davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Laffy Taffy

Laffy Taffy is an American brand of taffy candies produced by the Ferrara Candy Company, a subsidiary of Ferrero. The candies are small (about 45 grams (1.6 oz)), individually wrapped taffy rectangles available in a variety of colors and fruit flavors, including banana, strawberry, green apple, grape, blueberry, watermelon, blue raspberry, and cherry. Rarer flavors include caramel apple, coconut, strawberries & cream, apple crisp, chocolate mousse, pumpkin donut, pineapple, guava, orange sorbet, and lemon raspberry. Discontinued flavors include fruit punch, mango, strawberry banana, peppermint, and hot cocoa.
The name "Laffy Taffy" refers to both the texture of the taffy and its embodiment of silliness: short, question-and-answer-style jokes are printed on the outside of each wrapper, such as "What do you call a cow with no legs? – Ground beef." Some jokes are pun-based, such as "What is Labor Day? – That's when mommies have their babies." Others are based on silly word play, such as "What's an owl's favorite subject? – Owlgebra." The jokes are a mix of ones sent in by fans and popular puns identified through research. In 2022, Laffy Taffy held a joke writing contest in which they received 6,500 submissions. They selected the top 101 jokes to add to their joke depository.
The brand was first produced in the 1970s by Kathryn Beich Candies of Bloomington, Illinois as "Beich's [Name of Flavor] Caramels", though these were not in fact caramels but fruit-flavored taffy squares. The Beich's later changed the name of the product to "Beich's Laffy Taffy", which occurred some years prior to the acquisition of the distribution rights and the eventual purchase of the product line by Nestlé in 1984. Laffy Taffy was originally advertised as having a "long-lasting" flavor. Though it used to come in thick, square-shaped pieces, it is now sold in thinner, rectangular pieces. In 2003, the Willy Wonka brand introduced a variety called "Flavor Flippers", with each piece of taffy having an outer layer of one flavor and a soft center of a different flavor.
In January 2018, Nestlé announced plans to sell its U.S. confectionery brands, including Laffy Taffy, to Italian chocolatier Ferrero SpA, maker of Nutella, for $2.8 billion. Ferrero folded the acquired brands into the operations of the Ferrara Candy Company in 2019, and increased investment in marketing and production over the subsequent years.
Ingredients vary by flavor. The following ingredients are shown on the Laffy Taffy website:
The following are less than 2%:
Amounts of the following depend on the flavor, color, and size of each individual piece:
Tortilla machine

A tortilla machine, called in Spanish máquina tortilladora, is a machine for processing corn dough (masa) into corn tortillas.
The earliest tortilla machines were invented by Evarardo Rodríguez Arce and Luis Romero, and patented in 1904. Their machine formed dough balls into square tortillas, and was not commercially successful.
Mexican inventor Fausto Celorio Mendoza is credited with the invention of the first automatic tortilla machine. Celorio's 1947 machine pressed dough into round flats, then transported the flats to a series of three ovens for baking, and could produce one tortilla per minute. Celorio worked with engineer Alfonso Gándara to improve the machine's product and efficiency, so that by 1963 the machines were capable of producing 132 kg (291 lb) of tortillas per hour.
Cheese puffs

Cheese puffs, cheese curls, cheese balls, cheese ball puffs, cheesy puffs, or corn curls are a puffed corn snack, coated with a mixture of cheese or cheese-flavored powders. They are manufactured by extruding heated corn dough through a die that forms the particular shape. They may be ball-shaped, curly ("cheese curls"), straight, or irregularly shaped. Puffcorn is a similar food, without cheese flavoring.
Cheese puffs were invented independently by two companies in the United States during the 1930s. According to one account, Edward Wilson noticed strings of puffed corn oozing from flaking machines in the mid 1930s at the Flakall Corporation of Beloit, Wisconsin, a producer of flaked, partially cooked animal feed. He experimented and developed it into a snack. Clarence J. Schwebke applied for an improved extruder patent in 1939 and the product, named Korn Kurls, was commercialized in 1946 by the Adams Corporation, formed by one of the founders of Flakall and his sons. Adams was later bought by Beatrice Foods.
Another version was created by the Elmer Candy Corporation of New Orleans, Louisiana in 1936. The sales manager Morel M. Elmer Sr. held a contest to name the new product "CheeWees". The trademark was lost when the candy company was sold in 1963, but the family's Elmer's Fine Foods continued to make the snack and repurchased the name in 1993.
A fictitious brand of cheese puffs called "Cheesy Poofs" has appeared periodically in the animated television series South Park. The Frito-Lay company produced a limited, promotional run of the snack in August 2011.
Hot Tamales

Hot Tamales is an American brand of cinnamon-flavored candies manufactured and marketed by the Just Born company. Introduced in 1950, they were developed by Bob Born, son of Sam Born, the company's founder. The name derives from the sometimes spicy flavor of tamales. It was the top-selling cinnamon candy in 1999.
In 2011, Just Born released Hot Tamales 3 ALARM containing a mix of three candies: orange (hot), pinkish (hotter) and dark red (hottest). Around this time, Just Born also marketed Hot Tamales Fire (originally Super Hot Hot Tamales) with a hotter flavor and darker color. In 2014, Just Born released Hot Tamales Tropical Heat that contains three candies, combining the original pungent, spicy flavor with lemon, mango and pineapple flavor.
A spearmint version, Hot Tamales Ice, was marketed in the late 2000s, but was subsequently discontinued. It was reintroduced again in 2018 combined with the regular Hot Tamales and marketed as Hot Tamales Fire & Ice.
As listed on the original Hot Tamales and Hot Tamales Fire boxes:
Sugar, corn syrup, modified food starch, contains less than 0.5% of the following ingredients: dextrin, medium chain triglycerides, fruit juice from concentrate (pear, orange, strawberry, cherry, lemon, lime), sodium citrate, pectin, citric acid, malic acid, fumaric acid, confectioners glaze, carnauba wax, white mineral oil, artificial flavors, artificial color, sodium citrate, magnesium hydroxide, red #3, red #40, yellow #5 (tartrazine), yellow #6, blue #1.
Hot Tamale

Hot Tamale is a 2006 American comedy-drama film directed by Michael Damian, co-written by Janeen Damian. It stars Randy Spelling, Diora Baird and Carmen Electra. The film opened on April 23, 2006, and the DVD was released on August 29, 2006. The film is Michael Damian's feature film directorial debut.
Harlan Woodruff (Randy Spelling) is a Salsa musician from Wyoming, on a road trip to Los Angeles to realise his dream of making it big as a percussionist. It is revealed that Harlan had a troubled childhood, having found his dead father frozen in a fishing hole. En route to Los Angeles, he runs into Jude (Jason Priestley), a career criminal on the run from two hit men, Al and Dwayne (Mike Starr and Sean Blakemore), who want to retrieve stolen merchandise from him. Desperate, Jude dumps the merchandise into Harlan's bag and escapes.
Harlan, meanwhile, stays over at his Puerto Rican friend Carlo's apartment. He meets Tuesday (Diora Baird), a friend of Carlos there. Carlos leaves town on an assignment and Tuesday and Harlan have the apartment to themselves. Harlan discovers that Carlo is a marijuana cultivator, growing the plants at his house. When trying to smoke the substance, he has a panic attack and lands in the hospital. After making a recovery, Tuesday brings him back to the apartment, where they sleep in. Meanwhile, Al and Dwayne catch up with Jude, who spills his guts that the bag the hit men are looking for is with Harlan. Jude's partner Riley (Carmen Electra) is also hot on Harlans trail.
The hitmen and Riley have their own demands and want the stolen merchandise, which turns out to be diamonds. A shoot out ensues and finally the hitmen are nabbed and Harlan walks away from the fire fight unharmed with Tuesday.
The movie was mostly panned by critics, with a few exceptions. Positive takeaways were performances of Randy Spelling and the debut direction effort of Michael Damian.
The film won the Boston International Film Festival Best Narrative feature Award for Michael Damian and Janeen Damian. It also won the Festival Prize at the Dixie Film Festival.
Mother-in-law (sandwich)

The mother-in-law is a fast food dish of Chicago, consisting of a tamale topped with chili, served in a hot dog bun. The mother-in-law is made with Chicago's unique style of tamale, a machine-extruded cornmeal roll wrapped in paper instead of corn husks, which is typically cooked in a hot-dog steamer.
Mexican-Americans brought the tamale to Chicago, and African-Americans from the Mississippi Delta area brought the hot tamale to the city. But no one knows how the mother-in-law sandwich developed. Some speculate it may have had its beginnings in Mexico City's torta de tamal, a tamale on a bolillo. The precise origins of the Chicago-style tamale are also obscure.
Mahaammad Hasan

Pirofeesar Mahaammad Hasan barsiisaa barnoota sadarkaa olaanaa fi hayyuu seenaati. Pirofeesar Mahaammad seenaa Oromoo irratti qorannoo gochuun kitaabotaa fi barruulee qorannoo adda addaa baayyee maxxansiise.
Pirofeesar Mahaammad Harargee, Gaara Mul'ataatti dhalate. Iddoon magaalaa Hararirraa 150km fagaatee argama. Akkuma ijoollee badiyaa kamuu, pirofeesar Mahaammad yeroo ijoollummaa loon tiksaa maatiisaa gargaara ture. Boodarra, gara magaalaa Hararitti galuun barnoota idilee jalqabe. Erga barnoota sadarkaa tokkoffaa Hararitti xumuree booda, leenjii barsiisotaa fudhachuudhaan eebbifamee barsiisuu eegale. Erga amma tokko barsiisee booda, barnoota sadarkaa olaanaa itti fufuuf Yuunivarsiitii Finfinnee gale. Yuunivarsiitii Finfinneettis, jalqabaa seera barachuuf yaadaa kan ture yoo ta'u boodarra garuu seenaa barachuuf murteessee seenaa barate. Barnoota seenaa xumuree erga digirii fudhatee booda, Koollejjii Leenjii Barsiisotaa Jimmaatti barsiisaa ta'ee hojjate. Waggaa akkuma barsiiseen, mootummaan Dargiin duula ergaa waan tureef gara duulaa deeme.
Bara 1977tti, biyya Ingilaanditti digirii lammaffaa barachuuf kan deemee yoo ta'u barnoota maastersiis achumatti xumure. Biyya Ingilaandi erga waggaa saddeet jiraatee booda baqattoota Oromoo wajjin hojjachuuf gara Sudaan deeme. Sudaan keessas ji'a kudhan turee gara Ingilaanditti deebi'e, itti aanse gara Ameerikaa deemudhaan achi qubate. Bara 1985 nama biyyatti beeku fuudhudhaan haadha manaa godhate. Pirofeesar Mohaammad ijoollee dhiiraa lama qaba.
Pirofeesar Mahaammad, Ameerikaa keessatti yuunivarsiitii addaa addaa keessatti barsiisaa ture. Jalqaba Atilaantaa Yuunivarsiitii, Moorhaawus koolleejjii keessatti waggaa sadi'iif barsiisaa ture. Itti aansuun Niwuu Yoorki kan jiru Haanter Koolleejjii keessattis akkasuma waggaa sadi'i barsiise. Bara 1992 eegalee hanga ammaatti, Atilaantaa kan jiru Ji'oorjiyaa Isteet Yuunivarsiitii keessatti barsiisaa jira.
Baakkoo

Magaalaan Baakkoo Godina shawaa lixaa(shawa dhihaa)tti daandii magaalaa Finfinneef Naqamtee wal qunnamsiisu irratti argamti.Magaala guddoo Aanaa Baakkoo tibbee yoo taatu magaalonni kanneen akka Shobokaaf Tibbees aanaa kana keessatti argamu. yeroo weerara Xaaliyaanii magaalaan Baakkoo mana barnootaafi kiliinika fayyaa misiyoonota Siwidiniin bara 1948 dhaabbate qabdi. bara 1967tti immoo tajaajila bilbilaa kan argatteefii bara 1961tti manni barnootaa qaroo dhabeeyyii Finfinneetii gara magaalaa kanaatti akka dabarfame seenaan magaalittii ni mul'isa. giddugalli qorannoo qonnaa baakkoo bara 1968tti dhaabatee. akka odeeffannoo Ajeensii staatiksii gidddu galeessaa 2005tti(A.L.A),Baakko baay'ina uummataa 18,641 kan qabduufi isaan keessaa 9,370 dhiira yeroo ta'an 9,271 dubara/ttoota.
Bara 1928 ALI akka hundoofte ni himama.
Ballina Biyyotta

Ballini kuni lafa hundaa walitti qabuun akkasumas bishaani of keessa qaban hundaa walitti ida'uun kan argame dha. Biyyoni baay'een bishaan biyyan ala jiru kan akka Antartica keenya jedhani dubbatanille, akka kan isaanii ta'etti hin ida'amufi.
'Hubachiisa
Ermias Sahle Selassie

Prince Ermias Sahle-Selassie Haile-Selassie (born 14 June 1960) is the only son of Prince Sahle Selassie of Ethiopia and Princess Mahisente Habte Mariam. He is the grandson of Emperor Haile Selassie of Ethiopia, and furthermore of Dejazmach Habte Mariam Gebre-Igziabiher, also known as Kumsa Moroda (Oromo: Kumsaa Morodaa) who was the third and last Moti, or ruler, of the Welega kingdom also referred as the Leqa Neqamte state. Currently, Prince Ermias is President of the Crown Council of Ethiopia.
Prince Ermias was educated in Ethiopia, Great Britain, and the United States. In England, he received his education at Old Ride Preparatory School, and then at Haileybury College. He obtained a BA degree in social studies, with an emphasis in economics, from the University of California, in Santa Barbara. He continued his education at the Fletcher School of Law and Diplomacy between 1983 and 1985.
Prince Ermias is fluent in Amharic, English and German.
Prince Ermias was first married on 9 June 1989 to Woizero Gelila Fesseha, daughter of Afe-Negus Fesseha Gabre-Selassie, a former Lord Chief Justice of Ethiopia, and by her is the father of twin sons:
Prince Ermias and his first wife later divorced in July 2004. On 25 February 2011, Prince Ermias married Woizero Saba Kebede. The Prince and his wife live in the Washington metropolitan area.
Prince Ermias currently serves as the President of the Crown Council of Ethiopia in exile. The Crown Council has pursued a mission devoted to promoting a cultural and humanitarian role. Prince Ermias is also patron of the Haile Selassie Fund for Children in Need which continues to sponsor student scholarships, and the St. George of Lalibela Foundation.
On 16 September 2010, Prince Ermias delivered remarks at a briefing entitled "Traditional Leadership in the Modern World: Humanitarianism, Culture and the Diaspora" in the Rayburn House Office Building in Washington, D.C. This briefing was conducted by Representative Diane Watson, who was a member of the House Foreign Affairs Committee, and whose congressional district in Los Angeles includes Little Ethiopia. Empanelled with visiting royalty from Cameroon and the Kingdom of Swaziland (Princess Phindiwe Sangweni), Prince Ermias described the cultural leadership exercised by deposed and exiled royalty among members of ethnic communities living in either ancestral lands or diaspora in the United States and the United Kingdom.
As President of the Crown Council of Ethiopia since 1993 Prince Ermias is Grand Master of the following Orders belonging to the House of Solomon:
Prince Ermias is also Grand Master of two further dynastic orders which were established 18 years after the fall of the Ethiopian Empire. The Order of Haile Selassie I was founded in 1992 to commemorate the Emperor's 100th birthday. The Order of the Ethiopian Lion was established in 1994 to mark the 100th anniversary of the Battle of Adwa.
Line of succession to the Ethiopian Throne
Prince Makonnen

Prince Makonnen Haile Selassie, Duke of Harar (baptismal name: Araya Yohannes; 16 October 1924 – 13 May 1957) was the second son, and second-youngest child, of Emperor Haile Selassie of Ethiopia and Empress Menen Asfaw. He was made Mesfin (or Duke) of Harar upon the coronation of his parents in 1930.
Prince Makonnen was married to Sara Gizaw, who also became a Princess and the Duchess of Harar. Together they had six sons, all of whom are entitled to the style of Imperial Highness:
In addition, Prince Makonnen also had a natural daughter, Woizero Meheret Makonnen, born before 1945.
In 1974, with the overthrow of the Ethiopian monarchy, the widowed Duchess of Harar and her sons were all placed under detention, with the exception of Prince Taffari who was abroad at school and Prince David Makonnen who was attending advanced military training in the United States. After a long and harsh imprisonment, Princess Sara was released by the Derg regime along with the other female members of the Imperial family in 1989. A year later, her sons were also released from their imprisonment. Days before their release, Prince Dawit Makonnen died in Switzerland.
After the fall of the Derg regime, Princess Sara and her sons were allowed to travel abroad. And after a number of years living in London, they returned to live in Addis Ababa. The Duchess of Harar was prominent at the Imperial funerals held for her brother-in-law, the Crown Prince Asfaw Wossen (also known as Emperor-in-Exile Amha Selassie I), the Emperor Haile Selassie I, and the funeral for Princess Tenagnework. She died in 2019.
It was widely believed that Emperor Haile Selassie favoured the Duke of Harar over all his other children, and it was even rumoured that the Emperor even considered naming Makonnen as his heir, instead of his liberal elder son, Crown Prince Asfaw Wossen. However, Prince Makonnen died in a car crash in 1957 on his way to the resort town of Nazreth from Debre Zeyit, east of Addis Ababa. He was buried in the crypt of Holy Trinity Cathedral in Addis Ababa. Some believe the car crash was an assassination plot by the Prince's political enemies. He was 32 years old at the time of his death.
List of titles and honours of Haile Selassie

In his 58 years of leadership (1916–1974) in the Ethiopian Empire, first as Regent and then Emperor, Haile Selassie accumulated numerous honours and decorations both domestically and abroad. As a result of his numerous foreign visits, he was one of the most decorated personages in human history. During his lifetime, he was recognized by the Guinness Book of World Records as having been awarded the most decorations of any person.
Haile Selassie held the following ranks:
Габровски зоопарк

Габровският зоопарк е една от атракциите на Габрово. Разположен е в кв. Петкова нива, в близост до Народната астрономическа обсерватория и планетариум.
Зоопаркът е създаден през 1973 г. Разположен е върху 5,61 дка площ, от които 4,41 дка са активно използвани. В него се отглеждат около 120 животни, от които 40 вида птици. Сред най-атрактивните му обитатели са щраусите и безопашатите котки. Сред екземплярите могат да се видят са кози-джуджета, пауни, зеленоглава патица, златен фазан, мандрил.
От юли 2019 г е преустановен достъпът на посетители, заради липсата на лиценз.
Кюстендилски зоопарк

42.275038, 22.693364
Кюстендилският зоопарк е една от атракциите на Кюстендил. Разположен е в живописна местност, сред букови и борови дървета в лесопарк „Хисарлъка“, южно от Кюстендил. Понастоящем в кюстендилската зоологическа градина се отглеждат голям брой животни (предвид малката и площ и мащаби), повечето от които са характерни за българските земи.
През летния сезон зоопаркът е отворен за посетители от 9:00 до 19:00 ч., а през зимния – от 9:00 до 17:00 часа. Негов директор е Петър Велков.
Зоопаркът в град Кюстендил е създаден през 1962 г., първоначално като зоокът в местността „Доктор Джанкин“ по инициатива на градския лесовъд Иван Сърбински. През 1966 г. с решение на ИК на ГНС – Кюстендил зоопарка е преместен на терена източно от местността „Чешмето“, където се намира. Изградени са 15 клетки за тревопасни животни, хищници и птици и малка природонаучна сбирка. Проектант на зоопарка е инж. Гриша Владимиров. В течение на десетилетия зоопаркът е любимо място за разходка, почивка и отдих на кюстендилци и гостите на града. В непосредствена близост до зоопарка е разположена и късноантичната и средновековна крепост Хисарлъка.
През последните години зоопарка се стопанисва от Балканския природозащитен съюз, а от средата на 2009 г. – от Община Кюстендил. В зоопарка има повече от 50 животни.
Зоопарк

Зоопарк или зоологическа градина е място, където представители на диви животински видове са държани в плен и могат да бъдат наблюдавани от посетители. Названието идва от гръцката дума „зоо“ (Ζωο), означаваща „животно“.
В днешно време сериозните зоологически градини имат цели и отвъд чистото предоставяне на атракция и забавление за публиката. Те развиват образователни и изследователски проекти, както и програми, свързани със запазване на разнообразието на живота на Земята, като например размножаване на застрашени от изчезване видове.
В много зоопаркове са обособени т.нар. контактни зони, където всички желаещи могат да видят отблизо, да докоснат и дори да хранят животни, които не са опасни за хората. Най-честите представители на фауната в контактните зони са малки птици, козички, зайчета, мини прасета и др. Освен по-близък досег до природата, целта е и образоване на посетителите, тъй като много често в желанието си да привлекат вниманието на животните, им предлагат неподходяща или вредна храна.
Предшественик на зоологическата градина е менажерията, съществуваща още от Средновековието. Първата зоологическа градина, която има научни и образователни цели и е отворена за публични посещения е Ménagerie du Jardin des Plantes в Париж, създадена през 1794 година.
Зоопаркове има в много от големите градове по света и в зависимост от размера и качеството си някои от тях са значими туристически атракции. Въпреки това значителна част оперират на загуба и разчитат на публично финансиране, дарения и други приходи, различни от таксите, събирани от посетители. Например Зоопарк София има програма за „осиновяване“, чрез която частни лица или институции могат да поемат издръжката на дадено животно, получавайки в замяна възможност да се рекламират на неговата територия.
Ловешки зоопарк

Ловешкият зоопарк е зоологическа градина в град Ловеч, в която се отглеждат животни характерни за българските земи, както и от други континенти.
Създаден през 1960-те години на XX век. Разположен е в североизточната част на Парка „Стратеш“. Общата му площ е 110 da. Разположен е сред естествена гора и добре поддържана тревна площ с алеи и детска площадка. Достъпът до него е пешеходен и по асфалтов път. Посетителите могат да се ориентират с указателни табели. Открит е на 27 май 1964 г.
Отглеждат се около 400 животни от около 70 вида. Сред тях са представители на видове характерни за България, както и за различни континенти. В зоопарка може да бъдат наблюдавани сибирски тигри, лъв, едногърба камила, двугърба камила, зубър, кон на Пржевалски, алпаки, дългоносо мече, енот, петнист елен (сика), благороден елен, елен лопатар, европейски муфлон, кафява мечка, няколко вида маймуни, папагали и различни видове птици.
Известна част от животните са спасени от различни организации. Същите са получили необратими контузии, които не позволяват повторното им връщане в природата на България.
Зоопаркът е предпочитано място за посещение от ловешките граждани и гостите на града. Има пряка пешеходна връзка с Алея на българо-руската дружба, Белия паметник, Черния паметник, Паметникът на Васил Левски, Музей Васил Левски и Архитектурно-исторически резерват „Вароша“.
Джурасик парк (филм)

„Джурасик парк“ (на английски: Jurassic Park) е американски научнофантастичен приключенски филм, от 1993 г. режисиран от Стивън Спилбърг и базиран на романа със същото име от Майкъл Крайтън. В главните роли участват Сам Нийл, Лора Дърн, Джеф Голдблум и Ричард Атънбъро. В нормален превод името на български означава Юрски зоопарк - тоест зоопарк от втория период от ерата на динозаврите (мезозойската ера).
По-голямата част от действието се развива на Исла Нублар, остров край Коста Рика, където ексцентричен милиардер и група генетични учени са създали увеселителен парк с клонирани динозаври.
Още преди книгата на Крайтън да бъде публикувана, големите хуливудски студиа започват да наддават за филмовите права. Спилбърг, с помощта на Юнивърсъл Студиос, ги придобива преди публикуването на романа през 1990, а Крайтън е нает за допълнителни 500 хиляди долара да адаптира книгата си за екрана. Дейвид Коъп написва крайната редакция, която премахва много от предисторията и насилието, и прави много промени на персонажите.
Джурасик Парк е считан за крайъгълен камък в използването на компютърно генерирани образи и получил много позитивни оценки от критиците. Филмът спечелил повече от 914 милиона долара, което го превърнало в най-успешния филм за времето си, надминат четири години по-късно от Титаник.
Поредицата „Джурасик парк“ включва 7 филма:
Аквариум

Аква́риумът e съд, предназначен за отглеждане на риби. Той е пълен с вода, има поне една прозрачна стена и е направен от стъкло (по-рядко пластмаса).
Първият обществен аквариум в света е бил изграден в зоопарка на Лондон през 1853 г. Хората харесали възможността да наблюдават и изучават поведението на рибите и примерът бил последван и в Ню Йорк, Бостън, Париж и Берлин. През 1896 г. е направено такова място за забаление и в Русия. Днес във всяка страна има по един или по няколко такива атракциона.
В аквариума могат да се отглеждат практически всякакви същества, които в природата живеят във вода: морски и пресноводни риби, растения, ракообразни, мекотели, земноводни, влечуги и корали.
За поддържане на биологическо равновесие в аквариума се използват различни приспособления: аератори, механически и биологически филтри, терморегулатори и много други.
Хелабрун (зоопарк)

48.097222, 11.554167
Зоопаркът „Хелабрун“ (на немски: Tierpark Hellabrunn) е зоопаркът в баварската столица Мюнхен. Разположен е на 36 хектара в южния край на града на десния бряг на река Изар. Голям дял от пространствата за животните са заградени с ровове, а не с ограждения. Зоопаркът е първият в света, в който животните са организирани не по биологичен вид, а на географски принцип според техния ареал.
През 2013 година зоопаркът е класиран като 4-тия най-добър в Европа (което е покачване спрямо 12-о място). Фокусът му е в опазването и размножаването в плен на редки видове като мандрила и сребристия гибон. Успешно размножени в зоопарка са и видове като горили, жирафи, слонове, планински бизони и арктически лисици. Зоопаркът е един от много малкото, които позволяват на посетителите да влизат с домашните си кучета.
Зоопаркът „Хелабрун“ е член както на Европейската, така и на Световната асоциация на зоопарковете и аквариумите и участва в Европейската програма за застрашените видове.
На 25 февруари 1905 година е създадено Обществото за зоологическа градина в Мюнхен (Verein Zoologischer Garten München e.V.) и за място на градината е избрана областта Хелабрун. Проектът е на архитект Емануел фон Зайдъл. Зоопаркът е открит за посещения на 1 август 1911 година.
През 1922 година поради инфлацията в Германия зоопаркът е затворен и отново отваря врати на 23 май 1928. По време на Втората световна война претърпява значителни щети от бомбардировките на Обединените сили над Мюнхен, но отново успява да отвори през май 1945. През 1970 година е изготвен отдавна необходимият план за реновиране на парка.
Понастоящем колекцията на „Хелабрун“ е една от най-богатите и разнообразни в Европа. През 2012 година зоопаркът е бил дом на 19 183 животни от 757 биологични вида. През същата година е бил посетен от над 1.8 милиона посетители.
Зоопарк Сан Диего

32.735697, -117.151572
Зоопарк Сан Диего се намира в Балбоа парк, Сан Диего, Калифорния и е един от най-големите в света с над 4000 различни животни. Той също така е един от малкото зоопаркове в света, който отглежда голямата панда. Намира се на площ от 43 km. В парка има не само животни, но и няколко редки и интересни растителни видове. Паркът предлага разходки с въздушен лифт, както и с автобуси на два етажа, които покриват 75% от територията и развеждат посетителите из парка.
Зоологическата градина в Сан Диего е основана през 1922 година. До 1960 г. деца под 16 години се приемат безплатно. Зоопаркът разполага освен с голямата панда и с жирафи, слонове, коали, хипопотами, носорози, тигри, бели мечки, фламинго и разнообразни маймуни. Единствената в света коала албинос в зоопарк е родена в зоопарка в Сан Диего. Обложката на албума Pet Sounds на Бийч Бойс от 1966 година, както и други фотографии, са направени в зоологическата градина.
Кастор и Полукс (слонове)

Кастор и Полукс (слонове) са два азиатски слона, намиращи се в зоопарка в Париж. Те са убити и изядени, наред с редица други животни в зоопарка в края на 1870 г. по време на Обсадата на Париж в хода на Френско-пруската война. Вероятно тези два слона са били братя и по време на посещенията си в зоопарка посетителите извършват разходки с тях около парка. Поради липсата на храна в Париж, собствениците на зоопарка продават слоновете на търг за месо.
Калининградски зоопарк

Калининградски зоопарк (на руски: Калининградский зоопарк) e сред най-големите и стари зоопаркове в Русия.
Зоопаркът в Калининград е открит през 1896 година. В неговата колекция, която заема площ от 16,5 хектара, са представени 315 видове животни, числеността на живите експонати съставлява 2264 особи (по данни за състоянието през 2005).
Калининградският зоопарк едновременно е и ботаническа градина. Забележителността на парка са не толкова животните, колкото редките растения (например Гинко).
В зоопарка може да се види и скулптори на животни: бронзова статуя на лос, каменна статуя на орангутан и други. Входа на зоопарка е украсен с група скулптурни портрети на разни животни. На територията на зоопарка се намират и няколко довоенни здания и фонтан.
Понастоящем в Калининградския зоопарк се гледат 2264 животни от вида, отсред тях:
54 вида животни са включени в Международната червена книга, от тях:
Морски слонове

Морските слонове (Mirounga) са род морски бозайници, представени от два вида – Южен (M. leonina) и Северен морски слон (M. angustirostris). Морските слонове са най-едрите перконоги бозайници и най-едрите хищници след косатката .
Северният морски слон е рядък вид, който живее в Тихия океан, в крайбрежните води на САЩ, Канада и Мексико. Популацията на южния морски слон е по-голяма. Той е разпространен по крайбрежието на субантарктическите острови - най-вече край остров Южна Джорджия, а така също и край остров Макуори, полуостров Валдес, остров Хърд и архипелага Кергелен. На север южният морски слон достига до остров Тасмания и до южните брегове на Нова Зеландия и Южна Африка.
На върха на носа си мъжките морски слонове имат своеобразна кожена торба, която при възбуда се раздува и може да надхвърли два пъти нормалния си размер. Тази торба, напомняща слонски хобот и размерите на тези тюлени са причината да бъдат наричани морски слонове.
Козината на морските слонове е сравнително къса, под кожата им се натрупва дебел слой мазнина. Както и при останалите тюлени, задните крайници на морските слонове не могат да се подвиват напред и служат само за плуване, но не и за придвижване по сушата.
Морският слон прекарва 80% от времето си в океаните. Той е полигамно животно. Мъжките често се впускат в ожесточени битки за територии и женски. Заплашителните звуци, които издават с муцуните си, могат да бъдат чути от километри.
Южен морски слон

Южният или антарктически морски слон (Mirounga leonina) е един от двата вида морски слонове, които са най-едрите представители на перконогите бозайници.
Южният морски слон е най-големият представител на тюлените. При него се наблюдава ясно изразен полов диморфизъм по отношение на теглото и размерите. Докато женските тежат около 680 кг и са дълги до 3 метра, теглото на мъжките е около 3600 кг, а дължината им често надхвърля 6 метра.
Южният морски слон се среща предмно по крайбрежието на субантарктическите острови. Най-голяма е популацията му на остров Южна Джорджия, следвана от тази на остров Макуори, полуостров Валдес, остров Хърд и архипелага Кергелен. На север южните морски слонове достигат до остров Тасмания и рядко до южните брегове на Нова Зеландия и Южна Африка. В тези ширини те се срещат по време антарктическата зима, когато мигрират в по-топли води.
Основна храна на южния морски слон са главоногите мекотели, по-рядко риби. Както повечето тюлени, той поглъща храната си цяла, тъй като зъбите му не са пригодени за дъвчене.
Морският слон е полигамно животно. Мъжките често се впускат в ожесточени битки за територии и женски тюлени. Заплашителните звуци, които издават с муцуните си, могат да бъдат чути от километри.
Ранго (слон)

Ранго е слоница, съветска киноактриса, участвала в повече от 30 филма. Наричана е „Заслуженная слониха России“.
Ранго е отгледана и дресирана от известните руски менажери от династията Корнилови. Взима участие в над 30 ленти, между които са Старик Хоттабыч и Приключения желтого чемоданчика.
Посред пукотевицата на снимачните площадки Ранго не проявява безпокойство, а само потупва с големите си уши.
Слон (крепост)

Слон (на румънски: Slon) – е средновековната българска крепост при днешното едноименно село с 2461 жители (2002) в окръг Прахово в Румъния, част от община Черашу (на румънски: Cerașu). В близост на 15 км северно от нея до бившия митнически пункт Табла Буции (Tabla Buţii) е военният мемориал-гробище на загиналите в битките през август 1916 войни от всички армии. Тук също има крепост Табла Буции (cetate de Tabla Buţii), но тя е по-късна – от 14 век.
Намира в южните склонове на Карпатите на разстояние 102 Km северно от Букурещ, 46 километра северно от Плоещ, на 47 км югоизточно от Брашов, на Татарския проход (на румънски: Pasul Tătarilor, Tabla Buții) в Карпатите свързващ Балканите с Централна Еевропа по т.нар. „Път на солта“. Оттук започва неголямата река Дражна (Drajna).
Името на старата българска крепост наричана днес Слон идва от „Заслон“. Тя съществува няколко столетия от ІХ в. и през ХІІІ в. и охранява пътя от Влашко към Трансилвания, включително и в посока на река Сирет и Молдова. Крепостта е изследвана от Мария Комша (Maria Comşа). Открит е квадров градеж от плисковско-преславски тип аналогичен на Плиска, Преслав, Дръстър, Пъкуюл луи Соаре – Дервент, Молдовенещ. Крепостта е построена в ІХ в., за да пази прохода и пътя, свързващ българските владения в Трансилвания и Потисието със столиците Плиска и Преслав. В крепостта е имало представителна сграда от типа на владетелските резиденции. Стратиграфията показва няколко строителни периода. Постройките са били разрушавани, издигани отново на същото място. Това е свидетелство за дълговременното съществуване на този укрепен център (ІХ-ХІІІ в.). Може да се приеме, че в него по това време е резидирал местен управител, а след падането на България под византийско господство в началото на ХІ в. и самостоятелен феодал до възстановяването на държавмната независимост от Петър и Асен. Топонимията тук в голямата е от български произход, срещат се имена като Предел (Predel), Граничен връх („Върхът на края“ – Vârful Craiului), Сланик, Горнец и др. считани за конкретни езикови следи в топонимията независимо от същественото присъствие на български думи в румънския език.
Георги Божилов

Георги Йорданов Божилов, известен и с прякора си Слона, е български художник живописец.
Роден е на 13 юни 1935 г. в Пловдив. През 1959 г. завършва ВИИИ „Н. Павлович“ специалност декоративно-монументална живопис в класа на проф. Георги Богданов. През същата година участва в Първото международно биенале на младите художници, проведено в Париж. От 1960 г. участва в общи художествени изложби на СБХ. Приживе прави над 25 самостоятелни изложби в България и чужбина: в СССР, Турция, Полша.
Заедно с Енчо Пиронков, Димитър Киров, Йоан Левиев, Колю Витковски, Христо Стефанов и Бояджана, Слона е един от художниците от така наречената „Пловдивска школа от 1960-те“.
Основните му работи са в областта на кавалетната живопис, жанровете портрет, пейзаж и фигурална композиция. Създава и някои монументални приложни творби за институции в родния си град – стенопис в Народната библиотека „Иван Вазов“ (архитект Мария Милева), мозайка в Централната поща, сграфито при Художествената галерия в Стария Пловдив, калкани.
Носител е на награда на СБХ през 1964 г. и на званието „заслужил художник“ през 1979 г. През 1980 г. издателство „Български художник“ публикува книга на изкуствоведката Аксиния Джурова, посветена на творчеството на Слона.
На 30 май 2001 г., на 65-годишна възраст, Божилов загива в автомобилна катастрофа на път от Бургас за Царево, където е трябвало да присъства на откриването на своя изложба.
На Георги Божилов е наречена улица в квартал „Манастирски ливади“ в София (Карта).
Къща музей „Георги Божилов – Слона“

Къщата музей „Георги Божилов – Слона“ е частен музей и артцентър на фондация „Георги Божилов – Слона“, основана в памет на българския художник Георги Божилов.
Проектът за къща музей е по идея на фондация „Георги Божилов – Слона“, учредена през 2002 г., около една година след като пловдивският художник умира. Целта е домът му да се превърне в модерен артцентър, където наред с изкуството му и личните му вещи ще гостуват и експозиции на съвременни автори. Идеята е артцентърът да помага за каузата „Пловдив – Културна столица на Европа 2019“.
За реализацията на идеята обединяват усилия няколко съвременни художници и творци, като участват в благотворителен търг със свои творби. Част от авторите са Андрей Даниел, Ицко Мазнев, Йохан Артинян, Кольо Карамфилов, Милко Божков, Станимир Видев, Стоян Цанев, Янко Ненов, Лина Маджарова. Средствата от търга отиват във фондация „Георги Божилов – Слона“ за възстановяване на ателието на Георги Божилов.
В непосредствена близост до къщата музей „Георги Божилов – Слона“ се намират къща музей „Златьо Бояджиев“, Етнографския музей, както и много други културно-исторически обекти.
Динотерии

Динотериите, още динотериуми или дейнотериуми (Deinotherium), са изчезнал род гигантски бозайници, родствени на съвременните слонове. Живеели са през късния миоцен и ранният плейстоцен. В България, край село Езерово, Първомайско, през 1965 г. от палеонтолога Димитър Ковачев е открит добре запазен скелет, който е реставриран и изложен на входа на Музея по палеонтология и исторична геология на Софийския университет „Свети Климент Охридски“.
Обитавали са равнините и платата на Европа, Азия и Африка.
Динотериите са единствените известни представители на семейство динотериеви (Deinotheriidae). Видът е родствен както на съвременните слонове, така и на изчезналите мастодонти, каквито са например мамутите. Основната разлика между тези дейнотериумите и останалите животни от разред хоботни се крие в бивниците на дейнотериума. За разлика от тези на днешните слонове, зъбите на дейнотериума са разположени на долната му челюст и са насочени вертикално надолу. Другата съществена разлика са размерите на тези животни. Дейнотериумите са доста по-едри от слоновете и мамутите. Известно е за съществуването на 4 вида дейнотериуми, от които 2 са живеели в Африка, а останалите 2 – в Европа и Азия. Най-едър по размери е бил африканският дейнотериум, който е бил дълъг 7 m, висок около 4,5 m и с тегло 14 000 кг. Европейският вид е бил най-дребен и размерите му са били приблизително колкото на днешните индийски слонове, т.е. те са били 2 пъти по-дребни от африканските си събратя.
Динотериите са произлезли от продейнотериума, животно, което е било малко по-дребно от дейнотериума и е живяло преди 18 – 10 милиона години в Африка. Фосили от този предшественик на дейнотериумите са намерени в Уганда.
Докато ме потърсиш отново

Докато ме потърсиш отново е български телевизионен игрален филм (любовна драма, новела, късометражен) по новелата „Червените слонове“ на Дончо Цончев от 1971 година по сценарий Милко Милков. Режисьор е Орфей Цоков, а оператори са Алеко Драганов и Йордан Йорданов. Музикалното оформление е на Димитър Герджиков, а художник на филма е Ани Богданова. .
Отдих и култура (парк в Пловдив)

Отдих и култура е един от основните обществени паркове в град Пловдив. Едно от любимите места за спорт и разходка на пловдивчани.
Парк „Отдих и култура“ се намира в район „Западен“, южно и западно от Гребната база.
Корекциите на коритото на река Марица са довели до унищожаването на много острови на територията на град Пловдив – един от тях е островът известен като „Царския остров“. През 1892 г. жителите на село Мечкюр са поискали размяна на острова срещу 500 дка мера, за паша за техния добитък. Малко след това българският княз Фердинанд закупува острова и така островът започва да се нарича „Княжески остров“. Островът е бил поддържан от работниците в близкия държавен разсадник. През 1922 г. цар Борис III решил да продаде имота на село Мечкюр. Продажбата става през пролетта на 1924 г. за сума далеч по-малка от действителната му стойност.
През 1936 г. източната част на Царския остров със закон се превръща в парк за отдих на пловдивчани. Пловдивският кмет Божидар Здравков поискал също към парка да се присъедини младата дъбова гора към държавния разсадник. Първите проекти за уреждането на бъдещия парк били изготвени още същата година. Още тогава кметът имал идея там да има голямо езеро, басейни, зоологическа градина и стадион.
През 1937 г. там е открит Ловният парк. Седем години по-късно техническата служба при общината се заела да изготвя нов проект. След 1944 г. островът е наречен „Острова на свободата". През 1947 г. Пловдивския градски общински съвет взема решение на острова да се създаде народен парк. Десет години по-късно вече се говори за Народен парк „Отдих и култура“. Същинското строителство на парк започнало през пролетта на 1960 г. Тогава били оформени подстъпите към парка. До него трябвало да води голяма алея с воден канал, който през зимата да се използва за ледена пързалка. По това време паркът и лонгозна гора до него са на площ от 2800 дка.
Грандиозен проект започва през 1964 г. към парка е включен и теренът на някогашния държавен разсадник. Започват да се засаждат екзотични растения от различни континенти, които били по-късно изкоренени при изграждането на розариум. През 1970-те са се предвиждали изграждането на летен театър, тракийско селище, старобългарска крепост, виенско колело, делфинариум, лятна читалня, лятна дискотека и др.
До 1970-те като част от парка, западно от Гребния канал, съществува лонгозна гора. С корекцията на коритото на реката, появата на вредни плесени и безхаберието на общината, гората изсъхва.
На територията на парка и до него се намират
Българско училище „Ян Бибиян“ (Мюнстер)

Българското училище „Ян Бибиян“ (на немски: Bulgarische Schule „Jan Bibian“) е училище на българската общност в град Мюнстер, провинция Северен Рейн-Вестфалия, Германия. Създадено е през 2011 г. Директор на училището от неговото създаване е Румяна Георгиев.
Училището е основано от Румяна и Улф Георгиев през 2011 г. като частна родителска инициатива с цел систематично и последователно обучение на децата по български език, литература, история и география на България. От 2016 г. е включено в официалния списък на българските неделни училища в чужбина, работещи и получаващи подпомагане по постановление на Министерския съвет на България.
През учебната 2023 / 2024 г. в училището се обучават 146 деца и ученици разпределени в детска градина, предучилищна група, от първи до десети клас, и клас за подготовка за изпит по български език по европейската сертификация В1, B2 и C1.
Към училището има детска фолклорна танцова група и детски хор, с които училището се представя на редица регионални събития в Мюнстер и района. Отбелязват се големи училищни тържества Коледа и Нова година, Мартенско тържество (баба Марта, 3-ти март, 8-ми март) и под формата на зелени игри 24 май. Организират се посещения на български филми, паркове, зоологически градини както и двуезични четения в Градската библиотека на град Мюнстер (Детски отдел).
Към училището е открита и се поддържа библиотека, която разполага с приказки от цял свят, поезия за деца, известни и обичани романи и разкази.
Билет

Билетът е документ за еднократен достъп до представление (в театър, киносалон и пр.), посещение на увеселителен парк, зоологическа градина, музей, концерт или друга атракция, както и превозен документ за еднократно пътуване с превозно средство (самолет, автобус, влак).
Билетите се издават на билетни каси. Най-често материалът, от който се правят, е хартия, но понякога се използва и пластмаса. Някои билети съдържат баркод или магнитна лента, за да съхраняват информация. На събития със скъп вход нерядко се използват фалшифицирани билети. За да се предотврати това, билетите на такива събития са снабдени с холограмни знаци.
Mishmi takin

The Mishmi takin (Budorcas taxicolor taxicolor) is an endangered goat-antelope native to India, Myanmar and the People's Republic of China. It is a subspecies of takin.
The Mishmi takin lives in Northeast India and eats bamboo and willow shoots. It has an oily coat to protect it from the fog.
Several zoos and wildlife parks keep Mishmi takins in captivity, notably Kolmården Wildlife Park (Sweden), Beijing Zoo (China), Skærup Zoo (Denmark), Dibang Wildlife Sanctuary (Arunachal Pradesh, India), Padmaja Naidu Himalayan Zoological Park (Darjeeling, India), Tierpark Berlin (Germany), Rostov Zoo (Russia), Wrocław Zoo (Poland), Sofia Zoo (Bulgaria), Tallinn Zoo (Estonia), Helsinki Zoo (Finland), Port Lympne Wild Animal Park and Paignton Zoo (England), Highland Wildlife Park (Scotland), Nyíregyháza Zoo (Hungary), and Taman Safari (Indonesia).
Pavel Patev

Pavel Atanasov Patev (1889-22 March 1950) was a Bulgarian zoologist known for his work in ornithology and his role as the director of the Sofia Zoo. He wrote a major monograph on the Birds of Bulgaria (1950).
Patev was born in Plovdiv, Bulgaria. Patev served as director of the Sofia Zoo from 1934 till the end of his life. The fossil crossbill Loxia patevi was named after him by Zlatozar Boev.
Sofia Land

Sofia Land (София Ленд) was an amusement park in Sofia, the capital of Bulgaria. It was the first true amusement park in the country, as well as one of the largest in Southeastern Europe, and was situated on an area of 35,000 square metres (380,000 sq ft) in a park close to Sofia Zoo. Construction of the main building began in July 2001 and the park was opened on 21 September 2002.
Sofia Land featured 4 extreme, 8 children's and 11 all-age rides and attractions, a number of bars, restaurants, coffeehouses, clubs, a bowling alley under the park itself, and a gaming station with PlayStation 2 and other games below. There were also many shops and several cinema halls situated in the park's main building, which resembled a castle.
In September 2006, plans to change the owner and close the park were announced. The park was officially closed down on October 16 of the same year.
Boyadzhiev Point

Boyadzhiev Point (Bulgarian: Бояджиев нос, romanized: Boyadzhiev nos, IPA: [bojɐ'dʒiɛf 'nɔs]) is the rocky northeast entrance point to Gurkovska Cove on the east coast of Elephant Island in the South Shetland Islands, Antarctica. The area was visited by early 19th century sealers.
The feature is named after Lieut. Gen. Kliment Boyadzhiev (1861-1933), an accomplished military commander and one of the founders of Bulgarian topography, author of an early relief map of Bulgaria.
Boyadzhiev Point is located at 61°07′14″S 54°39′16″W﻿ / ﻿61.12056°S 54.65444°W﻿ / -61.12056; -54.65444, which is 1.86 km south of Cape Valentine and 3.9 km northeast of Walker Point. British mapping of the area in 1822,1972 and 2009.
This article includes information from the Antarctic Place-names Commission of Bulgaria which is used with permission.
Biruni Island

Biruni Island (Bulgarian: остров Бируни, romanized: ostrov Biruni, IPA: [ˈɔstrov biˈruni]) is the rocky island off the north coast of Elephant Island in the South Shetland Islands, Antarctica 450 m long in southwest–northeast direction and 150 m wide, with a surface area of 3.59 ha. It is separated from Elephant Island by a passage narrowing to 70 m at points. The island was formed as a result of the retreat of Elephant Island's ice cap at the turn of the 21st century.
The feature is named after Abu Rayhan Biruni (973-1048), an Iranian scholar who proposed the use of triangulation to measure distances and position places; in association with other names in the area deriving from the early development or use of geodetic instruments and methods.
Biruni Island is centred at 61°06′32.5″S 54°59′04″W﻿ / ﻿61.109028°S 54.98444°W﻿ / -61.109028; -54.98444, which is 21.3 km east-southeast of Cape Yelcho, 880 m southwest of Saffar Island, 6.56 km west-southwest of Point Wild and 820 m west-northwest of Ronalds Point. British mapping of the area in 1822,1972 and 2009.
This article includes information from the Antarctic Place-names Commission of Bulgaria which is used with permission.