Frans Josefs land

Frans Josefs land (russisk: Земля Франца Иосифа, Zemlja Frantsa Iosifa) er en russisk øygruppe i Nordishavet, øst for Svalbard og nord for Novaja Semlja. Øygruppen består av 191 øyer og har et areal på 16 134 km². Øyene har ingen fastboende. Frans Josefs land inngår administrativt i Arkhangelsk oblast.
Øygruppen er vulkansk og består av basalt fra tertiær og juratiden, og øyene er stort sett dekte av is. Enkelte områder er isfrie, og der vokser det mose og lav. Den nordøstlige delen av øygruppen er omgitt av pakkis året rundt, men enkelte år trekker isen seg bort fra de sørligste øyene sent på sommeren.
Det nordligste punktet i øygruppen, og i hele Asia, er Kapp Fligely på Rudolføya. Det ligger så langt nord som 81°52'N. Den største øya er Zemlja Georga (Georgs land) som er 110 km i lengste utstrekning. Det høyeste punktet i øygruppen er på Ostrov Viner-Nejsjtadt (Wiener Neustadt-øya), som har en høyde på 620 meter over havet.
Basaltene på Frans Josefs land er en del av det høyarktiske store vulkanområdet. De sentrale store øyene i midten av øygruppen danner en kompakt gruppe kalt Zitsjy Land, der det bare er smale sund mellom øyene som stort sett er islagte året rundt.
Det er sannsynlig at den svensk-norske selfangeren Nils Fredrik Rønnbeck sammen med fangstmann Johan Petter Aidijärvi på skonnerten «Spidsbergen» i 1865 var de første som oppdaget øyene i Frans Josefs land, men rapportene fra denne turen er mangelfulle, og det er uklart om Rønnbeck selv oppfattet øyene som «nytt land». Selv kalte han dem Nordøst Spidsbergen, mens øygruppen ble senere omtalt som Rønnbeck Land av norske fiskere og fangstmenn som opererte i området.
Offisielt ble øygruppen oppdaget i 1873 under den østerriksk-ungarske polarekspedisjon ledet av Julius von Payer og Karl Weyprecht som var de første som gjennomførte landbasert utforskning og som også kartla deler av øygruppen. De oppkalte øyene etter keiser Frans Josef I av Østerrike-Ungarn. Formålet med ekspedisjonen var å finne Nordøstpassasjen og å utforske havområdene mot Nordpolen. Ekspedisjonen varte i 2 1/2 år. Ekspedisjonsskipet Tegetthoff frøs fast i pakkisen nord for Novaja Semlja og drev nordover, men måtte forlates i mai 1874. Under store anstrengelser dro ekspedisjonsmedlemmene skipsbåtene sine over pakkisen før de nådde åpent vann og kunne krysse over til Novaja Zemlja. Her ble de reddet av russiske fiskere som brakte ekspedisjonsmedlemmene til Vardø. Ishavsskipperen Elling Carlsen fra Tromsø var den eneste norske deltakeren og var ekspedisjonens islos og harpunér.
Øyene ble i 1926 en del av Sovjetunionen. I Norge omtalte en på den tiden øyene som Fridtjof Nansen Land, ettersom Nansen hadde overvintret på øygruppen under Framekspedisjonen i 1895-96. Ettersom regjeringen ønsket norsk suverenitet over øyene ble det protestert mot den sovjetiske innlemmelsen, men det var lite helhjertet fra norsk side.
Til øygruppen som politisk enhet regnes også Victoriaøya, som ligger 80 km øst for Kvitøya, den østligste av øyene i Svalbard-arkipelet og 100 km vest for Aleksandra land, den vestligste av øyene på Frans Josefs Land. Det norske kravet om denne øya var fremsatt med noe mer tyngde, blant annet gjennom Bratvaag-ekspedisjonen i 1930.
På Heissøya i Frans Josefs land lå rakettutskytningsbasen Ernst-Krenkel-observatoriet.
Dyrelivet består stort sett av hvalross, polarrev og isbjørn. Vanlige fugler er krykkje, havhest og måse. Hvitkval holder til i farvannet rundt. Man har funnet gevir fra reinsdyr på Hookerøya, som tyder på at det kan ha vært flokker her på 700-tallet, da det var varmere klima.
Utvalget av øyer i listen nedenfor tar utgangspunkt er basert på virksomhet som har foregått i området.
Ikke mange av øyene i Frans Josefs land har russiske navn. De fleste har tyske, britiske, amerikanske, italienske og i ett tilfelle norsk navn. De fleste av øyene ble navngitt i 1874 under Weyprecht-Payer-ekspedisjonen, som gav dem navn til ære for den østerriksk-ungarske adelen og aristokratiet, i tillegg til navn på dem som støttet ekspedisjonen økonomisk. I motsetning til resten av Russland der slike navn ble byttet ut med nye, ble aristokratinavnene i Frans Josefs land bevart i sovjettiden. Det norske namnet Hvidtenland (russisk Belaja Zemlja) ble gitt i 1893 under Fridtjof Nansens ekspedisjon. Senere viste det seg at det Nansen trodde var én øy, faktisk var tre øyer.