davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Habibganj railway station

Habibganj railway station, officially Rani Kamalapati railway station (station code: RKMP), is a ISO certified railway station in Bhopal, in the Indian state of Madhya Pradesh. It lies on the New Delhi–Chennai main line of the Indian Railways. It comes under West Central Railway zone (WCR) of the Indian Railways and serves as headquarters of Bhopal railway division of WCR. It serves as a secondary station to Bhopal Junction railway station (the main station in Bhopal). It is India's first private railway station.
The Bhopal–Itarsi section of New Delhi–Chennai main line was opened in 1884. In 1920s, the Habibganj railway station was opened on the above section. It served the village of Habibganj, then located outside Bhopal. In 1969, the Madhya Pradesh Government redeveloped it as a second railway station in the city to decongest Bhopal railway station. The family of Prince Habibullah Khan gave land and Rs 15 lakh to develop the station. Hence, it came to be known as Habibganj after Habibullah Khan himself.
The Ministry of Railways privatised the railway station in June 2017, making it India's first private railway station.
In November 2021, the Madhya Pradesh Government changed its name to Rani Kamalapati railway station in the memory of Gond queen Rani Kamlapati. The railway station was redeveloped again and was opened in November 2021. The station code was also changed from HBJ to RKMP.
The station has 5 platforms with 6 tracks. The railway station was redeveloped on the lines of Germany’s Heidelberg railway station and is promoted as India’s first world-class station. The station now has various facilities like large covered parking area, 24X7 power backup, drinking water, air-conditioned lobby, offices, shops, high speed escalator, lift, anchor stores, automobile showrooms, a convention centre, a hotel and a super speciality hospital.
The redeveloped railway station has received GEM 5 star rating in GEM Sustainability Certification by ASSOCHAM for Green, sustainable design and eco-friendly project. The station has planned an extensive reuse of water with Zero discharge technology being utilised for sewage treatment systems. A provision of rainwater harvesting is also present at the station. To ensure clean energy, solar energy generation is implemented in the station. Around 6800 and 7300 square metres are identified for soft and hard landscaping respectively.
The station is located 7 kilometres (4.3 mi) away from Bhopal Junction. It lies on the New Delhi–Chennai main line of the Indian Railways. It serves as a secondary station to Bhopal Junction railway station.
Other railway stations serving Bhopal metropolitan area
Kos Minar

The Kos Minars (translated: Mile Pillars) are medieval Indian milestones along the Grand Trunk Road on the northern Indian subcontinent that were introduced by the 16th-century Pashtun ruler Sher Shah Suri of the Sur Empire. Kos Minars were erected to serve as markers of distance along royal routes from Agra to Ajmer, Agra to Lahore, and from Agra to Mandu in the south.
Most of the Kos Minars are present in Uttar Pradesh, Rajasthan, Madhya Pradesh, Haryana, and Punjab by the roadsides, railway tracks, paddy fields and in many towns and villages.
Kos Minars were described as a "marvel of India" by early European travellers such as Sir Thomas Roe and have been labeled as an integral part of India's "national communication system" by Archaeological Survey of India.
A kos in Sanskrit is one fourth of a yojana, an ancient Indian unit of distance. It represented a distance of approximately 3.22 kilometres (2.00 mi). Minar is an Arabic word for tower, related to minaret.
Kos Minars are solid round pillars, around 30 feet (9.1 m) in height, on a masonry platform built with bricks and plastered over with lime. They are not identical. As milestones, they were an important part of communication and travel.
In the third century BC, emperor Ashoka improved existing routes linking his capital city Pataliputra to Dhaka in the east and Kabul via Peshawar in the west and further to Balkh. These routes had landmarks in the form of mud pillars, trees or wells to guide commuters.
The 16th-century Pashtun ruler Sher Shah Suri introduced improved brick pillars plastered over with lime at every kos. The minars thus came to be called as Kos minars.
Abul Fazl recorded in Akbar Nama that in the year 1575 AD, Akbar issued an order that, at every kos on the way from Agra to Ajmer, a pillar or a minar should be erected for the comfort of the travelers. In addition, many caravanserais (roadside inns) were built for travelers. Later emperors such as Shah Jahan continued to add to the network of Kos Minars. In the Mughal period, there were around 600 minars. In the north, they were extended as far as Peshawar and in the east to Bengal via Kannauj.
As the British introduced Imperial units and later, independent India adopted the International System of Units, the kos unit of measurement and consequently these minars went out of use. The monuments gradually went into a state of disrepair, as contemporary people ignored their significance. Only 110 Kos minars are left. According to a report of the Archaeology Survey of India, there are 49 in Haryana alone. There are also seven Kos Minars in Jalandhar district and five around Ludhiana district in Punjab. Conservation work of Kos Minars situated in Jalandhar district started in 2016. Grill fencing was erected at each minar to protect the original structure of Minar. Restoration work for nine Kos Minars near Mathura began in 2018. The Archaeological Survey of India has given Kos Minars protected status and courts have ordered encroachments cleared away.
2016 Union Pacific oil train fire

On June 3, 2016, a Union Pacific train with 96 tank cars carrying Bakken oil from New Town, North Dakota to U.S. Oil and Refining in Tacoma, Washington derailed in the Columbia River Gorge near Mosier, Oregon. Sixteen of the 96 cars derailed after the train's emergency brake system about 18 cars back from the engines engaged - several cars then caught fire. By 5pm large explosions were coming from the tankers. All of the tank cars were modern CPC-1232 design. Interstate 84 in Oregon was closed, with Washington State Route 14 being recommended as a detour.
Washington Department of Ecology, US Coast Guard, Federal Railroad Administration, and Portland Airport's specialty airport fire tender carrying 1,300 U.S. gallons (4,900 L) of firefighting foam were among the 20 agencies that responded. As of 4:30pm firefighters were allowing the fire to burn the oil, simply monitoring it.
Mosier residents were evacuated and the sewage treatment plant was shut down. An oil sheen was seen on the Columbia River by the following morning. Two days after the crash residents were allowed to return to their homes, and freight trains were running on the tracks, to the strong objection of the community. The community then passed an emergency motion asking Union Pacific to remove all oil from the damaged cars before resuming the use of the tracks. Union Pacific pushed the damaged cars out of the way and limited the train speed to 10 miles per hour (16 km/h) in the section.
42,000 US gallons (160,000 L) of oil were spilled. Much of it was consumed by fire, some went into the Columbia River, and 10,000 US gallons (38,000 L) were recovered from the city's sewage treatment plant.
The National Transportation Safety Board declined to investigate due to the lack of injuries or fatalities and early information gathered after the incident occurred indicated there was not a significant safety issue.
In response to the derailment and lack of investigation by the National Transportation Safety Board, Oregon Senators Jeff Merkley and Ron Wyden introduced the Mandate Oil Spill Inspections and Emergency Rules (Mosier) Act which calls for a moratorium on oil train traffic after major wrecks and require the Department of Transportation to reduce the amount of volatile gases in the crude oil those trains have been hauling. The bill would die in committee.
महात्मा गाँधी सेतु

महात्मा गांधी सेतु पटना से वैशाली जिला को जोड़ने को लिये गंगा नदी पर उत्तर-दक्षिण की दिशा में बना एक पुल है। यह दुनिया का सबसे लम्बा, एक ही नदी पर बना सड़क पुल है। इसकी लम्बाई 5,750 मीटर है। भारत की प्रधान मंत्री श्रीमती इंदिरा गाँधी ने इसका उद्घाटन मई 1982 में किया था। इसका निर्माण गैमोन इंडिया लिमिटेड ने किया था। वर्तमान में यह राष्ट्रीय राजमार्ग 19 का हिस्सा है। बाद में, महात्मा गांधी सेतु पर त्रिकोणीय स्टील ट्रस स्थापित करने के लिए गांधी सेतु पुनर्वास परियोजना शुरू की गई।
महात्मा गांधी सेतु को अब नया रूप दिया जा रहा है। ऐसा हुआ हो सकता है कि अवर कंक्रीट के साथ मिलकर सुदृढीकरण की ऐसी हीन गुणवत्ता के कारण ऐसी भयावह विफलता हुई है। स्ट्रेस्ड केबल्स को बिलकुल भी नहीं लगाया गया है। वे डी-बॉन्ड टेंडन की तरह काम कर रहे हैं। कम से कम तनाव बचा है। यही कारण है कि बाद में किए गए बाहरी पूर्व-तनावों ने खोए हुए तनावों को दूर नहीं किया। यहां तक ​​कि केबल प्रस्तुत किए गए आरेखण के अनुरूप नहीं हैं। सभी के रूप में निर्मित चित्र कहते हैं कि डिजाइन कितना अनुचित था। केंद्रीय लगाम प्रदान करने से हो सकता है कि प्रतिकूल प्रभाव न दिया जाए क्योंकि उपरोक्त समस्याओं का उल्लेख किया गया है। अब यह स्पष्ट हो रहा है कि सभी विभागों में दोष थे, यह डिजाइन या निर्माण या पर्यवेक्षण या सामग्री की कमी। जरूरत है]
गांधी सेतु पुनर्वास परियोजना को एफकॉन इंफ्रास्ट्रक्चर द्वारा Sibmost OJSC के साथ 1,742.01 करोड़ रुपये की अनुमानित लागत पर संयुक्त उपक्रम में क्रियान्वित किया जा रहा है। उसमें से, 237 करोड़ रुपये उस ढांचे को ध्वस्त करने पर खर्च किए जाते हैं, जिसे स्टील के ढांचे से बदल दिया गया था। गांधी सेतु के अधिरचना का नवीनीकरण स्टील ट्रस गिर्डर्स द्वारा किया गया था, यानी स्टील फ्रेमवर्क ने पूरे सुपरस्ट्रक्चर को बदल दिया था। जबकि अधिरचना क्षतिग्रस्त हो गई थी, खंभे नहीं थे और न ही नींव कमजोर हुई थी। गांधी सेतु के प्रत्येक फ्लैंक पर त्रिकोणीय स्टील ट्रस स्थापित किए गए थे। पुनर्निर्मित पश्चिमी फ्लैंक को 31 जुलाई 2020 को जनता के लिए खोला गया था।
स्वतंत्रता संग्राम

किसी देश या प्रदेश की स्वाधीनता या स्वायत्ता के लिये उसके विरोधियों (प्रायः शासक) से युद्ध करने को स्वतंत्रता संग्राम कहते है। उदाहरणार्थ सुभाष चन्द्र बोस ने भारतीय स्वतंत्रता संग्राम में हिस्सा लिया । हिन्दी के महान लेेखक फणीश्वर नाथ रेणु 1942 में स्वत्त्रता संग्राम में कूद पड़े।
स्वतंत्रता संग्राम में संघर्ष करने वालों को स्वतंत्रता सेनानी कहते हैं।
भारतीय स्वतंत्रता अधिनियम १९४७

भारतीय स्वतंत्रता अधिनियम १९४७ (Indian Independence Act 1947) युनाइटेड किंगडम की पार्लियामेंट द्वारा पारित वह विधान है जिसके अनुसार ब्रिटेन शासित भारत का दो भागों (भारत तथा पाकिस्तान) में विभाजन किया गया। यह अधिनियम 4 जुलाई 1947 को ब्रिटिश संसद में पेश हुआ और 18 जुलाई 1947 को स्वीकृत हुआ और १५ अगस्त १९४७ को भारत बंट गया। भारतीय संवैधानिक विकास के क्रम में अनेक विधेयक ब्रिटिश संसद ने पारित किए लेकिन सन् 1947 का भारतीय स्वतंत्रता अधिनियम ब्रिटिश संसद द्वारा भारत के लिए अंतिम किन्तु सबसे अत्यधिक महत्वपूर्ण अधिनियम था। भारतीय स्वाधीनता अधिनियम द्वारा भारत ने 200 वर्ष से चल रहा ब्रिटिश शासन से मुक्ति प्राप्त की।माउंटबेटन योजना के अंतरगत
माउंटबेटन को भारत के विभाजन और सत्ता के त्वरित हस्तान्तरण के लिए भारत भेजा गया। 3 जून 1947 को माउंटबेटन ने अपनी योजना प्रस्तुत की जिसमे भारत की राजनीतिक समस्या को हल करने के विभिन्न चरणों की रुपरेखा प्रस्तुत की गयी थी। प्रारम्भ में यह सत्ता हस्तांतरण विभाजित भारत की भारतीय सरकारों को डोमिनियन के दर्जे के रूप में दी जानी थीं।
ब्रिटिश सरकार ने भारतीय स्वतंत्रता अधिनियम, 1947 को जुलाई 1947 में पारित कर दिया। इसमें ही वे प्रमुख प्रावधान शामिल थे जिन्हें माउंटबेटन योजना द्वारा आगे बढ़ाया गया था।
सभी राजनीतिक दलों ने माउंटबेटन योजना को स्वीकार कर लिया। सर रेडक्लिफ की अध्यक्षता में दो आयोगों का ब्रिटिश सरकार ने गठन किया जिनका कार्य विभाजन की देख-रेख और नए गठित होने वाले राष्ट्रों की अन्तर्राष्ट्रीय सीमाओं को निर्धारित करना था। स्वतंत्रता के समय भारत में 565 छोटी और बड़ी रियासतें थीं। भारत के प्रथम गृहमंत्री सरदार वल्लभ भाई पटेल जी ने इस सन्दर्भ में कठोर नीति का पालन किया। 15 अगस्त 1947 तक जम्मू कश्मीर, जूनागढ़ व हैदराबाद जैसे कुछ अपवादों को छोड़कर सभी रियासतों ने विलय पत्र पर हस्ताक्षर कर दिए थे। गोवा पर पुर्तगालियों और पुदुचेरी पर फ्रांसीसियों का अधिकार था
पाकिस्तान आंदोलन

पाकिस्तान आन्दोलन या तहरीकए पाकिस्तान (उर्दू: تحریک پاکستان) २०वीं सदी के भारतीय उपमहाद्वीप में हुए एक राजनीतिक आंदोलन का नाम था, जिसने अंत्यतः भारतवर्ष को धार्मिक आधार पर विभाजित कर दिया। इसके परिणाम स्वरूप उपमहाद्वीप के भारतीय ब्रिटिश साम्रराज्य के उत्तर पश्चिमी के चार प्रांतों व पूर्व में पूर्वी बंगाल की स्वतंत्रता संयोजन से स्थापना हुई पाकिस्तान नामक एक स्वतंत्र इस्लामिक गणरज्य की। यह आन्दोलन भारतीय स्वतंत्रता आंदोलन के समानांतर ही चला था। हालांकि, दोनो आंदोलनो का उद्देश्य एक ही था, परन्तु, पाकिस्तान आंदोलन का मुख्य उद्देश्य "भारतीय उपमहाद्वीप के मुसलमानों की धार्मिक पहचान और राजनीतिक हितों का संरक्षित व सुरक्षा था।" इस प्रसंग का पहला संगठित आंदोलन सैय्यद अहमद खान द्वारा अलीगढ़ में हुआ था, जिसे अलीगढ़ आंदोलन के रूप में जाना जाने लगा था। यह आन्दोलन पाकिस्तान आंदोलन का आधार था। १९०६ में, एक शैक्षिक सम्मेलन आयोजित किया गया जो धीरे धीरे मुस्लिम सुधारकों के आंदोलन से राजनीतिक चरण में तब्दील हो गया। इस बीच में, ऑल इंडिया मुस्लिम लीग का गठन किया गया था। गुरुत्वपूर्ण मुसलिम नेताओं द्वारा इसके गठन के पीछे का मूल उद्देश्य ब्रिटिश भारत में मुसलमानों के मौलिक अधिकारों की रक्षा करना था। आंदोलन के प्रारंभिक दौर में मुस्लिम लीग के वार्षिक सत्रों ने अल्लामा इकबाल की दार्शनिक दृष्टिकोण व नेतृत्व में आंदोलन को आगे बढ़ाया। जिस्के पश्चात मुहम्मद अली जिन्ना के संवैधानिक प्रयासों ने आंदोलन के लिए जनसमर्थन बनाने के लिए महत्वपूर्ण योगदान दिया। उर्दू शायर इकबाल और फैज के साहित्य, कविता एवं भाषणों ने भी राजनीतिक चेतना के गठन में महत्वपूर्ण भूमिका निभाई थी। इनके अलावा बेगम राणा लियाकत अली खान और फातिमा जिन्नाह जैसी महिलाओं ने भी अपनी भूमिका निभाई थी। नौकरीपेशे वाले लोगों ने भी पाकिस्तान आंदोलन में भाग लिया था। बाद में, भारतीय स्वतंत्रता अधिनियम, १९४७ पारित किया गया, जिसके अंतर्गत भारत अधिराज्य और पाकिस्तान अधिराज्य नामक दो स्वतंत्र स्वायत्य-उपनिवेश(डोमीनियन) की स्थापना की गई। पाकिस्तान आंदोलन कई माएनों में, सामाजिक, राजनैतिक एवं बौद्धिक प्रक्रिया का परिणाम था। इसके बाद पाकिस्तान के संस्थापकों ने एक मजबूत सरकार बनाने की प्रयास की जो की नवस्थापित देश के दोनों खंडों पर सफल नियंत्रण बनाए रख सके। १९५८ में बाद में, पाकिस्तान में सैन्य तख्तापलट हुआ और राजनीतिक एवं आर्थिक भेदभाव, एवं अन्य कई मसलों के परिणामस्वरूप बांग्लादेश १९७१ में एक स्वतंत्र राष्ट्र के रूप में उभरा जो की उस समय तक पूर्वी पाकिस्तान था। साँचा:पाकिस्तान
रेशमी पत्र आन्दोलन

रेशमी रूमाल आंदोलन: (उर्दू:تحریک ریشمی رومال)1913 और 1920 के बीच देवबंदी उलेमाओं द्वारा आयोजित एक आंदोलन को संदर्भित करता है, जिसका उद्देश्य भारत को ''सल्तनत ऐ उस्मानिया (तुर्की)" इंपीरियल जर्मनी और अफगानिस्तान के साथ सहयोग करके ब्रिटिश शासन से मुक्त करना है। अफगानिस्तान में देवबंदी उलेमाओं में से एक उबैदुल्लाह सिंधी से पत्रों पर कब्जा करके पंजाब सीआईडी द्वारा साजिश को उजागर किया गया था, फिर फारस में एक अन्य मौलवी नेता महमूद अल-हसन तक। पत्र रेशम के कपड़े में लिखे गए थे, इसलिए इस आंदोलन का नाम रेशमी पत्र आंदोलन या रेशमी रुमाल आंदोलन पड गया।
मुहम्मद मियां मंसूर अंसारीने सितंबर 1915 में महमूद अल-हसन के साथ हेजाज (सऊदी अरब प्रांत) गए थे। वह अप्रैल 1916 में पुस्तक गालिब नामा (में रेशम पत्र) के साथ भारत लौटे, जिसे उन्होंने भारत और स्वायत्त क्षेत्र में स्वतंत्रता सेनानियों को दिखाया और फिर उन्हें काबुल ले गए जहां वह जून 1916 को पहुंचे।
प्रथम विश्व युद्ध की शुरूआत के साथ, उबैदुल्ला सिंधी और महमूद अल-हसन (दारुल उलूम देवबंद के प्रधान) अक्टूबर 1915 में भारत के जनजातीय बेल्ट में मुस्लिम विद्रोह शुरू करने की योजना के साथ काबुल गए थे। इस उद्देश्य के लिए, उबैदुल्लाह का प्रस्ताव था कि अफगानिस्तान के अमीर ब्रिटेन के खिलाफ युद्ध की घोषणा करते हैं जबकि महमूद अल हसन ने जर्मन और तुर्की की मदद मांगी थी। हसन हिजाज चले गए। इस बीच, उबेद अल्लाह अमीर के साथ मैत्रीपूर्ण संबंध स्थापित करने में सक्षम था। जैसे ही रेशम पत्र आंदोलन कहलाए जाने की योजना में सामने आया, उबायद अल्लाह अमीर के साथ मैत्रीपूर्ण संबंध स्थापित करने में सक्षम था। काबुल में, उबैदुल्लाह, कुछ छात्रों के साथ जिन्होंने ब्रिटेन के खिलाफ खलीफ के "जिहाद" में शामिल होने के लिए तुर्की जाने का प्रयास किया था, ने फैसला किया कि भारतीय स्वतंत्रता पर ध्यान केंद्रित करके इस्लामी कारणों को सर्वश्रेष्ठ सेवा दी जानी चाहिए आंदोलन
बर्लिन-भारतीय समिति (जो 1915 के बाद भारतीय स्वतंत्रता समिति बन गई) के परिणामस्वरूप भारतीय हितों के लिए भारत-जर्मन-तुर्की मिशन भी हुआ ताकि जनजातियों को ब्रिटिश हितों के खिलाफ हमला करने के लिए प्रोत्साहित किया जा सके। इस समूह ने दिसंबर 1915 में काबुल में देवबंदी से मुलाकात की। मिशन, भारतीय स्वतंत्रता आंदोलन के सदस्यों को भारत की सीमा के अधिकार के साथ लाने के साथ-साथ कैसर, अनवर पाशा और मिस्र के विस्थापित खेदेव, अब्बास से संदेश भी लाए। प्रताप के मिशन के लिए हिल्मी ने समर्थन व्यक्त किया और अमीर को भारत के खिलाफ जाने के लिए आमंत्रित किया
मिशन का तत्काल उद्देश्य अमीर को ब्रिटिश भारत के खिलाफ रैली करना और अफगान सरकार से मुक्त मार्ग का अधिकार प्राप्त करना था। लेकिन योजना के रिसाव के बाद, शीर्ष देवबंदी उलेमाओं को गिरफ्तार कर लिया गया- महमूदुल-हसन को मक्का से गिरफ्तार कर लिया गया और मौलाना हुसैन अहमद मदनी के साथ माल्टा में निर्वासित हो गया, जहां से उन्हें टीबी हो गई, उसके बाद की कार्यवाही में उन्हें रिहा कर दिया गया।
जनवरी 2013 में, भारत के राष्ट्रपति प्रणव मुखर्जी ने भारतीय स्वतंत्रता आंदोलन के लिए ऐसे समूहों के बलिदानों को स्वीकार करने और उनकी सराहना करने के लिए रेशम पत्र आंदोलन पर एक स्मारक डाक टिकट जारी किया।
इला मिश्रा की पुस्तक "रेशमी रूमाल आंदोलन" को भारत के पूर्व उपराष्ट्रपति मोहम्मद हामिद अंसारी ने फरवरी 2017 में जारी कियाा।
रेशमी रूमाल आन्दोलन (Indian Gov. Post Stamp With History Details) Hindi and English
भारतीय मजदूर संघ

भारतीय मजदूर संघ भारत का सबसे बड़ा केन्द्रीय श्रमिक संगठन है। इसकी स्थापना भोपाल में महान विचारक दत्तोपन्त ठेंगडी द्वारा प्रख्यात स्वतन्त्रता सेनानी लोकमान्य बाल गंगाधर तिलक के जन्मदिवस 23 जुलाई 1955 को हुई। भारत के अन्य श्रम संगठनों की तरह यह किसी संगठन के विभाजन के कारण नहीं बना वरन एक विचारधारा के लोगों का सम्मिलित प्रयास का परिणाम था।
यह देश का पहला मजदूर संगठन है, जो किसी राजनैतिक दल की श्रमिक इकाई नहीं, बल्कि मजदूरों का, मजदूरों के लिए, मजदूरों द्वारा संचालित अपने में स्वतन्त्र मजदूर संगठन है। स्थापना के पश्चात द्रुत गति से उन्नति करते हुए आज यह देश में सर्वाधिक सदस्य संख्या वाला मजदूर संगठन है। भारतीय मजदूर संघ तथा भारतीय प्रतिरक्षा मजदूर संघ सम्बन्धित, एक इकाई भारतीय संरक्षण कामगार संघ आयुध निर्माणी देहूरोड पुना महाराष्ट्र में है।
अन्य मजदूर संगठनों का नारा है- दुनिया के मजदूरों एक हो! भारतीय मजदूर संघ का नारा है- मजदूरो दुनिया को एक करो!।
अन्य मजदूर संगठनों का नारा है- चाहे जो मजबूरी हो, माँग हमारी पूरी हो!
भारतीय मजदूर संघ का नारा है- देश के हित में करेंगे काम, काम के लेंगे पूरे दाम्!
भारतीय मजदूर संघ के छोटे-बड़े प्रत्येक कार्यक्रम का शुभारम्भ इस प्रकार के गीत से होता है-
मानवता के लिए उषा की किरण जगाने वाले हम,
शोषित, पीडित, दलित जनों का भाग्य बनाने वाले हम।
हम अपने श्रम सीकर से ऊसर में स्वर्ण उगा देंगे,
कंकड पत्थर समतल कर कांटों में फूल खिला देंगे।
सतत परिश्रम से अपने हैं वैभव लाने वाले हम,
शोषित, पीडित, दलित जनों का भाग्य बनाने वाले हम।
अन्य किसी के मुंह की रोटी हरना अपना काम नहीं,
पर अपने अधिकार गंवा कर, कर सकते आराम नहीं।
अपने हित औरों के हित का मेल मिलाने वाले हम,
शोषित, पीडित, दलित जनों का भाग्य बनाने वाले हम।
रोटी, कपडा, मकान, शिक्षा आवश्यकता जीवन की,
व्यक्ति और परिवार सुखी हो तभी मुक्ति होती सच्ची।
हँसते – हँसते राष्ट्र कार्य में शक्ति लगाने वाले हम,
शोषित, पीडित, दलित जनों का भाग्य बनाने वाले हम।
भारत माता का सुख गौरव प्राणों से भी प्यारा है,
युग – युग से मानव हित करना शाश्वत धर्म हमारा है।
जीवन शक्ति उसी माता को भेंट चढाने वाले हम,
शोषित, पीडित, दलित जनों का भाग्य बनाने वाले हम।
बुल्ला की जाना

बुल्ला की जाना (पंजाबी: بُلھا کیہ جاناں (शाहमुखी), ਬੁਲ੍ਹਾ ਕੀ ਜਾਣਾਂ (गुरुमुखी)) पंजाबी सूफी संत बुल्ले शाह द्वारा लिखित सबसे प्रसिद्ध काफ़ी कविताओं में से एक है।
1990 के दशक में पाकिस्तानी रॉक बैंड जुनून ने, "बुल्ला की जाना" को एक गीत का रूप दिया। 2005 में, रब्बी शेरगिल का रॉक संस्करण भारत और पाकिस्तान में बहुत लोकप्रिय हुआ। भारत से एक पंजाबी सूफ़ी समूह, वडाली बंधुओं ने भी अपने एलबम आ मिल यार... कॉल ऑफ़ द बिलवेड में "बुल्ला की जाना" का एक संस्करण जारी किया है। एक और संस्करण लखविंदर वडाली द्वारा "बुल्ला" के नाम से प्रदर्शित किया गया। अपने पहले एल्बम "वज्ज" में अरीब अजहर ने भी इस कविता पर आधारित एक गीत जारी किया।
नाम (फ़िल्म)

नाम 1986 में बनी हिन्दी भाषा की फिल्म है। महेश भट्ट द्वारा निर्देशित और राजेंद्र कुमार द्वारा निर्मित इस फिल्म में नूतन, संजय दत्त, कुमार गौरव, पूनम ढिल्लों, अमृता सिंह और परेश रावल मुख्य कलाकार हैं। इस फिल्म को महेश भट्ट, परेश रावल और संजय दत्त के करियर में एक मील का पत्थर माना जाता है। भारतीय बॉक्स ऑफिस पर नाम ब्लॉकबस्टर साबित हुई थी। इसको इसके संगीत विशेषकर गीत "चिट्ठी आई है" के लिये भी जाना जाता है।
जानकी कपूर (नूतन) और उसके दो बेटे रवि (कुमार गौरव) और विकि (संजय दत्त) गरीब हैं और अपनी जरूरतें पूरे करने में भी उन्हें कठिनाई का सामना करना पड़ता है। रवि एक जिम्मेदार बेटा है जो अपने भाई और माँ दोनों के लिये ईमानदारी से पैसे कमाता है। सीमा (पूनम ढिल्लों) उसकी खुद्दारी और उसुलों से प्रभावित है और उसे पसंद करती है। वही विकि आवारा किस्म का व्यक्ति है जो जल्दी पैसे कमाने के लिये जुआ जैसे कई गैर-कानूनी काम करता है। विकि को दुबई जा कर काम करना है क्योंकि उसने कई लोगों से सुना है कि वहाँ उन्होंने सफल जिंदगी स्थापित की है। रवि पैसे इकट्ठे करके उसे दुबई भेजने का बंदोबस्त करता है। वहाँ विकि को पता चलता है कि उसके कागजात नकली है और उसे नशीली दवाओं की तस्करी कराकर वहाँ भेजा गया है।
कोई और रास्ता न दिखने पर वो वहाँ वो राणा (परेश रावल) के लिये तस्करी का काम शुरू कर देता है। जिसमें उसका साथ अनिच्छिक रूप से रीटा (अमृता सिंह) भी देती है। वहीं उसके भाई और माँ के पास कोई सूचना न आ पाने पर वो लोग चिंतित होने लगते हैं। उन्हें पता चलता है कि वो हॉन्ग कॉन्ग में पहुँच चुका है। रवि उसे ढूंढने वहाँ जाता है। विकि तस्करी के लिये पकड़ा जाता है और उसे सजा हो जाती है। वो पुलिस से भागकर राणा का कत्ल कर देता है। रवि पुलिस से बचाकर विकि को देश से बाहर निकालने की कोशिश करता है लेकिन अंत में वो पुलिस द्वारा गोलीबारी में मारा जाता है। भारत में रीटा विकि के बच्चे को जन्म देती है लेकिन खुद मर जाती है। अंत में सीमा, रवि और उसकी माँ विकि के बच्चे के साथ मंदिर में मिलते हैं।
ट्विटर पर सर्वाधिक फ़ॉलो किए जाने वालों की सूची

यह सूची सोशल मीडिया प्लेटफॉर्म X (जो पूर्व में ट्विटर के नाम से जाना जाता था) पर सर्वाधिक फ़ॉलो किए जाने वाले शीर्ष 50 खातों की है। जहां एलन मस्क, बराक ओबामा, क्रिस्टियानो रोनाल्डो, जस्टिन बीबर, रिहाना, कैटी पेरी और नरेंद्र मोदी जैसे प्रमुख व्यक्ति शामिल हैं, जिनके प्रत्येक के पास 100 मिलियन से अधिक अनुयायी (फ़ॉलोअर्स) हैं। अगस्त 2024 तक, केवल सात खातों ने ही इस उपलब्धि को प्राप्त किया है। X एक प्रमुख सोशल मीडिया प्लेटफॉर्म है जहां लोग अपने विचार, समाचार, और अन्य जानकारी साझा करते हैं।
निम्नलिखित सूची सर्वाधिक 50 फॉलो किये जाने वाले खातों की है, जो कि उसकी निकटतम मिलियन संख्या के पास के आँकड़े हैं। इसके साथ ही खाताधारकों का व्यवसाय या क्रियाकलाप, ब्रांड खाता तथा सम्बन्धित देश/क्षेत्र भी सम्मिलित किया गया है।
Gandhi Jayanti

Gandhi Jayanti is a national holiday in India, celebrated annually on 2 October to honour the birth of Mahatma Gandhi, one of the key leaders of the Indian independence movement and a pioneer of the philosophy and strategy of nonviolence. It is one of the three national holidays in India. In 2007, the United Nations General Assembly declared this day as the International Day of Non-Violence. Referred to as the "National Father" by Subhas Chandra Bose, Gandhi's principles of nonviolent resistance played a crucial role in India's successful struggle for independence from British colonial rule.
Gandhi Jayanti is celebrated yearly on 2 October. and is observed in all of India's states and territories. It is marked by prayer services and tributes across India, including at Gandhi's memorial, Raj Ghat, in New Delhi where he was cremated. Popular activities include prayer meetings, commemorative ceremonies in different cities by colleges, local government institutions and socio-political institutions. On this day awards are granted for projects in schools and the community encouraging a nonviolent way of life as well as celebrating Gandhi's effort in the Indian independence movement. Gandhi's favourite bhajan (Hindu devotional song), "Raghupati Raghava Raja Ram", is usually sung in his memory. Statues of Mahatma Gandhi throughout the country are decorated with flowers and garlands, and some people avoid drinking alcohol or eating meat on the day. Public buildings, banks and post offices are closed. On the occasion of Gandhi Jayanti 2014, Prime Minister Narendra Modi started the Swachh Bharat Mission. Its second phase started on Gandhi Jayanti 2021.
Indian National Congress (Organisation)

The Indian National Congress (Organisation) also known as Congress (O) or Syndicate/Old Congress was a political party in India formed when the Congress party split following the expulsion of Indira Gandhi.
On 12 November 1969, the Prime Minister of India Indira Gandhi was expelled from the Congress party for violating party discipline. The party finally split with Indira Gandhi setting up a rival organisation Indian National Congress (Requisitionists), which came to be known as Congress (R) or Indicate . In the All India Congress Committee, 446 of its 705 members walked over to Indira's side. K Kamaraj and later Morarji Desai were the leaders of the INC(O).
INC(O) led governments in Bihar under Bhola Paswan Shastri, Karnataka under Veerendra Patil, and in Gujarat under Hitendra K Desai. It was also a part of the Janata Morcha that ruled Gujarat under Babubhai J. Patel from 1975–1976 during the emergency era.
The split can in some ways be seen as a left-wing/right-wing division. Indira wanted to use a populist agenda in order to mobilise popular support for the party. The regional party elites, who formed the INC(O), stood for a more right-wing agenda, and distrusted Soviet help.
In the 1971 general election, the Indian National Congress (O) won about 10% of the vote and 16 Lok Sabha seats, against 44% of the vote and 352 seats for Indira's Indian National Congress (R). In March 1977, the party fought the post-Emergency election under the banner of Janata Party.
The Janata Party alliance inflicted crushing defeat to Indira's Congress Party. Nevertheless, the total vote share of Congress (O) in 1977 was almost halved from 1971 and they lost three seats. Later the same year, INC(O) formally merged with the Bharatiya Lok Dal, Bharatiya Jan Sangh, Socialist Party of India, Swatantra Party and others to form the Janata Party. Congress (O)'s leader Morarji Desai served as the fourth Prime Minister of India from 1977 to 1979; this was India's first non-Congress government. But this government could not run for 5 years and fell in 1979. Fresh Elections were called in 1980 and Indira's Indian National congress (R) swept the country and defeated the Janata party.
Eighth Schedule to the Constitution of India

The Eighth Schedule to the Constitution of India lists the languages officially recognized by the Government of India. As of 2024, 22 languages have been classified under the schedule.
As per the Constitution of India, the provisions belonging to the eight schedule are defined in articles 344(1) and 351. Article 351 deals with the promotion of usage of Hindi by Government of India, which was declared as an official language. English was declared as an additional official language to be used for a period not exceeding 15 years and article 344(1) defined a set of 14 regional languages which were represented in the Official Languages Commission. The commission was to suggest steps to be taken to progressively promote the use of Hindi as the official language of the country.
The Official Languages Act, 1963 which came into effect on 26 January 1965, made provision for the continuation of English as an official language alongside Hindi. In 1968, the official language resolution was passed by the Parliament of India. As per the resolution, the Government of India was obligated to take measures for the development of the languages defined in the eighth schedule.
The Official Languages Act, 1963, which came into effect on 26 January 1965, made provisions for the continued use of English alongside Hindi in official communications. The Official Language Resolution of 1968 further mandated the development and promotion of all the languages listed in the Eighth Schedule.
The original Eighth Schedule in 1950 included 14 languages:
Source:
The Eighth Schedule of the Constitution defined 14 languages in 1950: Assamese, Bengali, Gujarati, Hindi, Kannada, Kashmiri, Malayalam, Marathi, Oriya, Punjabi, Sanskrit, Tamil, Telugu and Urdu. In 1967, the 21st amendment to the constitution added Sindhi to the Eighth Schedule. The 71st Amendment, enacted in 1992, added three more languages: Konkani, Manipuri and Nepali. In 2003, the 92nd Amendment added Bodo, Dogri, Santhali and Maithili, raising the total number of languages to 22. In 2011, the spelling Oriya was changed to Odia by 96th amendment.
As of 2025, the following languages are recognized under the eighth schedule of the Constitution of India:
In 2003, a committee was established by Government of India, to study the possible inclusion of more languages to the schedule. As per the Ministry of Home Affairs, there are demands for inclusion of 38 more languages in the Eighth Schedule to the Constitution. These are:
New India (newspaper)

New India was an early 20th century daily newspaper published in India by Annie Besant, to highlight issues related to the Indian freedom struggle.
New India was a newspaper founded as a means to spread news related to the Indian freedom struggle, and as a means to vocalize the views of its founder, the freedom fighter Dr. Annie Besant, through her editorials. It was in the same league as Gandhi's Harijan and Tilak's Kesari.
New India was a pro Indian freedom newspaper, which simultaneously worked as a mouthpiece for the views of its founder Dr. Annie Besant. During and after the First World War, the return to Gandhi to India, the involvement of Indian masses in the Indian freedom struggle (which until then had generally remained a topic of discussion only for the English speaking upper class Indians) and the vociferous involvement of Bipin Chandra Pal, Bal Gangadhar Tilak, Lala Lajpat Rai, Gopal Krishna Gokhale, Motilal Nehru, Jawaharlal Nehru and others, the Indian freedom struggle began to gather momentum in places other than Delhi, Calcutta and Bombay. In 1914, Besant vocalized the idea of the inclusion of more Indians in making decisions related to India at a political and economic level. She called this freedom 'Home Rule', similar to the home rule movement in Ireland. Regular columnists in New India's first decade included S. S. Setlur.
Gangadhar Nehru

Gangadhar Nehru (1827 – 4 February 1861) was the Kotwal (chief police officer) of Delhi during the Indian War of Independence in 1857. He was the father of freedom fighter and Congress leader Motilal Nehru and the grandfather of freedom fighter and first Prime Minister of India, Jawaharlal Nehru.
He was born in 1827, was appointed the Kotwal of Delhi sometime before 1857. He was the last Kotwal of Delhi. After the revolt of 1857, when the British police took over the city of Delhi and started the massacre, he moved to Agra with his wife Jiorani Devi and their three children.
He had three sons. The eldest, Banshidhar Nehru, started working in the Justice Department after the establishment of Victoria's rule in India and was continuously appointed to various places across the country, which kept him away from the family. The second son, Nandlal Nehru, served as the Diwan of Khetri, a princely state in Rajasthan, for about ten years. Later, he returned to Agra, obtained his legal education, and began practicing law there, becoming one of Agra's successful lawyers. Due to the formation of the Allahabad High Court, he had to spend most of his time in Allahabad for work, so he moved his family there permanently and practiced law in both Allahabad and Kanpur.
The third son was Motilal Nehru, who was deeply influenced by his elder brother, Nandlal Nehru. Since Nandlal was considered one of the best lawyers in Kanpur, Motilal started his practice there as his assistant. Motilal later became a famous lawyer in his own right. His son (Gangadhar's grandson), Jawaharlal Nehru, became the first Prime Minister of India.
Chutney

Chutney ori ciătni (limba hindi / limba nepaleză: चटनी caṭnī) este un sos picant, adesea dulce-picant, de multe ori dulce-acrișor, din bucătăria indiană. Există variații cu bucăți de fructe sau legume.
În India sosurile chutney sunt preparate proaspăt la fiecare masa și sunt servite de obicei cu curry foarte picant; răcite se păstrează apoi aproximativ o săptămână.
Englezii au adus chutney în Europa în timpul colonizării, conservat în borcane de sticlă. Chutneyul, preparat în Europa și în Statele Unite ale Americii, conține legume sau fructe. Frecvent, ca ingredient principal sunt folosite mango, roșii, ceapă, usturoi, nucă de cocos sau frunze de coriandru, dar sunt posibile de asemenea alte soiuri sau combinații. Prin adăugarea corespunzătoare de sare, zahăr, chili, piper, ghimbir, chimen, turmeric si lămâie sau oțet se realizează aroma dorită.
Chutney, în funcție de ingredientele folosite, este fiert, similar cu marmelada sau rece, preparat piure. În varianta rece este similar cu procesul de pregătire al sosului relish.
Chutneyurile pot fi o garnitură potrivită pentru friptură, pește, friptură rece, brânzeturi, și bineînțeles, la preparatele clasice indiene din legume și orez.
Pâine și sare

Pâinea și sarea sunt două elemente incluse în obiceiul mai multor popoare slave din estul Europei (bielorusă: Хлеб і соль; bulgară: Хляб и сол; macedoniană: Леб и сол; croată: Kruh i sol; sârbă: Хлеб и со / Hleb i so; poloneză: Chleb i Sól; slovacă: Chleb a sol, cehă: Chleb a sol, rusă: Хлеб-соль, ucraineană: Хліб і сіль), obicei preluat de popoarele vecine - lituanieni (lituaniană: Duona ir druska), letoni (letonă: Sālsmaize) și români - de a-și întâmpina oaspeții, în semn de ospitalitate și de prietenie. Tradiția este cunoscută și în Albania (albaneză: bukë, kripë e zemër), Armenia (armeană: ūān ūrū ārānājā, agh u hats), Diaspora Evreiască și Orientul Mijlociu.
Acest obicei se regăsește frecvent cu ocazia vizitelor oficiale, în care oaspeții sunt primiți cu o pâine rotundă frumos lucrată, așezată pe un ștergar artizanal alb sau brodat. Din acea pâine oaspeții gustă o mică bucată, cu sare. Această tradiție a fost observată și în timpul zborului spațial.
Sol (strat al Pământului)

Solul este partea superioară, afânată, a litosferei, care se află într-o continuă evoluție sub influența factorilor pedogenetici, reprezentând stratul superficial al Pământului în care se dezvoltă viața vegetală. Stratul fertil al solului conține nutrienți și este alcătuit din humus și din loess. El poate proveni și din mulci. Un sol lipsit de o cantitate suficientă de nutrienți se numește oligotrofic.
Știința care studiază geneza, evoluția, structura și distribuția solurilor se numește pedologie.
Solul înghețat permanent sau temporar se numește gelisol. Partea de dedesubt, ce rămâne înghețată permanent, se numește pergelisol sau permafrost. Partea de la suprafață, care se dezgheață vara, se numește molisol. Zonele de pe glob care sunt afectate profund de îngheț formează criolitozona.
În zonele cu pergelisol gros, procesul repetat îngheț-dezgheț dă naștere la un microrelief dispus anarhic (similar carstului) numit criocarst sau termocarst.
De studiul gelisolului se ocupă geocriologia.
Alte tipuri de soluri sunt:
În anul 2003 Institutul de Cercetări pentru Pedologie a adoptat o nouă clasificare a solurilor SRTS (Sistemul Român de Taxonomie a Solurilor)
Conform SRTS există următoarele clase și tipuri de sol:
Profilul de sol denumit și profil pedogenetic este constituit dintr-o succesiune de orizonturi pedogenetice de la suprafața terenului până la roca de solificare. Solul apare structurat în straturi paralele și mult paralele. Aceste straturi s-au format în decursul procesului de formare a solului și sunt denumite orizonturi pedogenetice. Principalii indicatori sunt: orizontul pedogenetic, grosimea orizontului, textura, culoarea, prezența scheletului, structura, umiditatea, plasticitatea, neoformațiuni, tipul de humus și volumul edafic util.
Profilele pedogenetice se deosebesc între ele prin gradul de dezvoltare a profilului estimat după numărul de orizonturi, intensitatea de bioacumulare; după gradul de diferențiere; după gradul de individualizare apreciat.
Câmpia Română

Câmpia Română este o câmpie din sud-estul Europei, pe cursul inferior al Dunării, cea mai mare parte a sa (circa 80%) situându-se pe teritoriul României. Câmpia Română ocupă o bună parte din jumătatea sudică și sud-estică a țării, fiind cea mai întinsă unitate de relief a României. Denumirea câmpiei provine de la fostul principat Țara Românească, iar străinii o numesc „Câmpia Valahă” (după Valahia).
Câmpia are extensii în Serbia și Bulgaria, unde este numită Câmpia Dunării. În România, ea se întinde, integral sau parțial, pe teritoriul județelor Argeș, Brăila, Buzău, Călărași, Dâmbovița, Dolj, Galați, Giurgiu, Ialomița, Ilfov, Mehedinți, Olt, Prahova, Teleorman și Vrancea.
Este mărginită la sud și est de Dunăre, iar la nord de Podișul Getic, Subcarpații și Podișul Moldovei. Între aceste limite, Câmpia Română apare ca o depresiune — în sens geologic — puternic sedimentată.
Partea cea mai joasă (10-20 m altitudine) se află pe lunca Siretului Inferior, unde, pe un teritoriu de lentă scufundare, s-a format o mare zonă de confluențe, spre care se recurbează râurile în forma unui evantai. Altitudinea maximă a Câmpiei Române este de 300 m, la Pitești.
Relieful Câmpiei Române se caracterizează prin văi largi și interfluvii netede, numite popular câmpuri, cu mici depresiuni formate prin tasare și sufoziune (crovuri).
Prezența nisipurilor determină apariția unui relief de dune, ca în sudul Olteniei, în estul Câmpiei Române (de-a lungul Ialomiței, Călmățuiului) și Câmpia Tecuciului (la Hanu Conachi).
În sectorul românesc, această câmpie este subdivizată în 6 sectoare, cărora li se adaugă Lunca Dunării. Fiecare sector este la rândul său alcătuit din mai multe „câmpuri” sau „câmpii”.
Din punct de vedere tectonic, Câmpia Română face parte din Platforma Moesică. Soclul platformei este de origine hercinică, iar sedimentele superioare sunt de origine carpatică. Sedimentele datează din mezozoic și din pleistocen. În lunci, acestea sunt foarte recente, datând din holocen. Stratele din jurasic și cretacic conțin zăcăminte de petrol. Cuvertura de loess acoperă îndeosebi câmpiile tabulare, ajungând pe alocuri să aibă o grosime de 40 m. Pe alocuri întâlnim dune de nisip.
Predomină soluri negre și cu un conținut bogat de humus. De-a lungul râurilor solurile sunt de luncă.
Câmpia Română a fost formată prin depunerea sedimentelor în mediul acvatic. În consecință, se întâlnește în mare parte loess.
Clima este temperat-continentală. În vest se resimt influențe mediteraneene, în timp ce în est amprenta continentală este mai accentuată. Îndeosebi estul este caracterizat de veri fierbinți și ierni geroase. Crivățul bate dinspre nord-est, cu viteze ce depășesc uneori 30-35 m/s; iarna aduce frig si adesea viscole, vara sufla fierbinte si aduce seceta. Băltărețul e un vînt de primavară, umed si cald, care bate dinspre bălțile Dunării, de unde și numele.
Temperatura medie multianuală este de 8-11ºC, media lunii aprilie este de 18-23ºC, a lunii ianuarie variază între -3 — -5ºC în est și -1 — -3ºC în vest. Valoarea medie multianuală a precipitațiilor este de sub 500 mm în est și de 500-700 mm în vest.
Cernoziom

Cernoziomul (din ucraineană чорнозем – „pământ negru”) este un sol foarte fertil, de culoare închisă (neagră, castanie etc.), format sub o vegetație ierboasă, în condițiile unei clime continentale. Cernoziomul conține humus în proporție de 4-6%, procentaj mic în comparație cu alte soluri, care pot avea până la 25% humus, dar este de bună calitate (mul calcic), saturația în baze este de 90-100% cu o reacție neutră, slab alcalină (pH = 7-7,8) și un procentaj important de acid fosforic, amoniac și fosfor.
Se definește prin orizont Am (molic) cu crome mai mici de 2 la materialul umed și orizont Cca sau concentrări de carbonați secundari în primii 125 de cm.
Tipic, psamic, pelic, vertic, gleic, aluvic, calcaric, kastanic, maronic, cambic, argic, greic, salinic, sodic, litic.
În lume există două „centuri de cernoziom”: 1) din estul Croației (Slavonia), de-a lungul Dunării (nordul Serbiei, nordul Bulgariei, sudul României (Câmpia Română), Republica Moldova, nord-estul Ucrainei și partea de sud a Rusiei, până la Siberia; 2) Preria canadiană. Tipuri similare de sol apar în Texas și Ungaria. Grosimea stratului de cernoziom poate varia foarte mult, de la câțiva centimetri în Siberia până la 1,5 m în Republica Moldova și Ucraina.
Cu privire la relief, cernoziomurile apar în special în zone de câmpie, dar și de deal, podiș sau piemonturi joase, unități de relief cu altitudini de la 15-20 până la 150-200 de metri.
Materialul parental este reprezentat în special de roci sedimentare (loess, depozite loessoide, luturi, argile, marne, calcare, gresii, etc.).
Clima este specifică zonei de stepă cu precipitații de 400-500 mm și temperaturi de 9,25-11,5°C, evapotranspirația peste 700 mm, indicele de ariditate frecvent 20-24, iar regimul hidric nepercolativ. Vegetația sub care s-a format este reprezentată de un covor ierbos bine încheiat, care lasă în sol o mare cantitate de materie organică (Festuca valesiaca, Agropyron cristatum, Chrysopogon gryllus, Poa bulbosa, etc.)
Cernoziomul are profilul de tip Am - A/C - C sau Cca.
Comparativ cu kastanoziomul are un profil mai profund cu orizonturi bine diferențiate. Orizontul A molic are grosimea de 40-50 cm, culori cu crome mai mici de 2 la materialul umed, structură glomerulară și bine formată, textură lutoasă și o intensă activitate biologică.
Orizontul A/C are grosimi de 20-25 cm și culori ceva mai deschise decât orizontul superior cu însușiri asemănătoare cel puțin în jumătatea superioară a acestuia.
Orizontul C sau Cca are minim 30-40 cm, brun-gălbui, friabil cu textură luto-nisipoasă. Pe întregul profil se observă numeroase neoformații biogene (coprolite, cervotocine, crotovine), precum și neoformații de natură chimică.
Gaudeamus igitur

"De Brevitate Vitae" ("Despre scurtimea vieții"), cunoscut popular ca "Gaudeamus igitur" ("Să ne bucurăm, așadar") sau doar "Gaudeamus", este un popular cântec academic în mai multe țări europene, fiind cântat sau recitat mai ales la ceremoniile universitare de absolvire. Cântecul datează de la începutul secolului al XVIII-lea și este inspirat dintr-un manuscris în limba latină din 1287, fiind atribuit goliarzilor - poeți medievali, de regulă clerici insubordonați dogmelor; studenți rătăcitori de la o universitate la alta, creatori ai unor poezii satirice, scrise în latină, dar adesea cu infiltrații ale limbilor naționale, la adresa bisericii și preamărind iubirea, vinul, bucuria de a trăi. Gaudeamus igitur se află în tradiția carpe diem ("trăiește clipa") promovând bucuria vieții.
Este cântecul oficial al mai multor școli, colegii, universități sau societăți academice.
Mai jos este o versiune din secolul al XVIII-lea a cântecului (C.W. Kindleben, 1781) cu o traducere în limba română.
Când se cântă, primele două versuri și ultima linie a fiecărei stanțe sunt repetate; de exemplu:
Ariușd, Covasna

Ariușd (maghiară Erősd) este un sat în comuna Vâlcele din județul Covasna, Transilvania, România. Se află în partea de vest a județului, în Depresiunea Brașovului, pe Olt.
Localitatea este situată pe malul drept al râului Olt, în partea vestică a județului Covasna, la limita cu județul Brașov, pe valea pârâului Ariușd, la o altitudine de 501 m. Pe teritoriul acestei așezări se află cunoscuta stațiune eneolitică de unde provine Ceramica de Ariușd.
Prima atestare documentară datează din anul 1520, însă descoperirile arheologice ne dovedesc faptul că zona a fost locuită cu mult înainte. Stațiunea eneolitică situată la 300 m. nord-vest de sat, pe "Dealul Tyiszk" a fost semnalată pentru prima dată în anul 1869, ulterior, între anii 1895-1906 a fost cercetată prin săpături de mică întindere, continuând între anii 1910-1913 cu explorarea unei suprafețe de 515 mp. la care se mai adaugă o portiune cercetată in 1925. Săpăturile au fost reluate în anul 1968.
Stratul arheologic al stațiunii cu o grosime medie de 3,5 m. cuprinde 7 nivele și anume (de sus în jos): humus gălbui, humus negru, terramare (cu urme de așezare), strat de vălătuci (cu fundament de locuințe și vetre), o altă pătură de terramare intermediară, un al doilea strat de vălătuci iar ultimul nivel format din a treia pătură de terramare cu vetre răzlețe. Șase din aceste nivele, conținând un inventar bogat de eneolitic se referă la două așezări succesive numite de cercetători Ariușd-I, respectiv Ariușd-II ce aparțin uneia și aceleași culturi, caracterizată printr-o ceramică pictată, bicromă și tricromă, înrudită cu aceea de la Cucuteni. În nivelul de humus gălbui de la suprafața stațiunii s-au găsit fragmente ceramice cu impresiuni de sfoară și un târnăcop cu brațele opuse aparținând culturii Schneckenberg. Ceramica celor două straturi eneolitice de locuințe de la Ariușd, lucrată cu mâna, prezinta trei categorii și anume: ceramica monocromă (cenușie sau roșiatică mată, neagră sau brună lustruită), ceramica fină bicromă (neagră sau brun-roșcată lustruită, ornată cu motive pictate în alb) și ceramica tricromă (pictată în alb, roșu și negru). Atât prin parcularitățile tehnice cât și prin formele și ornamentele sale, ceramica de Ariușd se încadrează în inventarul culturii Cucuteni-Tripolie.
Cercetările efectuate în anul 1980 la o distanță de cca. 800 m. nord-vest de sat, pe dealul "Csókás", au dus la identificarea unei așezări din prima epocă a fierului, suprapusă de o fortificație medievală timpurie. Cu această ocazie a fost descoperit și un mormânt de incinerație din epoca romană. Tot aici s-au descoperit cărămizi, țigle, obiecte din fier și mai multe fragmente ceramice romane. În "Valea Cetății" s-au descoperit fragmente ceramice din epoca târzie a bronzului, precum și o urnă de aspect hallstattian, din prima epocă a fierului.
Mujdei

Mujdeiul este un sos picant de usturoi tocat/frecat cald sau rece folosit în bucătăria românească.
Cuvântul provine din sintagma must de ai, unde ai este o formă arhaică / regională pentru termenul de „usturoi”. Alții cred că denumirea s-ar trage de la expresia franțuzească mousse d'ail.
Obligatoriu sunt căpățâni de usturoi, sare, apă sau zeamă de carne fierbinte. Opțional se poate adaugă: lămâie sau oțet, ulei, ardei iute și, depinde de regiune (vezi mai jos), verdețuri, smântână sau roșii prăjite.
Mujdeiul se prepară prin zdrobirea/frecarea cățeilor de usturoi într-un mojar cu sare și apă fierbinte sau tocat în cubulețe mici, sărat și numai opărit cu apă fierbinte, opțional sub adăugare de puțin ulei și/sau un ardei iute. Astfel închise într-un borcan se țin pentru mult timp.
În funcție de zona geografică se pot găsi sosuri de mujdei lărgite.
Mujdeiul se potrivește de exemplu la ciolan afumat, mămăligă, mititei, pește în saramură sau o căpiță de guvizi de mare respectiv de baltă crocanți, prăjiți în mălai, precum în multe mâncăruri de pui, porc, pește, fasole și alte păstăi. Afumătura, rasolul și friptura se ung cu un mujdei cald.
Rețete cu folosirea de mujdei se pot găsi în: