davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
List of songs recorded by the Jackson 5

This article presents the list of songs recorded by the Jackson 5 and The Jacksons.
The Jackson 5 is an american music group, which began forming around 1963-1965 by the Jackson family brothers Jackie, Jermaine, Marlon, Michael and Tito. In 1967, the quintet's first singles were recorded in Chicago and released by Steeltown Records, which was located in their hometown of Gary, Indiana. The songs released by Steeltown in 1968 included "Big Boy" (sung by Michael Jackson), "You've Changed", and "We Don't Have To Be Over 21 (to Fall in Love)". Although Steeltown is best known in Gary and northwest Indiana for giving the Jackson 5 their actual start in the music industry by releasing their first records, music journalist Nelson George claimed that Michael Jackson and the Jackson 5's "real" recording history did not begin until their move to Motown Records in 1968. The then Detroit-based company, led by Berry Gordy, housed established recording artists such as Stevie Wonder, Marvin Gaye and Diana Ross, as well as a producing-writing team known as "The Corporation". In 1969 and 1970, the Jackson 5 hit singles such as "I Want You Back", "ABC", and "The Love You Save" (1970), were written by the Motown team, and aided the five brothers in becoming the first boys band and black teen idols.
The success of the Jackson 5 continued throughout the early 1970s, as "Jackson mania" emerged due to the fan frenzy caused by American teens. A notable hit single for the group at this time was "Dancing Machine", a dance song produced by Hal Davis, which also contained elements of the emerging disco sound. Despite their overall success at Motown, four of the Jackson brothers decided to part with the company in 1976 in order to have the entire control of their music, and moved to Epic Records. The group left behind brother Jermaine and the "5" at the end of their name, as they established themselves as "The Jacksons" with the addition of younger sibling Randy. At Epic, the five entered into a two-album collaboration with songwriters Kenny Gamble and Leon Huff, who produced "Enjoy Yourself", the biggest success from the partnership.
As Michael Jackson achieved solo success with the studio albums Off the Wall (1979) and Thriller (1982), his musical artistry matured on collaborations with his brothers. The Jacksons' "This Place Hotel"—from the siblings' Triumph (1980)—contained the singer's first use of sound effects, horror film motifs and vocal trickery to convey a sense of danger to listeners (effects that will be used to their full potential to "Thriller" song). The singing efforts of Michael and his brothers led to the group being inducted into the Rock and Roll Hall of Fame in 1997 and the Vocal Group Hall of Fame in 1999. Two of the band's recordings ("ABC" and "I Want You Back") are among the Rock and Roll Hall of Fame's "500 Songs that Shaped Rock and Roll", with the latter track also included in the Grammy Hall of Fame.
Also The Jackson 5 sang backing vocals on a number of solo Motown songs by Michael.
Forever
Pink lady (cocktail)

The pink lady is a classic gin-based cocktail with a long history. Its pink color comes from grenadine.
The exact ingredients for the pink lady vary, but all variations have the use of gin, grenadine, and egg white in common. In its most basic form, the pink lady consists of just those three ingredients. According to the Cafe Royal Cocktail Book of 1937, it is made with a glass of gin, a tablespoon of grenadine, and the white of one egg, shaken and strained into a glass.
Often lemon juice is added to the basic form. Another creamier version of the pink lady that has been around at least since the 1920s adds sweet cream to the basic form. In New Orleans, this version was also known as pink shimmy. In some recipes, the cream is not added to the basic form, but simply replaces the egg white, and sometimes lemon juice is added as well.
Usually the ingredients for any of the versions are shaken over ice, and after straining it into a glass, the cocktail might be garnished with a cherry.
The exact origin of the pink lady is not known for sure. Occasionally its invention is attributed to the interior architect and prominent society figure Elsie de Wolfe (1865–1950), but the recipe associated with her nevertheless clearly differs from the common recipes for the pink lady. The name of the cocktail itself is sometimes said to be taken from the 1911 Broadway musical by Ivan Caryll of the same name, or named in the honour of its star Hazel Dawn who was known as "The Pink Lady". During the prohibition era (1920–1933) the cocktail was already widely known. In those years it was a popular drink at the Southern Yacht Club in New Orleans, where it was offered under the name pink shimmy as well. Its recipe was due to Armond Schroeder, an assistant manager at the club. The popularity of the pink lady might partially be explained by the frequently poor quality of gin during the prohibition era, due to which there was a need to mask the gin's bad taste.
At the latest in the 1930s the pink lady started to acquire the image of a typical "female" or "girly" drink due to its name and sweet creamy flavor usually associated with a woman's taste in publications like Esquire's Handbook for Hosts (1949). It is said of the Hollywood star and sex symbol Jayne Mansfield, that she used to drink a pink lady before a meal. Subsequently, the cocktail fell out of favour with male cocktail critics, who were put off by its alleged "female" nature. The writer and bartender Jack Townsend speculated in his publication The Bartender's Book (1951) that the very non-threatening appearance of the pink lady may have appealed to women who did not have much experience with alcohol. At one point the pink lady ended up on Esquire's list of the ten worst cocktails.
Dag Rødsand

Dag Arnljot Rødsand (født i Svolvær 27. september 1943, død 3. desember 1995 på Jeløy) var en norsk grafiker og billedkunstner.
Rødsand har sin utdannelse fra Kunstakademiet i København (1966-1970) og Philadelphia College of Art (1962-1966). Han var med å etablere og lede Atelier Lofoten (nå Svolvær kunstforening) (1971–1977), sammen med kunstnerektefellen Yvonne Hjerting og Dagfinn Bakke. Rødsand fungerte der som læremester for flere unge kunstnere, blant annet Ola Strand og Halvard Hatlen. Rødsand var i mange år amanuensis i grafikkavdelingen ved Statens kunstakademi i Oslo fra 1979. Han var også styremedlem i Nasjonalgalleriet i Oslo 1978-1980 og i Galleri F15 i Moss 1979-1982.
Rødsand arbeidet både med xylografi, tresnitt, litografi og serigrafi, tidvis i kombinasjon. Hans arbeid med xylografi forefinnes blant annet i utgivelser med lyrikeren Terje Johanssen, og hans utsmykking av Bodø sykehus er basert på eksperimenter med trykking av lakkfarge på pleksiglass. Rødsand utviklet også høytrykksteknikken sinkografi, og beskjeftiget seg med håndproduserte bøker, delvis kalligraferte, og med originalgrafikk. Rødsand var også illustratør til bl.a. Jostein Nyhamars Petter Dass i utvalg, Cappelen,1977 og Lofodens Beskrivelse fra Nordlands Trompet samme året.
Kunstneren holdt sin første separatutstilling i Svolvær i 1966. Siden deltok han på utstillinger over hele landet, og hans bilder er innkjøpt av bl.a. Nasjonalgalleriet og Norsk Kunstmuseum. I 1974 mottok han Nordland fylkes aller første kulturpris. En biografi er å finne i Vågan historielags årbok, av Per Jul Rødsand (2001).
Haugar kunstmuseum

Haugar kunstmuseum, tidligere Haugar Vestfold Kunstmuseum, ofte bare kalt Haugar, er et kunstmuseum i Tønsberg i Vestfold med utstillinger av hovedsakelig norsk samtidskunst. Museet ligger på en høyde midt i byen, Haugar (Møllebakken), der det i vikingtiden var tingsted. Museet ble dannet som en stiftelse av Vestfold fylkeskommune og Tønsberg kommune i 1993 og åpnet for publikum i september 1995. Siden 2009 har Haugar vært en avdeling i Vestfoldmuseene IKS. Stiftelsen eier fremdeles kunstsamlingene, mens Vestfoldmuseene drifter museet.
Museet har et publikumsareal på i alt nesten 2000 m² og et omfattende årlig utstillingsprogram med stadig skiftende utstillinger av både eldre kunst og samtidskunst fra inn- og utland. Museet hadde lenge en fast utstilling av Odd Nerdrums malerier. Den er seinere erstattet med verker av blant andre Kjartan Slettemark og Frans Widerberg. Museet har også en rekke aktiviteter rettet mot barn og unge.
Haugar Vestfold Kunstmuseum er lokalisert til den tidligere Sjømannskolen midt i Tønsberg sentrum. Den imponerende murbygningen er tegnet av arkitektene Bjercke og Eliassen og ble oppført 1918-21. Fire år senere fikk den A. C. Houens pris for god arkitektur. I utformingen av fasaden samarbeidet arkitektene med billedhuggeren Wilhelm Rasmussen (1879-1965), som lot utsmykke den med 12 karyatider i larvikitt fra Brøttsøbruddet på Tjøme, forestillende noen av de eksotiske folkeslag som sjøfarerne ville møte ute i verden. Beliggenheten er både vakker og historisk der museet troner i parkmessige omgivelser mellom det gamle tingstedet Haugating og et par enda eldre gravhauger. I disse mener man med støtte i Snorre at Harald Hårfagres to sønner Olaf og Sigrød er hauglagt etter at de ble drept av den tredje bror Eirik Blodøks på Haugar våren 934. Selve stedsnavnet Haugar skriver seg trolig helt tilbake til jernalderen.
Museet ble etablert som en stiftelse opprettet av Vestfold fylkeskommune og vertskommunen Tønsberg 1. januar 1993. Utgangspunktet var fylkesplanens målsetting om å utvikle Vestfold som kulturfylke og at befolkningen også i denne regionen skulle få anledning til å oppleve billedkunst og kunsthåndverk på et høyt kvalitativt nivå. Fra museet åpnet i september 1995 og frem til 1. januar 1998 ble museet drevet av stiftelsens styre. Deretter overtok Vestfold fylkeskommune driftsansvaret, mens stiftelsen fortsatt står som eier av samlingen. I år 2005 kom museet på statsbudsjettet. I 2014 yter Tønsberg kommune et bidrag til museet tilsvarende om lag 12,3% av driftsbudsjettet på 13,4 mill. Vestfold fylkeskommune bidrar med 7.3 millioner eller 54,8% og staten 25,9%. Egeninntektene ligger på 7%. Fra om med 1. juli 2009 ble museet en avdeling i Vestfoldmuseene IKS. Bygget eies av Fylkeskommunen.
Strandamalerne

Strandamalerne er betegnelsen på et fenomen innen norsk malerkunst som har sin opprinnelse fra Lindås på Vestlandet. Også kalt Lindåsmalerne.
Strandamalerne var amatører som hadde som attåtnæring å masseprodusere malerier med folkelige motiver, i hovedsak landskapmalerier. Måten dette foregikk på var å ved å lage en slags karusell med flere lerret eller papplater, og male det samme motivet på alle. Dermed kunne de male 6-8 malerier om gangen. Virksomheten ble etablert av John Johnsen Hølleland rundt 1940, og hadde sin storhetstid frem til 1960-årene.
I tillegg til malerne var det et godt organisert salgsapparat sysselsatt for å distribuere maleriene over hele landet, der selgerne gjerne gikk fra dør til dør i distriktene for å tilby malerier til priser som matchet arbeiderklassens betalingsevne. I løpet av noen tiår fant hundretusenvis av malerier veien til norske stuevegger. Det verserte rykter om at malerne tjente seg rike på virksomheten, men i virkeligheten var dette ikke noe mer enn en kjærkommen ekstrainntekt som supplement til et karrig jordbruk for å kunne brødfø store barneflokker. De fleste var i nær slekt med hverandre, og familienavn som Hølleland, Hosøy og Johnsen gikk igjen.
I sin samtid opplevde ikke strandamalerne å få anerkjennelse som kunstnere. I nyere tid har fenomenet fått økt oppmerksomhet som en folkelig tradisjon, og i 2024 arrangerte Sogn og Fjordane Kunstmuseum en utstilling av strandamaleri.
Göteborgs konstmuseum

Göteborgs konstmuseum er et kunstmuseum i Göteborg. Museet har en nordisk profil, men inneholder også verker av Rembrandt og Picasso m.fl. Museets samlinger inneholder verker fra 1400-tallet og frem til i dag.
Museet ble opprettet i 1861 og har holdt til i nåværende bygning siden 1923.
Pylon

Pylon er betegnelsen på et monumentalt inngangsparti til et gammelegyptisk tempel. På hver side av porten har bygningen en bred tårnliknende konstruksjon som er omtrent dobbelt så høy som sjølve inngangen og har flat topp. På bilder fra Det gamle Egypt flagges det med bannere fra tårnene.
Enkelte templer kunne i tillegg ha en indre pylon mellom en forgård og den sentrale delen av templet. Det er vanlig at tårnene smalner av mot toppen, ved at to eller flere vegger er skrådd. Foran pylonene kunne det være stilt opp obelisker. Noen pyloner er dekorert med relieffer på fasaden; på Isis-templet fra Filae ses farao mens han dreper en motstander, mens Isis, Horus og Hathor ser på.
I moderne arkitektur betegner en pylon et avsmalnende tårn.
Skogskirkegården

Skogskirkegården, svensk: Skogskyrkogården ligger i Enskede sør i Stockholm. Den ble anlagt mellom 1919 og 1940 av arkitektene Gunnar Asplund og Sigurd Lewerentz etter å ha vunnet en stor internasjonal arkitektkonkurranse som ble utlyst i 1915.
På en furukledd ås anla de et sakralt landskap med flere mindre kapell plassert i naturen. Anlegget regnes som en av de viktige i moderne arkitektur, og det formspråk arkitekturen søkte før og etter andre verdenskrig, hvor det moderne samfunnet krevde både vakre, men også funksjonelle løsninger.
Vinnerutkastet tok utgangspunkt i det eksisterende landskapet, hvor Lewerentz konsentrerte seg i første rekke om selve landskapet, samt det klassiske Oppstandelseskapellet fra 1926. Asplund arbeidet i første rekke med de øvrige bygningene, der særlig krematoriet fra 1934-1940 har en sentral plass. Aspelund og Lewerentz utviklet hele komplekset, fra hele landskapet til den minste detalj. Skogskirkegården ble ferdigstilt i 1940 som en harmonsk enhet mellom natur og arkitektur.
Oppdraget stilte store krav også med hensyn til å løse de praktiske funksjonene, blant annet skulle anlegget baseres på kremasjon i stedet for begravelse. Krematoriet med de tre seremonirommene Troens, Håpets og Det hellige korsets kapell ligger i nærheten av Skogskirkegårdens store inngangsparti, hvor også et stort granittkors er fritt plassert på gressplenen.
Selve gravplassene er ordnet i felter inne i furuskogen, hvor det også er en minnelund. I den søndre del området er det en permanent utstilling om anlegget og de to arkitektene.
Av de mange kjente svensker som er begravet her, finner vi blant andre Greta Garbo, Lennart Skoglund, Ivar Lo-Johansson, Gunnar Asplund, Birgit Cullberg, Lars Gullin, Jan Johansson, Gunnar Wiklund, Tim Bergling og Per Yngve Ohlin.
Skogskirkegården ble ført inn på verdensarvlisten i 1994 med følgende begrunnelse: «Skogskirkegården er et fremstående eksempel på hvordan arkitektur og et formgitt kulturlandskap fra vårt århundre smeltes sammen til en kirkegård. Denne skapelsen har hatt en stor innflytelse på utformningen av kirkegårder i hele verden.».
Utstilling

En utstilling er en fremvisning av varer, kunstverk eller annet.
En separatutstilling er en temporær utstilling av verk fra en enkelt kunstner. Separatutstilling er antonym til kollektivutstilling.
I kommersielle kunstgallerier er separatutstillinger som regel salgsutstillinger som viser de seneste verk fra en kunstner. Separatutstillinger i kunstmuseer viser gjerne verk med et spesifikt tema, fra en distinkt periode eller i et særskilt medium. Mer omfattende separatutstillinger som viser sentrale verk fra en hel karriere kalles retrospektivutstillinger. Museenes separatutstillinger er som regel ikke salgsutstillinger. Kunsthallene kan ha separatutstillinger som salgsutstillinger, men utvalg av kunstner og verk skal være fundert på kunstfaglige kriterier og uavhengig profitthensyn.
Avhengig av kunstinstitusjonens omdømme og stilling i kunstverdenen, inngår separatutstillinger i et uoffisielt krediteringssystem. Som regel regnes separatutstillinger som mer meritterende enn kollektivutstillinger. Separatutstillinger i ikke-kommersielle kunstinstitusjoner regnes som regel som mer meritterende enn utstillinger i kommersielle kunstgalleri.
Pål Enger

Erik Pål Enger (1967–2024) var en norsk kunstmaler, kriminell og fotballspiller kjent for å ha stjålet maleriene «Vampyr» og «Skrik» av Edvard Munch. Senere hadde han en karriere som billedkunstner.
Enger var under oppveksten en del av kjernen i den kriminelle Tveitagjengen ledet av pengeinnkreveren Jan Kvalen, noe som medførte en dom på ett år for vinningskriminalitet som 16-åring. Da han var 19 sonet han første gang på Ullersmo fengsel.
Pål Enger var fotballspiller for Vålerenga og spilte blant annet Europacup-kamp for klubben da han var 19 år gammel. Etter tre års soning for tyveriet av «Vampyr» forsøkte Enger i 1991 å ta opp fotball igjen med spill for Mercantile i daværende 2. divisjon.
Den 23. februar 1988 klatret Enger inn et vindu på Munchmuseet i Oslo og stjal maleriet «Vampyr». Samme år sto han bak det største tyveriet i sitt slag da han brøt seg inn i gullsmedbutikken Tostrup på Karl Johans gate og stjal varer for 4,8 millioner kroner. Den 12. februar 1994 stjal han «Skrik» fra Nasjonalgalleriet.
Han har også blitt dømt for flere andre vinnings-, trafikk- og narkotikaforbrytelser og trafikkforeseelser.
I desember 2015 ble Enger siktet for å stjålet til sammen 17 malerier fra galleriet Fineart på Aker brygge i Oslo. Tolv av bildene er laget av Hariton Pushwagner, de øvrige kunstverkene er laget av Vebjørn Sand og Bjarne Melgaard. Ifølge Dagbladet ble en lommebok med Engers legitimasjon funnet i galleriet. Enger erkjente delvis straffskyld og innrømmet han stjal fem Pushwagner-bilder.
Pål Enger begynte å male under et fengselsopphold i 2007. Først dyr og kjøretøy, og deretter abstrakte motiver. I mars 2011 åpnet han sin egen kunstutstilling med en rekke abstrakte verker.
William Heimdal

William Kristoffer Heimdal (født 2003) er en norsk tegner og figurativ maler. Han virker i Stavern i eget verksted, og var tidligere medlem av kunstnerkollektivet Memorosa. Som del av den nerdrumske tradisjonen maler han klassisk figurativ, romantisk kunst med naturpalett.
Stilretningen til Heimdal, så vel som memorosagruppen, betegnes av dem selv som «kitsch», snarere enn det mer moderne begrepet trivialkunst, i den grad den søker å etterligne klassiske håndverksmalere som Rembrandt, Caravaggio og Tizian, og fremstille romantiske figurative scener av fortellende karakter, med urtema som menneskelig skjønnhet, død, og romantikk. De mener dette skiller deres «kitsch» fra moderne kunst, som preges av en lavere grad av håndverk og forståelse for gode, allmenmenneskelige tema.
Selv siterer Heimdal Don Rosa, Odd Nerdrum og Rembrandt som sine viktigste inspirasjonskilder.
Heimdal har tegnet fra ung alder, ifølge ham selv «siden jeg kunne holde en blyant». I tidlig alder begynte han å tegne Donald Duck-tegninger, og har fått sin egen tegneserie med Onkel Skrue på trykk i Donald Duck. Etter et malerkurs for voksne ved Monika Helgesen høsten 2016, begynte han med oljemaling, og har siden malt hver eneste dag.
8. juli 2017 hadde Heimdal sin første egen kunstutstilling på Galleri Mini i Oslo. Det var etter at han publiserte skisser av sine malerier på Facebook, at Galleri Mini oppdaget Heimdal – som ble invitert til å stille ut bildene sine. Siden den tid har Heimdal hatt en rekke utstillinger flere steder i landet.
Hans verker og unge alder har fått stor oppmerksomhet, og tidligere er han blitt invitert hjem til kunstnerne Odd Nerdrum og Vebjørn Sand, hvorav sistnevnte har omtalt Heimdal som «en sjeldent begavet gutt».
Anneks (bygning)

Et anneks (av latin annexus) er et slags sidebygg, altså et bygg som hører til et større bygg. Det kan enten være et frittstående bygg eller en tilleggsstruktur som er hektet på en hovedbygning, men er vanligvis synlig adskilt og har ofte egen inngang. For eksempel kan hoteller, herregårder og skoler ha ett eller flere anneks.
Anneks har som regel oppholdsrom, og kan for eksempel fungere som ekstra soverom til overnatting (primærrom), kjøkken eller våtrom, eller som en hybel (uselvstendig boenhet) eller selvstendig boenhet. Mer spartanske anneks kan også brukes som hagehus eller utebod til oppbevaring (sekundærrom).
I noen tilfeller tilfeller slipper man å søke om byggetillatelse dersom et anneks er mindre enn 15 kvadratmeter, men det kan være begrensninger i ulike reguleringsplaner eller avhengig av hva rommene skal brukes til.
I 2022 uttalte kommunal- og distriktsdepartementet at begrepene «anneks» og «uthus» ikke er definerte i plan- og bygningsregelverket, men at anneks typisk kan forstås som beregnet på beboelse og overnatting. Dersom bygningen «inneholder alle hovedfunksjoner, det vil si både stue/soverom, kjøkken og wc/bad regnes den imidlertid ikke som et anneks, men som en egen boenhet».
Liste over byer i Danmark

Dette er en liste over Danmarks største byområder sortert etter innbyggertall.
Listen utarbeides årlig av Danmarks Statistik, som definerer et byområde som en sammenhengende bebyggelse med minst 200 innbyggere, og der avstanden mellom to hus ikke overstiger 200 meter, med mindre bruddet i bebyggelsen skyldes mellomliggende offentlige anlegg som kirkegårder eller parker. Særlig i København-området har bebyggelser som tidligere ble regnet som selvstendige, med tiden vokst sammen til et samlet tettsted (da:byområde), Hovedstadsområdet.
Den danske benevnelsen byområde tilsvarer i hovedsak det norske begrepet tettsted slik det defineres av Statistisk sentralbyrå, men i det norske begrepet får avstanden mellom bygningene ikke overstige 50 meter. Listen under rangerer de danske byområdene med mer enn 2500 innbyggere.
Bunker (bygning)

En bunker er en militær forsvarsstilling eller tilfluktsrom av stein og/eller betong.
I Europa kom de for alvor i bruk under krigen mellom Tyskland og Frankrike i 1870. I tiden før, under og etter første verdenskrig fortsatte massive utbygninger i nevnte land, med sammenhengende forsvarslinjer som fokus. Også land som Tsjekkia, Finland, og Sveits bygget omfattende forsvarsverk i tiden før annen verdenskrig. I løpet av 1930- og 1940-åra utviklet tyske ingeniører en serie med hundrevis av standardiserte bunkere (regelbau) for alle formål.
Spesielt i Albania ble det installert mange bunkere i etterkrigstiden.
I Norge ble det av okkupasjonsmakten under andre verdenskrig bygget store mengder bunkere over hele landet. I Finnmark og til dels Troms ble disse sprengt i stykker under tilbaketrekningen, men i hele resten av landet står der bunkere igjen som i dag kan beskues av allmennheten. Et par tidligere kystfort er gjort om til museum, men hoveddelen av bunkerne står i dag forlatt og ubrukt. Norskekysten ble kraftig bygget ut under krigen, som en del av tyskernes forsvarsverk Atlanterhavsvollen.
Tyholttårnet

Tyholttårnet er et telekommunikasjons- og radiotårn på Tyholt i Trondheim med en høyde på 120 meter over bakken (234 meter over havet).
Tårnet fungerer som plattform for fjernsyns- og DAB-sendere og er et knutepunkt for radiolinksamband. Det sto ferdig onsdag 22. mai 1985, og er i dag et populært turistmål. Fra utsiktspunktet 70 meter over bakken (184 moh) ser man det meste av Trondheim by, store deler av Trondheimsfjorden og det øvrige Trøndelag. I andre etasje, nærmere 75 meter over bakken, ligger spisestedet Egon, som roterer 360° i løpet av en time. Spisestedet har form som en 12-kant med store glassfasader. Tårnet er bygget i betong med diameter 7,2 meter. Tårnet har to heiser og to nødtrapperom.
Ved byjubileet i 1997 fikk tårnet en kunstnerisk «kappe» som ble tatt ned i februar 2013.
Tyholttårnet er den nest mest besøkte severdigheten i Trondheim.
Tårnet ble i april 2016 solgt av Vennatrø Gruppen til eiendomsinvestoren Karl Johan Kopreitan.
Peter Zumthor

Peter Zumthor (født 26. april 1943 i Basel, Sveits) er en sveitsisk arkitekt. I 2009 ble han tildelt Pritzker Architecture Prize.
I forbindelse med Nasjonal Turistveg er Zumthor engasjert i bygging av 3 bygninger ved Allmannajuvet. Det er museumsbygg samt kafeteria og servicebygg.
Sammen med kunstneren Louise Bourgeois utformet Peter Zumthor et monument til minne om ofrene for hekseprosessene i Vardø. Finnmark var det fylket i Norge der det ble avsagt flest dødsdommer over påståtte hekser. Heksemonumentet, Steilneset minnested, er plassert på Steilneset på Vardøya i Vardø, der 91 personer ble dømt for trolldom. Minnesmerke ble innviet av dronning Sonja 23. juni 2011.
Byscenen

Byscenen er et konsertlokale med besøksadresse Kongens gate 19 i Trondheim sentrum. Den består av en stor konsertsal og en noe mindre sal. Publikumskapasiteten er på 750 stående eller 400 sittende gjester.
Byscenen har siden 2009 vært fast konsertsted for Luftforsvarets musikkorps, som har administrasjonskontorer og øverom her, og som også disponerer salene på dagtid.
Siden 1878 er huset kjent som Arbeiderforeningen. Gjennom hele forrige århundre eide Arbeiderforeningen i Trondheim bygget, med et utall forskjellige leietagere som gjenspeilet store deler av det som skjedde i byen på 1900-tallet. I 2007 ble bygget kjøpt opp av Sparebank1 SMN Kulturstiftelse. Byscenen Drift AS tok over ansvaret for utleie på huset, og satte samtidig i gang prosjekteringen av en ny, stor konsertscene i Trondheim. Byscenen ble ferdigstilt og åpnet 23. april 2010. Huset er beholdt i sin klassiske stil, med et påbygg med en glassfasade ut mot Repslagerveita.
Gjerdrums vei (Oslo)

Gjerdrums vei (1-21, 4-16B) er en vei i Nydalen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går mellom Sandakerveien og Maridalsveien, gjennom de tidligere industrianleggene i Nydalen. De tidligere industrilokalene (nr. 8-21) er for en stor del rehabilitert ca. 1986–91 og tatt i bruk som kontorlokaler o.l. under navnet Nydalen Park. Det finnes også en enkelte nyere bygg.
Veien fikk navn i 1915 etter hoffjegermester Otto Gjerdrum, som var medeier i Nydalens Compagnie.
Haugesund Billedgalleri

Haugesund billedgalleri ligger nord i Haugesund med utsikt over byparken og rosehagen. Haugesund billedgalleri er kunstmuseet i regionen og visningsarena for Haugesund kunstforening. Museet har en stor samling norsk kunst fra 1800- til 2000-tallet, og et tyngdepunkt i samlingen er norsk og internasjonal høytrykkskunst. Lokale kunstnere er godt representert. Kunstsamlingen har sin historiske bakgrunn i Haugesund Kunstforening, stiftet 1913. Kunstmuseet Haugesund billedgalleri er en avdeling i det regionale kunst og kulturhistoriske museet Haugalandmuseet.
Museet er bygget i tre etapper: ca. 1915, 1978 og 2004.
Den eldste bygningen ble oppført som bolighus for Lars og Inga Meling ca. 1915. I 1952 ble villaen med tilhørende eiendom testamentert til Haugesund kommune, en gave i tråd med Lars og Inga Melings siste ønske. Siden 1959 har Haugesund Kunstforening brukt Haugesund Billedgalleris lokaler som visningsted. Hovedbygningen fra 1978 er tegnet av arkitekt David Sandved. Den siste utvidelsen ble ferdigstilt våren 2004 og er tegnet av arkitektkontoret Sandved og Wathne arkitekter AS.
Det samlede bygningsarealet utgjør 2210 m², hvorav utstillingsarealet utgjør 1000 m².
Samlingen har sin bakgrunn i Haugesund Kunstforenings faste samling. I 1973 ble denne gitt til Haugesund kommune mot at kommunen etablerte et museum med visningslokaler for skiftende utstilling, magasin og utstillingsrom for den faste samlingen.
Museet har i dag en kunstsamling som omfatter nasjonale og internasjonale kunstnere som Lars Hertervig, Edvard Munch, Pablo Picasso, Christian Krohg, Per Kleiva, Håkon Bleken og Inger Sitter.
Billedgalleriet har en samling som er rik på verk med tilknytning til Vestlandet med kunstnere som Nikolai Astrup, Ole Frøvig, Trygve Goa, Kjell Pahr-Iversen, Fredrik Kolstø, Rita Marhaug, Olav Nygaard, Karl Anton Østensjø, Bjarne Halvorsen, Helene Nielsen, Stein-Magnus Opedal, Knut Rumohr, Gry Hege Rinaldo, Bernt Tunold og Bjørn-Sigurd Tufta m.fl.
Haugesund Kunstforening har hele året sine løpende salgsutstillinger i billedgalleriet.
Carlo Scarpa

Carlo Scarpa (født 2. juni 1906 i Venezia, død 28. november 1978 i Sendai, Japan) var en Italiensk arkitekt og professor i arkitektur ved Kunstakademiet i Venezia og senere ved fakultet for arkitektur, Universitá Iuva di Venezia. Fra 1933 til 1947 var han kunstnerisk direktør ved Venini, det mest prominente foretak for fremstilling av venetiansk glass. Fra 1954 til 1964 holdt han forelesninger for Fullbrightstipendiater i Roma. I 1956 vant han Olivettiprisen i arkitektur, og i 1962 mottok han IN-ARCH National Award for Museo Castelveccio i Verona. I 1971 ble han direktør for Fakultet for arkitektur, Universitá Iuav di Venezia.
Carlo Scarpa var en av 1900-tallets betydelige italienske, modernistiske arkitekter, og hadde en enestående evne til å smelte sammen gammelt og nytt til det tidløse.
Francesco Dal Co; Giuseppe Mazzariol (2002) Carlo Scarpa : The Complete Works. Rizzoli, (Paperback) M. A. Crippa, (1986). Carlo Scarpa, Theory, Design, Projects. MIT Press, Cambridge, Mass.
Ganymedes-kvartalet

Ganymedes-kvartalet, svensk: Kvarteret Ganymedes er et langt smalt kvartal i Gamla stan i Stockholm. Kvartalet er omgitt av Ignatiigränd i nord, Västerlånggatan i øst, Gåsgränd med Gåstorget i sør og Stora Nygatan i vest. Kvartalet består av tre bygårder hvor Ganymedes 1 er identisk med Stora Nygatan 11 og Ganymedes 3 med Västerlånggatan 24.
Mange kvartalsnavn i Gamla stan ble til i løpet av 1600-tallet og senere, de fleste er oppkalt etter hendelser eller personer (hovedsakelig guder) fra gresk og romersk mytologi. Ifølge gresk mytologi var Ganymedes den vakreste av alle mennesker. Han ble derfor fjernet fra jorden for å leve med guder og dyrke dem som munnskjenk.
Kvartalet ligger i Gamla stans historiske, nordvestre del, der smale smug (såkalte vattugränder) og smale kvartaler strekker seg vestover fra Västerlånggatan mot Mälarens strandlinje som i middelalderen lå betydelig høyere opp enn i dag. Kvartalet Ganymedes er blant de smaleste i Gamla stan. På 1600-tallet var kvartalet oppdelt i fem eiendommer og på 1800-tallet i fire. På Petrus Tillaeus kart fra 1733 staves navnet Ganimedes.
Mot Västerlånggatan er gården Ganymedes 3 sammenbygd med nabogården Pomona mindre 2 og disse danner en enhetlig fasade med adressen henholdsvis Västerlånggatan 24 og 24A. Gåsgränden er tilgjengelig via en portal mellom de to kvartalene. I 1744 bodde garveren og skinnhandleren Nicolaus Björck på adressen og fikk satt opp to skilt. Begge er hugget i stein, de forestiller sannsynligvis mårer som er et gammel skinnhandleremblem. De ga opphav til legenden Sägnen om herr Måns.
Ganymedes 1 (Stora Nygatan 11) er vist på et tomtekart fra 1693 som fattighus. Det ble bygd om i 1884–1885 og fikk da den nåværende butikkfasaden i tre etasjer. Tyska församlingens kyrkoråd var byggherre, mens arkitekten er ukjent. Fasaden har en rik dekor, som opprinnelig var enda rikere. Store vindusåpninger omsluttes av en buet overkant. I første etasje er det pilastre av støpejern. De to nederste etasjene er et utstillingsrom som er sammenbundet med en spiraltrapp.
Swarovski

Swarovski AG er et østerriksk selskap som produserer slipt krystallglass, slipeverktøy og optiske produkter. Selskapet er en verdensledende innen produksjon av krystallglass og har sete i Wattens i den østerrikske delstaten Tirol.
Selskapet består av to deler:
Hovedkvarteret i Wattens omfatter også Swarovski Kristallwelten («Swarovski krystallverdner»), et museum med 16 utstillingsrom og -områder opprettet til selskapets hundreårsjubileum i 1995.
Swarovski og dets datterselskaper har ca. 17 000 ansatte i 40 land.
Selskapet ble grunnlagt av glassliperen Daniel Swarovski (1862–1956) i 1895, og har siden 2002 vært ledet av Markus Langes-Swarovski.
Porslinsrummet

Porslinsrummet er et utstillingsrom i Drottningholms slott. Rommet ble innredet etter initiativ fra Oscar II for hans samling av fajanse fra 1700-tallet og sto klart i 1897.
Rommets farveskala er holdt i blå nyanser og veggdekoren, som var en gave fra slottets tjenestemenn til kongens 25-års regjeringsjubileum, ble tegnet av arkitekt Agi Lindegren. Midt i taket vises det store riksvåpenet og på den åpne peisens front finnes kongens kronede speilmonogram O II R S (Oscar II Rex Sueciae). Under står det Anno Domini MDCCCXCVII (1897), årstallet da rommet sto ferdig.
Brorparten av samlingens fajanser inngår i den så kalte Nordstjärneservisen og er laget ved Rörstrands porslinsfabrik på midten av 1700-tallet. Nordstjernen brukes fra slutten av 1600-tallet som et symbol for den svenske kongen. Midt i rommet står et ovalt bord med større fat fra Rörstrand og Mariebergs porslinsfabrik. Den hvite bordoppsatsen på platå som vises midt på bordet er laget på Rörstrand i 1770.
Over den åpne peisen finnes blant annet to avlange lampetter i blå-hvit fajanse fra Rörstrand, men selve lysholderne mangler. Foran peisens gnistfanger står en nattstolbøtte (innsatsen til datidens toalettstol), den er produsert på Rörstrand i hvit fajanse med blå blomsterdekor.
Flatiron Building

Fuller Building, bedre kjent som Flatiron Building, er en høyblokk ved Madison Square på Manhattan i New York. Bygningen er reist på den smale og kileformede hjørnetomten nord for 23. gate der Broadway møter Fifth Avenue, noe som ga den dens karakteristiske form (og kallenavnet Flatiron – «Strykejernet»).
Flatiron Building sto ferdig i 1902, og var da New Yorks nest høyeste bygning (etter Park Row Building) med sine 87 meter, fordelt på 22 etasjer. Flatiron var også en av de første bygningsstrukturene i New York som ble konstruert rundt et stålskjelett, noe som ga nye muligheter for å bygge i høyden. Bygningen ble tegnet av Daniel Burnham i Beaux-Arts-stil, og fasaden er rikt ornamentert med gotiske og renessanse-inspirerte detaljer. Sjefsingeniør for konstruksjonen var Joachim Gotsche Giæver.
Området rundt Madison Square, øst mot Gramercy Park og noen kvartaler sør mot Union Square er kalt Flatiron District etter den kjente bygningen.
Washington University in St. Louis

Washington University er et privat, forskningsbasert universitet i St. Louis i delstaten Missouri, USA. Det holder høyt faglig nivå, og skolepengene på US$ 35 524 var trolig de høyeste ved noe amerikansk lærested i 2006. WU ble opprettet i 1853.
Universitetet hevder at 22 nobelprisvinnere er eller har vært knyttet til lærestedet, og at ni av disse gjorde mesteparten av sitt premierte forskningsarbeid her. Utdanningene innen medisin, arkitektur og sosialt arbeid har topplasseringer på amerikanske universitetsrankinger.
Skolene, fakultetene og noen viktige institutter omfatter:
Ved universitetet var det 13 355 studenter og 1 076 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 35.524 for studenter folkeregistrert i Missouri. Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Studentene kommer fra alle 50 stater og ca. 125 land utenfor USA.
Mulholland Drive

Mulholland Drive er en vei i Los Angeles i California, oppkalt etter ingeniøren William Mulholland. En del av veien kalles også for Mulholland Highway og ble åpnet i 1924.
Den hovedsakelige tofeltsveien er drøyt 33 km og følger åssiden på Santa Monica Mountains og Hollywood Hills og man har fra denne utsikt over Los Angeles, deler av San Fernando Valley og Hollywoodskiltet.
Veiens plassering har gjort at den har vært sentral i populærkulturen:
Veien er nevnt i bl.a. Tom Pettys «Free Fallin'», R.E.M.s «Electrolite», Felix Da Housecats «Everyone Is Someone in L.A.», Razorlights «Los Angeles Waltz», Lamb of Gods «Forgotten (Lost Angels)», Frank Blacks «Ole Mulholland» (1994), og Poes «Hey Pretty».
Den franske filosofen Jean Baudrillard beskriver Mulholland Drive gjennom metaforen som en «entry point for extraterrestrials» i boken America.
Det er en attraksjon i Disneyland som heter «Mulholland Highway» (tidligere ble den kalt «Mulholland Madness»).
I bilkjøringsspillet Street Rod II kan spilleren kjøre et løp som heter «Mullholland Drive», men dette er ikke en faktisk beskrivelse av denne veien, og endrer seg fra gang til gang.
Olav Christopher Jenssen

Olav Christopher Jenssen (født 1954) er en norsk billedkunstner og tidligere fotballspiller. Han er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole og Statens kunstakademi i Oslo.
Jenssen regnes som en av de mest anerkjente nålevende norske kunstnere, med en betydelig internasjonal karriere. Han har i en årrekke bodd og arbeidet i Berlin. Fra 1996 til 2003 var han professor i maleri ved Hochschule für Bildende Künste i Hamburg, og han er siden 2007 professor i maleri ved Hochschule für Bildende Künste i Braunschweig. I 1992 ble han valgt ut til å stille ut ved den prestisjefylte utstillingen documenta i Kassel i Tyskland. Av norske museer er det Nordnorsk Kunstmuseum som har den største samlingen av Jenssens kunst, da kunstneren donerte 95 verker til museet i mars 2014. Verkene ble vist i utstillingen Donasjonen i perioden 15. mars – 1. juni 2014.
Han var festspillutstiller i Bergen i år 2000. Maleriserien «Lack of Memory» (1992) ble kåret til et av Morgenbladets 12 viktigste kunstverk. I 2015 ble Jenssen utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for sin innsats som kunstner.»
Jenssen spilte toppfotball for FK Lyn og Lillestrøm SK på 70-tallet.
Norges museumsforbund

Norges museumsforbund er en interesseorganisasjon for museer i Norge. Forbundets viktigste oppgave er å tale museenes sak overfor statlige myndigheter, samtidig som det òg skal fremme faglig utvikling ved museene.
Norges museumsforbund kan trekke sine røtter tilbake til Norske Museers Landsforbund som ble stiftet i 1918. Sin nåværende form fikk forbundet i 1996 og det er en organisasjon for alle typer museer. Per 2016 har forbundet 137 institusjoner (museer) og et enda større antall personlige medlemmer. Forbundets sekretariat ligger i Oslo. Virksomheten bygger på frivillig innsats og drives gjennom et styre, ni fagseksjoner og styreoppnevnte utvalg og komiteer. Sekretariatet holder til i Oslo. Bladet Museumsnytt utgis av ABM-media. Generalsekretær er Liv Ramskjær.
Forbundet tildeler autorisasjon som konservator NMF.
Dronning Sonja er forbundets høye beskytter.
Klavikord

Klavikord er et klaviaturinstrument, et klaver formet som et bord med strenger på tvers og mekanikk. Istedenfor hammere, som på et piano, har klavikordet metallstifter - tangenter - oppå enden av tastene. Når tasten blir presset ned blir tangenten presset opp mot strengen og deler den i to. Et bånd surret til venstre mellom strengene demper den halvdelen av strengen. Tonen er relativt svak, men dynamisk og uttrykksfull og krever en distinkt spilleteknikk.
Navnet klavikord kommer fra den latinske betegnelsen 'clavis' som betyr tast og det greske ordet for streng, som er 'chorde'. Instrumentet har eksistert i hvert fall så tidlig som fra begynnelsen av 1400-tallet og det var i normal bruk til inn på 1800-tallet. Frem til midten av 1600-tallet ble det brukt i hele Europa, gjennom 1700-tallet var det vanligst i Tyskland og det fikk en oppblomstring og stor utbredelse i Sverige i den siste 100-årsperioden til det gikk helt ut av bruk. I Norge var klavikordet utbredt i byene og på større gårder. Det finnes ca 30 historiske instrumenter bevart på norske museer, bl.a. på Ringve Museum i Trondheim.
Klavikordet kan beskrives som et hjemmets instrument, og på grunn av det lave lydnivået er det et instrument som typisk ble brukt i mindre rom. Den spesielle spillemåten som var påkrevet ble ansett å være det beste utgangspunkt for å nærme seg de andre klaviaturinstrumenter. Spesielt organister benyttet ofte klavikordet som øvingsinstrument, og for dette formål ble det også bygget 'tomanualige' klavikorder. I realiteten var dette to separate klavikorder der det ene kunne skyves inn og ut som en skuff i det andre. Noen klavikorder hadde også pedalsett i tillegg.
PNEK

PNEK er en stiftelse (991 238 719 i Enhetsregisteret) etablert i 2007, men allerede fra 2000 et nettverk av norske organisasjoner som arbeider med produksjon av elektronisk kunst.
Stiftelsen har som formål å være en samlende og koordinerende ressurs for disse, og for produksjonen av elektronisk kunst i Norge. Virksomheten består i å være en kulturpolitisk pådriver for elektronisk kunst, arbeide for økt offentlighet om den elektroniske kunstens innhold og utvikling, samt å koordinere og utveksle tekniske ressurser og faglig kompetanse på tvers av fagfelt og geografi.
PNEK er stiftet av Atelier Nord, BEK, i/o/lab, NOTAM og TEKS.
Stiftelsen er hjemhørende i Oslo, og ledes av Per Platou.
I årene 2012-2014 driver PNEK Videokunstarkivet, et pilotprosjekt som skal digitalisere og aktualisere norsk videokunst fra sekstitallet og fram til idag. Prosjektet er eid av Norsk kulturråd.
I 1997 ble videokunst-utstillingen Screens vist i Trondheim. I tilknytning til utstillingen arrangerte Norsk kulturråd en konferanse hvor produksjonsvilkårene for elektronisk kunst ble drøftet. En arbeidsgruppe ble nedsatt og leverte i 1999 arbeidsnotatet Skjønnheten og utstyret. Det ble anbefalt å etablere et nettverk av produksjonsmiljøer for elektronisk billedkunst bestående av Atelier Nord i Oslo, og nyetablerte virksomheter i Bergen og Trondheim. BEK – Bergen senter for elektronisk kunst ble etablert i tilknytning til Kulturby Bergen 2000. I Trondheim var først Top Floor, medieverksted ved Lademoen kunstnerverksteder tilknyttet. Senere ble virksomheten skilt ut og etablert som TEKS – Trondheim Elektroniske Kunstsenter. I 2001 ble det besluttet å også innlemme NOTAM i nettverket som dermed fikk en mer tverrkunstnerisk profil.
I tillegg til virksomhetene i Oslo, Bergen og Trondheim, ble PNEK etablert, i perioden 2000-2004 som prøveprosjekt i regi av Atelier Nord med støtte av Norsk kulturråd. PNEK skulle bidra til koordinering og samarbeid mellom miljøene, slik at de samlet ivaretok feltets interesser nasjonalt.
Fra 2005 ble PNEK sikret varig finansiering over statsbudsjettet. Dette førte til en organisatorisk omlegging, og PNEK ble etablert som selvstendig stiftelse i 2007. På samme tid ble i/o/lab i Stavanger tatt opp som medlem av nettverket.
i 2009 ble nettverket utvidet med seks nye noder, for å gjenspeile situasjonen i det aktuelle kunstfeltet. De nye nodene er Atopia (Oslo), Dans for Voksne (Oslo), Rom3 (Skien), Utsikten Kunstsenter (Kvinesdal), Lydgalleriet (Bergen) og Piksel (Bergen). I 2012 ble også Kinokino (Sandnes) medlem av nettverket.
Politiske institusjoner i Berlin

Berlin er en av Tysklands 16 delstater og dessuten landets hovedstad.
Tysklands president har sin offisielle residens i Schloss Bellevue i Großer Tiergarten i det sentrale Berlin. Hans sekretariat kalt Bundespräsidialamt, holder til i en ny bygning rett ved siden av.
Tysklands føderale regjering har sete i Berlin og ledes av Forbundskansleren. Kanzleramt er kanslerens kontor og ligger i Spreebogenpark rett ved siden av Riksdagen. Bygningen Kanzleramt ble innviet i 2001 og er ett av verdens største regjeringshovedkvarterer.
De fleste ministeriene ligger i Berlin, men enkelte har fremdeles sitt hovedsete i Bonn. De ministeriene som har hovedsete i Bonn har også et annetsete i Berlin. Vesentlige deler av statsbyråkratiet holder også til i Bonn.
Forbundsdagen som er Tysklands folkevalgte nasjonalforsamling, flyttet i 1999 inn i Riksdagsbygningen i Berlin. Riksdagsbygningen ligger i likhet med Kanzleramt i Spreebogenpark ved elven Spree midt i Berlin, og ikke langt fra Brandenburger Tor.
Ved siden av Riksdagsbygningen er det oppført to moderne bygninger: Paul-Löbe-Haus og Marie-Elisabeth-Lüders-Haus. De ligger på hver sin side av Spree, og er forbundet med bro over elven. Sammen med Kanzleramt utgjør de et langstrakt kvartal kalt Band des Bundes. Bygningene huser bl.a. kontorer for parlamentarikerne.
Forbundsrådet har fra 1867 vært navnet på den institusjonen hvor delstatene er representert på føderalt nivå. Det består av medlemmer utnevnt av alle delstatsregjeringene og har vetorett i enkelte lovsaker. Forbundsrådet holder til i Preußisches Herrenhaus i Leipziger Straße, den tidligere bygningen for det prøyssiske overhuset.
Berlins parlament ble et etablert i 1920 og holder til i bygningen til den tidligere prøyssiske landdagen.
Berlins senat er bystaten Berlins regjering, og består av åtte senatorer i tillegg til den regjerende borgermesteren, som leder regjeringen. Berlins senat holder til i Rotes Rathaus. Under den kalde krigen holdt det til i Rathaus Schöneberg i Vest-Berlin.
Putrajaya

Putrajaya er Malaysias administrative hovedstad. Den er en planlagt by som befinner seg 25 kilometer sør for Kuala Lumpur.
Byen ble grunnlagt 19. oktober 1995 og regjeringa flytta fra Kuala Lumpur til Putrajaya i 1999. Kuala Lumpur er imidlertid fremdeles landets nasjonale hovedstad, og både kongen og nasjonalforsamlinga holder til der. Putrajaya utgjør ett av Malaysias tre føderale territorier, og styres dermed direkte av landets regjering.
Putrajaya hadde 67 964 innbyggere i 2010. Territoriets areal er på 49 km².
Byen er oppkalt etter Malaysias første statsminister, Tunku Abdul Rahman Putra. Putra betyr «prins» på malayisk, mens jaya betyr «suksess» eller «seier».
Kuala Lumpur International Airport er den nærmeste flyplassen.
Putrajaya-sjøen er en menskeskapt innsjø i sentrum av Putrajaya. Innsjøen er på 650 hektar og designet for å fungere som et naturlig kjølesystem for byen og også som rekreasjon, fiske, vannsport og vanntransport. Innsjøen har en gjennomsnittlig dybde på 6,60 meter. Over innsjøen går flere bruer, som for eksempel Seri Wawasan-brua.
Etter som Putrajaya er en ny by er det mange storslåtte moderne bygninger. Den store bygningen Perdana Putra fra 1999 huser kontorene til statsministeren. Justispalasset rommer 2 føderale domstoler, 6 lagmannsretter, arkiver, konferansesal, bibliotek, museum og flere kontorer.
Istana Melawati er det andre nasjonale palasset til Malaysias. Det fungerer som et kongelig tilfluktssted for Yang di-Pertuan Agong. Putrajaya International Convention Center er på 135 000 kvadratmeter.
Det er også flere moskeer i Putrajaya, hvor Putra-moskeen (Masjid Putra) fra 1999 er den viktigste. En annen moske er Tuanku Mizan Zainal Abidin-moskeen (Masjid Tuanku Mizan Zainal Abidin) som er en jern-moskeen åpnet i 2010.
Blant monumentene i Putrajaya kan nevnes Mercu Tanda, Millennium monumentet (Monumen Alaf Baru) og Nasjonalheltenes plass (Dataran Pahlawan Negara).
Mercu Tanda (eller Putrajaya Landmark) er et 30,5 m høyt skulpturelt landemerke.
Millennium monumentet er et nasjonalt monument formet som en obelisk med etsninger som angir viktige perioder og milepæler i nasjonens historie. Monumentet er 68 meter høyt og er opplyst om natten som et fyrtårn med et sterkt feiende lys projisert i 360 grader.
Nasjonalheltenes plass (Malayisk: Dataran Pahlawan Negara) er et monument og krigsminnesmerke. Plassen er 100 m bred x 4 km lang.
I 2001 åpnet også en botanisk hage på 93 hektar.
Avenida de los Insurgentes

Avenida de los Insurgentes er en aveny i Mexico by. Den sies å være verdens lengste aveny. Den strekker seg over 28,8 kilometer, og går gjennom hele byen fra nord til sør. Langs Avenida de los Insurgentes er det et stort antall restauranter, diskoteker og moderne bygninger. Et sentralt knutepunkt er Glorieta de los Insurgentes, en stor rundkjøring rett ved Zona Rosa, hvor avenyen forbindes med bl.a. Avenida Chapultepec, og hvor metrostasjonen Insurgentes ligger.
Avenyen har på det meste fire kjørefelt i hver kjørereting, hvorav ett av dem er reservert for metrobús og sperra av med gule klosser.
Avenida de los Insurgentes er i dag delt inn i tre deler med ulike navn:
Avenida de los Insurgentes er byens lengste vei, og kanskje verdens lengste aveny. Med sine 28,8 kilometer er den en av de viktigste gjennomfartsårene i Mexico by. Den strekker seg fra Guadalupe-akvedukten i nord, hvor den munner ut i motorveien til Pachuca, til krysset med Viaducto Tlalpan i sør, hvor den munner ut i motorveien til Cuernavaca. I nord går den hovedsakelig forbi boligområder, mens den lenger sørover omsluttes av butikker, kontorbygninger, banker, restauranter og utesteder. I sør går den gjennom Ciudad Universitaria før den fortsetter mot motorveien til Cuernavaca.
Avenyen ble bygd på begynnelsen av 1900-tallet for å forbinde det historiske sentrum med de sørlige delene av byen. Den het opprinnelig Vía del Centenario. I Miguel Alemán Valdés' presidentperiode bytta den navn til Avenida de los Insurgentes for å hedre De tre garantiers armé, eller Insurgentes-armeen, som spilte en viktig rolle under Mexicos uavhengighetskrig. I denne perioden ble den også utvida nordover.
Insurgentes Norte
Insurgentes Centro
Insurgentes Sur