Skjoldkreps (art)

Skjoldkreps (Lepidurus arcticus) er en krepsdyrart som lever i stillestående ferskvann. Den tilhører skjoldkrepsene, som har endret seg lite siden trias for over 200 millioner år siden.
Den har et bredt, flatt ryggskjold som dekker hodet. Den har et par fasettøyne. Kroppen er langstrakt og har mange bein og to haletråder. Lengden målt fra forkant av skjoldet til enden av halen kan bli 39.4 mm. Den har en brun farge med skjær av grønt.
Arten er sirkumpolart utbredt i Arktis og finnes på Island, Svalbard, Grønland, Novaja Semlja, Frans Josefs land og i Sibir og Nord-Canada. Det er relikte bestander lenger sør, som på Den skandinaviske halvøy og Kurilene. I Sør-Norge finnes den bare i høyfjellet over 1000 moh, men i Finnmark lever den ned til 400 moh. Den er vanlig på Spitsbergen og Bjørnøya der den finnes i dammer ned til havnivå.
Eggene klekkes om sommeren rett etter isløsningen, altså i juni og juli i norske fjell. Det første stadiet er et naupliusstadium som varer én time. Deretter kommer to planktoniske stadier, før skjoldkrepsen går over til et bunnlevende liv. Den er altetende og tar alger, detritus, bunnlevende smådyr, skjoldkreps og plankton, som vannlopper og hoppekreps.
I juli-august blir den kjønnsmoden og legger egg. Hunnen oppbevarer eggene en kort tid i vedheng på det 11. beinparet. Eggene legges på grunt vann. Skjoldkrepsen har et kort liv og lever mye kortere enn et år. Som hos mange andre bladfotinger tåler eggene uttørking, men det er ingen betingelse for at de skal utvikle seg.
Detaljene i forplantningsstrategien hos skjoldkreps er omstridt. Forplantningen kan være partenogenetisk, men det kan også tenkes at individene er tvekjønnede (hermafroditter). Hanner er sjeldne, og det er ikke kjent hvilken rolle de spiller i forplantningen. Lepidurus arcticus har som andre skjoldkreps stor fenotypisk plastisitet; mange trekk ved kroppsbygningen varierer avhengig av forhold i omgivelsene. Den er likevel en klart definert art.
Skjoldkreps kan ikke svømme mot strømmen. Den har tre viktige måter for å spre seg til nye områder: Den kan følge med vannstrømmer fra en dam til en annen; hvis dammen tørker ut, kan vinden spre eggene; og eggene kan klebe seg til fugleføtter og dyrepels.
I motsetning til andre skjoldkrepser som kun finnes i fiskeløse smådammer, kan Lepidurus arcticus også leve i dype innsjøer sammen med ørret og røye. Den er, sammen med marflo, det viktigste byttedyret for ørret i mange norske fjellvann. I arktiske strøk er den mest tallrik i dammer som bunnfryser om vinteren og derfor mangler fisk. En studie fra Nordøst-Grønland viser at skjoldkreps der mangler i alle vann med røye.
Hvis vann uten skjoldkreps blir regulert i forbindelse med kraftutbygging, dukker ofte arten raskt opp. Det kan skyldes at den har fordel av at eggene både tåler og er muligens avhengige av å først utsettes for tørke og nedfrysing, selv om de er avhengige av vann for klekking. Andre smådyrarter blir derimot redusert etter regulering, og skjoldkreps er derfor viktig for å opprettholde ørretbestanden.
Ørekyt har i løpet 1900-tallet spredd seg til mange innsjøer i Jotunheimen og på Hardangervidda. Denne fisken eter unge skjoldkreps, og arten forsvinner nesten helt fra vann med ørekyte. Den tåler heller ikke sur nedbør og er av den grunn borte fra noen vann i Setesdalsheiene og vestre del av Hardangervidda.
På Svalbard er skjoldkreps en viktig næringskilde for myrsnipe, fjæreplytt og rødnebbterne.