davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
2024 Dallas Trinity FC season

Oge 2024–25 nke Dallas Trinity FC bụ oge mmeghe nke otu ahụ dị ka ndị otu egwuregwu bọọlụ ụmụ nwanyị ọkachamara yana yana nke mbụ maka USL Super League (USLS), otu n'ime asọmpi abụọ ga-abụ n'ọkwa kachasị elu nke bọọlụ ụmụ nwanyị na asọmpi ahụ. United States.
Na Mee 16, 2023, USL mara ọkwa na ahọpụtara Dallas ka ọ bụrụ 1 nke ahịa 8 iji nweta otu. A ga-emesị kwenye na United States Soccer Federation ga-amachibido otu egwuregwu ahụ dị ka Nkeji 1, na-enye Dallas otu egwuregwu bọọlụ mbụ nke ụmụ nwanyị.
Na Mee 2024, klọb ahụ kwupụtara ebe ahụ na ha ga-egwu egwuregwu ụlọ ha na Cotton Bowl akụkọ ihe mere eme yana mmeghe oge ụlọ ha ga-abụ na Septemba 7, 2024 megide DC Power FC.
Na-agbakwunye na obi ụtọ, Dallas kpọbatara ọtụtụ ndị egwuregwu sitere na DFW Metroplex ma ọ bụ na-egwu bọọlụ kọleji na Metroplez gụnyere: Hailey Davidson, Haley Berg, Allie Thornton, Gracie Brian, Cyera Hintzen, Enzi Broussard Chioma Ubogagu, Madison White, Jenna Winebrenner, Samantha Meza na Samantha Estrada.
Na Julaị 26, 2024, klọb ahụ kwupụtara na ha ga-egwu egwuregwu enyi na enyi megide FC Barcelona Femini dịka akụkụ nke njem US nke otu na Ọgọst 30, 2024.
Egwuregwu Dallas mbụ bụ egwuregwu pụọ na Tampa Bay Sun FC. Akpọrọ onye isi njikwa Chris Petrucelli dịka onye nkuzi nwa oge maka egwuregwu ahụ n'ihi nsogbu nwere visa ọrụ Pauline MacDonald.
As of September 23, 2024* Templeeti:Fs start Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Fs mid Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Football squad player Templeeti:Fs end
Ka ọ na-erule Septemba 9, 2024*
Ka ọ na-erule Septemba 23, 2024*
Ebe e si nweta ya: Templeeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsible
Templeeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsible
Templeeti:Fb rs
Dallas Trinity FC na-eme atụmatụ igwu oge izizi ha na usoro ihe omume ndị a: Templeeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsibleTempleeti:Football box collapsible
Templeeti:Updated
Vargaći

Vargaći is a football player and rapper, born on July 27, 1997, in Casablanca, Morocco, to a Iberian mother and an Italian father.
Vargaći was born in Morocco to an Iberian mother and an Italian father. holds three nationalities: Italian, American, and Moroccan.
He started playing football at a young age and has played as a striker for several clubs, including notable teams such as Union Saint-Gilloise, Angers, LOSC Lille, and Southampton in the English Premier League during the summer of 2014. He released his first song in 2011.
In addition to his football career, Vargaći is also a rapper and R&B artist, His discography includes two EPs and twelve singles.
• Panacea (EP)
• Empty Room
• Leave me
• Not Here
• Not Around
• Over
• Love You
• On My Wall
• Am I Wrong
Janez Pate

Janez “Jani” Pate (amụrụ 6 Ọktoba 1965) bụ onye njikwa bọọlụ Slovenia na onye bụbu onye ọkpụkpọ.
Pate mere mpụta mbụ ya na Slovenia na egwuregwu enyi na enyi na November 1992 pụọ na Saịprọs wee nweta ngụkọta nke 6, na-ebute goolu atọ. Mba ikpeazụ ya bụ enyi na enyi ọzọ megide Saịprọs, na Eprel 1994.
enyi na November 1992 pụọ na Saịprọs wee nweta
Christopher Kanu

Christopher Ogbonna Kanu (listen) (born 4 December 1979) is a Nigerian former professional footballer who played as a right-back.
In 2000 Kanu made his international debut for Nigeria in a World Cup qualifier against Eritrea.
Christopher Kanu is the younger brother of former Ajax, Portsmouth and Arsenal striker Nwankwo Kanu. In addition he is the stepbrother of Oghab midfielder Anderson "Anders" Gabolalmo Kanu and Henry Isaac.
Kanu (footballer, born 1987)

Rubenilson dos Santos da Rocha (born 23 September 1987), commonly known as Kanu, is a Brazilian footballer who plays as a midfielder for Belgian club Zelzate.
Before signing at Anderlecht, Kanu was on trial with FC Groningen. On 13 December 2008, he was loaned out to Cercle Brugge and on 30 June 2009 returned to Anderlecht.
In February 2014, Kanu agree to switch to Russian Premier League side Terek Grozny.
On 23 June 2017, Kanu signed a deal with the Cypriot First Division club Omonia Nicosia. He made his debut on 10 September 2017 against Ethnikos Achna on the 2017–18 First Division season and gave an assist to Matt Derbyshire for the winning goal.
On 31 January 2023, Kanu joined Diest in Belgium.
Kanu chose his football name as a reference to Nwankwo Kanu.
Abu Azeez

Abu Abolaji Azeez (born 31 May 1994) is a Nigerian soccer player who last played as a forward for Bangladesh Premier League side Chittagong Abahani. He represents the Nigeria national beach soccer team.
Abu Azeez grew up in Ojo part of Lagos in Nigeria with parents who made education a priority for him. He had a strong love for football but could only watch his friends join and represent school teams as his father didn't approve of him joining them.
Unfortunately, he had to wait till his dad died in 2005 before he could join a team. He got his first pair of boot with his father's gratuity.
Abu joined amateur football team, Owibeseb FC in 2006 and spent three years with them before joining Bridge F.C. in 2009.
He turned professional in 2013 when he signed for Nigerian Professional Football League side, Kwara United F.C. He spent a year with the Ilorin-based club before he was signed by Warri Wolves F.C.
In 2016, he made the switch to Enyimba FC of Aba but once again he moved to Shooting stars sports club of ibadan the following year after a trial with Turkish club Samsunspor.
After one year back in the western part of Nigeria, Azeez moved back to the east, signing for the Enugu Rangers. He played one season with the Flying Antelopes before he joined Remo Stars F.C.
With Remo Stars dropping to the Nigeria National League in 2019, Azeez returned to Warri Wolves for a second stint and has been an important member of the team this season.
Abu Azeez made his debut for Nigeria at the 2009 FIFA Beach Soccer World Cup in Dubai where he scored twice as Nigeria crashed out in the group stages.
He became a vital member of the team from after that tournament and won his first trophy with the team in 2011 at the Copa Lagos.
In 2016, while he was still with Enyimba, Azeez announced that he was retiring from international beach football so he could focus regular football.
He, however, returned to the team later that year to help the West African to a second-place finish at the 2016 Africa Beach Soccer Cup of Nations which was hosted in Nigeria.
Azeez named Nigeria's captain in 2019, a year after he became the first and only Nigeria Beach soccer player to reach a century of goals.
A versatile forward player, Azeez is capable of playing on either wing or through the middle as a centre forward. He is very powerful, with skill and pace to support. while ostensibly right-footed, he is able to hit the ball well with his left foot. He is one of the most popular stars of the Nigeria professional football league.
Nigeria
Warri Wolves
Individual
New Jersey Alliance FC

New Jersey Alliance FC is an American soccer team based out of Lyndhurst, New Jersey. The team was founded in 2012 and plays in the NISA Nation, in the Northeast Region. NJAFC's colors are yellow, white and blue are the official colors.
New Jersey Alliance FC were founded in 2012 by Edgar Guardia, a local entrepreneur from Lyndhurst, New Jersey. The club joined the Garden State Soccer League and later the UPSL by reaching the 5th tier of US soccer pyramid. On 27 August 2021 NISA Nation, a 4th tier league, announced that the team was going to join the league as founder club in the 2021 NISA Nation season. The team tried to qualify for the 2022 U.S. Open Cup but was eliminated by West Chester United SC. The club started 2021 NISA Nation season with a home win 16–0 over Bearfight FC.
Was founded in 2012 as Lyndhurst Alliance FC.
At some point in time, the organization's name was changed to North Jersey Alliance FC, Lyndhurst, NJ.
On December 12, 2019: NORTH JERSEY ALLIANCE FC, EIN 82–2716932, of Lyndhurst, NJ received determination letter issued by the IRS for tax-exempt 501(c)(3) status, with effective date of exemption September 7, 2017.
On May 5, 2020, NORTH JERSEY ALLIANCE FC's tax-exempt status was revoked. "Organizations whose federal tax exempt status was automatically revoked for not filing a Form 990-series return or notice for three consecutive years."
On March 12, 2022, NEW JERSEY ALLIANCE FC, EIN: 87–4233669, of Lyndhurst, NJ received determination letter issued by the IRS for tax-exempt 501(c)(3) status, with effective date of exemption January 4, 2022.
2012: North Jersey Alliance Futbol Club (NJAFC), based out of Lyndhurst, NJ, was founded in 2012 by Edgar Guardia.
2019: North Jersey Alliance Fc of Lyndhurst, NJ, received their 501(c)(3) tax exempt status from the IRS under EIN 82–2716932.
Jersey Shore Boca

Jersey Shore Boca are an American soccer club based in Ocean County, New Jersey. In 2003, the club joined the USL Premier Development League (PDL), the fourth tier of the American Soccer Pyramid. After just one season, the team left the league due to financial reasons. They continue to play in the USASA.
They played their home games in the stadium at Ocean County College in the city of Toms River, New Jersey. The team’s colors were white, blue and yellow.
In 2012, Jersey Shore Boca became the first amateur club from New Jersey to qualify for the Lamar Hunt U.S. Open Cup in the modern pro-soccer era.
Ifeanyi

Ifeanyichukwu or Ifeanyinachukwu is a name of Igbo origin which means "nothing is impossible with God." The name is often shortened as Ifeanyi by most people. The letter 'f' is sometimes replaced with 'h' and is spelled as Iheanyichukwu or Iheanyi by some people with slightly different dialect but the meaning remains the same. Also notable is the fact that the name is given to male child at birth, but in some cases, female child also bear the name.
Uche

Uche audio is a Nigerian name originating among the Igbo people, which can mean "intention", "will", "mind", or "sense". Variants can include Uchechukwu or Uchenna (which means "God's will" or "God's intention"), Ucheoma (which means "beautiful mind"), and Uchendu (which means "thinking/thought of life"). The name Uche may refer to:
Nigeria national under-23 football team

Nigeria national under-23 football team represents Nigeria in international football competitions in Olympic Games. The selection is limited to male players under the age of 23, except during the Olympic Games where the use of three overage players is allowed. The team is controlled by the Nigeria Football Federation. In four appearances at the Olympic Games, the team has won gold in 1996, silver in 2008 and bronze in 2016.
Intercontinental
Continental
Other
Squad for the 2023 Africa U-23 Cup of Nations qualifiers vs. Guinea
Laura Ikeji

Laura Ikeji-Kanu (born March 15, 1988) is a Nigerian beauty entrepreneur and one of Nigeria's top fashion and beauty influencers. She is the founder of the cosmetic line LauraBeauty. She starred on the Showmax reality television series The Real Housewives of Lagos. She is the younger sister of popular Nigerian gossip blogger, Linda Ikeji.
On 28 February 2018, she was covered by The Guardian Life Magazine a subsidiary of The Guardian newspaper. Where she discussed about her book "How To Make Money On Instagram". In June 2018 she was featured on Today's Woman Magazine well known as TW Magazine alongside the Nigerian actress Omoni Oboli.
In 2017 she was featured on Complete Sports on a list featuring entertainment celebrities related to former or active footballers.
In May 2017, Nigerian hair brand BK Unique Hair Inc signed Ikeji as brand ambassador alongside Rita Dominic. In January 2018, the online store and sponsor of Big Brother Naija season 2 and 3 Payporte signed Ikeji as brand ambassador. In July 2018, Gtex homes signed Ikeji as brand ambassador alongside Mercy Aigbe Gentry.
On 4 July 2018, Ikeji launched her perfume fragrance Incomplete, which was sold out before the release date after she announced the pre-order sales.
Ikeji is married to Christopher Kanu. The couple had their court wedding on 19 January 2017, in Lagos State, Nigeria. Their traditional marriage was held in her hometown in Nkwerre LGA, Imo state on 28 January 2017. In July 2017, the couple welcomed their first child together, Ryan Kanu, in Texas, United States of America.
On 15 March 2018, she celebrated her birthday with a brand new Mercedes-Benz.
In addition to her successful career in fashion and social media, Laura Ikeji has expressed a passion for interior design. In 2024, she visited Mayluv World, a luxury home decor showroom in Lagos, where she highlighted her love for elegant and functional home furnishings. The visit was documented on her social media platforms, showcasing her enthusiasm for the quality and craftsmanship of the products available there.
The ECOWAS Female Parliamentarians Association (ECOFEPA) on Monday, May 21, 2018, in Abuja, honour Nigeria's vice president, Professor Yemi Osinbajo, business magnate, Alhaji Aliko Dangote alongside Davido, Don Jazzy, Ikeji and others.
Wilson Oruma

Wilson Oruma (born 30 December 1976) is a Nigerian former professional footballer who played as a midfielder. He spent most of his career in France.
Oruma was born in Warri, Nigeria. He arrived at RC Lens from Bendel Insurance in 1994. A season after being loaned to Nancy, he returned to Lens and played seven matches during their 1997–98 Ligue 1 title campaign. After representing Nigeria at the 1998 FIFA World Cup, he moved to Turkish side Samsunspor, returning to France one year later to play for Nîmes.
In 2000, Oruma was transferred to Swiss side Servette, playing two season before coming back to France again, where he played until 2009 for Sochaux, Marseille and Guingamp, winning the 2003–04 Coupe de la Ligue with Sochaux and the 2008–09 Coupe de France with Guingamp, despite them being a Ligue 2 club at the time. He was handed a trial by Cardiff City - a club based in Wales but who play in the English football league system – in the summer of 2008 and scored in a 2–2 pre-season friendly at Chasetown, but was not awarded a contract due to a lack of fitness.
He retired from professional football in 2010 after a season with Greek club AO Kavala.
Oruma was part of the Nigeria under-17 team which won the 1993 FIFA U-17 World Championships, captaining his side and becoming the tournament's top goalscorer with 6 goals. He played 19 times international matches over 11 years for Nigeria and was part of the team that participated in the 1998 FIFA World Cup, where he scored in the only appearance he made in the tournament against Paraguay. He also was part of the squad that won the Olympic gold medal in 1996, a year after he debuted for Nigeria, and also a member of the Nigerian squad at the 2002 and 2006 Africa Cup of Nations, finishing both competitions at third place. After a club career in Europe, where he played for the likes of french Ligue 1 sides Lens, Marseille, Sochaux, Guingamp, as well as a stint at Swiss side Servette, winning the UEFA Intertoto Cup, Ligue 1 and French Cup, and earning pay to sustain himself and family after life away from football.
In 2018, Oruma suffered emotional disorder as a result of how he was reportedly duped by an unknown pastor. He was broke and in a status of mental disorder six years after he was reportedly defrauded by a clergyman and some fake oil businessmen. It was learnt that Oruma eventually lost a whopping sum, close to N2 billion to an investment.
Oruma holds Nigerian and French nationalities.
Lens
Sochaux
Marseille
Guingamp
Nigeria
Super Ballon d'Or

The Super Ballon d'Or (French: Super Ballon d'Or) is the name of a prize that was awarded only once on 24 December 1989, by the French magazine France Football for the best football player of the previous three decades. It is even more exclusive than the prestigious Ballon d'Or.
As of November 1989, this award has only been given once, to Spanish-Argentine forward Alfredo Di Stéfano. The award was voted between multiple-time Ballon d'Or winners. The winner of the award was voted by viewers and readers, a panel of France Football judges, and former Ballon d'Or winners. The viewers and readers voted Michel Platini as the best, but the France Football jury and former Ballon d'Or winners chose Alfredo Di Stéfano.
For many years, his Super Ballon d'Or trophy was on display at the Real Madrid museum at Santiago Bernabéu Stadium, but in 2021, Di Stéfano's children auctioned off his memorabilia. The trophy was among the items sold to an anonymous buyer for £187,500, and its current location is unknown.
Пафта

Пафти (от персийски-турски pafta) или още чапрази (от перс.-тур. çapraz) са украсени метални токи за колани, които играят ролята и на накити в женската народна носия в България.
Известните от археологически находки форми и декоративни мотиви продължават да се възпроизвеждат до началото на 20 век, когато народните носии започват да отстъпват на модерното градско облекло. При това, с течение на времето, се наблюдава постепенно увеличаване на големината на плочките.
В българското Средновековие пафтите са бележели социалния статус на мъжа. Носили са ги военачалници, а вида и украсата на катарамите са посочвали какъв чин са имали. След падането на България под Османско владичество (14 в.) българите губят воинската си част. По тази причина през Възраждането пафтите постепенно стават част от женския костюм, превръщат се в пазители на най-важната част от тялото – яйчниците, детеродните органи.
По размери пафтите варират от съвсем малки с големина на плочката колкото монета, до такива с размери 20 – 25 см в диаметър или на дължина. По своята форма те биват продълговати, правоъгълни, кръгли, или с характерната форма на палмета със завити нагоре краища. Обикновено представляват две плочки, едната от които снабдена с кукичка, а другата – с брънка за закачане на кукичката. При някои от моделите, към кукичката е прикрепено щитче, с което в закопчано положение пафтите изглеждат като съставени от три части. Има и модели, които наистина са съставени от повече на брой плочки, съединени посредством шарнири.
Поради по-голямата повърхност за ювелирна обработка, този вид накити се отличават с богато разнообразие на декоративните мотиви и сюжети. В пафтите могат да се срещнат както позволените от османската иконография растителни орнаменти – цветя, листа, гроздове, плодове, плетеници, така и типично българските животински мотиви – пауни, гълъби, двуглави птици (двуглавия орел е символ на Цариградската патриаршия), змии, геометрични елементи. През втората половина на 18 век можем да видим дори елементи на стила барок, който прониква през източните пазари. Освен тях, на някои пафти могат да се видят цели библейски сцени – Рождество, Благовещение, Възкресение. Изпълнението им е много разнообразно и в релефно отношение.
Македонските пафти са изключително големи и тежки. Това се е наложило за да се отличи на обемния костюмът с богата везба на македонката.
Пафтите са изработвани от кована мед или друг метал, който после се посребрява или позлатява. За оцветяване, позлатата е смесвана с живак, а отделни елементи са емайлирани. Някои пафти са допълнително украсявани с апликации от седеф, рог или кост, с инкрустации на камъни и стъкло, както и с изящна филигранна обработка.
Пафтите заемат особено място в женската носия. Традиционно ги носят само омъжени жени, след като ги получат като дар при годежа или сватбата си (само омъжените жени носят метални накити, по време на моминството накитите се състоят основно от мъниста). На накитите се е гледало като на средства за защита от лоши сили; по-специално коланът и пафтите са защитавали детеродните органи на жената.
Буенек

Бу̀енек (боѐнец, буя̀нец) е название на българско народно моминско несключено хоро на песен, а също и на момински пролетен обичай, спазван в Източна България, отчасти и в Бесарабия и в северната част на Македония. Буенек наричат и водачката на хорото, и основното обредно лице в обичая. Обичаят има женитбена насоченост, свързва се и със здраве и плодородие. Изпълнява се седмица преди Великден.
Името му идва от характера на изпълнявания танц, който е буен танц, бързо трополящо хоро. Тъй като обредът се изпълнява по време на Великия пост, хорото никога не е затворено в кръг. Играе се на песен.
Обичаят е свързан с характерните предрешавания и се играе през постите, но в повечето случаи на Лазаровден и Цветница. Основните обредни лица са две: боенец и булка (Лазар и Лазарица в Тетовско и Дебърско).
Момите избират помежду си водачката, наречена буенек. Облечена е с празничен костюм, състоящ се от мъжка риза, препасана с кован колан и пафти, а на кръста са окачени разноцветни кърпи. На гърдите ѝ са кръстосани два или три чифта пафти, закрити от многобройни нанизи стари монети. Косите ѝ са разпуснати, на главата има калпак, украсен с булчински накити (или нещо друго – разноцветни панделки или парцалчета и синчани китки, според местната традиция, която определя и други особености: бяла пола, силно набрана в кръста, дълга до коленете и пр.). В дясната ръка държи дървена сабя, брадва или върбѝя (върбова пръчка с окачена на нея кърпа), а в лявата – кърпа.
Заедно с буенека върви и булка. Нейната роля се изпълнява от момиче на 8 – 10-годишна възраст, чиито родители трябва да са живи. Облечена е с булчински дрехи, а главата ѝ е забулена с червена кърпа. Двете обредни лица се схващат като младоженец и невеста.
Останалите моми пеят, разположени в 2 редици, с лице една срещу друга, а между тях играят двете основни лица (в някои варианти на играта се появяват два буенека без булка). В песните често се споменава митичният персонаж змей, който отвлича мома. Поверието е, че момите, които са участвали в буенек, няма да бъдат залюбени или грабнати от змей.
Заедно с цялата моминска група посещават всяка къща в селото. При изпълнение на ритуала буенекът върти сабя, секира или пръчка над главата на булката в съпровод от момите песнопойки. Булката слага кърпата на рамото на стопанката, която завързва в нея пари и ги дарува с яйца и брашно. Според това дали в къщата живее ерген, мома или булка, се пее съответна песен. За да се разгадае дали годината ще е плодородна, стопанката изнася сито от дома си и го търкулва.
След обяд всички групи се събират на мегдана, а момите, изпълняващи ролята на буенек, се надиграват. След това се избира най-добре играещият буенек. Спечелилата мома се обявява за кумица и всички ѝ целуват ръка.
Исторически музей (Белоградчик)

Историческият музей в Белоградчик е регионално културно учреждение.
Музеят се помещава в сградата на „Пановата къща“, образец на предбалканската възрожденска архитектура. Сградата е построена през 1810 г., на два етажа, с два чардака, с изграден от камък първи етаж и еркерно издаден втори етаж.
Експозицията представя социално–икономическото развитие на Белоградчик и района в периода XVIII-XIX век: земеделие, отглеждане на лозя и памук, както и основния поминък на региона – животновъдството. За този период са характерни и занаятите: железарство, абаджийство, кондурджийство, грънчарство, терзийство, мутафчийство.
В отделна експозиционна зала специално внимание е отделено на златарския занаят, добре застъпен в Белоградчик и региона през тези две столетия. Изложени са сребърни и позлатени култови предмети като кръстове, обкови на икони и евангелия, женски накити от втората половина на 18 век (невестински венци, обеци, гривни-кубелии, пафти, прочелници).
Музеят притежава иконна колекция с образци на Тревненската и Дебърската художествени школи. Изложени са и фрагменти от резбования таван на джамията „Хаджи Хюсеин“. Експозицията включва и богата колекция от подробни документи и артефакти от борбите за национално освобождение през първата половина на 19 век: бунта на шест белоградчишки села през 1806 г., Манчовата буна от 1836 г. и Пуйовата размирица от 1849 г. (вж Въстания в Северозападна България (1833-1841)), както и делото на Хайдут Велко, Стоян Войвода, Вълчан Войвода и Балчо войвода, Петко Ковача. Със солиден документален масив и графики се изясняват важни моменти от историята на града, включително и намерилото европейски отзвук Въстание от 1850 г. в Северозападна България с център Белоградчик.
В двора на музея е оформен лапидариум с експонати, датирани към римско време.
Музеят е под номер 15 в стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз, печата е на касата. Историческия музей се намира на централната част на Белоградчик на адрес улица „Капитан Кръстьо“ № 1.
Белодрешна носия

Белодрешната носия е традиционен костюм, една от главните категории на мъжките български носии, наред с чернодрешната носия.
Името идва от обикновено светлия цвят на горните дрехи – наричани менте, долактанка, дорамче, голема дреа, долама, глухче, късаче, клашник, – въпреки че на някои места те могат да бъдат и тъмносини или черни. Горните дрехи имат по-широка кройка и са по-дълги, отколкото при чернодрешната носия, и почти винаги са без яка. Друга характерна особеност на белодрешното облекло са обикновено светлите тесни панталони – беневреци или чешири. Те имат значително по-ниска предница, като често ризата е видима под пояса. Ризите, шапките и поясите са доголяма степен сходни при двете групи носии.
През 20-те години на XX век белодрешната носия е разпространена приблизително на запад от ятовата граница, достигайки на юг до Самоковско и Дупнишко, но без да включва Кюстендилско и Горноджумайско. Въз основа на етимологията на свързаните с него термини, както и на сходства с традиционното облекло на сърби, албанци, румънци и дори украинци, белодрешното облекло се смята за по-старо от чернодрешното, което е формирано под силно турско влияние и дори през XIX век се наблюдава неговото постепенно разпространение на запад.
Белодрешната носия има няколко обособени варианта със собствен географски обхват:
Чернодрешна носия

Чернодрешната носия е мъжки традиционен костюм, една от главните категории на мъжките български носии, наред с белодрешната носия.
Името идва от тъмния цвят на вълнената тъкан за горните дрехи, които са черни, тъмносини или бозави. Костюмът включва панталони – наричани потури, чешири, шалвари или димии, – тесни под коленете и с много широка и набрана горна част, без обособена предница и задница, които са украсени с черни или тъмни гайтани. Ризата има туникообразна кройка, която е наследена от белодрешната носия. Горните дрехи са изработени най-често от същия плат. Те са къси до кръста, имат прави очертания и са със срещащи се или покриващи се предници. Част от горните дрехи нямат ръкави, други са с къси ръкави, а трети са с дълги ръкави. Ръкавите са с линерна украса по ръбовете и шевовете от черни гайтани. Връхните дрехи без ръкави се наричат елек, джамадан, запасалник, който приляга плътно. Елекът няма и яка. В по-студено време се използва аба, салтамарка, аджамка, гриш. Тя представлява къса до над пояса вълнена дреха с тесни и дълги ръкави, които плътно прилягат до тялото. Абата е отворена отпред, без да се допират предниците ѝ, няма яка или е с твърде ниска. Тя не се запасва в пояса. Костюмът завършва с червен или черен пояс, който се завива широко около кръста. Поясът е значително по-дълъг и по-широк от този на белодрешната носия.
През 20-те години на XX век чернодрешната носия е разпространена приблизително на изток от ятовата граница, както и в Македония, достигайки на североизток до Кюстендилско и Горноджумайско, но без да включва Самоковско и Дупнишко. Въз основа на етимологията на свързаните с него термини, както и на сходства с традиционното облекло на сърби, албанци, румънци и дори украинци, белодрешното облекло се смята за по-старо от чернодрешното, което е формирано под силно турско влияние и дори през XIX век се наблюдава неговото постепенно разпространение на запад.
Костурска градска носия

Костурската градска носия (на гръцки: Παραδοσιακή ενδυμασία Καστοριάς) е гръцка носия от град Костур, разположен днес в Егейска Македония, Гърция.
Женската носия в Костур се характеризира като градски тип. Състои се от светла риза с дантелен кант, дълга и широка рокля, колан, палто за зимата и фес. За декорация се използват два или три реда монети, поставени на гърдите на жената, които са съществена част от празничното женско облекло.
Мъжката традиционна носия включва бяла риза, памучна или копринена антерия, жилетка, обикновено изработена от черен плат, палто през зимата, колан (аксесоар предимно за богатите мъже) и понякога фес, който е направен от филц и е с лилав цвят с черен кичур.
Стефана Стойкова

Стефана Минчева Стойкова е българска фолклористка, изследователка на българския фолклор и народна култура. Заместник-директор на Института за фолклор, ст.н.с. I ст., преподавател в Софийския университет.
Родена е на 19 февруари 1922 г. в София. Завършва славянска филология в Софийския университет „Св. Климент Охридски“ (1945). Осъществява краткосрочни специализации и обмяна на опит в Прага (1949), Ленинград (1960), Братислава (1967) и Варшава (1967 и 1974). Започва работа в БАН като асистент в Института за български език (1945), през 1950 г. е научен сътрудник в Етнографския институт с музей, където защитава докторат (1960) и работи като ст.н.с., научен секретар (1967 – 1973) и ръководител на секцията за фолклор (1969 – 1973). През 1973 г. преминава към новооснования Институт за фолклор като ст.н.с. и ръководител на секцията за словесен фолклор. От 1974 до 1982 е заместник-директор на същия институт. След хабилитация е избрана за ст.н.с. І ст. (професор) (1977 – 1988). Преподавала е в Софийския държавен университет (1975 – 1989).
Носителка е на международната награда „Йохан Готфрид Хердер“ (1983).
Научните ѝ интереси и занимания са насочени предимно към изследване на словесния фолклор: юнашки епос, хайдушки и исторически песни и балади, кратки жанрове (пословици и поговорки, гатанки), българо-сърбо-хърватски и българо-гръцки фолклорни отношения, устност и писменост във фолклора, история на българската фолклористика.
Стефана Стойкова е съпруга на българския учен езиковед и основоположник на българската диалектология проф. Стойко Стойков.
Умира на 4 септември 2021 г.
Народна култура

„Народна култура“ е българско издателство, съществувало в периода 1945 – 2003 г., специализирано в издаването на художествена литература.
Издателството е основано през 1945 г. в София като кооперативно издателство, издавайки 19 книги през първата година. От 1951 г. е държавно издателство. Първоначално издава българска и преводна художествена литература, литературно-критическа, научнопопулярна, детско-юношеска и учебна литература. От 1974 г. издателството се ориентира към преводна художествена литература – класическа и съвременна, като продължава да издава и български писатели. През 1986 г. публикува над 170 заглавия, а през 1996 г. само 5 заглавия. За периода на съществуването си „Народна култура“ издава около 13 хиляди заглавия с общ тираж 3 милиона екземпляра. Характерно е издаването в поредици, някои от които са разделени и в серии.
През годините на съществуването си издателството е управлявано от: Петър Мънзелов, Я. Хлебаров, д-р Д. Досков, Божидар Божилов (1973 – 1980), Вера Ганчева (1980 – 1989), С. Райков, Александър Донев, Петър Манолов (1997 – 2002).
Има разминаване между годишните списъци (от вътрешната страна на обложките) и действителната номерация на излезлите книги.
Поредицата е продължена от издателство Отечество.
Забележка: Стихосбирката на Христо Смирненски е издание на „Български писател“.
Издания с твърди корици и обложки:
Власовден

Власовден, наричан също Свети Власий (на името на мъченика Власий Севастийски/Свети Влас) и Му̀ковден (заради традиционно използваните тогава междуметия), е християнски празник, отбелязван от православните църкви, използващи новоюлианския календар на 11 февруари. Той е и един от важните празници в българския народен календар, посветен на впрегатния добитък, най-вече воловете, който е от изключително значение в традиционното земеделско общество.
Вярва се, че единствено на Власовден воловете не са „стегнати и препасани с 9 колана“ и поради това е грях да бъдат впрягани (връзвани и поставяни под юлар, за да теглят каруца или рало).
В традиционния български фолклор Власовден е посветен на здравето на воловете и предпазването им от смъртоносна вътрешна болест, наричана в народната медицина „влас“. За тази цел се приготвя специален обреден хляб, в Източна България - 1, а в Западна – 2 (наричани съответно „Света Петка“ и „Свети Влас“). Рано сутрин на този ден, след като почистят оборите, земеделците закачват на рогата на воловете обредни кравайчета и ги повеждат на водопой на реката или кладенеца, където орачът сваля хлебчетата, накисва ги с вода и захранва с част от тях добитъка. Остатъка раздават на хората, които срещнат, а те мучат по подобие на воловете за тяхно здраве. В град Перущица, в Родопите, се е спазвал обичай – вече изоставен към края на XIX век – при който цялото село се събира на хълма „Бланевица“, където се приготвя общоселски курбан, а след това хората се прибират по домовете си със запалени свещи в ръце, като през целия път мучат като крави, цвилят като коне и блеят като овце. В някои райони орачи излизат извън селото, където се борят, имитирайки сблъсък между волове и мучат. Вярва се, че през годината най-здравите животни ще са на победилия орач.
Фалеристика

Фалеристиката (от лат. falerae, phalerae – обли метални украшения, давани като награда в римската армия) е приложна историческа наука. Тя се занимава с историята и символиката на различни почетни награди – медали, ордени, значки, пафти, плакети и други.
Фалеристика се нарича и хоби, свързано с колекционирането на същите тези медали, ордени, значки, пафти, както и запалки, часовници или въобще всякакви сувенирни изделия гравирани, като подарък по специални поводи, годишнини и събития. Често хобито фалеристика е причислявано и към Нумизматиката.
Хората, занимаващи се фалеристика, се наричат фалеристи.
Костурски музей на народната носия

Костурският музей на народната носия (на гръцки: Μουσείο ενδυματολογίας Καστοριάς) е музей, разположен в град Костур, Гърция, посветен на народната носия.
Музеят е разположен в родната къща на братята революционери Панайотис и Йоанис Емануил от XVIII век, разположена в началото на махалата Долца откъм Костурското езеро. Отваря врати в 1999 година и е ръководен от дружеството „Хармония“.
Целта на музея е да запознава с традиционното облекло в Костур и Костурско до XX век. На първия етаж са изложени женски носии от околните села, като Нестрам, например. На втория етаж са градските облекла – например, джубе – ежедневна женска дрежа в светло синьо, антерия – кафяво раирана ежедневна женска дреха, празнична носия от XVIII век в кафяво, мъжка антерия без елек, но с фес, прислужническа униформа от фаблична коприна, детски носии, кожени палта. Изложени са и многобройни аксесоари като чорапи, колани, пафти, бижута, монети и прочее.
Turkish salvar

Turkish şalvar (pronounced shalvar, Turkish: [ʃalˈvaɾ]), Turkish trousers or dimiye are traditional baggy trousers gathered in tightly at the ankle. They are part of Turkish folk dress.
Men may wear the traditional loose coat, called shlyapa, over the şalvar. Other upper garments are also worn over or under the şalvar.
Mustafa Kemal Atatürk Westernized the dress code in Turkey in the 1920s as part of his reforms. However, men and women still wear the şalvar in many areas of Turkey, indifferent to social status.
Similar pants in other cultures include the tshalvar, schalwar, salwar kameez, patiala salwar, shintijan, sirwal, sharovary, aladdin pants, balloon pants, drop crotch pants, pantaloons, zouave, tobi trousers, pluderhose and pumphose.
The traditional clothing for women of Turkey includes the şalvar which is usually worn with upper garments of varying styles and lengths. The traditional şalvar suits are a part of Turkey's culture back to the Ottoman era. The şalvars are of varying degrees of bagginess and are gathered at the ankle. Bright colours and flowered prints are favoured by rural women. The total female ensemble includes the gömlek (chemise), şalvar and entari (robe).
The traditional male dress includes the şalvar, yelek (vest) and cebken (jacket). The men's salvar is popular in eastern Turkey and are often worn by Kurdish men, especially in the districts of Mersin, Adana, Urfa and Diyarbakir.
Bucket hat

A bucket hat (variations of which include the fisherman's hat, Irish country hat and session hat) is a hat with a narrow, downward-sloping brim. Typically, the hat is made from heavy-duty cotton fabric such as denim or canvas, or heavy wool such as tweed, sometimes with metal eyelets placed on the crown of the hat for ventilation.
It was first adopted as a high fashion item in the 1960s, and with subsequent revivals in both street fashion and on the catwalk. It is popular festival gear in the present day, also known as a "session hat".
The bucket hat is said to have been introduced around 1900. Originally made from wool felt or tweed cloth, these hats were traditionally worn by Irish farmers and fishermen as protection from the rain, because the lanolin from the unwashed (raw) wool made these hats naturally waterproof. From the interwar years onwards, these "Irish walking hats" were quickly adopted internationally for country pursuits because, when folded, they could fit inside a coat pocket. If the hat fell in the mud, it could be easily cleaned with a damp sponge, and it could be reshaped using steam from a kettle. In the 1960s, it was often worn by members of the Mod subculture.
The modern bucket hat is derived from a tropical hat made from olive drab cotton that was issued to the US Army during the Vietnam War. These lightweight hats became popular among civilians for use in sports such as fishing, and as sun protection.
In the 1960s, the bucket hat was adapted as a ladies' fashion item, in common with the pillbox, bakerboy, and cloche styles, suiting the fashion for more bouffant hair. Milliners such as Lilly Daché created designs in felt or other stiffer fabrics to capture the "mod" look. The older tweed Irish walking hat remained popular among professional men until the 1970s, and was notably worn by Sean Connery's character in Indiana Jones and the Last Crusade.
The hat became popular with rappers in the 1980s and remained part of street fashion into the 1990s. In the 2010's, it has re-emerged as a fashion catwalk item after being sported by celebrities such as Rihanna. Since then, luxury bucket hats have been produced by brands such as Gucci, Loewe, and Prada. The bucket-hat has also been associated with the hip-hop scene. The trend was set-off by LL Cool J and Run-DMC, and since then many musical sensations have used it.
Free trade agreements of Australia

Australia is party to 18 free trade agreements (FTAs) worldwide covering 30 economies.
Australia was a founding member of the General Agreement on Tariffs and Trade (GATT) in 1947, which aimed to promote international trade by reducing tariffs and other trade barriers. The focus during this period was primarily on multilateral trade negotiations rather than bilateral agreements.
The Australia-New Zealand Closer Economic Relations Trade Agreement (ANZCERTA), signed in 1983, marked a significant step towards bilateral trade agreements, creating a single economic market between the two nations. The 1990s saw Australia engaging in further bilateral agreements, including those with countries in the Asia-Pacific region.
The Australia-Singapore Free Trade Agreement (ASFTA) was signed in 2003, followed by agreements with Thailand and the United States (Australia-United States Free Trade Agreement, AUSFTA) in 2005. These agreements aimed to strengthen economic ties and promote trade in goods and services.
The ASEAN-Australia-New Zealand Free Trade Area (AANZFTA), effective in 2010, expanded trade relations with Southeast Asian countries. In 2018, Australia became a signatory to the Comprehensive and Progressive Agreement for Trans-Pacific Partnership (CPTPP), which includes several key economies in the Asia-Pacific region.
Australia has bilateral and multilateral free trade agreements with the following blocs and countries:
Liste over norske politiske partier

Et politisk parti er en sammenslutning av personer som har et visst sammenfallende syn i politiske spørsmål og ønsker å øve innflytelse på politiske beslutninger. I et demokrati gjøres dette som oftest ved å stille til valg.
Norge er et konstitusjonelt monarki og et parlamentarisk demokrati. Dette vil si at folket styrer hvilke politiske partier som kan utforme lover og ta politiske beslutninger. Partiene i Norge vokste fram ved innføringen av parlamentarismen.
Andre partier som er representert på Sametinget i perioden 2021–2025:
I tillegg til stortingspartiene fikk følgende partier innvalgt representanter i ett eller flere fylkesting ved Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2023:
Partier som stilte til stortingsvalget 2021 uten å oppnå representasjon, og som heller ikke er representert i Sametinget eller fylkesting:
Partier opprettet etter stortingsvalget 2021:
Andre lister som fikk innvalgt representanter ved kommunestyrevalget 2023:
Folkedrakt

Folkedrakt er et begrep som fra begynnelsen av 1900-tallet er brukt om en klesdrakt som er særegen for folk innenfor et bestemt geografisk område. Disse plaggene er klær med lokale kjennetegn som er en del av en stedsbundet folkelig draktskikk med egne normer for utforming og bruk av klærne og som skiller seg fra den moderne samtidsmoten. Folkedraktene er de tradisjonelt vanlige klær med graderinger fra høytidsklær til hverdagsklær innenfor det området de tradisjonelt har vært brukt, eller det området hvor kildene som drakten er rekonstuert på grunnlag av, kommer fra.
I nasjonalromantikken i Tyskland oppstod en interesse blant overklassen for folkelig kleskultur og andre folkelige kulturuttrykk, fordi man så det som uttrykk for noe opprinnelig og nasjonalt. Denne interessen spredte seg også til bl.a. Skandinavia og særlig Norge. Klesmoter er likevel de fleste steder påvirket av eller uttrykk større moter, og mange av hovedtrekkene ved dagens folkedrakter kan sies å være felleseuropeiske moter fra 17–1800-tallet.
Dagens folkedrakter har utgangspunkt i eldre drakttradisjoner, både arbeidsplagg og fintøy. Klesplagg på landet og den rådende klesmoten i byene har ellers påvirket hverandre gjensidig opp gjennom historien.
Den norske bunaden, et begrep som brukes om moderne rekonstruerte festplagg, regnes vanligvis ikke som en folkedrakt i normal forstand, ettersom den klart skiller seg fra brukernes normale klesdrakt og kun benyttes i spesielle anledninger. Også kvendrakten er rekonstruert på samme måte som bunadene. Samendrakten derimot er en tradisjonell drakt som har utviklet seg over tid og varierer mellom de ulike samiske områdene. Opprinnelig ble skinn brukt som hovedmateriale, men i dag er ullstoff vanlig. De store søljene ble vanlige på samedrakter fra slutten av 1800-tallet og inn på 1900-tallet.
Noen ganger kan bestemte folkedrakter omtales som «nasjonaldrakt».
(Lista er ikke fullstendig)
Amalie Døvle

Amalie Døvle (født 23. mai 1839, død 21. februar 1893) var en norsk skuespillerinne og operasangerinne.
Hun var datter av skomakermester Christopher Olsen Unsrud og hustru Eline Halvorsdatter (Christensen), men da hun ble gift oppga hun å hete Amalie Jacobsen, som var etternavnet til pleieforeldene hennes.
Hun ble gift i Stokke den 6. juli 1855 med skuespillerkollega Olaf Døvle (1831-1904), som også var knyttet til samme teater som henne. Han ga seg som skuespiller etter teaterkonkursene i 1863 og kastet seg over det juridiske studium. Dermed ble han overrettssakfører.
Amalie debuterte på Kristiania norske Theater 29. september 1854, og fikk kontrakt som skuespiller fra 10. oktober samme år. Hun ble ved teateret i Møllergaten helt til det ble nedlagt i 1863. Deretter fikk hun ansettelse ved Christiania Theater, hvor hun på grunn av sin stemmeprakt fikk fremtredende roller i sangspill og vaudeviller. Hennes glansrolle skal ha vært som «Sigrid» i Til Sæters av Claus Pavels Riis.
Av Ludvig Holbergs komedier spilte hun:
Under Ludvig Josephsons kyndige teaterledelse i 1870-årene, utviklet hun seg som operasangerinne og gjorde bl.a. stor lykke som Zerlina i Don Juan. Dessuten opptrådte hun, sammen med Camilla Wiese og Hanna Ehn, som den ene av tre seterjenter i Henrik Ibsens Peer Gynt. Premieren var i 1876.
Av betydningfulle operaroller spilte hun Maddalena i Giuseppe Verdis Rigoletto, og Ulrica i Maskeballet.
Da Amalie Døvle i 1879 feiret sin avskjedsbenefice ved Christiania Theater med Til Sæters, fikk også ektemannen Olaf spille en gjesterolle i stykket. Hun var da den første blant de norske skuespillerne ved teateret som fikk pensjon.
Buksesmekk

Buksesmekk, bukseklaff eller gylf betegner to overlappende stoffdeler med en åpne- og lukkeinnretning foran på bukser eller andre beinklær. Innretningen har vanligvis én eller flere knapper eller en glidelås. Slike lukninger gjør at buksene blir videre rundt livet når de åpnes. Dermed blir det enklere å ta dem av og på. Åpninga gjør det også lettere for gutter og menn å tisse. Ekstra tildekking med stoff skjuler åpninga og dekker den for vind og vær. Gylfer finnes også i noen kjoler og skjørt.
Ordet gylf betegner en skjult, vertikal lukning med knapper og tøyklaffer på såvel jakker, frakker som bukser. Åpninger der knapper og knappehull er skjult bak en slik tøykant, var imidlertid sjeldne før 1800-tallet. På 1700-tallets knebukser ble splitten og knapperaden foran isteden dekket av en brei klaff eller klapp, et tøystykke med to vannrette knappehull i sidene som ble knappet fast til bukselinninga. Slike buksesmekker ble avløst av gylfen i herrebuksene omkring 1850.
Breie, klaffeformede buksesmekker er imidlertid beholdt i for eksempel tradisjonelle bunadsbukser, såkalte klaffebrøker, og tyske lederhosen.
Det blir fortsatt ansett som ufint, komisk og pinlig å gå med (ufrivillig) åpen buksesmekk. Tidligere var det også upassende å vise underbuksene offentlig. Ungdomsmoten med saggebukse har imidlertid gjort dette akseptabelt i mange miljøer. Denne moten innebærer at vide jeans bæres med bukselivet omkring rumpa slik at underbuksene under blir synlige, Sagging ble vanlig i USA på 1990-tallet.