Istoria științei în România

Istoria științei în România urmărește evoluția diverselor discipline științifice în spațiul românesc, din cele mai vechi timpuri și până în zilele noastre.
În perioada paleoliticului inferior (1.000.000 - 120.000 î.Hr.), pe teritoriul țării apar primele unelte prelucrate rudimentar din piatră cioplită. În paleoliticul mijlociu, omul începe să stăpânească focul.
Descoperirile arheologice datate din perioada primului stat dac centralizat întemeiat de Burebista dovedesc o bună cunoaștere a medicinei de către strămoșii noștri. Preoții-vraci aveau cunoștințe și de fitoterapie și promovau, ce-i drept empiric, principii terapeutice integraliste.
În 1020, la Cenad, Timiș, ia ființă prima școală de pe teritoriul țării noastre. Aici se preda în limba latină.
În timpul domniei lui Alexandru cel Bun (1400 - 1432), ia ființă în Moldova un cerc de cărturari, din care făceau parte: mitropolitul Iosif, Grigore Țamblac, filozoful Moise, grămăticul Gârda etc.
În cadrul unei alte școli înființate de Alexandru cel Bun (Școala slavonă din Suceava), în 1431 este menționat un dascăl, numit Hermann, care este primul medic cu titlu universitar (bacalaurio in medicina) din acestă regiune.
Prima bibliotecă de pe teritoriul românesc este atestată prin 1179 la Igriș, Timiș, așezământ cultural înființat în cadrul abației întemeiate de călugării cisterciți de la mănăstirea burgundă din Pontigny.
Episcopul Ioan Vitez (1408 - 1462) înființează la Oradea primul observator astronomic din sud-estul Europei. Astronomul vienez Georg von Peuerbach (1423 - 1461) întocmește Tabulæ Waradiensis ("Tabelele orădene") pentru prevederea eclipselor în raport cu meridianul de la Oradea.
Marele umanist Nicolaus Olahus (1493 - 1568) a fost autorul unei vaste opere, care conține o multitudine de date referitoare la Țările Române și la unitatea românilor. A stabilit legături cu numeroși umaniști europeni și a fost apreciat de Erasmus din Rotterdam.
În 1532, Ioan Honterus tipărește la Basel harta Transilvaniei, prima hartă a unei părți din România realizată de un locuitor al acestor locuri.
În 1541, Ioan Honterus publică la Brașov Rudimenta cosmographiæ, lucrare apărută prima dată la Cracovia în 1530, ca manual de geografie și astronomie.
Primele cărți medicale:
În 1620 apare prima lucrare de istorie universală în limba română: De-nceputul lumiei dentâi, scrisă de cronicarul Mihail Moxa (Moxalie).
Cronicarul Miron Costin înregistrează apariția unei comete, precum și o eclipsă. O altă eclipsă este consemnată de Ion Neculce în Letopisețul Țării Moldovei (12 septembrie 1700).
La încheierea misiunii diplomatice în Extremul Orient, Nicolae Milescu scrie Itinerarul siberian și Descrierea Chinei, lucrări de o deosebită valoare geografică și etnografică.
Matematică:
Medicină:
A descris și circulația sângelui după William Harvey.
La sfârșitul secolului al XVII-lea ia ființă, sub îndrumarea lui Constantin Brâncoveanu, Academia Domnească din București. Instituția de învățământ superior a funcționat mai întâi la mănăstirea Sf. Sava, apoi se mută la Schitu Măgureanu. Se preda, în greaca veche, gramatică, retorică, logică, fizică, metafizică.
În 1700, stolnicul Cantacuzino tipărește la Padova prima hartă a Țării Românești.
În 1700, Dimitrie Cantemir scrie Sacrosanctæ scientiæ indepingibilis imago, prin care încearcă o replică la Fizica lui Aristotel.
Cam prin 1710, Dimitrie Cantemir elaborează lucrarea Joannis Baptistæ van Helmont. Encomium in auctorem et virtutem doctrinæ ejus, în care prezintă doctrina științifică a lui van Helmont. În 1714, Dimitrie Cantemir este ales membru al Academiei din Berlin, fiind primul român membru al unei academii de științe străine.
Matematică:
Astronomie:
În 1890, din inițiativa chimistului Constantin Istrati, se creează la București Societatea Română pentru Științe
Matematică:
În 1902, Societatea Română pentru Științe devine Asociația română pentru înaintarea și răspândirea științelor.
În 1904 Emil Racoviță pune bazele biospeologiei.
În 1918 Gogu Constantinescu pune bazele unei noi științe: sonicitatea.