davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Gwrac'h (pesk)

Ar wrac'h zo ur pesk mor a gaver tost d'an aod, ha betek dindan 20 metrad dour, kenkoulz er Mor Kreizdouar evel er Meurvor Atlantel, a-hed aodoù Breizh, hag e kornôg ar Mor Baltel. Labrus bergylta eo an anv skiantel.
Ar gwrac'hed a vez parezed dalc'hmat en deiz ma vezont ganet, met adalek o 8 vloaz (etre 5 ha 14 vloaz hervez tud zo) e teu lod anezho da vout pared. "Tarkined" a vez graet eus ar re vihan, e Treger da vihanañ. Galc'hig ha koukoug ivez.
Teñvaloc'h eo liv ar pared (etre gell ha glas), sklaeroc'h hini ar parezed (etre ruz hag orañjez). Betek 66 cm hed e c'hallont ober.
Plijout a ra dezhi kuzhat dindan ar bezhin hag en toulloù. Debriñ a ra kregin bihan, meskl dreist-holl, a vez malet ganti etre he dent munut.
Gwrac'heta a vez lavaret ivez eus pesketa gwrac'hed, ha tarkineta ivez. Mat e vezont kavet en asied, goude ma klemm lod e vez re a zrein. N'eo ket ali pesketaerien Treger na re Iwerzhon pe Bro-Skos.
-E brezhoneg: ur menegoù bennak e levrioù Jules Gros.
-E norvegeg:
-E saozneg:
Bezhin

Ar biologour, ha dreist-holl ar biologour mor, a ra bezhin eus kement seurt goumon a zo pe algae o kreskiñ er mor o vezañ lieskelligek ha makrotallek pe gant treujoù bras, o tiforc'hañ bepred diouzh ar re vikroskopek dre o ment. Ur c'halz a fikologourien pe vbezhinourien a vez gwelloc'h gante implijout ar ger "Mikroalgae" evit ar re vikroskopek ha "makroalgae" e-lec'h ar gerioù "goumon" pe "vezhin".
Renket e vez ar bezhin hervez o liv pe kompozadur an danvez a ro liv dezhe, da lavarout eo, bezhin gell pe Faeofita, bezhin ruz pe Rodofita ha bezhin glas pe Klorofita. Un toullad spesadoù kianobakteria evelkent a c'hell bezañ lakaet e-touez ar bezhin. Arabat faziañ gant ar bezhin o lakaat anezhe asambles gant geotennoù a gaver war vord ar mor evel ar morgeotennoù hag a zo anezhe plant gwazhiennek, pe c'hoazh louzoù, ha kazi louzoù fall, a vez bleuñv enne. N'eus forzh bez' ez int lod eus henekosistemoù morel. (Ar gwellañ termenadur a c'heller reiñ d'ar ger louzoù a zo "ur blantenn n'emañ ket en he flas reizh".)
Bet eo bet un amzer ma ne oa ket deuet mat studiañ ar bezhin, kement ken o devoa an dud heug zoken gant skiantourien an 19vet kantved.(gwelout Landsborough, D. 1857. A Popular History of British Seaweeds)
Neuz ar bezhin a c'hell tennañ a-wechoù da hini ar plant douar nann-gwezek.
Ar gouennañ, dibar ha gant doareoù disheñvel eus an eil gouenn bezhin d'eben, a c'hell bezañ pe sekset pe ansekset.
Meur a c'hraer a zo ret kaout a-benn lakaat bezhin da greskiñ. Setu un toullad :
Ar bezhin a vez implijet evit teilañ an douar.
Adalek fin an XIXvet kantved betek ar bloavezhioù 50 e veze graet iod gant bezhin. Gant an iod da skouer, e veze graet louzeier da lakaat war ar goulioù. Ar bezhin a veze lakaet da sec'hañ war an tevenn. Goude-se pa oa sec'h mat ar bezhin, e veze lakaet da zeviñ e-barzh en ur forn kleuziet e-barzh an tevenn. Mein greun az ae da ober ar forn. Ur wech devet ar bezhin e veze tennet diouzh ar forn an torzioù soud ha kaset d'an usin. Chom a ra dilec'hioù fornioù bezhin war vord ar mor.
Implijet e vez bezhin e-leizh evel boued gant pobloù bord ar mor dre ar Bed, dreist-holl e broioù evel Japan ha Korea, met ivez e China, Vietnam, Indonezia, Filipinez, Perou, Taiwan, Proviñsoù Atlantel Kanada, Skandinavia, Iwerzhon, Kembre, Breizh, Bro-Skos, ha kalz a lec'hioù all evel-just. E Groe e vezent implijet d'ober tan; graet e veze bihin-tan anezhe. Ar pioka (Chondus crispus, dreist-holl) a veze implijet evit ober yod. Ne ket sur e veze debret ar bezhin gant an dud. E Bro-Iwerzhon hag e Bro-Skoz e veze debret an tellesk (Palmaria palmata).
Lewis, J.R. 1964. The Ecology of Rocky Shores. The English Universities Press Ltd.
Cabioc'h J., Floc'h J-Y..., Guide des algues de mers d'Europe, 2006, Les guides du naturaliste, Delachaux et Niestlé.
Kerc'heiz louet

Ar gerc'heiz louet pe goukard kleiz a zo ur spesad evned hirc'harek, Ardea cinerea an anv skiantel anezhañ.
Anavezet e vez ar spesad-mañ dindan meur a lesanv — Marc'harid aod, Marc'harid gouzoug hir ha Marc'harid skarzh en o zouez — hag a zo bet renablet el lec'hienn ICHTYONYMIE BRETONNE - Atlas linguistique de la faune marine de Bretagne.
Bevañ a ra diwar besked dreist-holl.
Sexy Cosplay Doll

Sexy Cosplay Doll, zo ur manga japanat gant an anv Sono Bisque Doll wa koi o suru (その着せ替え人形ビスク・ドールは恋をする, Sono Bisuku Dōru wa koi o suru?, « Ar vergodenn viskuit-mañ zo amourous »). An heuliad manga zo skrivet ha treset gant Shinichi Fukuda. An istor zo unan fent romantel ma weler Wakana Gojo, ul lisead artizan saver poupinelloù Hina, o labourat evit Marine Kitagawa, ur gyaru sot gant ar c'hosplay. Ar manga zo embannet gant ar gazetenn Young Gangan gant Square Enix abaoe an 19 a viz Genver 2018. E Breizh eo embannet gant Kana abaoe Here 2019.
P. G. Wodehouse

Sir Pelham Grenville Wodehouse (Guilford,Surrey, 15 a viz Here 1881 – Southampton, New York, 14 a viz C'hwevrer 1975) a oa ur skrivagner saoznek brudet-bras a-hed an XX kantved dre e zanevelloù fentus ha tudennoù evel Bertie Wooster hag e vevel Jeeves, Psmith, Lord Emsworth, Mr Mulliner, Ukridge, a-douez reoù all. Tremen 70 levr, 40 pezh-c'hoari, 200 istor berr a skrivas etre 1902 ha 1974 ; evit ar sinema e skrivas ivez.
E Guilford, Surrey, e voe ganet Pelham Grenville d'ar 15 a viz Here 1881, trede mab Henry Ernest Wodehouse (1845–1929), anezhañ ur reizhaouer e trevadenn vreizhveuriat Hong Kong, hag e wreg Eleanor Deane (1861–1941), a oa dekvet bugel diwar trizek ar pastor ha skrivagner John Bathurst Deane. Echuet gantañ e studioù e Dulwich College e Londrez e voe gopret P. G. Wodehouse gant un ti-bank ; peogwir ne veze ket plijet gant al labour-se e skrive pennadoù evit kelaouennoù e-pad e amzer vak. E 1902 e voe embannet e romant kentañ, The Pothunters, a c'hoarveze en ur skol faltazius a anvas St. Austin's ; gant an hevelep hent e chomas pa skrivas e istorioù berr kentañ. An hevelep skol a voe leurenn e zastumadoù istorioù berr, an hini kentañ o vezañ Tales of St. Austin's bet embannet e 1903.
A-hed e respet hir ez ijinas P. G. Wodehouse tudennoù fentus a gejer outo a istor da istor, hag a veze anavezet mat gant e lennerien. Liesdoare e oa dodennoù an istorioù, eus ar golf da Iliz Bro-Saoz.
E romant A Gentleman of Leisure (1910 a azasaas evit ar c'hoariva e 1911 hag evit ar sinema (1915 ha 1923). War-dro sonerezh ar filmoù a reas ivez er bloavezhioù 1930. E 1930 end-eeun e labouras evit an embregezh media Metro-Goldwyn-Mayer kent bezañ tutet gant RKO Pictures e 1937.
E norzh Bro-C'hall edo P. G. Wodehouse o chom pa darzhas an Eil Brezel-bed ; paket e voe gant an Alamaned ha bac'het e-pad tremen ur bloavezh a-raok bezañ rediet da skignañ dre ar skingomz alaman pemp abadenn fentus hag anpolitikel war-du Stadoù-Unanet Amerika. Enebadur garv a savas e Breizh-Veur, ha biken ne zistroas ar skrivagner d'e vro, petra bennak ma oa bet didamallet gant Servij ar Surentez (MI5).
Difennet e voe gant George Orwell, a skrivas In defence of P.G. Wodehouse e 1946, ha gant Evelyn Vaugh.
E 1947 en em stalias en SUA, ma voe lakaet da geodedad stadunanat e 1955.
Betek e varv d'ar 14 a viz C'hwevrer 1975 e kendalc'has P. G. Wodehouse da skrivañ.
notenn : goude bloaz an embann er Rouantelezh-Unanet emañ hini Stadoù-Unanet Amerika etre krommelloù ; lod oberennoù a voe embannet en SUA kent dont er gouloù en R-U ; lod titloù zo disheñvel en SUA.
Tri fezh-c'hoari zo bet savet gant P.G. Wodehouse en e unan : Good Morning, Bill (1927),Candle-light (1934) ha The Inside Stand (1935) ; kenlabourat gant meur a zen en deus graet evit aozañ an 39 fezh all. notenn : goude anv ar pezh-c'hoari emañ ar gêr hag an deiziad m'eo bet c'hoariet da gentañ, heuliet gant bloaz an embann etre krommelloù ; e Londrez e voe an holl embannadurioù.
Nevezamzer

An nevezamzer zo unan eus ar peder rannvloaz en hinbarzh kerreizh, ar maread ma'z a an hinad eus ar goañv d'an hañv. E-keñver ar steredoniezh e krog an nevezamzer e broioù ar C'hornôg da gedez an nevezamzer (war-dro an 20vet a viz Meurzh e Hanterzouar an Norzh hag an 23vet a viz Gwengolo e Hanterzouar ar Su) hag e vez echuet da vare ar goursav-heol (war-dro an 21vet a viz Mezheven e Hanterzouar an Norzh hag an 21vet a viz Kerzu e Hanterzouar ar Su). Ne vez ket kavet ar boazioù-se e pep lec'h, rak gant ar Gelted kozh ha c'hoazh hiziv an deiz en Iwerzhon e vez kontet C'hwevrer, Meurzh hag Ebrel en Nevezamzer, pa vez gwelet deiz ar gedez evel kreiz an Nevezamzer gant ar steredoniourien mod-kozh e Sina. E-keñver an oablouriezh e vez kontet Meurzh, Ebrel ha Mae en o fezh evel an nevezamzer e hanterzouar an Norzh ha Gwengolo, Here ha Du e Hanterzouar ar Su.
E-pad an nevezamzer e krog an hanterzouar da vezañ troet ouzh an Heol dre m'eo tizhet gant ar bannoù-heol muioc'h-muiañ. Pa gresk an deizioù pelloc'h eget 12 eur e kresk ivez ar wrez tamm-ha-tamm. Diouzh hirded vrasañ an deizioù ha kresk ar wrez e teu ar plant da greskiñ. Kalz a zour a zeu warno pe dre deuziadur an erc'h e menezioù uhel pe dre ar glaveier puilh a weler d'ar c'houlz-se. An darn-vuiañ eus ar bleuniadur a zeu en nevezamzer hag e c'hell kregiñ dindan an erc'h pa vez anezhañ. Bleuniañ a ra ar plant lerc'h-oc'h-lerc'h betek deroù an hañv.
Diskar-amzer

Diskar-amzer, dibenn-eost, dibenn-hañv, dilost-hañv pe skub-delioù eo an anv a vez roet d'ar c'houlz-bloaz a zo etre an hañv hag ar goañv.
Koulzad an avaloù hag ar sistr eo an diskar-amzer e Breizh. Koulz ar mendemoù hag ar gwin nevez e broioù ar gwin hag e kreisteiz Breizh, er c'hreisteiz d'al Liger.
Amzer-dremenet tostañ

Er yezhoniezh e vez implijet an termen amzer-dremenet tostañ (saoz.: proximal tense pe recent past) evit komz eus un amzer yezhadurel a dalvez da deskrivañ un ober pe un darvoud c'hoarvezet just a-raok ar mare m'emeur o komz (amzer-vremañ) en ur reizhiad rik pe c'hoazh just a-raok ur mare all m'emeur o komz diwar e benn, lakaet da lakaet da daveenn amzeriañ en ur reizhiad keñveriek.
Implijet e vez an amzer-dremenet tost gant ar yezhoù bantouek, enebet ouzh an amzer-dremenet pellañ, da skouer e xhosaeg:
E yezhadur ar brezhoneg e lavarer amzer-dremenet tost (pe tostañ) eus an amzer-dremenet a gaver e frazennoù evel homañ, da ziskouez un ober nevez c'hraet:
Ma lavarer
En degouezh-mañ, ne gomprener ket pegoulz eo bet graet an ober, hiriv pe er bloaz-mañ.
E gwirionez avat, daoust ha m'eo tost e ster ouzh hini an amzer-drement rik, ez eus anezhañ un arvez e brezhoneg, savet diwar implij un elfenn yezhadurel adverb-heñvel hec'h arc'hwel ("o paouez") kentoc'h evit displegadur ar verb en un doare eeun pe kevrennek (d.l.e. gant ur verb-skoazell).
Tostoc'h eo frammadur yezhadurel ar brezhoneg en degouezh-mañ ouzh ar frammadurioù kevatal o ster e meur a yezh indezeuropek all, da skouer:
Bed Nevez

Ar Bed Nevez eo an anv a voe roet gant ar merdeer Amerigo Vespucci (1454-1512) d'an douaroù nevez-dizoloet ha nevez-anavezet gant Europiz adalek deroù an Azginivelezh XVI kantved, da lavaret eo Amerika hag Okeania. Ne vez ket lakaet Antarktika e-barzh.
En enep, ar Bed Kozh a vez graet eus ar bed a oa anavezet gant tud Europa a-raok an amzer-se, da lavaret eo Europa, Azia hag Afrika.
Majoidea

The Majoidea are a superfamily of crabs which includes the various spider crabs.
In "A classification of living and fossil genera of decapod crustaceans" De Grave and colleagues divided Majoidea into six families. The classification has since been revised, with subfamilies Epialtinae and Mithracinae being elevated to families and Hymenosomatidae being moved to its own superfamily. The family composition according to the World Register of Marine Species is as follows:
Notable species within the superfamily include:
There is one fossil family, Priscinachidae, represented by a single species, Priscinachus elongatus, from the Cenomanian of France.
Impressions de France

Impressions de France (Impressions of France) is a film about France and the featured attraction in the France Pavilion of Epcot's World Showcase at Walt Disney World in Florida. The movie is presented in the Palais du Cinéma (Cinema Palace) building and projected onto five adjacent screens, giving 200° coverage and resembling a Cinerama Screen, in which one giant, curved screen stretches so wide that the edges are at the peripheral vision of the average person, unlike Circle-Vision 360° found at the Canada pavilion and the China pavilion.
Impressions de France is one of the original Epcot park attractions, which has been playing every day since the park opened in 1982. It is also recognized by the Guinness World Records as holding the world record for the "longest running daily screening of a film in the same theater." The film sweeps pavilion guests into a tour of the French countryside, major cities, various regions and important structures. Set to a musical score written and arranged by Buddy Baker (composer), the film encompasses the music of classical French composers such as Claude Debussy and Camille Saint-Saëns. The film is the work of director Rick Harper and written and co-produced by two-time Academy Award nominee Bob Rogers. The film's aerial views, mixed with closer views, include, the Eiffel Tower, the Champs-Élysées and the Arc de Triomphe, the French Alps, Versailles, scenes from Cannes, Notre-Dame de Paris and scenes from Normandy. The movie is presented with a lively classical soundtrack and narrated by Claude Gobet.
The film showcases 49 locations in France. The areas that appear (in order) in Impressions de France are:
Buddy Baker arranged the film score, and he conducted the Royal Philharmonic Orchestra at Abbey Road Studios. The soundtrack was recorded digitally with a Sony prototype recorder, and Impressions de France became the first movie with a digital soundtrack from beginning to end.
Rick Harper made the initial selections of French music for the movie. Regarding the inspiration for his musical choices, Harper said:
A listing of the movie's score from official and unofficial sources:
The selections marked with * can be found on these albums:
On January 17, 2020, the Palais du Cinéma theatre began its new schedule, which involves alternating between showing Impressions de France and a Beauty and the Beast sing-along.
Shanghai Ocean Aquarium

The Shanghai Ocean Aquarium (Chinese: 上海海洋水族馆) is a public aquarium located in Shanghai, China.
Designed by Advanced Aquarium Technologies, the aquarium includes a 168-meter (551 ft) tunnel that takes visitors through a coastal reef, open ocean, a kelp cave, shark cove, and a coral reef, and is one of the longest such tunnels in the world. The aquarium takes visitors through several exhibit "zones," including China Zone, South America Zone, Africa Zone, etc.
Aquarium of the Pacific

The Aquarium of the Pacific (formerly the Long Beach Aquarium of the Pacific) is a public aquarium on a 5-acre (20,000 m) site on Rainbow Harbor in Long Beach, California, United States. It is situated across the water from the Long Beach Convention Center, Shoreline Village, and the Queen Mary Hotel and Attraction. The location also has its own street known as Aquarium Way.
The aquarium is visited by 1.7 million visitors a year and has a staff of approximately 1,875, including more than 1,500 volunteers and 375 employees. The aquarium is a 501(c)(3) non-profit aquarium and is a current member of the Association of Zoos and Aquariums (AZA).
The aquarium features a collection of over 11,000 animals, representing over 500 different species, in exhibits ranging in size and capacity from about 5,000 to 350,000 gallons.
The Pacific Ocean is the focus of three major permanent galleries, Southern California and Baja, the Northern Pacific, and the Tropical Pacific. These exhibits introduce the inhabitants and seascapes of the Pacific, and include conservation messages specific to each region.
The Southern California & Baja Gallery features the varied habitats of this region. The first exhibit is the 142,000-US-gallon (540,000 L) three-story Blue Cavern tank, which houses animals that live in the waters surrounding Catalina Island.
Next is the Casino Point exhibit, which replicates a Giant kelp forest with Garibaldi, California scorpionfish, and other representative organisms. The Gulf of California exhibit houses Cortez rainbow wrasse, Mexican lookdowns, porcupine fish, and others. Other areas of the gallery include the 211,000-US-gallon (800,000 L) Seal and Sea Lion Habitat, Ray Touch Pool, and Shorebird Sanctuary.
The Northern Pacific Gallery focuses on organisms from the Bering Sea. Exhibits include the Sea Otter Habitat, home to southern sea otters; the giant Pacific octopus tank; and Diving Birds, where puffins and auklets live. Other species on display include Japanese spider crabs, jellyfish, and sea anemones.
Bennett Spring State Park

Bennett Spring State Park is a public recreation area located in Bennett Springs, Missouri, twelve miles (19 km) west of Lebanon on Highway 64 in Dallas and Laclede counties. It is centered on the spring that flows into the Niangua River and gives the park its name. The spring averages 100 million gallons (380,000 m) of daily flow. The park offers fly fishing, camping, canoeing, hiking, and other activities.
In 1837, the James Brice family built a mill at the stream and the spring became known as Brice Spring. The town they built was known as Brice. The family of Peter Bennett soon settled near the spring and started their own mill. Originally, the families were rivals, but they soon intermarried. Both of these mills were eventually destroyed in a flood.
During the Civil War years, another mill was constructed by Peter Bennett. This Bennett Mill was larger and more successful than the Brice Mill. The spring soon took on the Bennett name. Peter died in 1882 and his son William Sherman Bennett took over. The Bennett Mill burned in 1895.
The state purchased the spring and some surrounding areas in 1924-1925 to create a state park. In the 1930s, the Civilian Conservation Corps (CCC) made various improvements to the park. The CCC built the dining lodge, cabins, trails, roads, shelters, gauge station, and the arched stone bridge across the spring branch. The bridge has 3 distinctive sideways “C’s” to memorialize the men of the CCC who built it. The CCC also channelized the spring branch and constructed the dam just upstream of the stone bridge to make the spring more habitable to the non-native trout. The dam is used to divert water through the fish hatchery and to maintain a constant water level at Bennett Spring to this day.
The park includes two resources that were listed on the National Register of Historic Places in 1985:
The park offers trout fishing for rainbow and brown trout in the natural spring that is the namesake of the park. The fishing area is divided into three zones, each with its own set of regulations. During the regular season, fish may be caught and kept. Catch and release regulations are in effect during the winter months. Daily fishing begins and ends with a whistle or siren. The opening march of the angler can sometimes resemble a Civil War–style battle line as the anglers progress into the water with a rod in hand.
The park also offers 12 miles (19 km) of hiking trails, canoeing on the Niangua River, camping, cabins, nature center, dining lodge, and park store.
Normande sauce

Normande sauce, also referred to as Normandy sauce and sauce Normande, is a culinary sauce prepared with velouté, fish velouté or fish stock, cream, butter and egg yolk as primary ingredients. Some versions may be prepared using both fish velouté and fish stock. Some may be prepared simply using a velouté base and the addition of cream, which are cooked together. Cider or dry white wine may also be used as primary ingredients.
Some versions may use mushrooms or mushroom ketchup in its preparation. Additional ingredients may include fish liquor (fish sauce), oyster liquor, mushroom liquor and lemon juice. Seasonings may include cayenne pepper, black pepper and salt. Some versions may be strained prior to use. The sauce may be used with seafood dishes, fettuccine dishes and on vegetables.
It may be served with seafood dishes such as those prepared with shellfish and fish. A 1911 recipe from Minneapolis, Minnesota uses the sauce as a garnish upon a molded fish dish. Sole Normande is a dish prepared using sole that is topped with Normande sauce.
It is sometimes used with fettuccine dishes, such as chicken fettuccine. It may also be served on vegetables to add flavor, such as asparagus, cauliflower, green peas, carrots and celery.
Ruby (2008 TV series)

Ruby is an American reality-documentary television series on Style. The series debuted on November 9, 2008 and follows the life of Ruby Gettinger who lives in Savannah, Georgia as she attempts to lose weight. On December 12, 2012, it was announced that Style has passed on a fifth season order of the series and it has since been cancelled. Ruby returned with new episodes October 12, 2022 on a streaming platform with FarmDaze productions. Now titled The Ruby Show, 3 episodes are posted each week.
Gettinger starts the show weighing more than 550lbs (she originally weighed over 750lbs.) Ruby works with nutritionists, doctors, and trainers to lose weight, all the while commenting honestly and often humorously about the experience. The show also deals with the everyday life issues a morbidly obese person can face, such as the difficulty in using airplane bathrooms.
The first season featured one one-hour episode and eight half-hour episodes. The second season featured the same number of episodes as the first season, with mostly half-hour episodes, and a few one-hour episodes. The third season was the first season to feature all one-hour episodes. As of May 2, 2010, the third season featured all hour-long episodes, minus the season finale, which was two hours, plus one special, Ruby: My Australian Adventure. The fourth season featured all hour-long episodes, including the pre-season special: Ruby: My Naked Truth.
This is first season to not feature episodes shorter than an hour
Glossary of nautical terms (A–L)

This glossary of nautical terms is an alphabetical listing of terms and expressions connected with ships, shipping, seamanship and navigation on water (mostly though not necessarily on the sea). Some remain current, while many date from the 17th to 19th centuries. The word nautical derives from the Latin nauticus, from Greek nautikos, from nautēs: "sailor", from naus: "ship".
Further information on nautical terminology may also be found at Nautical metaphors in English, and additional military terms are listed in the Multiservice tactical brevity code article. Terms used in other fields associated with bodies of water can be found at Glossary of fishery terms, Glossary of underwater diving terminology, Glossary of rowing terms, and Glossary of meteorology.
SPRING

SPRING was a freeware geographic information system (GIS) and remote sensing image processing system. It was developed with an object-oriented data model and used for the integration of raster and vector data representations. It had Windows and Linux versions and provided a comprehensive set of functions, including tools for satellite image, digital terrain modeling, spatial analysis, geostatistics and spatial statistics, spatial databases and map management.
SPRING was developed since 1992 by the National Institute for Space Research (INPE) in Brazil. It had required over 200 man-years of development and included extensive documentation, tutorials and examples. More than 70,000 users from 60 countries have downloaded the software, as of January 2007. It was discontinued in 2019 and succeeded by INPE's TerraLib.
Даскал Господин

Костадин Мутафчиев, известен като Даскал Господин, е български учител и духовник, деец на Българското възраждане в Източна Македония.
Роден е около 1800 година в град Неврокоп, който тогава е в Османската империя, днес Гоце Делчев, България. В 1832 година заминава за Ниш, където се установява, а по-късно учи и работи в Галац. В 1840 година се връща в родния си град и отваря мутафчийница и училище, в което преподава на български език писане и смятане и същевременно е църковен певец в църквата „Успение Богородично“. Преследван от гръцките духовни и от османските власти. До смъртта си в 1860 година е учител в Неврокоп. Повечето негови ученици са от селата, но има и такива отпаднали от градското гръцко училище, „поради боя и непонятната наука“. Негови възпитаници са възрожденските учители Ангел Иванов, Никола Мандушев и други.
Името „Даскал Господин“ носи улица в град Гоце Делчев.
Димитър Мавродиев

Димитър Костадинов Мавродиев е български учител и революционер, деец на Вътрешната македоно-одринска революционна организация.
Мавродиев е роден на 17 юли 1853 година в Гайтаниново, Неврокопско, в Османската империя, днес България. Брат е на Кочо Мавродиев, а баща му Кочо Д. Мавродиев преподава около 1860 - 1870 година в Гайтаниново. В 1873 година завършва четвъртокласно училище в София. Заедно с баща си и брат си подпомага финансово учителско дружество „Просвещение“ в Неврокоп със сумата от 456 гроша. Работи като учител в Старчища (1873 - 1874), Неврокопско, Додулари, Солунско (1874 - 1875) и Зарово, Лъгадинско (1875 – 1877) и на други места.
От 1881 до 1884 година учителства в Сяр като помощник на главния учител Петър Сарафов, на когото Българската екзархия възлага да възстанови българското учебно дело в града. В края на 1884 година след клевети от гръцките духовни власти, заедно с други български общественици е арестуван и предаден на военен съд. Осъден е на четири години заточение в Диарбекир. Първоначално лежи една година в затвора в Солун, а впоследствие е преместен за още една година в Халеб. По-късно е заточен в Диарбекир, където остава в периода 1887 – 1888 година. След освобождението си се връща в Гайтаниново и става търговец. В 1892 година се заселва в Неврокоп и отваря хан.
В 1895 година става член на ВМОРО. В същата година основава революционен комитет в Неврокоп и е негов председател до декември 1898, когато заради преследвания от турските власти е принуден да се пресели в София, където работи като държавен чиновник.
През Балканската война, синовете му Крум и Владимир са доброволци в Македоно-одринското опълчение.
Димитър Мавродиев умира на 10 октомври 1935 година в София.
Източнокатолически църкви

Източнокатолическите църкви са онези части на католическата църква, които признават върховенството на римския папа и католическите догми, но използват някои от източните обреди.
За източните католици важат църковни закони, различни от законите за западните католици. Според католическите догми папата е едновременно и епископ на Рим, примас на Италия и патриарх на Запада. Източнокатолическите църкви не са подчинени на папата в качеството му на патриарх на Запада, а само в качеството му на римски папа, тоест ръководител на цялата църква.
Около 2 % от католиците принадлежат към източнокатолическите църкви. Повечето от тях се състоят от бивши православни и бивши миафизити. В миналото източнокатолическите църкви са наричани униатски, но този термин се възприема днес като оскърбителен, поради което повече не се използва.
Древната християнска църква се организира въз основа на апостолската традиция, но и съобразявайки се с местната традиция. По този начин оригиналната йерусалимска традиция се развива в няколко местни традиции: латинска, византийска, арменска, антиохийска (западносирийска) и халдейска (източносирийска). (По-късно тези 5 традиции са създали и свои местни версии.)
След няколкото нарушения на християнското единство, и особено след разкола през 1054 г. между православни и католици, римският папа неколкократно се опитва да възвърне християнското единство. Римският папа, разбира се, изхожда при това от презумпцията, че неговата църква е единствената Христова църква, а всички останали са еретици. Поради това, римският папа винаги е раглеждал християнското единство като обединение на всички християни под върховенството на Ватикана.
Първата стъпка в тази посока е Фераро-Флорентинската уния през 1439 г. Руската църква, Цариградската патриаршия, Сиро-яковитската църква, част от Арменската църква и част от несторианците се съгласяват, че римският папа ще е главата на християнството. Всъщност унията остава на хартия, никога не е приложена на практика поради съпротива от страна на голямото мнозинство от клира и вярващите от църквите, подписали унията.
След провала на Фераро-Флорентинската уния, римският папа се решава на различен подход. Изпратени са францискански и доминикански монаси по целия свят в териториите, където „еретиците“ имат сериозно влияние. Първата такава мисия е францисканската мисия до Мосул (Ирак) по време на папа Юлий III (1549 – 1555). Мисионерите имат за задача спечелване на групи вътре в източните църкви с цел тяхното откъсване от църквите им и преминаването им към Ватикана. С цел по-ефективни резултати, латинският обред не е наложен, а тези групи са оставени да продължават да живеят според техните обреди. Единтвеното изискване е приемането на върховенството на римския папа. Понякога дори и приемането на католическите догми не е наложено веднага, а постепенно: в началото догматичните различия са просто обявени за „грешки в превода“ или „недоразумения“.
Руска хералдика

Руската хералдическа традиция датира от времето на Иван III, който бил в династичен брак със София Палеологина.
Основен хералдичен знак на Русия, Руското царство и Руската империя е двуглавия орел. Заимстван е от византийската хералдическа традиция в която се появява по време на Комнините и във връзка с т.нар. Translatio imperii. По това време се изгражда и концепцията за Трети Рим.
Двуглавият орел е утвърден за официален герб на Руската империя през 1857 г. от император Александър II.
Двуглавият орел се появява за първи път като руски хералдически символ през 1497 г. на големия държавен печат на Великото Московско княжество. Преди това в руската хералдика били използвани главно християнски символи – Животворния кръст, Спасителят, Богородица, Георги Победоносец и други светци.
Двуглавият орел бил герб на поминалата се през 1453 г. Византийска империя. По време на понтификата на Сикст IV, на 12 ноември 1472 г. в Успенския събор в Москва е сключен династичния брак между московският владетел Иван III и София Палеологина, с което е дадена легитимация на най-големия геополитически проект на новото време. Бракът с потомката на византийските императори допринесъл за издигането на авторитета на московските князе и налагането им над останалите руски държавици. Техен внук е първия руски цар – Иван Грозни. Родителите на София били последните владетели на деспотство Морея – Тома Палеолог и Катерина Закария, признати са правоприемници на византийските владетели, респективно римски владетели от целия християнски свят по това време. Папа Сикст IV, като духовник, просто утвърдил и официализирал това.
В известен смисъл, двуглавият орел бил светската християнска зестра за Москва като анималистичен символ и се използва като официален държавен знак на Русия и столицата ѝ Москва до днес.
Двуглавият орел като много древен знак предходно бил и символ на Тертеровата династия във Второто българско царство, а от 1442 г. и на Свещената Римска Империя, която обаче от 1512 г. променила името си на Свещена Римска империя на германската нация.
Теодора Петралифина

Теодора Петралифина (на гръцки: Θεοδώρα Πετραλίφαινα) е византийска аристократка от XIII век, канонизирана за светица от православната църква като Света Теодора Артенска (на гръцки: Αγία Θεοδώρα της Άρτας).
Теодора Дукина Петралоифаина Василиса е родена през 1225 г. в Солун. Произлиза от знатната фамилия Петралифа. Дъщеря е на Йоан Петралифа и съпругата му Елена. Нейният баща е управител на Тесалия и Македония с ранг севастократор при император Йоан III Дука Ватаци.
Още като дете, около 1230/31 година, Теодора е омъжена за Михаил II Комнин Дука, деспот на Епир и Тесалия (1231). След сватбата Теодора живее в епирската столица Арта, където с нейно съдействие в средата на века е построена деспотската резиденция. Михаил II си хваща любовница Гангрена и изгонва бременната Теодора. Тя живее дълги години, без да се оплаква съвсем бедно, при един свещеник. След шест години Михаил II я връща отново при себе си. След смъртта на съпруга си, Теодора, по византийска традиция, става монахиня в дарения от нея манастир „Свети Георги“ в Арта, където умира и е погребана. Гробът ѝ скоро става място за поклонение и тя е призната за светица от Православната църква. Построената от нея манастирска църква в „Света Богородица Долна“ е преименувана в нейна чест на „Света Теодора“. Паметта ѝ се чества на 11 март. Църквата е запазена днес.
Теодора Петралифина има с Михаил II шест деца:
Май

Май е името на петия месец от годината според Григорианския календар и има 31 дни.
Месец май е кръстен или на древноримската богиня Мая, или на древноримската богиня на плодородието Бона Деа, чийто празник е бил през май.
Старото славянско име на този месец е било т.е. тревен, буквално „тревен месец“; месец, през който пониква тревата.
Прабългарите наричали този месец Вечем. Други източници, които назовават месец май с името Сретен, твърдят, че така са го наричали прабългарите.
Ставропигия

Ставропигия (на гръцки: σταυροπήγια, от σταυρός – „кръст“ и πηγνύω – „забивам“) означава манастир или църква, които са под пряката юрисдикция на върховната църковна власт в една страна, в България – Светия синод.
Съществува следният обичай: „При основаването на манастир в основата му се забива кръст. Когато кръстът не е забит от епархийския епископ, а от патриарха, тези манастири се наричат ставропигиални – те имат самостойно управление.“
Според чл. 162 от Устава на Българската православна църква:
Само Светият синод (в пълен състав):
При провъзгласяването на един манастир за ставропигиален игуменът му си сменя статута — от архимандрит става епископ.
На територията на България ставропигиалните манастири са три:
Ставропигиален храм е и патриаршеската катедрала „Свети Александър Невски“. Този статут храмът получава след дълги дебати през 1924 г. От самото си основаване Софийската духовна семинария „Свети Йоан Рилски“ също има статут на ставропигия.
В Света гора има 20 ставропигиални манастира, сред които е и българският Зографски манастир.
Ставропигиални манастири под управлението на Македонската православна църква:
Водолей (село)

Водолей е село в Северна България. То се намира в община Велико Търново, област Велико Търново.
Селото се намира на около 25 км северозападно от Велико Търново. В близост до него преминава река Росица. Съседни са селата — Ресен (югоизток), Дичин (запад) и Паскалевец (север).
Численост на населението според преброяванията през годините:
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
Православни християни и мюсюлмани
Селото е разположено живописно на висок бряг на 500 метра северно от река Росица, като в подножието му извират няколко чешми.
8 ноември-събор, празнуван от десетилетия наред. Преди 1968 г. на тази дата беше църковният празник Св. Димитър. Обичай на този ден е да се събират роднини и познати на печено шилешко месо. Чест за всеки стопанин от селото е да има гости. Денят за ежегодния събор е избран заради името на църквата в селото-„Св. Димитър“. Освен това на този ден стопаните празнуват завършването на земеделската година.
Никулден

Никулден е един от важните православни празници. Посветен е на свети Николай Чудотворец, който се почита като избавител на пленниците и покровител на моряците, пътешествениците, търговците и банкерите. Празникът се отбелязва на 6 декември. В Русия денят е известен като Зимен Николай (на руски Никола Зимний).
Денят е всенароден празник и се чества и в семействата, в които няма именик. В традицията на празничната маса се сервират рибни ястия, най-често – пълнен шаран с орехи.
Освен на 6 декември Никулден се празнува и на 9 май, когато е т.нар. Летен Никулден. На 9 май Православната църква чества пренасянето на мощите на св. Никола(ѝ) Мирликийски от гр. Мира (Мала Азия) в гр. Бари (Италия). През 1077 г. гр. Мира е бил завладян от селджукските турци. За да не бъдат поругани светите му мощи, светецът в съновидение разпоредил на един свещеник от гр. Бари да пренесе мощите му в своя град, където живеело компактно гръцко население. Това станало на 9 май 1087 година. През 1139 г. в гр. Бари е бил построен храм, посветен на св. Никола, където и до днес почиват мощите на великия светител. Този църковен празник в България е известен като „летни Свети Никола“.
На 6 декември Българската православна църква отбелязва празника на Свети Никола (Hикулден). Св. Никола е роден в гр. Патара. Според преданията той е човекът, който незабелязано подхвърля кесии със злато в дома на обеднял баща и той омъжва трите си дъщери. На него се приписват и много чудеса, избавящи моряците и пътуващите по море от водните стихии. Умира през 342 г. в гр. Мира, Ликия, в югозападна Мала Азия. През 1087 г. мощите на св. Никола̀ са пренесени в Бари, Италия, където се намират и сега, съхранявани в построена за целта базилика, наречена на името на светеца.
В българската православна традиция светецът Николай, чието име означава „Побеждаващ“, се почита и като патрон на рибарите. Според народно-християнския мит за подялбата на света, нему се паднали моретата, реките, езерата. Той е господар на целия подводен свят – рибите и водните демони. На този ден се украсяват коледните елхи, а на трапезата се поднася риба, чието тяло е покрито с люспи (най-често това е пълнен шаран).
В католическите страни на този ден вечерта на децата се правят малки подаръци, които се скриват в обувки или чорапи, за да ги намерят на сутринта. Този обичай води началото си от славата на светеца като дарител на бедните.
В България празникът се отбелязва и като имен ден на хората, чиито имена са производни или близки до името Николай – Никола, Нейчо, Николина, Николета, Нина, Кольо, Ница и др. На празника, за да уважат именника в дома му, идват близки, приятели и познати, които не е задължително да са били поканени предварително. Около 200 000 души са именниците в страната през 2020 г. Най-често срещаните имена са Николай (95 123 души), Никола (39 613 души) и Николина (15 305 души).
Кардинал

Кардиналите (на латински: cardinalis, основен) са най-висшите служители в йерархията на католическата църква, чието задължение е да помагат на папата. Кардиналите се назначават лично от римския папа. Понастоящем в сан кардинал се издигат епископи или архиепископи. Въпреки че чисто юридически кардинали могат да бъдат свещеници и дори най-обикновени миряни, практиката в католическата църква е на този пост да бъдат издигани само висши духовни лица, каквито именно са епископите и архиепископите.
Кардиналите са членове на Кардиналската колегия. Единият от кардиналите, който ръководи колегията, се нарича Декан. Кардиналите, които нямат навършени 80 години, участват в Конклав (букв. превод – „под ключ“). Конклавът е органът, който избира нов римски папа, след като предишният глава на Църквата е починал. Това е и органът, който управлява Римокатолическата църква в периода между двама папи.
След смъртта на папата, до избора на нов, единият от кардиналите поема функциите на временен предстоятел на Църквата и организира дейностите по погребението на починалия понтифик. Този кардинал се нарича кардинал-камерлинг. Другото име, с което е известен кардинал-камерлингът, е шамбелан на светия престол. Кардинал-камерлингът на Римокатолическата църква се назначава от римския папа приживе. Последният кардинал-камерлинг на Римокатолическата църква бе кардинал Сомало, при смъртта на папа Йоан-Павел II.
Обществени отношения

Под обществени отношения или социални отношения в социологията и правото се разбират различни взаимодействия, регулирани от социалните (морални) норми и/или правни норми, между две или повече лица, всяко от които притежава социален статус и осъществява социална роля. Социолозите разглеждат обществените отношения като най-висшата проявна форма на социалните явления, в сравнение с поведението, действията, социалното поведение, социалните дейности и социалното взаимодействие.
Обществените отношения възникнат между:
Въпреки факта, че терминът „обществени отношения“ е в масова употреба и широко използван, социолозите и юристите все още не са достигнали до общовалидна (универсална) или легална дефиниция на понятието за обществени отношения. За него съществуват няколко определения:
Сенат (Византия)

Византийски сенат или Синклит (на гръцки: Σύγκλητος, Synklētos, или на гръцки: Γερουσία, Gerousia)) е имперски съвет във Византия известен още като Константинополски сенат.
Основната част от сенаторите са граждани и военни сановници, а също и едри поземлени собственици. Когато Константин Велики премества столицата в Константинопол, там са привлечени първо римските сенатори и техните семейства. В ранния период в сената влизат по право титулуваните висши императорски сановници. През IV–V в. броят на сенаторите се увеличава, понеже в сената се приемат и забогатели граждани
Членовете му се наричат синклитики и на брой достигат не по-малко от 1000. В състава на синклита влизат определените в специален списък висши светски и духовни сановници начело с константинополския патриарх, както и лица из средите на столичната аристокрация, които притежават високи титли без да изпълняват определена държавна служба. От хилядите синклитики на практика обикновено се събира само една определена група – най-главните от живеещите в Константинопол представители на управляващата светска и духовна прослойка. Останалите предимно провинциални синклитики се задоволяват с произтичащите от това им звание блага и привилегии и не участват активно в управлението на Византия.
Сенатът е съвещателен орган на василевса, но разполага и с правораздавателни функции. Според Дил „законите се създавали от юрисконсулти, просмукани от традициите, които дори при най-простите и неспособните императори... пазели непокътната доктрината и противопоставяли на капризите и ловкостта на монарха установеността на писания закон“.
Почти всички големи служби са в ръцете на сенаторски семейства или, обратно, заемането на такава служба дава достъп до Сената. Той е сборен център на византийската аристокрация и на лицата, заемащи административни длъжности. Те имат свои средства за въздействие върху императора – можели да правят забележки, да изпълняват бавно заповеди, които не одобряват, да противопоставят инертност на буйните капризи и да довеждат императора до покаяние. Когато тиранията му става непоносима, тайно му готвят заместник.
Църковно право

Църковното право в обективен аспект представлява правото на църквата и правото за църквата. Т.е. това е правна система от разпоредби на християните и относно християните. В субективен аспект църковното право варира в конфесионален мащаб – може да се говори за православно църковно право, католическо църковно право и право на евангелските църкви.
Като цяло в системата на църковното право се различават канонично право и правото на държавата относно църквите.
Правото на държавата относно църквите като част от правната система на държавата и нейното законодателство представлява отрасъл на правото, който има важно значение за църковното право изобщо.
Като пръв български църковен юрист се откроява Петър Оджаков – особена негова заслуга е преводът на съчинението на А. Шагуна от румънски – Кратко изложение на каноническото право на едната, свята, събрна и апостолска църква. Първият преподавател по каноническо и църковно право в ЮФ на Софийския университет – 1892 е Марко Балабанов, който е богослов и юрист. От него има запазани литографирани коли, без да е издаден отделен учебник. Следващият преподавател е Стефан С. Бобчев, който през 1919 издава за нуждите на студентите учебника „Канононическо право“, а през 1927 „Черковно право“. От 1923 г., с откриването на Богословски факултет в СУ, Стефан Цанков преподава Църковно право и Каноническо право. След 1944 г. преподаването на Църковно право в юридическия факултет става невъзможно. Едва през 1995 г. в ЮФ на Пловдивския университет проф. Гълъбина Петрова преподава предмета като изборна дисциплина, след което тя води лекции и в други факултети. В Богословския факултет от 60-те години на миналия век Църковно право се преподава от проф. Радко Поптодоров, като понастоящем титуляр на тази дисциплина е проф. дн Дилян Николчев.
Списък с герои от „Игра на тронове“

Тази страница представлява списък с герои от американския сериал „Игра на тронове“ (средновековно фентъзи), който е базиран върху поредицата „Песен за огън и лед“ на Джордж Р. Р. Мартин. Действието се развива на фиктивния континент Вестерос и представя войната за Железния трон, водена от група съперничещи си благороднически фамилии и техните поддръжници.
Героите са подредени спрямо реда в началните надписи. Тези, напуснали сериала след предишни сезони, се намират в края на списъка. Главните роли са назовани в началните надписи, а епизодичните – във финалните.
Santiago Mitre

Santiago Mitre (Spanish pronunciation: [sanˈtja.ɣo ˈmi.t̪ɾe], MEE-tray; born 4 December 1980) is an Argentine film director and screenwriter. He was named as a member of the jury of the Critics' Week section of the 2016 Cannes Film Festival. In 2016, Mitre won the Havana Star Prize for Best Director for his film Paulina at the 17th Havana Film Festival New York.
Princess Marie Louise of Bulgaria

Princess Marie Louise of Bulgaria (Bulgarian: Княгиня Мария Луиза Българска; born 13 January 1933) also known as Marie Louise Borisova Saxe-Coburg-Gotha, is the daughter of Tsar Boris III and Tsaritsa Ioanna and the older sister of Simeon II of Bulgaria. Her baptism in the Bulgarian Orthodox Church caused controversy at the time because her mother had promised to raise her children as Catholics. After the change in house laws into absolute primogeniture by her brother Simeon II, Princess Marie Louise became the head of the house of House of Saxe-Coburg and Gotha-Koháry.
Her godfather was Aleksandar Malinov.
She was enrolled at the Medical Nurse College of the Spanish Red Cross Society, which she graduated with honours.
After the abolition of the monarchy in 1946, Princess Marie Louise left the country with her mother and brother. They first lived in Egypt and then moved to Spain. With her father, she took part in the ship tour organized by King Paul of Greece and Queen Frederica in 1954, which became known as the "Cruise of the Kings" and was attended by over 100 royals from all over Europe.
She married Prince Karl of Leiningen (2 January 1928– 28 September 1990) in a civil ceremony on 14 February 1957 in Amorbach and in a religious ceremony on 20 February 1957 in Cannes. Karl and Marie Louise divorced on 4 December 1968. The couple had two sons:
On 16 November 1969, she married Bronisław Tomasz Andrzej Chrobok (born 27 August 1934 in Katowice, Poland), in Toronto, Canada. Subsequently they lived in New Jersey, United States and have a daughter and a son:
The title "Princess of Koháry" was nominally ceded to Princess Marie Louise and the descendants of her second marriage, by her brother King Simeon II, in September 2015.
Princess Marie Louise is a member of the Board of Trustees of the American University in Bulgaria.
On 13 May 2012, at the 18th commencement ceremony, Princess Marie Louise received an honorary doctoral degree in Humane Letters from the American University in Bulgaria.
In 2001, she visited and toured the church of St John of Rila the Wonderworker in Chicago's Portage Park community area.