil aviation, maritime transport, rail transport, developing government transportation policy, organizing public transport, and the maintenance and construction of infrastructural projects. Some ministries have additional responsibilities in related policy areas such as infrastructure, public works, waterworks, construction, communication, housing and economic activities, such as industry and trade.
In many jurisdictions, transportation policy is often assumed by an infrastructure ministry.
Ethiopian Road Transport Authority

The Ethiopian Road Transport Authority (Amharic: የኢትዮጵያ መንገዶች ባለስልጣን, formerly called Road Transport Administration or RTA) is a public transport authority based in Addis Ababa, Ethiopia. It was founded as the Road Transport Administration in 1967 by Proclamation No 256/67.
The Ethiopian Road Transport Authority was founded as the Road Transport Administration in 1967 by Proclamation No 256/67 but restructured and became the Road Transport Authority (RTA) in 1976, following proclamation No 107/76. The RTA states that its mission is "to ensure the provision of a modern, integrated and safe Road transport services to meet the needs of all the communities for strong and unitary economic and political system in Ethiopia." In doing so they attempt to promote an efficient road service, to coordinate and strengthen the road traffic safety and to develop the transport data base system to enhance research for the development of the sector.
In 2005, the Ethiopian government reorganized the transport sector and although the previously independent Urban Transport Authority, the Railway Regulatory Authority, the Aviation Authority, the Airport Administration Authority and the Maritime Regulatory Authority merged into the Ethiopian Transport Authority, the Road Transport Authority remained independent.
List of traffic collisions (2000–present)

This list of traffic collisions records serious road traffic accidents, with multiple fatalities. The list includes notable accidents with at least 5 deaths, which either occurred in unusual circumstances, or have some other significance. For crashes that killed notable people, refer to the list of people who died in traffic collisions. This list records crashes from the year 2000. For earlier crashes, see list of traffic collisions (before 2000).