davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
2023 World Wrestling Championships

The 2023 World Wrestling Championships was held from 16 to 24 September 2023 in Belgrade, Serbia. Wrestlers get a chance to win 90 quotas for the 2024 Summer Olympics from the Belgrade Worlds. Any nation that participated in the 2023 continental championships was eligible to participate in the World Championships.
All times are (UTC+2:00)
United World Wrestling (UWW) authorized some Russian wrestlers to participate in the World Championships though they had participated in the pro-war rally and expressed their support for the Russo-Ukrainian war. The athletes in question included Abdulrashid Sadulaev, Zaurbek Sidakov, and Zaur Uguev. This decision contradicted the IOC's recommendations. UWW explained its decision to clear them for the World Championships by stating that their participation in certain events was not of their own will and their support for the war and the policy of their government could not be certainly concluded. In general, Individual Neutral Athletes won 2 gold, 2 silver and 2 bronze medals: athletes from Russia (Aues Gonibov, Abasgadzhi Magomedov, Shamil Mamedov, Zaurbek Sidakov and Akhmed Usmanov) won 2 gold, 1 silver and 2 bronze medals while athletes from Belarus (Vanesa Kaladzinskaya) – 1 silver medal.
941 wrestlers from 87 countries:
Mission to Rescue

Mission to Rescue is a 2021 Kenyan action film directed by Gilbert Lukalia. It was selected as the 2021 Kenyan entry for the Best International Feature Film at the 94th Academy Awards. The film is based on a true story based on the Al-Shabaab abduction of a French tourist in Kenya in 2011.
The film is based on a true story based on the Al-Shabaab abduction of a French tourist in the coastal town of Kenya in 2011.
Winnie Jemutai

Winnie Jemutai Boinett (born 4 October 2003, 4 June 2003, or 9 February 2002) is a Kenyan middle- and long-distance runner as well as a steeplechase runner. She was the bronze medallist in the 1500 m at the 2021 World U20 Championships, and in 2023 she returned to racing setting the #3 all-time mark in the outdoor 2000 metres steeplechase.
Jemutai began her career in the 1500 metres, racing that distance six times in 2021. For a brief period of time, Jemutai represented the Uganda People's Defence Force at the 5th and 7th 2021 Ugandan National Trials, finishing runner-up at the former event.
At the 2021 Kenyan World U20 trials, Jemutai finished 2nd in 4:17.55, qualifying her for the 2021 World Athletics U20 Championships. At the championships, she finished 2nd in her semi-final to advance behind Diribe Welteji. In the finals, Jemutai finished 3rd, winning her first international medal.
Jemutai did not return to racing until 2023. After debuting in the 3000 metres steeplechase in 9:45.11 to win the Kenyan Defence Forces Championships, she traveled to France and won the Meeting National de Strasbourg 1500 m in a personal best of 4:09.62. Making her track 5000 m debut, Jemutai finished 2nd at the 2023 ISTAF Berlin meeting in 14:56, behind only Letesenbet Gidey who just missed the 5000 m world record ahead. Five days later at the 2023 Memorial Van Damme, Jemutai improved her time to 14:39.05 to finish 4th. Just two days after her new personal best, Jemutai ran 5:52.92 at the Hanžeković Memorial 2000 metres steeplechase, a mark making her the #5 performer of all time in that event and the #3 performer outdoors. She finished her season in November by placing in two Spanish World Athletics Cross Country Tour meetings.
At one of the aforementioned cross country races, she provided a sample which ultimately tested positive for exogenous testosterone. She was originally given a four-year ban; however, this was reduced to three years after she admitted to the doping violation. Her period of ineligibility began on February 29, 2024 and she was disqualified from all of her results since November 12, 2023 (the date the sample was provided).
Jemutai is from Burnt Forest, Uasin Gishu County, Kenya. Her father is Micah Boinett, a former steeplechase runner who competed in the 1985 World Cross Country Championships and won the 1989 NJCAA Men's Division I Cross Country Championship representing the Blinn College Buccaneers.
Pack-year

A pack-year is a clinical quantification of cigarette smoking used to measure a person's exposure to tobacco. This is used to assess their risk of developing lung cancer or other pathologies related to tobacco use. However, it is difficult to rely on the assessment based on the pack-year due to the different nature of the packaging by different companies.
The pack-year is a unit for measuring the amount a person has smoked over a long period of time. It is calculated by multiplying the number of packs of cigarettes smoked per day by the number of years the person has smoked. For example, 1 pack-year is equal to smoking 20 cigarettes (1 pack) per day for 1 year, or 40 cigarettes per day for half a year, and so on.
One pack-year is the equivalent of 365 packs of cigarettes or 7,300 cigarettes, in a year as smoker.
Number of pack-years = (packs smoked per day) × (years as a smoker)
or
Number of pack-years = (number of cigarettes smoked per day/20) × number of years smoked. (1 pack has 20 cigarettes in some countries)
Note that despite the unit being called a "pack-year," the actual unit is simply a number of packs (as noted above).
For example: a person who has smoked 15 cigarettes a day for 40 years has a (15/20) x 40 = 30 pack-year smoking history.
One pack-year is smoking 20 cigarettes a day for one year. If someone has smoked 10 cigarettes a day for 6 years they would have a 3 pack-year history. Someone who has smoked 40 cigarettes (2 packs) daily for 20 years has a 40 pack-year history.
Quantification of pack-years smoked is important in clinical care, where degree of tobacco exposure is correlated to risk of disease such as lung cancer and heart disease.
Black Devil (cigarette)

Black Devil is a Dutch brand of cigarettes, currently owned and manufactured by Heupink & Bloemen.
Since March 2010, flavoured cigarettes can no longer be sold in France in a bid by the French government to combat youth smoking. Thus, the Finest Flavour chocolate variant became the Grey Flavour, and the filter is no longer sweet or flavoured with the taste of chocolate. The brand continues to sell flavoured cigarettes outside of France.
All varieties are presented in a rigid package with the word "Black Devil" appearing in the center of the pack. There is also a logo consisting of a red circle with a stylized, black and smiling little devil, holding a silver fork. The three types of packets (Finest Flavour, Special Flavour, Pink) differ substantially in color: the first one is black, the second is gray, and the third is pink. The cigarettes and filter also have the colour of the package they are assigned with: black cigarettes for the black vanilla pack, pink cigarettes for the pink normal pack, green cigarettes for the green menthol pack, and so on.
Black Devil cigarettes are sold in the following countries: Belgium, Mozambique, Germany, Switzerland, Sweden, Austria, Italy, Poland, Slovenia, Latvia, Russia, Spain, Israel, Myanmar, Taiwan, South Korea, Mongolia, Ukraine, and Japan. They were formerly sold in Portugal and Bulgaria.
Below are all the current brands of Black Devil cigarettes sold, with the levels of tar, nicotine and carbon monoxide included.
Bilis

Ikan bilis (Jawi: ايکن بيليس) merupakan ahli keluarga (Engraulidae) bagi ikan air masin kecil yang lazim. Ikan ikan genera Stolephorus dan Encrasicholina (bunga air) adalah biasa di Malaysia. Ikan bilis ialah ikan hijau yang kecil dengan pantulan biru berikutan jalur melintang pada badannya. Panjang maksimumnya ialah 23 cm. Muncungnya tumpul dengan gigi yang kecil dan tajam pada kedua-dua rahangnya. Mulutnya lebih besar daripada ikan herring. Makanan utama ikan bilis ialah plankton.
Di Malaysia, Indonesia, dan beberapa tempat di Singapura, ikan bilis digunakan untuk membuat pati ikan, sambal, atau digorang minyak banyak serta dihidangkan dengan nasi lemak. Ikan bilis biasanya digunakan dengan cara yang sama dengan udang kering dalam masakan Malaysia. Ikan bilis juga digunakan dalam penghasilan budu, melalui proses penapaian. Di Vietnam, ikan bilis adalah ramuan utama sos ikan- nước mắm- sos kebangsaan tidak rasmi Vietnam.
Bilis tembaga

Ikan Bilis atau nama saintifiknya Stolephorus commersonii merupakan ikan air masin.
Ia merupakan ikan yang penting secara komersial dan dijual di pasar-pasar sebagai makanan. Penangkapannya memerlukan lesen bagi memastikan ia tidak terancam oleh tangkapan melampau oleh nelayan komersial..
Jemput-jemput bilis

Jemput bilis atau juga dikenali sebagai cucur bilis, pada asasnya adalah merupakan gandum yang digoreng dalam minyak. Jemput bilis mendapat nama kerana bahan perisa tambahan yang dicampurkan bersama tepung gandum tersebut iaitu ikan bilis kering. Ia dikenali sebagai jemput kerana saiz kuihnya yang bersaiz sejemput tangan ketika diletakkan ke dalam minyak untuk digoreng. Kini adunannya disauk dengan menggunakan ukuran sudu.
Ikan pari bakar

Ikan pari bakar adalah sebuah hidangan yang khasnya dimasak di Malaysia, yang diperbuat dari ikan pari dibakar dengan kuah dalam daun pisang. Ia juga dapat dimakan air asam atau dengan cencaluk, yang merupakan kuah masin kecil diperbuat dari cili, bawang merah dan ikan bilis. Ikan Pari dimakan dengan nasi.
Google Terjemah

Google Terjemah ialah perkhidmatan penterjemahan mesin dibangunkan oleh Google untuk menterjemahkan teks, ucapan, imej, laman web, atau video masa nyata daripada satu bahasa kepada suatu bahasa lain yang dikehendaki. Perkhidmatan ini ditawarkan baik dalam bentuk antara muka laman web mahupun aplikasi mudah alih untuk sistem-sistem operasi Android dan iOS, dan API yang membantu pengatur cara membina sambungan pelayar dan aplikasi perisian. Terjemahan Google menyokong lebih daripada 100 bahasa pada pelbagai peringkat dan sehingga Mei 2013, berfungsi bagi lebih dari 200 juta orang setiap hari.
Ia dilancarkan pada April 2006 sebagai perkhidmatan penterjemahan mesin statistik, ia menggunakan transkrip Bangsa-bangsa Bersatu dan Parlimen Eropah untuk mengumpulkan data linguistik. Bukannya menterjemahkan bahasa secara langsung, ia mula-mula menterjemahkan teks kepada bahasa Inggeris dan kemudian kepada bahasa sasaran. Semasa terjemahan, ia mencari corak dalam berjuta-juta dokumen untuk membantu membuat keputusan terjemahan terbaik. Ketepatannya telah dikritik dan ditertawakan beberapa kali. Pada bulan November 2016, Google mengumumkan bahawa Terjemahan Google akan beralih kepada enjin terjemahan mesin neural - Google Neural Machine Translation (GNMT) - yang menterjemahkan "seluruh kalimat pada satu-satu masa, bukan sekadar perkataan dengan menggunakan konteks yang lebih luas untuk membantu memikirkan terjemahan yang paling relevan, yang kemudiannya disusun semula dan disesuaikan untuk menjadi lebih seperti pertuturan manusia dengan tatabahasa yang betul." Pada mulanya hanya dibolehkan untuk beberapa bahasa pada 2016, GNMT secara beransur-ansur digunakan untuk lebih banyak bahasa.
Google Terjemah mampu menterjemahkan pelbagai bentuk teks dan media, termasuk teks, ucapan, imej, tapak, atau video masa nyata, daripada satu bahasa kepada bahasa lain. Ia menyokong lebih daripada 100 bahasa pada pelbagai peringkat dan sehingga Mei 2013, berkhidmat bagi lebih daripada 200 juta orang setiap hari. Untuk sesetengah bahasa, Terjemahan Google boleh melafazkan teks yang diterjemahkan, menyerlahkan perkataan dan frasa yang bersesuaian dalam teks sumber dan sasaran, dan bertindak sebagai kamus ringkas untuk input perkataan tunggal. Jika "Kesan Bahasa" dipilih, teks dalam bahasa yang tidak diketahui dapat dikenal pasti secara automatik. Jika pengguna memasuki URL dalam teks sumber, Terjemahan Google akan menghasilkan hiperpautan ke laman web terjemahan mesin. Pengguna boleh menyimpan terjemahan dalam "buku frasa" untuk kegunaan kemudian. Bagi sesetengah bahasa, teks boleh dimasukkan melalui papan kekunci maya pada skrin, melalui pengecaman tulisan tangan, atau pengecaman pertuturan.
Google Terjemah tersedia di sesetengah pelayar web sebagai pelanjutan pilihan tambahan yang boleh dimuat turun yang boleh menjalankan enjin terjemahan. Pada bulan Februari 2010, Terjemahan Google disepadukan ke penyemak imbas Google Chrome secara lalai, untuk terjemahan laman web automatik pilihan.
Bahasa-bahasa berikut disokong oleh Google Terjemah.
Jocelyn Yow

Jocelyn Yow ialah seorang ahli politik Amerika Syarikat kelahiran Malaysia. Beliau merupakan Datuk Bandar Eastvale, California, telah memegang jawatan sejak 10 Disember 2020.
Yow dilahirkan kepada bapanya berwarganegara Malaysia yang berhijrah ke A.S. pada 1980-an untuk sambung belajar dan ibunya seorang pelarian warga Vietnam. Tidak lama selepas beliau dilahirkan, Yow kembali ke Malaysia di mana datuk sebelah bapanya menghidap kanser.
Beliau menghabiskan 10 tahun di Malaysia, membolehkan Yow mempelajari lebih mengenai asal-usul keluarganya, sejarah dan budaya Malaysia. Yow mendapat pendidikan di Sekolah Menengah Jenis Kebangsaan Keat Hwa, seterusnya menyambung pengajian tinggi di Kolej Norco dan Universiti California, Berkeley dan kini sedang mengikuti ijazah Sarjana di Harvard Extension.
Pada tahun 2018, Yow berkhidmat sebagai Ahli Majlis Bandar Eastvale, California, seterusnya pada 2019, menyandang jawatan sebagai datuk bandar sementara. Beliau juga ialah kakitangan Speaker Dewan Nancy Pelosi dan ahli kongres Gil Cisneros dan juga pakar imigran di Dewan Perwakilan A.S.. Beliau juga telah menerima Rising Star Award dari Parti Demokratik California, Asian Pacific Islander Caucus atas sumbangannya kepada khidmat masyarakat.
Yow telah dilantik sebagai Datuk Bandar di Eastvale, California pada 11 Disember 2020. Pelantikan ini menjadikan beliau sebagai datuk bandar termuda dan wanita bukan berkulit putih dari keturunan Asia yang dilantik memegang jawatan itu. Beliau berkata mengenai pelantikannya: "Saya bangga dan bersyukur dengan peluang untuk berkhidmat sebagai Datuk Bandar Eastvale. Tanggungjawab sebagai seorang ibu kepada bayi berusia enam bulan turut membakar semangat saya untuk berkhidmat pada masyarakat".
Roti john

Roti john (Jawi: ‏روتي جون‎‎) ialah sejenis roti lapis bersalut telur dadar yang djual sebagai snek jalanan popular bermula di Singapura menyebar ke Malaysia, Indonesia dan Brunei.
Nama John barangkali datang dari kelaziman penutur bahasa Inggeris British menggunakan nama tersebut sebagai peletak kenal sesiapa sahaja setaraf fulan atau polan yang digunakan para pegawai dan askar Tanah Melayu British memanggil sesiapa sahaja. Sebuah wawancara lisan menyatakan ia datang dari jualan seorang penjaja makanan Mamak bernama Abdul di Jalan Koek serenjang Jalan Orchard yang menjadi tumpuan pegawai-pegawai tersebut mendapatkan makanan selepas berjoli di kelab malam Union Jack setiap hari Khamis mendapat gaji upah mereka; di sana Abdul sering mempelawa "roti, John?".
Roti jualan Abdul di Jalan Koek sekadar sepotong roti Perancis disumbat telur dadar kosong di dalamnya tanpa diberi sebarang nama khas apapun. Catatan paling awal kewujudan sajian bernama "Roti John" datang beberapa lama kemudian dari sebuah laporan dalam akhbar Berita Harian mengenai seorang penjaja di Medan Selera Geylang Serai bernama Zawiyah binti Anuar yang membancuh adunan roti ini berintikan daging kambing, kacang pis, bawang dan tomato.
Suatu laporan di The Straits Times tahun 1986 pula memberitahu bahawa kedai Shukor Makanan Istimewa milik Khadijah binti Mohamed Saleh dan arwah suaminya Shukor di Taman Serasi menghadap Kebun Bunga Singapura lebih awal menawarkan makanan ini 10 tahun lepas pada 1976; resipi roti john ditawarkan pasangan ini menggunakan sambal sebagai bumbu tambahan. Kedai Shukor Makanan Istimewa dipindahkan ke Pasar Taman Serangoon pada tahun 2001.
Sebatang roti Perancis dilekapkan atas suatu lapisan telur dipukul dengan daging masak dan bawang atas dapur panggang sehingga masak. Roti tersebut diterbalikkan agar dipanggang belah atasnya sebelum diangkat dan dibubuh seberapa jenis sos seperti sos cili.
Ada juga resipi yang melibatkan daging masak ditabur berasingan atas lapisan telur dadar yang masih cukup cair dapat dilekapkan roti.
Masakan Punjabi

Masakan Punjabi (Jawi: ‏ماسقن ڤونجابي‎‎) ialah gaya masakan yang berasal dari Punjab, sebuah rantau di bahagian utara benua India, yang kini dibahagikan antara Punjab, India dan Punjab, Pakistan. Masakan ini mempunyai tradisi yang kaya dengan pelbagai cara memasak. Salah satunya ialah bentuk khas masakan tandoori yang kini terkenal di bahagian lain di India, Malaysia, UK, Kanada, dan di banyak tempat di dunia.
Masakan tempatan Punjab sangat dipengaruhi oleh gaya hidup pertanian dan perladangan yang berleluasa dari zaman Tamadun Harappa purba. Makanan ruji tempatan menjadi bahagian utama masakan tempatan. Masakan Punjabi khas terkenal dengan rasa yang kaya bermentega bersama dengan hidangan vegetarian dan daging yang pelbagai. Hidangan utama termasuk Sarson ka saag (stu yang bahan utamanya adalah sayur-sayuran sawi) dan makki ki roti (roti rata dibuat dengan jagung).
Beras basmati adalah beras jenis asli Punjab dan pelbagai jenis hidangan nasi telah dibangunkan dengan jenis ini. Banyak sayur-sayuran dan daging berasaskan hidangan dibangunkan untuk beras jenis ini.
Sayur lodeh

Sayur lodeh ialah sup sayur Indonesia yang disediakan daripada sayur dalam santan popular di Indonesia, tetapi paling kerap dikaitkan dengan masakan Jawa.
Bahan-bahan biasa ialah nangka muda yang belum masak, terung, labu siam, melinjo kacang dan daun, kacang panjang, cili hijau, tauhu dan tempeh, dimasak dalam santan dan kadangkala diperkaya dengan ayam atau stok daging lembu. Campuran rempah bumbu termasuk lada cili kisar (pilihan, bergantung pada tahap kepedasan yang diingini), bawang merah, bawang putih, buah keras , ketumbar, kencur serbuk, serbuk kunyit (pilihan), kering pasta udang, garam dan gula. Terdapat dua varian utama sup sayur lodeh berdasarkan warnanya; lodeh putih dan kuning. Sayur lodeh putih kehijauan dibuat tanpa kunyit, manakala yang kuning keemasan ada kunyit di dalamnya. Kadangkala kacang busuk hijau ditambah.
Ramuan sayur lodeh adalah sama dengan sayur asam, dengan perbezaan utama dalam bahagian cecairnya, sayur lodeh berasaskan santan manakala sayur asam berasaskan tamarind. Untuk menambah aroma dan rasa, resipi sayur lodeh asli Jawa mungkin termasuk tempeh lama kisar. Tempe lama ini dikenali sebagai "tempe semalam" atau "tempe busuk" (bahasa Jawa: tempe bosok).
Asal-usul hidangan itu boleh dikesan kepada adat orang Jawa mengenai Jawa. Menurut kepercayaan Jawa Kejawen, sayur lodeh adalah bahagian penting dalam upacara slametan dan dipercayai sebagai tolak bala , untuk mengelakkan kemungkinan bahaya dan bencana. Rakyat dan Keraton (mahkamah istana) Yogyakarta sering memasak sayur lodeh untuk upacara slametan. Ini dipercayai boleh menghalang bencana seperti angin ribut, gempa bumi, letusan gunung berapi, kemarau dan wabak. Ia terkenal dalam masakan Jawa dan telah tersebar di seluruh Indonesia dan rantau ini. Oleh kerana penghijrahan orang Jawa ke negara jiran, hari ini sayur lodeh juga popular di Malaysia dan Singapura.
Sayur lodeh boleh dihidangkan bersama nasi putih (diasingkan atau dicampur dalam satu pinggan), atau dengan kek nasi lontong yang dihiris. Walaupun sayur lodeh pada asasnya adalah hidangan vegetarian, ia popular dimakan dengan ikan asin (ikan masin), opor ayam, empal gepuk atau daging lembu serundeng. Sambal terasi ("pes sos cili udang") biasanya dihidangkan secara berasingan. Di Malaysia dan Singapura, apabila sayur lodeh dihidangkan dengan lontong (nasi himpit), ia dikenali sebagai lontong. Sambal kering sotong, telur rebus dan kelapa serunding sering dimasukkan ke dalam lontong.
Tauge goreng

Tauge goreng juga taugeh goreng (Jawi: ‏تاوڬي ڬوريڠ‎‎) ialah hidangan vegetarian Indonesia yang bercita rasa savuri yang dibuat dengan cara menumis tauge dengan sedikit air panas dan ditambah hirisan tauhu, ketupat atau lontong serta mi kuning dan disirami kuah pekat yang terbuat daripada oncom. Tauge goreng adalah makanan khas kota Bogor, Jawa Barat, Indonesia. Biasanya disajikan sebagai makanan jalanan dijajakan menggunakan pikulan atau kereta sorong oleh penjaja kaki lima. Makanan ini adalah salah satu makanan jajanan yang terkenal di Indonesia, terutama di Jabodetabek, termasuk Jakarta, Bogor, Depok, Tangerang, dan Bekasi.
Tauge goreng adalah makanan vegetarian, kerana masakan ini sama sekali tidak mengandung unsur daging. Bahan utamanya adalah tauge. Biasanya tauge ini dicelur di hadapan pembeli setelah pemesanan, menggunakan tungku yang sederhana. Secara teknikal, tauge ini tidaklah digoreng menggunakan minyak, melainkan ditumis dengan air sedikit atau direbus dengan sedikit air panas. Kemudian hirisan tauhu, mi kuning, dan hirisan ketupat atau lontong ditambahkan, ditumis dengan air. Kemudian bahan-bahan yang sudah masak dan dipanaskan ini disirami kuah pekat bercita rasa masin-sedap yang terbuat dari oncom. Kuah oncom yang pekat dibuat dengan cara menumis oncom yang sudah dilumatkan menggunakan penggiling atau anak lesung, ditumis dengan memakai sedikit minyak goreng, dan ditambah bumbu dapur, termasuk juga lengkuas, bawang merah, daun salam, hirisan tomato, daun bawang, kucai, dan taucu, kicap manis, air limau nipis, dan garam.
Di Malaysia, terdapat masakan bernama serupa yang disebut tauge goreng yang sering dijadikan juadah lauk sayur untuk dimakan dengan nasi. Walau bagaimanapun, versi Malaysia ini jauh lebih mudah, yang hanya terdiri dari tauge yang digoreng dengan bawang merah cincang, bawang putih dan cili dengan kicap. Hidangan ini adalah masakan rumah sederhana, dan tidak dijual sebagai makanan jalanan di negara ini.
Ikan goreng

Ikan goreng is a hot dish consisting of deep fried fish or other forms of seafood. Ikan goreng literally means "fried fish" in Indonesian and Malay languages.
Ikan goreng is very popular in Indonesia. Usually, the fish is marinated with mixture of spice pastes. Some recipes use kecap manis (sweet soy sauce) to coat the fish after being fried. Ikan goreng are usually deep fried in ample extremely hot coconut oil until the fish turns golden and crisp. This method is often used with carp, gourami and milkfish in order to turn the fine fishbone crumbly, crisp and edible.
Before frying, the fish is typically marinated with a mixture of various spices, and sometimes kecap manis (sweet soy sauce). The spices mixture may vary among regions and places, but usually it consists of combination of salt, lemon juice, ground shallot, garlic, chili pepper, coriander, turmeric, galangal and salt. Some recipes may employ batter or egg coating on fish prior to frying. After being fried, commonly fish might be consumed right away with steamed rice and sambal terasi (chili with shrimp paste) or sambal kecap (slices of chili, shallot, and sweet soy sauce) as dipping sauce. The East Indonesian Manado and Maluku ikan goreng usually uses dabu-dabu or colo-colo condiment.
Some recipes of ikan goreng might add additional bumbu (spice mixture) mixed with or poured on top of fried fish, such as bumbu acar kuning (yellow pickles), made of turmeric, garlic, and other spices paste with sliced cucumber, carrot, chili, and round shalots, or chopped tomato with vinegar. Another close recipes such as fish rica-rica and asam pedas.
There are many variants and recipes of ikan goreng, differ from the recipes of marinate spices, bumbu toppings, dipping sauces or sambals, to the species of fishes being fried. Almost all kind of edible fish and seafood can be made into ikan goreng, the most popular are freshwater gourami, bilis (mystacoleucus), patin (pangasius), nila (nile tilapia), mujair (mozambique tilapia), lele (clarias), gabus (channa striata), and ikan mas (carp). Seafood fried fishes are bandeng (milkfish), tongkol or cakalang (skipjack tuna), tuna, bawal (pomfret), tenggiri (wahoo), kuwe (trevally), baronang (rabbitfish), kerapu (garoupa), kakap merah (red snapper), Ayam-Ayam (Starry triggerfish), teri (anchovy), belanak (bluespot mullet), todak (swordfish), hiu or cucut (shark) and pari (stingray).
Drunken noodles

Drunken noodles or drunkard noodles is a Thai stir-fried noodle dish similar to phat si-io but spicier. In English texts, it is rendered as pad kee mao, pad ki mao, or pad kimao /ˌpæd kiː ˈmaʊ/ – from its Thai name Thai: ผัดขี้เมา, RTGS: phat khi mao, [pʰàt kʰîː māw], in which phat means 'to stir-fry' and khi mao means 'drunkard'.
The dish is widely available in restaurants or at street vendors in Thailand but it is also highly popular in the United States, and has become ubiquitous on Thai restaurant menus throughout. Its name refers to it being popular among the inebriated; alcohol is not part of the ingredients or preparation as in drunken chicken.
The origin of the name behind the dish is unclear, but there are several explanations. One anecdotal explanation for the name "drunkard (or drunken) noodles" is that the meal is often consumed after a night of drinking, prepared from assorted leftovers commonly on hand and staple ingredients. Others say that the name comes through the idea that the spicy seasoning of the dish is "meant to tear through the dulled palates of the inebriated."
There are also local stories regarding the origins of the dish. One story is that a wife was upset by her husband's post-drinking behavior and decided to teach him a lesson. She added as many spices as she could find to his favorite noodles. She believed that the heavy mixture of spices including chilies would fix her husband's behavior.
The dish originates from a spicy stir-fry dish that originally did not include noodles. The base ingredients of the aforementioned spicy stir-fry are garlic, shallots, fresh chilies, and shrimp paste, and holy basil (for topping). Eventually, the stir-fry was converted into a noodle dish made with broad rice noodles (kuaitiao sen yai in Thai), soy sauce, fish sauce, oyster sauce, garlic, meat, seafood, chili, fresh black pepper pods and holy basil, which give rise to its distinctive spiciness. Certain versions of this dish may include eggs. The recipe for the noodles is not rigid and may often differ.
Substitutions for some base ingredients can be made and the dish can be easily made vegetarian or vegan. Fish sauce can be substituted for Thai thin soy sauce. The meat or seafood can be replaced with tofu or vegetables such as cabbage, carrots, broccoli, snow peas, or bell peppers. Broad rice noodles may be substituted for fresh chewy rice noodles or even regular pad Thai noodles. Some can be served without noodles and instead serve the vegetables and protein stir-fry with rice. Other variations include the dish using instant noodles, or a fusion version using spaghetti instead of rice noodles.
Pad see ew is generally regarded to be a sister recipe to this dish. Drunken fried rice or khao phat khi mao are similarly prepared dishes using the same base ingredients.
Anchovy paste

Anchovy paste is a fish paste food product prepared using anchovies as a primary ingredient. It is used as a condiment and as an ingredient in various dishes, such as Scotch woodcock, and is a mass-produced product. It has been used for centuries to provide flavor to foods and as a source of nutrients, and it is a part of the cuisines of Great Britain, Italy, the Philippines and Vietnam. It is a major export product of Morocco.
Anchovy is used as a condiment and as an ingredient in various dishes. Basic ingredients in its preparation include mashed anchovies, vinegar, spices and water, and some commercial preparations are produced using these ingredients. Butter is also sometimes used as a base ingredient, and the resultant product is sometimes referred to as "anchovy butter", and in French as beurre d'anchois.
Anchovy paste has been used for centuries as a source of nutrients and to provide flavour to foods. Allec, a food byproduct used as a condiment that dates to the times of classical antiquity and Ancient Rome, is the paste left over from the preparation of liquamen (a predecessor to garum prepared using various oily fish, including anchovies) that has been described as a "precursor to anchovy paste". Anchovy paste has also been described as a "descendant of garum".
Anchovy paste is mass-produced, and is sometimes produced using leftover anchovies from anchovy packing facilities that are processed, mixed with additional ingredients, and packaged into tubes. Around the early 1900s, food colouring was sometimes used in commercial preparations of the paste. Today, anchovy paste is a major export product of Morocco.
Gentleman's Relish is a brand of mass-produced spiced anchovy paste that was introduced in England in 1828.
Uses of anchovy paste include a condiment or ingredient in egg dishes and on toast. It can be used as an ingredient in some hors d'oeuvre. Anchovy paste is a common food in Italy, where it is used served atop canapés and vegetables and as an ingredient in sauces and pasta dishes. It is also a part of the cuisine of the Philippines, where it is referred to as bagoong balayan, and of Vietnam, where it is referred to as mam nem. Anchovy paste can be used as an ingredient in the preparation of anchovy sauce.
Scotch woodcock is a British savoury dish prepared using scrambled eggs atop toast that has been spread with anchovy paste or Gentleman's Relish. Whole anchovies are also sometimes used in the dish.
Основно училище „Алеко Константинов“

Основно училище „Алеко Константинов“ е образователна институция в гр. Пловдив.
Училище „Алеко Константинов“ е основано през 1908 година като първата пловдивска прогимназия, наречена по-късно на името на Андрю Карнеги.
От 1963 г., във връзка със 100–годишнината от рождението на Алеко Константинов, получава неговото име. През 1984 г. става училище с изучаване на руски език, а от 1992 г. получава статут на основно училище с ранно чуждоезиково обучение.
Училищното настоятелство „А. Карнеги“ е първото законно регистрирано настоятелство в Пловдив след 1989 г.
Къща музей „Алеко Константинов“

Къщата музей „Алеко Константинов“ се намира в град Свищов.
Тя е създадена като музей през 1926 г. Още приживе големият български писател подарява родната си къща на Свищовската община, за да се използва за културните нужди на града. От 1979 г. домът на писателя хуморист Ал. Константинов става мемориален музей. В северната половина на втория етаж е направена впечатляваща възстановка на подредбата в богата търговска къща от втората половина на ХІХ в., каквато безспорно е тази на бащата на Алеко - Иваница х. Константинов. Неслучайно в началото на Руско-турската война от 1877-1878 г. в нея на два пъти отсяда руският император Александър ІІ. Тя е и мястото, избрано за седалище на първото гражданско управление в България, начело с Найден Геров, в което 14-годишният Алеко Константинов е писар. Запазени са многобройни лични вещи и предмети, с които се разкрива детството и юношеството на поета. Сред най-ценните експонати е изложено и сърцето на писателя, спряло да тупти твърде рано.
Къщата музей е част от 100 национални туристически обекта под номер 12. Печатът се намира на касата.
Сатиричен театър „Алеко Константинов“

Държавният сатиричен театър „Алеко Константинов“, наричан още „Сатирата“, е културна институция в София.
Основан е на 7 април 1957 година от режисьора Стефан Сърчаджиев.
Намира се на ул. „Стефан Караджа“ 26, пресечка на „Раковски“. Разполага с две зали – „Щастливеца“ и „Методи Андонов“.
Директори на театъра в годините са знакови театрални имена – Стефан Сърчаджиев, Боян Дановски, Желчо Мандаджиев, Методи Андонов, Мирослав Миндов, Николай Савов, Младен Киселов, Станислав Стратиев. След 10 ноември 1989 г. директори са: Пламен Марков, Илия Добрев, Рашко Младенов, Павел Васев, Иван Попйорданов.
В началото на септември 2012 година за временно изпълняващ длъжността директор на Държавния сатиричен театър е назначен Калин Сърменов. Той заменя предишния директор Иван Попйорданов. От септември 2013 година Здравко Митков е избран за директор след проведен конкурс.
През октомври 2017 г., след конкурс, е избран Калин Сърменов за директор на театъра.
В настоящата трупа на Сатирата влизат утвърдени творци на българския театър и кино:
Албена Михова, Албена Павлова, Александра Сърчаджиева, Ани Вълчанова, Богдан Казанджиев, Боян Арсов, Веселин Цанев, Димитър Живков, Димитър Баненкин, Добрина Гецова, Иван Панев, Ивайло Калоянчев, Йорданка Стефанова, Кирил Бояджиев, Кирил Ефремов, Константин Икономов, Красимир Куцупаров, Маргарита Хлебарова, Марта Вачкова, Мартин Гяуров, Мартин Каров, Мартин Христов, Милена Аврамова, Мирослава Върбанова, Михаил Сървански, Нона Йотова, Петко Венелинов, Пламен Великов, Пламен Сираков, Полин Лалова, Рада Кайрякова, Росица Александрова, Светломир Радев, Светослав Пеев, Силвия Лулчева, Стела Ганчева, Стефания Кочева, Теодор Елмазов и Явор Борисов.
На сцената му са играли легендарни актьори като Стоянка Мутафова, Георги Парцалев, Георги Калоянчев, Катя Паскалева, Никола Анастасов, Татяна Лолова, Григор Вачков, Невена Коканова, Нейчо Попов, Красимир Ранков, Климент Денчев, Васил Попов, Димитър Манчев, Хиндо Касимов, Кирил Варийски, Константин Коцев, Мариана Аламанчева, Пепа Николова, Камен Донев, Латинка Петрова, Мариус Куркински, Христо Гърбов, Красимира Казанджиева, Маргарита Пехливанова, Гергана Плетньова, Мария Статулова, Адриана Палюшева, Павел Поппандов, Филип Трифонов, Стефан Щерев – Чечо и други.
За 61 години в Сатиричния театър са поставени над 300 пиеси от български и световни автори.
Българска търговска банка

„Българска търговска банка“ (БТБ), известна и като Търгбанк, е историческа българска банка с официално седалище в Русе и адрес на управление в София. По време на своето съществуване от края на 19 век до средата на 20 век тя е най-голямата банка с предимно местен частен капитал. Свързана е чрез многобройни лични връзки с Народната партия. В периода 1914 – 1947 година директори на банката са баща и син Губиделникови. Сред основните акционери е френската банка Банк дьо Пари и Пеи Ба, като през 30-те години на 20 век нейният дял от акциите възлиза на 33%.
През 1912 година Българската търговска банка има уставен капитал от 5 000 000 лева. Печалбата ѝ за същата година е 407 471,63 лева, което я нарежда на трето място по печалби след Балканска банка и Българската генерална банка.
През декември 1928 година общият кредит на банката е 80 милиона лева, а през юни 1929 година е увеличен на 100 милиона лева. По време на световната стопанска криза (1929 – 1932) БТБ е една от българските банки, които се справят успешно с икономическите затруднения.
Банката е известна като „банката на братя Бурови“, защото Иван Буров 30 години е председател на управителния съвет, реорганизира фамилната фирма от събирателно дружество в по-удобната акционерна форма, като създава „Банка Д. А. Буров & С-ие. Акционерно дружество", а Атанас Буров участва в управлението.
В началото на 40-те години Българската търговска банка има голямо участие във финансирането на износа на селскостопанска продукция от България в Германия, като си партнира с Дрезднер Банк и измества в значителна степен от пазара немската Дойче Банк (чрез Българска кредитна банка) и италианската Банка Комерчиале.
На 27 декември 1947 година банката е национализирана и преименувана на Българска народна банка-4.
През 30-те години на ХХ век Българската търговска банка има следните клонове:
Дъщерните предприятия на Българската търговска банка са банкови, минни, индустриални, търговски и други. През 1917 година в Бургас е основано минното акционерно дружество „Бъдеще“, което е свързано с капиталова уния с БТБ – участие на банката в капитала и управителния съвет на дружеството и обратно. Предметът на дейност на дружеството е въгледобив – първоначално в Бургаско, а впоследствие и в Твърдишко и Тревенско. БТБ е основният акционер в Застрахователното дружество „България“, в чието управление участват и някои от главните акционери на самата банка.
През 30-те години БТБ притежава няколко локални банки. Тя основава Харманлийската търговска банка (Южнобългарска банка), притежава и Видинската търговска банка. Южнобългарската търговска банка се занимава основно с финансиране и експорт на тютюн. Българската търговска банка е собственик и на търговското дружество „Комерциум“, което получава представителството на „Даймлер-Бенц“ за България, както и на текстилната фабрика „Свети Георги“ в Трявна, на керамичната фабрика „Труд“ в Русе и други.
Централна банка

Централната банка е посредник между държавата и банките в дадена държава (или техен съюз).
Призвана е да регулира паричните и кредитните отношения чрез определени средства, установени от законодателството. Регулира количеството пари в икономиката. Тя е самостоятелна и независима институция и не функционира с цел печалба. Притежава монопол върху емисията на пари. Работи само с търговските банки, частни депозитни институции и правителството. Отговаря за валутните курсове и резерви.
Дейността на централните банки е един от подотраслите на паричното посредничество в Статистическата класификация на икономическите дейности за Европейската общност.
Банка „Български кредит“

Банка „Български кредит“ е българска банка със значително държавно участие, функционирала от 1934 до 1948 година. В навечерието на Втората световна война това е една от двете големи банки в страната, наред с Българска търговска банка, със значителен дял на местни частни акционери.
Банка „Български кредит“ е създадена въз основа на специална наредба-закон, издаден на 15 юни 1934 година, малко след Деветнадесетомайския преврат. Тя предвижда обединяването на основните частни акционерни банки със значително участие на Българската народна банка (БНБ), която е основен акционер в новообразуваното дружество и има специални права при неговото управление.
Банката е учредена на 6 октомври 1934 година, като БНБ внася своя дял от капитала, а други 7 частни банки, изпаданали във финансови затруднения, поради Голямата депресия, вливат целия си капитал в новобразуваното дружество. Най-големи дялове имат БНБ (39,0%), Интернационална банка (24,2%) и Съединени български банки (14,2%). Другите банки, участвали в основаването, са Търновска търговска и кредитна банка, Банка за търговия и кредит, Бургаска банка, Кредитна търговска банка и Пазарджишка търговска банка. През следващите години чрез разширение на капитала си Банка „Български кредит“ поглъща около 20 по-малки банки.
Банката започва реално да функционира в началото на 1935 година. Тя се ползва с преференции при кредитирането от БНБ и се превръща в третия по големина кредитор в страната след самата БНБ и държавната Българска земеделска и кооперативна банка. След прокомунистическия Деветосептемврийски преврат от 1944 година банката е национализирана, като от 2 януари 1948 година е присъединена към БНБ.
Българска земеделска и кооперативна банка

Българската земеделска и кооперативна банка е държавна банка в България, основана през 1934 г. със сливането на 2 български банки: Българска земеделска банка и Българска централна кооперативна банка.
Тя е ключова финансова институция за България – малко след нейното създаване на обединената банка се падат около 50% от всички кредити и 54% от всички депозити в страната. Функционира до 1947 година, когато е присъединена към Българска народна банка.
Южнокорейски вон

Вонът (на корейски: 원, означаван със знака ₩ и съкращението KRW) е валутата на Южна Корея. 1 вон се равнява на 100 джон (а). 1 български лев е равен на ~700 вона.
Думата вон е близка до думите за китайската парична единица юан и японската йена. Имената и на 3-те валути се свързват със значението на нещо, което има заоблена форма (т.е. монета).
Валутата вон е в обращение от повече от хиляда години. След краха на Корейската империя и нейната окупация от Япония през 1910 година, вонът е заменен от корейската йена. След края на Втората световна война, страната се разделя на Република Корея и КНДР, което води до създаването на две отделни валути – севернокорейски вон и южнокорейски вон, които заместват употребяваната корейска йена.
Първоначално курсът на вона към долара е фиксиран като 1$=15₩, като към април 1951 година курсът се променя на 1$=6000₩, т.е. валутата на Южна Корея се обезценява. Ето защо, през 1953 година вонът е заменен от валутата хвон, като един хвон се равнява на сто вона.
През 1962 година вонът е възстановен като основна парична единица, като един хвон се приравнява на десет вона. През 1997 година Централната банка на Южна Корея подписва споразумение с Международния валутен фонд за установяване на променлив курс на националната валута спрямо долара.
Централната банка на Южна Корея е единствената институция, която разполага с правото да пуска в обращение монетите и банкнотите на националната валута. Поради неколкократни опити за фалшифициране на валутата, от 2005 година насам Централната банка на Южна Корея пуска в обращение нови банкноти, които са защитени от фалшифициране по много начини:
Компанията, която отпечатва корейската парична единица, е първата в света, която вгражда специално вещество в банкнотите с цел лесно разпознаване на фалшификатите. Тази технология днес се използва и в Европа и Северна Америка.
Детска Евровизия 2003

Детска Евровизия 2003 (на английски: Junior Eurovision Song Contest 2003) е първото ежегодно издание на едноименния конкурс за малки изпълнители на възраст от 8 до 15 години.
Провежда на 15 ноември 2003 г. в Копенхаген, Дания, на сцената на „Форум Копенхаген“. Водещи на събитието са Камила Отесен и Реми.
В първия детски песенен конкурс участват и дебютират 16 страни – Беларус, Белгия, Великобритания, Гърция, Дания, Испания, Кипър, Латвия, Малта, Нидерландия, Норвегия, Полша, Румъния, Северна Македония, Хърватия и Швеция.
Първият победител на детския конкурс е Дино Желушич от Хърватия с песента „Ti si moja prva ljubav“ със 134 точки. На второ място е Испания със 125 точки, на трето място е Великобритания със 118 точки, на четвърто място е Беларус със 103 точки, а на пето място е страната-домакин Дания с 93 точки.
Държави, получили 12 точки:
Под едно небе (филм, 2003)

„Под едно небе“ е български игрален филм (драма) от 2003 година, по сценарий и режисура на Красимир Крумов. Оператор е Емил Христов.
Планинско селце. 15-годишната Руфие живее сама с баба си. Подгонен от безработицата, баща ѝ Хайредин е заминал за Турция и вече три години от него няма вест. Дори най-близките на Руфие започват да говорят, че той е забравил за нея и няма да се върне. Съчувствието към нея и мълчаливия укор към баща ѝ я правят самотна и затворена. Тя решава да премине нелегално границата и да намери баща си, за да докаже на всички, че любовта им е взаимна. Търсенето на пари, за да плати на каналджията се превръща в нейното първо житейско изпитание. Накрая Руфие се решава на най-трудното – остригва косата си и се преструва на момче, за да бъде приета в групата. По време на тежкия зимен преход в планината тя среща Исмет – неин връстник, който е тръгнал заедно с баща си. Руфие изпитва първите трепети на любовта, но не може да ги сподели, защото е „момче“. Хайредин, бащата на Руфие, е в група бегълци. Той пътува към България, за да заживеят винаги заедно. Двете групи се разминават. Хайредин и Руфие не се разпознават в тъмното.
Евровизия 2003

Евровизия 2003 (на английски: Eurovision Song Contest 2003; на френски: Concours Eurovision de la chanson 2003; на латвийски: 2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss) е 48-ото ежегодно издание на едноименния песенен конкурс.
Провежда се в зала „Сконто Хал“ на 24 май 2003 г. в латвийската столица Рига.
Латвия печели правото да домакинства песенния конкурс, след като нейната представителка Marie N побеждава през 2002 г. в Талин, Естония с песента „I Wanna“ със 176 точки. Водещи на събитието са Marie N и Ренарс Кауперс.
Победител за първи път става Турция с песента на Сертаб Еренер „Everyway That I Can“ със 167 точки. На второ място е Белгия със 165 точки, на трето място е Русия със 164 точки, а на четвърто място е Норвегия със 123 точки. Страната-домакин Латвия е на 24-то място с 5 точки.
За последен път през 2003 г. Евровизия обхваща само една вечер. В организацията на конкурса Латвия влага близо 2,3 милиона евро. През тази година дебютира Украйна, след едногодишно отсъствие се завръщат Исландия, Ирландия, Норвегия, Полша, Португалия и Нидерландия, а Дания, Финландия, Северна Македония, Литва и Швейцария не участват поради ниското си класиране от предната година. Заявки за първо участие подават също така Сърбия и Черна Гора, Албания и Беларус, но поради правилата на конкурса трите страни правят дебюта си следващата година заедно с Андора. Великобритания получава 0 точки в гласуването и за първи път остава на последно място.
За пети път в историята на конкурса (след 1956 г., 1970 г., 1989 г. и 2001 г.) на изданието няма нито един изпълнител, участвал и предишна година.
Страните в получерен шрифт се класират директно на финала на Евровизия 2004.
Държави, получили 12 точки:
Солунски университет

Солунският университет „Аристотел“ (на гръцки: Αριστοτέλειο Πανεπιστήμιο Θεσσαλονίκης) е университет в град Солун, Гърция. Член е на университетското обединение Утрехтска мрежа. Той е най-големият по брой студенти на Балканите. В него се обучават около 95 000 студенти: около 86 000 на бакалавърско и 9000 на следващо ниво, работят 2248 професори и други преподаватели, както и още 1028 души административен персонал.
Обучението се провежда на гръцки език, но има и програми за чуждестранни студенти и курсове, които са на английски, френски, немски и италиански. Има 12 факултета. Корпусът му е 230 000 m.
Основан е в 1925 година, което го прави исторически втория университет в Гърция след Атинския университет. В 1926 година новосъздаденият Солунски университет за известно време се помещава в известната Вила „Алатини“. Част от университета днес се помещава в бившия хотел „Мегали Вретания“.
Солунски църковен музей

Солунският църковен музей (на гръцки: Εκκλησιαστικό Μουσείο Θεσσαλονίκης) е музей в град Солун, Гърция.
Музеят е разположен в сградата на Солунската митрополия на улица „Вогацико“ № 7, близо до катедралната църква „Свети Григорий Палама“.
Инициативата за създаването му принадлежи на митрополит Антим Солунски, който след преместването си от Дедеагач в Солун решава и там да създаде църковен музей, подобен на този в Дедеагачката митрополия. Музеят е дело на преподавателите в Солунския университет Митула Скалца и Панайотис Дзонос. Музеят е открит на 27 октомври 2006 година от митрополит Антим в присъствието на презиента Каролос Папуляс. Въпреки малката си изложбена площ, музеят демонстрира разнообразни, интересни и уникални експонати, свързани с историята на православието в Солун и Солунско и конкретно с историята на Солунската митрополия.
Солунска епархия

Солунската епархия (на гръцки: Ιερά Μητρόπολη Θεσσαλονίκης) е епархия на Вселенската патриаршия, управлявана от Църквата на Гърция, със седалище в македонския град Солун (Тесалоники). Титлата на предстоятеля е митрополит солунски, ипертим и екзарх на цяла Тесалия.
Папа Сириций (384 - 399) пръв официално назначава епископа на Солун за свой викарий на Илирик, упълномощавайки го по този начин да посвещава други епископи за всички градове на Илирик. Този викариат е подновяван от последоващите папи и се превръща добре установена институция. Тази ситуация продължава до 732 или 733 година, когато император Лъв III прехвърля юрисдикцията над катедрата на Солун към все по-мощната Константнополска патриаршия.