davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Brooklyn

Brooklyn er en bydel i den amerikanske byen New York. Bydelen har sammenfallende grenser med fylket Kings County i delstaten New York State.
Brooklyn er den mest folkerike av New Yorks fem bydeler og har rundt 2,5 millioner innbyggere. Hvis alle bydelene i New York hadde blitt adskilt, ville Brooklyn vært den tredje største byen i USA etter Los Angeles og Chicago. Brooklyn utviklet seg fra det lille tettstedet Breuckelen, grunnlagt av nederlenderne og oppkalt etter Breukelen i Nederland.
Blant kjente nabolag i Brooklyn er Bedford-Stuyvesant, Bensonhurst, Flatbush og Coney Island.
Brooklyn har mange distinkte nabolag, hvor flere har utviklet seg fra egne byer og landsbyer fra tiden da nederlenderne styrte området.
Downtown Brooklyn er det tredje største forretningstrøket i New York City, etter Midtown Manhattan og Downtown Manhattan. Strøket har mange høyhus og et økende antall boliger.
I nordvest ligger nabolagene Boerum Hill, Brooklyn Heights, Carroll Gardens, Cobble Hill, Clinton Hill, Vinegar Hill, DUMBO (et akronym for «Down Under the Manhattan Bridge Overpass»), Fort Greene, Gowanus, Park Slope, Prospect Heights og Red Hook. Disse strøkene har gjennomgått en gentrifisering og er relativt fine nabolag med gode restauranter og mange kulturtilbud.
Lenger nord langs East River ligger Williamsburg og Greenpoint, tradisjonelle arbeiderklassestrøk.
Andre nabolag som Bedford-Stuyvesant, Brownsville, East New York og deler av Bushwick har blant den høyeste kriminaliteten i byen, selv om disse stedene har blitt et satsingsområde for politiet.
Det sentrale og sydlige Brooklyn har arkitektoniske og kulturelt distinkte nabolag, der mange skriver seg fra forrige århundreskifte da mange immigranter flyttet fra de dårlige forholdene på Manhattans Lower East Side. Borough Park huser det største jødisk-ortodokse samfunnet utenfor Israel, mens Bedford-Stuyvesant er landets største svarte nabolag. Nabolag som Bensonhurst og Dyker Heights er kjent for sine mange italiensk-amerikanere. I de senere årene har nabolag som Sunset Park opplevd en immigrasjonsbølge fra Kina og Mexico.
Brooklyn hadde fra ca. 1920 til 1970 på det meste rundt 100 000 norske innvandrere, mange fra Sørlandet, og åttende aveny ble på folkemunne kalt «Lapskaus Boulevard».
Magne Øyvind Flemmen

Magne Øyvind Flemmen (født 1980) er en norsk sosiolog som er professor ved Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi, Universitetet i Oslo, med doktorgrad avlagt samme sted. Flemmen forsker på sosial ulikhet og klasser, spesielt politiske og kulturelle sider ved klasseskillene.
Flemmen har virket som rapper og hiphop-produsent under artistnavnet «Definite». Han har vært en av de første til å gjøre battlerap på norsk, og vant med det de tre første nasjonale konkurransene i dette ("Straight Spittin'", 2000, 2001 og 2002). Han ble også kjent for samarbeide med Apollo på hans debut-EP Scenario, og de holdt flere konserter sammen. Han ble også kjent som del av grupper som Alarmclock Connection og Essentials, foruten sitt samarbeid med Apollo, Jester og URO.
Ane Brun

Ane Brunvoll (født 1976) er en norsk sanger og låtskriver. Hun har mottatt en rekke priser, og er blant annet blitt kåret til årets kvinnelige artist under Spellemannsprisen to ganger. Hun har fra 2003 hatt eget plateselskap, Balloon Ranger Recording (tidligere DetErMine Records).
Ane Brun har blant annet spilt på Hultsfredsfestivalen, Moldejazz 2001/2005, by:Larm 2002/2005, Mono i Oslo, Debaser i Stockholm samt en rekke andre festivaler og steder i Sverige, Norge og ellers i Europa.
Ane Brun har bodd i Stockholm siden 2000. Der startet hun plateselskapet DetErMine Records sammen med vokalisten fra The Tiny, Ellekari Larsson. DetErMine Records samarbeidet etter hvert med V2 Music. Debutalbumet hennes, Spending Time With Morgan, ble lansert i 2003. Den ble nominert i Sveriges musikkpris «Manifest» i 2003.
Hennes andre album, A Temporary Dive, ble lansert i Europa i 2005. Etter tre uker solgte den til gull i Norge alene. I november 2005 ble Duets lansert. Duets består av duetter med Teitur, Tobias Fröberg, Liv Widell, Wendy McNeill, Ron Sexsmith, Syd Matters, Tingsek, Ellekari Larsson, Madrugada og Lars Bygden. Sangen «Lift Me» med det nordnorske bandet Madrugada ble en radiohit.
Ane Brun har turnert over hele Europa. Hun ble invitert til flere festivaler som The Lowlands Festival (Nederland), Hultsfredsfestivalen (Sverige), Öya, Quart, Moldejazz, Norwegian Wood (NOR). I 2005 hjalp hun til med Keren Ann på hennes UK-turne og på Olympia i Paris. I desember samme år var hun medhjelper for a-ha på Wembley Arena i London.
Ane Brun ble kåret til beste kvinnelige artist på Spellemannprisen 2005 for albumet A Temporary Dive og vant klassen årets hit samme år for duetten «Lift Me» med Madrugada. For samme album vant hun klassen pop under Alarmprisen 2006. I 2009 ble hun tildelt Gammleng-prisen i klassen for viser. Hun er i tillegg blitt nominert som beste norske aktør på European MTV Music Awards 2005, tidenes beste norske sanger på NRK og beste svenske kvinnelige popartist for Grammies.
I 2010 ble Brun med på Peter Gabriel sin turné New Blood Tour 2010. Gabriel oppdaget Brun da begge opptrådte på Nelson Mandelas AIDS-veldedighetskonsert 46664 i Tromsø i 2005. Hun medvirket også på sangen «Don't Give Up» på Gabriels album New Blood i 2011.
Under Spellemannprisen 2011 ble hun, for andre gang, kåret til årets beste kvinnelige artist for albumet It All Starts with One.
Hun er datter av advokat Knut Anker Brunvoll (1945-2016) og jazzsangerinne og pianist Inger Johanne Brunvoll (f. Kvien i 1945), eldre søster til vokalisten Mari Kvien Brunvoll (f. 1984) og yngre søster til fotografen Bjørn Brunvoll (f. 1973).
Lakris

Lakris (extractum glycyrrhiza) er et svart eller brunt, spiselig stoff som trekkes ut av roten av lakrisplanten. Navnet kommer av det greske glykyrrhiza, av glykys (= søt) og rhiza (= rot).
Lakris blir brukt både som smaksstoff, særlig i søtsaker, men også i for eksempel snus, og ifølge Felleskatalogen som slimløsende substans i naturlegemidler tradisjonelt brukt i folkemedisinen ved forbigående hoste og katarr i øvre luftveier. Lakrismikstur (mixtura solvens) kan anvendes ved forkjølelse, lakrisrotpulver (lakrispulver) som mildt avføringsmiddel.
Salt lakris (også kalt salmiakklakris) er en smaksvariant brukt i godteri.
Den karakteristiske lakrissmaken kommer fra glykyrrhizinsyre i lakrisrotplanten. Stoffet er 50-200 ganger så søtt som vanlig sukker. Ferdig lakris inneholder gjennomsnittlig 0,2 % av glykyrrhizinsyre. EU-kommisjonens utvalg for næringsmidler setter 50 gram som maksimalt daglig inntak. En ung mann som daglig spiste rundt 200 gram lakris, ble innlagt på sykehus i Danmark med alvorlig lakrisforgiftning. Han var sterkt svekket med høyt blodtrykk, væskeansamlinger, lavt innhold av kalium i blodet og muskelskader.
Lakrisrotekstrakt blir brukt for å behandle mageproblemer og annet. På den annen side kan de som spiser mye lakris ofte, bli forgiftet og få problemer med hjertet. Storspisere får mer av stresshormonet kortisol i blodet, noe som gir høyt blodtrykk og hodepine. Forgiftning kan også gi muskelsvakhet, kvalme og alvorlige forstyrrelser i hjerterytmen på grunn av kaliummangel. Store mengder som blir inntatt ved enkeltstående tilfeller, fører bare til diaré. Lakris kan også senke testosteronnivået. Når en slutter med lakris, blir helsetilstanden gradvis normal igjen.
Vitenskapskomiteen for mat og miljø (VKM) har vurdert om gravides inntak av glykyrrhizinsyre fra lakris kan ha negative helseeffekter på fostre og barn. VKM konkluderte med at gravide som spiser lakris, kan få i seg glykyrrhizinsyre i en grad som ser ut til å kunne virke negativt for fosterets helse og få langtidsfølger for barnet.
Thomas Strønen

Thomas Strønen (født 7. desember 1972) er en norsk jazzmusiker (slagverk) og komponist med mer enn 80 plateinnspillinger.
Strønen er utdannet ved Jazzlinja (NTNU) (1995–99). Han er komponist i Time is A blind Guide (med Ayumi Tanaka, Leo Svensson Sander, Ole Morten Vågan og Håkon Aase), Tanaka/ Lea/ Strønen. (Ayumi Tanaka/ Marthe Lea) og Mats Eilertsen trio ( med Harmen Franje). Han spiller også i Maria Kannegaard trio og John Surman Quartet. (Rob Luft/ Rob Waring)
Strønen har tidligere vært aktiv i Food med Iain Ballamy, Meadow (med John Taylor og Tore Brunborg), Reflections in Cosmo (med Ståle Storløkken, Kjetil Møster og Hans Magnus «Snah» Ryan) og Humcrush (med Ståle Storløkken).
Han startet opp Food sammen med Iain Ballamy i 1998. Bandet ga ut fire plater som kvartett med Arve Henriksen & Mats Eilertsen. Fra 2004 ble kvartetten til duo som har invitert med seg ulike gjester for plater og konserter. Nils Petter Molvær, Eivind Aarset og Christian Fennesz har vært faste gjester i bandet de siste årene. Food har gitt ut plater på Feral Records (Dave McKean) og Rune Grammofon, samt på tyske ECM Records hvor de i 2015 utga sin åttende plate og tredje for ECM.
Han har medvirket i gruppene «Pohlitz» som eneste utøver og den svensk-norske Parish med Bobo Stenson, Fredrik Ljungkvist og Mats Eilertsen. Videre spilte han i Maria Kannegaard Trio (med Mats Eilertsen/Ole Morten Vågan), Phil Bancroft Quartet (med Mike Walker og Reid Anderson), Trinity og Turanga.
Strønen har utgitt over 80 plater på blant annet Rune Grammofon og ECM.
Strønen fikk Spellemann i 2020 og 2021 med henholdsvis Maria Kannegaard Trio og Mats Eilertsen Trio.
I 2022 mottok han Kongsberg Jazzfestivals store musikerpris, DNB-prisen, og i 2023 er han Artist in Residence ved Kongsberg Jazzfestival.
Strønen er førsteamanuensis ved Norges musikkhøgskole. og er medlem av Norsk Komponistforening.
Lee Chul-ho

Lee Chul-ho, også kjent som «Mr. Lee» Hangul:이철호, (født 23. februar 1937 Cheonan i Korea, død 16. februar 2018 i Oslo) var en norsk-koreansk kokk og matvareimportør, som ble kjent for å introdusere nudler på det norske markedet.
Lee ble som barn skadet i et granatangrep under Koreakrigen, og ble sendt til Norge for å få medisinsk oppfølging av kirurgen Bernhard Paus, som hadde vært sjefkirurg ved Norwegian Mobile Army Surgical Hospital (NORMASH), det norske humanitære bidraget under Koreakrigen. Etter langvarig rehabilitering ved Rikshospitalet og Sunnaas sykehus, fullførte han videregående ved engelsklinjen på Foss gymnas i Oslo.
Han tok senere fagbrev som kokk og etterutdannet seg ved Hotell- og restaurantfagskolen i Stavanger, før han reiste til Sveits for å studere og jobbe som kokk.
Da Lee kom tilbake til Norge, jobbet han blant annet som kjøkkensjef ved Holmenkollen Turisthotell og restaurant Blom, før han ble disponent for konditori- og restaurantkjeden Møllhausen i 1969. Han var ansvarlig for 15 utsalgssteder, frem til kjeden ble kjøpt opp av danske Hatting i 1987.
I en alder av 50 år startet Lee sin egen virksomhet. På slutten av 1980-tallet lanserte han Mr. Lee's Ginsengbrød, samtidig som han eksperimenterte med import av nudler fra sitt fødeland. Innledningsvis gikk han selv fra butikk til butikk for å distribuere de eksotiske nudlene. I løpet av tre år hadde han fått på plass en avtale om landsdekkende distribusjon, og snart ble det importert flere containere med nudler årlig. Rieber & Søn overtok merkevaren i 1996, og omkring 2007 skal nordmenn ha spist over 25 millioner nudelpakker i året. Lee samarbeidet før sin død med Orkla Foods, og deltok blant annet i utviklingen av nye Mr. Lee-produkter.
De siste årene engasjerte han seg for å eksportere norsk sjømat til Sør-Korea, deriblant kongsnegler fra Frøya i Trøndelag. Det førte til at lokalbefolkningen omtalte ham som Sneglekongen.
Lee mistet sin første kone Anneliese i 1984. Senere giftet han seg med Hae Jong. I sitt første ekteskap fikk han døtrene Anja Lee (født i 1967), som i dag er barnelege, Sonja Lee (født i 1971), kokk, og Irina Lee (født i 1976) som er journalist.
Dan Banik

Dan Banik (født 1969) er professor i statsvitenskap og forskningsleder ved Senter for utvikling og miljø ved Universitetet i Oslo. Han er også «consulting scholar» ved Center on Democracy, Development and the Rule of Law (CDDRL) ved Stanford University, samt gjesteprofessor ved China Agricultural University i Beijing i Kina.
Banik leder Oslo SDG Initiative og den interdisiplinære forskningsgruppen Poverty and Development in the 21st Century (PAD) ved Universitetet i Oslo. Han har forsket i India, Kina, Bangladesh, Malawi, Uganda, Etiopia, Tanzania, Sør-Afrika og Mexico.
Banik har tidligere ledet referansegruppen til Fondet for miljømessig– og sosialt bærekraftig utvikling (TFESSD) i Verdensbanken, og sittet i styret til Kronprinsparets humanitære fond.
Banik skriver en fast ukentlig spalte med tittel "In Pursuit of Development" for The Nation i Malawi.
Scouse

Scouse (uttalt: ˈskaʊs) er engelsk kallenavn for dialekten i byen Liverpool, og ellers på Wirralhalvøya. Scouse er en forkortelse av lobscouse (fra «lapskaus»). Matretten, som opprinnelig var en nordtysk og skandinavisk gryterett eller et oppkok av matrester, var blitt spredt med sjøfolk og ble spist i havneområdet og fattige bydeler i Liverpool.
Scouse-dialekten preger også det tilstøtende Merseyside-distriktet, medregnet de nye byområdene ved Runcorn og Skelmersdale. Den lyder markant forskjellig fra talespråket i andre nærliggende regioner i Cheshire og landområdene i Lancashire.
Lonnie Donegan

Anthony James «Lonnie» Donegan (født 29. april 1931, død 3. november 2002) var en britisk sanger og musiker som fikk suksess i 1950-årene med musikkformen skiffle. Donegan ble en svært viktig inspirasjonskilde for The Beatles, Rolling Stones og andre britiske beat- og rock-musikere på 1960-tallet, og fikk tilnavnet The King of Skiffle.
Anthony Donegan begynte sin karriere som gitarist og banjo-spiller i ulike jazzorkestre. I 1952 ble the Tony Donegan Jazzband engasjert som oppvarmingsband for blues-sangeren Lonnie Johnson, og Donegan ble så imponert at han skiftet sitt artistnavn til Lonnie.
Donegan var i flere perioder medlem av Chris Barbers Jazzband, og dannet en underavdeling som spilte amerikansk blues-og folkemusikk med en besetning som besto av vaskebrett, primitiv bass og akustisk gitar. På repertoaret sto blant annet sanger av Woody Guthrie og Leadbelly, og sangstilen lå nær Guthries. Etter forslag fra Ken Colyer ble musikkformen døpt skiffle.
I 1954 spilte Chris Barbers Jazzband inn en rekke sanger for selskapet Decca i London, herunder to skiffle-sanger, Rock Island Line og John Henry. Disse ble gitt ut som single under navnet the Lonnie Donegan Skiffle Group, og fikk enorm suksess. Donegan forlot Chris Barber, satset på en egen karriere og fikk i 1955 kontrakt med plateselskapet Pye Records.
De neste årene var Donegan en av de mest populære og bestselgende artistene i Storbritannia og hadde også stor suksess i andre land, herunder i USA. Donegans energiske framføring og enkle besetning inspirerte tusenvis av unge til å spille gitar og til å lytte på amerikanske blues- og folkmusikere. Blant disse var John Lennon som i 1957 starte skiffle-bandet The Quarrymen. På 1960-tallet måtte Lonnie Donegan vike plass på hitlistene for de nye beatgruppene, og han gjenvant aldri sin tidligere popularitet.
Det ble utgitt flere samleplater der kjente rocke- og popmusikere viste sin respekt, og Donegan deltok også på flere gjenforeningskonserter med Chris Barbers band, hvorav minst to er utgitt på plate og DVD. I 1998 spilte Donegan sammen med Van Morrison, Chris Barber og Dr John en konsert i Belfast som i 2000 ble utgitt på CD under navnet The Skiffle Sessions.
Donegan ble rammet av hjerteslag i 1976, og gjentatte ganger siden. De var også dette han døde av i 2002. Donegan var gift tre ganger og hadde sju barn. Han ble utnevnt til medlem (MBE) Order of the British Empire i år 2000.
Knut Reiersrud

Knut Reiersrud (født 12. februar 1961) er en norsk bluesgitarist og komponist, kjent fra en rekke samarbeid i ulike musikksjangre, en lang rekke plateutgivelser under eget navn, og bidrag til rundt tre hundre innspillinger. Han er også en profilert konsertartist. Reiersrud har vært utøvende musiker siden begynnelsen av 1970-tallet og har komponert en rekke verk. Han har vunnet tre Spellemannspriser, og har vært nominert elleve ganger.
I sine yngre år spilte han conga, piano og gitar (1971). Et samarbeid med Buddy Guy og Otis Rush i Chicago (1979) foranlediget utgivelser med Chicago Blues Meeting (1988). Reiersrud spilte i bandet buskeRud med Vidar Busk, og deltok i 2007–2008 på Jon Larsens surrealistiske «Strange News From Mars». Et spilleteknisk kjennetegn ved Reiersrud er at han spiller elektrisk gitar uten plekter. I senere år har Reiersrud samarbeidet med Blind Boys Of Alabama, Dr John, David Lindley og Rick Danko. På albumet Lullabies From The Axis Of Evil samarbeidet han med Rim Banna, Mahsa Vahdat, Rickie Lee Jones og Nina Hagen. De fleste av hans plater er gitt ut på Kirkelig Kulturverksted eller Jazzland. Han er også gitarist i Cloudberry Cream og medvirket på Odd Einar Nordheim sitt siste album Mi Sognbok utgitt den 5. november 2020.
Ved siden av sitt virke som artist er Reiersrud en profilert låtskriver, komponist og arrangør. Han har skrevet musikk sammen med Jeff Wasserman, Jarle Bernhoft, Sigvart Dagsland og med iranske Mahsa Vahdat. Han har også skrevet musikk for musikere som Deepika Thathaal, Javid Afsari Rad, Ciwan Haco, Kim Andre Rysstad, Kari Bremnes og Jonas Fjeld. Han har arrangert norsk folkemusikk for utøvere som Per Sæmund Bjørkum, Halvard T Bjørgum og Hans Fredrik Jacobsen. Totalt har han ca 500 verk registrert som arrangør for ulike norske og utenlandske plateproduksjoner.
Sportsåret 2019

Sportsåret 2019 er en oversikt over hendelser, resultater og avdøde personer med tilknytning til sport i 2019.
* Hvor det er flere enn to vinnere henvises det til hovedartikkelen. Hvor det er et mesterskap viser vinneren mestvinnende nasjon. I tennis- og badmintonturneringer listes vinnerne i singelturneringen(e).
Kokkeskolen med Truls og Hellstrøm

Kokkeskolen med Truls og Hellstrøm er et norsk fjernsynsprogram, der 12 norske kjendiser skal lære seg å lage mat. Eyvind Hellstrøm og Truls Svendsen er programledere. Innspillingen av programmet foregikk sommeren 2023 på Hurdal Verk folkehøgskole i Hurdal. Programmet hadde premiere på TV 2 Direkte og TV 2 Play høsten 2023.
Klubb

En klubb er en organisasjon av mennesker forent av felles interesse eller mål. Det finnes klubber viet til hobbyer og idretter, sosiale aktiviteter, politiske og religiøse klubber og så videre.
Hobbyer praktiseres for interesse og opplevelse, snarere enn finansiell belønning. Eksempler omfatter science fiction-klubber, modelljernbane, samling, kreative og kunstneriske sysler, sport og voksenopplæring. Å drive med en hobby kan føre til oppnåelse av betydelig dyktighet, kunnskap og erfaring. Personlig tilfredsstillelse er imidlertid målet.
Personlige Klubber er lignende Hobbyklubber. Disse klubbene drives av noen få nære venner. Disse vennene eller familiemedlemmene gjør ting de liker å gjøre sammen. Den kan til og med lage en personlig webside for klubben sin.
En hemmelig klubb er en klubb eller en organisasjon hvis aktiviteter, arrangementer, indre funksjoner eller medlemskap er skjult. Klubben kan, men trenger ikke forsøke å skjule sin eksistens. Betegnelsen ekskluderer vanligvis etterretningsorganisasjoner eller geriljakrig som skjuler sine aktiviteter og medlemskap men opprettholder offentlig tilstedeværelse.
Disney XD

Disney XD Nordic var en barne-TV-kanal. Kanalen erstattet sendingene til Jetix og Toon Disney 12. september 2009 i Skandinavia. I Norge ble kanalen distribuert av Canal Digital, Viasat, Get og RiksTV. Kanalens hovedmålgruppe var barn og unge i alderen 6–16 år.
Kanalen besto av animasjonsserier og vanlige tv-serier med ekte skuespillere. Disney XD viste i hovedsak det beste fra Jetix og skulle blande dette med sportsprogrammer utviklet i samarbeid med den amerikanske TV-kanalen ESPN. I tillegg planla kanalen sendinger med blant annet eventyr, musikk og konkurranser. I USA ble kanalen lansert 13. februar 2009 som en erstatning av Toon Disney ettersom Jetix ble avviklet i USA allerede i 2009. I 2020 ble Disney XD nedlagt for å satse på Disney+.
Disney XDs programplan omfattet serier, filmer, korte formaterte produksjoner fra Jetix Europe, og sportsprogrammer utviklet i samarbeid med ESPN. Den nye kanalen ble utformet for å styrke Disneys posisjon som en multiplex på det norske markedet med totalt tre kanaler rettet mot gutter og jenter i alderen 2–18 år, og deres familier.
I likhet med de andre skandinaviske versjoner av Disneys kanaler ble kanalen kringkastet med forskjellige lydspor, for hver enkelt land (Norge, Sverige og Danmark), men med samme bilde. Den skandinaviske versjonen av Disney XD var, i motsetning til de andre Disney-kanaler i stor grad reklamefinansiert (som Jetix), ettersom kanalen tilbød flere ikke-Disney produksjoner, deriblant produksjoner fra Jetix Europe og fra Marathon Media. De andre Disneykanalene er finansiert av abonnementsavgift.
Disney besluttet å legge ned kanalen fra 31. desember 2020.
Storelgen

Storelgen er en elg i polert, rustfritt stål som står på Bjøråa rasteplass ved riksvei 3 i Stor-Elvdal kommune i Østerdalen.
Statuen er utformet av Linda Bakke, den ble avduket 15. oktober 2015 og kostet to millioner kroner. Den ble gitt i gave til Stor-Elvdal kommune fra kunstfondet i daværende Sparebank 1 Hedmark. Statens vegvesen utbedret samtidig rasteplassen, og prosjektet kostet til sammen 27 millioner kroner. Stor-Elvdal kommune er ansvarlig for vedlikeholdet av elgen.
Formålet med å sette opp Storelgen var å forbedre trafikksikkerheten. – «De monotone vegstrekningene gjennom Østerdalen gjør at bilførerne kan bli sløve, og det har ført til utforkjøringsulykker og alvorlige møteulykker. RV 3 ble omtalt som «dødsveien». Vi gjør dette for å få «vekke» bilistene», sa avdelingsdirektør Aud Riseng i Statens vegvesen da statuen ble satt opp.
Storelgen er med sine 10,3 meter høyde verdens nest høyeste elgstatue. Den var inntil oktober 2019 verdens høyeste, litt høyere enn elgstatuen Mac the Moose i Moose Jaw i Saskatchewan i Canada. Da fikk Mac the Moose påmontert nytt gevir som gjorde den litt større enn Storelgen.
Moose (elv)

Moose River er en elv helt i nordøst i provinsen Ontario i Canada. Den er en av de større elvene i provinsen, med en lengde på 104 km for selve den nedre Moose River, men 755 km inklusive innsjøer og tilførselselvene Mattagami (443 km, 37 000 km²) og Missinaibi (425 km, 23 500 km²), samt Abitibi (547 km, 29 500 km²). Nedbørsfeltet er totalt på 108 500 km² når man inkluderer alle tilførselselvene.
Elva renner nordover til den renner ut i James Bay ved byen Moosonee, helt sør i Hudson Bay. Ved utløpet er den vernet ved fuglereservat – Moose River Bird Sanctuary. Elven Missinaibi er vernet med regional park, og brukes mye til rekreasjon og villmarksliv.
Elven var viktig for Hudson's Bay Company allerede fra 1670-tallet. Det strategisk viktige ved dette vassdraget var at det ved utspringet også rant sørover fra innsjøer via elven Michipicoten River, til Lake Superior. Ved utløpet av Moose River i James Bay anla selskapet fangstasjonen Moose Factory, som fra 1821 var hovedkvarter for Hudson's Bay Company's nordlige region. Under denne lå fangstasjonen Michipicoten ved Lake Superior, som var distriktssenteret for distriktet som omfattet denne innsjøen. Vannveien via de to elvesystemene mellom disse to fangstasjonene var den kanskje aller viktigste ferdselsåren for pelshandelen på hele 1800-tallet, fordi det ga tilgang til begge eksportveiene via både St. Lawrende og Hudson Bay.
Isle Royale nasjonalpark

Isle Royale nasjonalpark er en nasjonalpark i delstaten Michigan, USA. Parken ble etablert 3. april 1940, og er på 2313 km². De viktigste naturattraksjonene i nasjonalparken er selve det uberørte landskapet på øya Isle Royale, bestandene av elg og ulv, og forholdet mellom disse.
Isle Royale er den største øyen i Øvresjøen og er over 72 km lang og 14 km bred på sitt bredeste. Parken består av Isle Royale og flere enn 200 små omliggende øyer, samt alt undersjøisk land innenfor en rekkevidde av 7.24 km av de omliggende øyene. Det er i amerikansk målestokk en liten nasjonalpark, derav bare 542 km² landareal.
Dyrelivet på øya omfatter ulv, elg, rødrev, bever og snøskohare. Øya og parken er internasjonalt kjent som studieobjekt for bestandsdynamikk i forholdet mellom predator og byttedyr, ulv og elg.
Nasjonalparken ble etablert 3. april 1940, den ble i sin helhet ytterligere fredet som Wilderness area i 1976, og ble utpekt som et internasjonalt biosfærereservat i 1980. I fremtiden vil parken grense til det canadiske verneområdet Lake Superior National Marine Conservation Area.
Det finnes ingen veier på øya, og motoriserte kjøretøyer er også forbudt. Det er to turistanlegg på øya, Windigo og Rock Harbor, som har båtforbindelse med henholdsvis Minnesota og Michigan, og i alt er det 265 tilrettelagte turstier. Den lengste stien, Greenstone Ridge Trail, og hele øya på langs. Det isolerte beliggenheten til Isle Royale fører til at parken har færre besøkende på et år enn hva Yellowstone nasjonalpark vanligvis har på en dag. Parken er stengt fra september til mai; i denne tiden er det bare naturforskere som får adgang dit.
Moose Goheen

Frank Xavier «Moose» Goheen (født 9. februar 1894 i White Bear Lake i Minnesota, død 13. november 1979 i White Bear Lake i Minnesota) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Goheen vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Canada. USA spilte fire kamper i turneringen, i første kampen beseiret de Sveits med 29-0 og i neste kamp tapte de 0-2 til Canada. Canada vant siden gullfinalen. USA fikk sølv via seier mot Sverige med 7-0 og 16-0 over Tsjekkoslovakia. Ishockeyturneringen i Antwerpen var også det første verdensmesterskapet i ishockey.
Angus King

Angus Stanley King jr. (født 31. mars 1944 i Alexandria i Virginia) er en amerikansk uavhengig politiker som var guvernør i delstaten Maine fra 1995 til 2003. Ved valget i USA i 2012 ble han valgt til ny uavhenig senator i det amerikanske senatet.
Angus King er født i Alexandria i Virginia. Han ble uteksaminert fra Darthmouth College i 1966 og avla eksamen i jus ved University of Virginia Law School i 1969. Han startet sin yrkeskarriere som advokat ved Pine Tree Legal Assistance i Maine før han ble assistent til daværende føderale senator William D. Hathaway hvor han jobbet som rådgiver til en underkomite for alkohol- og narkotikaspørsmål. I 1975 vendte han tilbake til Maine, hvor han arbeidet som advokat og samtidig var programleder og medprodusent for et ukentlig nyhetsshow på Maine Public Broadcasting Network.
I 1983 ble han visedirektør for Swift River/Hafslund Company som jobbet med ny energi. I 1989 grunnla han Northeast Energy Management som fokuserte på energigjenvinning.
I 1994 ble han valgt til guvernør i Maine. Han var den andre uavhengige guvernøren i Maines historie. Fire år senere ble han gjenvalgt med den største marginen i Maines historie.
Angus King annonserte 5. mars 2012 at han stilte som senatorkandidat i Maine etter at Olympia Snowe sa nei til gjenvalg. Hans motstandere var Cynthia Hill for Demokratene og Charlie Summers for Republikanerne.
King var favoritt til å vinne setet. Han har sagt han ikke vil knytte seg til noen partigruppe i senatet, men mange regner med han formelt vil bli en del av demokratenes gruppe. Han har tidligere vært medlem av Det demokratiske parti.
King støttet George W. Bush ved presidentvalget i USA 2000, men støttet de demokratiske kandidatene John Kerry og Barack Obama i de senere valgene. King ble støttet av blant andre New Yorks uavhengige borgermester Michael Bloomberg i senatsvalget.
Paul Signac

Paul Signac (født 11. november 1863, død 15. august 1935) var en fransk kunstner og maler.
Signac regnes som pointillismens fremste teoretiker. Sammen med blant andre Camille Pissarro begynte han som impresjonist, men fra 1884 fulgte han Georges Seurat i pointilistisk retning. Signac gav en teoretisk redegjørelse for sitt kunstsyn i D'Eugène Delacroix au néo-impressionisme (1899).
Signac malte nesten utelukkende friluftsbilder med lyse, rene spektralfarger, ikke minst havnemotiver fra kysten av Normandie og Middelhavet. Etter hvert ble malingsflekkene stadig større, og begynte å danne et eget abstrakt mønster i bildene. Ofte så blandet han ikke fargene heller. Signacs verker fikk stor betydning for den begynnende modernismen tidlig på 1900-tallet.
Signac stilte ut sammen med de andre impresjonistene på Salon des indépendants i 1884 og på den 8. impresjonistutstilling i 1888.
Eksempler på maleri som er malt av Paul Signac.
Pål Hausken

Pål Hausken (født 25. august 1980) er en norsk trommeslager fra Rennesøy. Han er kjent fra jazztrioen In The Country, der han spiller sammen med Morten Qvenild og Roger Arntzen, men også for sitt samarbeid med Susanna Wallumrød, Bull of the Year, Zahl og andre band. Han fikk Gammleng-prisen i klassen musiker i 2021.
Magnus Bøe

Magnus Bøe (født 1998) er en norsk-koreansk skiskytter og langrennsløper som representerer Fossum Idrettsforening for langrenn og Idrettslaget TRY for skiskyting i Norge, mens han internasjonalt konkurrerer som Kim Magnus for Sør-Korea.
Denne sesongen satset Bøe på skiskyting. Han tok fem norgescupseire og ble nummer én sammenlagt. Bøe vant gullmedalje i sprint under Junior-NM i langrenn 2015 på Nes i Akershus, og fulgte opp med fjerdeplass i 10 km fristil og sjetteplass i 10 km klassisk under samme mesterskap i Hommelvik.
I Norgescupen i langrenn for junior 2014/15 kom han på femteplass sammenlagt, selv om han kun deltok på fem av de ti rennene i sesongen, hvorav ett renn endte med seier.
5. desember 2015 fikk han sin verdenscupdebut under verdenscupen i langrenn 2015/16 på Lillehammer, der han endte på 66.-plass under 30 km skiatlon. Tre måneder senere fikk han på nytt sjansen under verdenscupsprinten i Drammen, men endte der på 67.-plass i prologen.
Han deltok under Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, der han vant gull i langrennscross foran klubbkamerat Thomas Helland Larsen og finske Lauri Mannila. Han vant også 10 km fristil, og fikk sølv på sprinten, bak Thomas Helland Larsen.
Under Junior-VM på ski 2016 tok han sølvmedalje på sprint fri teknikk, bak nordmannen Johannes Høsflot Klæbo og foran Giacomo Gabrielli fra Italia. Han fikk også sølv på 10 km klassisk intervallstart.
Han representerte Sør-Korea under Asian Winter Games 2017 i Sapporo i Japan. Der vant han sprinten, og han fikk sølv på 10 km klassisk, bak Akira Lenting fra Japan. I tillegg fikk Sør-Korea bronse på 4 x 7,5 km stafett.
I Norgescupen i langrenn for junior 2016/17 fikk han én andreplass, og endte på niendeplass totalt i klassen 18/19 år.
Bøe har norsk far og sørkoreansk mor, har tidligere bodd i Busan, men går på Norges Toppidrettsgymnas i Geilo. Han snakker flytende norsk, koreansk, engelsk og noe tysk.
Jens Wendelboe

Jens Wendelboe (født 28. februar 1956 i København, oppvokst i Oslo) er en norsk trombonist, komponist, arrangør og orkesterleder innen jazz. Han ble utdannet ved Østlandets Musikkonservatorium i 1979 og spilte på 80-tallet blant annet i Radiostorbandet (1980–1984), Jazzpunkensemblet (1982–1985) og ledet sitt eget storband under navnet Jens Wendelboe Big Band som ga ut albumet 'lone attic i 1983. I 1984-1985 utdannet han seg til Master of Music Degree på Manhattan School of Music og ga samtidig ut storbandalbumet Letter from New York med amerikanske musikere. Hjemme igjen startet han det som skulle bli Oslo Groove Company og ledet orkesteret i perioden 1985-1987. Fra 1991 har han ledet sitt eget storband Big Crazy Energy Band, og etter hvert jazzkvartetten Crazy Energy Jazz Quartet. Fra 2006 til 2013 var han fast trombonist i det amerikanske jazz/rock-bandet Blood, Sweat & Tears.
Han har også vært orkesterleder for en rekke artister som Donna Summer, i 21 år, Shakira og mange andre.
Som komponist har han fått NOPAs pris for årets verk tre ganger, for «Suite to Bjørn» (1982), «Animal-Suite for 5 tromboner» (1986) og «Winter Landscape» (1996).
Mjød

Mjød er en eldgammel alkoholholdig drikk, kanskje verdens eldste, laget med honning, vann og gjær, og i motsetning til øl er den laget uten bruk av korn og med en helt annen fremstillingsmåte. I ølproduksjon må kornet både maltes og meskes, så stivelsen omdannes til sukker som utløser gjæringen. I mjød inngår råvarene direkte i gjæringen, så mjød har mer felles med vin enn med øl. Mjød kan krydres med humle, som også forlenger holdbarheten, nellik og ingefær.
Ordet «mjød» er avledet av norrønt mjǫðr, og stammer i likhet med engelsk mead og russisk mjod (мёд) fra protoindoeuropeisk *medhu- «honning», «søt drikke» - men er ikke beslektet med middelengelsk meþeglin som ble til Chaucers ord meeth, som han kaller mjød i Canterbury Tales.
Mjødurt er en krydderplante som fikk sitt navn fordi den ble mye brukt til å sette smak på oldtidens mjød. At folk tenker seg mjød som en fyldig og søt drikke, skyldes at de fleste mjødprodusenter i moderne tid lager tradisjonell mjød som er søt og alkoholsterk. Men mjød kan ha varierende smak som avhenger av tilsetninger og lagring.
Keramikk fra Nord-Kina fra rundt 7000 f.Kr. inneholder kjemiske spor av gjæret honning, og på Kreta er det funnet spor etter en honningdrikke fra rundt 8000 f.Kr. I antikkens Hellas kalles mjød «ambrosia» eller «nektar», ansett som «gudenes drikke» som dryppet ned til menneskene i form av dugg, og ble samlet inn av biene. I keltisk mytologi berettes om en elv av mjød som renner gjennom paradiset, mens angelsakserne regnet mjød som en kilde til kunnskap, lyrikk og udødelighet.
I Norge og Skandinavia er mjød kjent som vikingenes festdrikk, men i vikingtiden måtte enten mjød eller honning importeres, så det har vært en kostbar drikke reservert for de rikeste. Birøkting ser først ut til å ha begynt i Norge på sent 1700-tall, og det er først etter den tid man fikk en norsk tradisjon for å lage mjød, og bare i Østfold og deler av Akershus. Birøktere har typisk vært nødt til å selge honningen, og selv bare lage mjød av honning som satt igjen på vokskakene.
I norrøn mytologi omtales mjød spesielt i sagnet om jotnen Suttungs mjød som Odin stjal tilbake til æsene.
Christian 3. bestilte 66 tønner mjød fra sine lensherrer for å dekke hoffets behov. På samme tid hadde Gustav Wasa 64 tønner mjød lagret på Gripsholm slott alene. Uttrykket «Suttungs mjød» betegnet diktningens gave, jfr «Suttung-bevegelsen» som Ingeborg Refling Hagen tok initiativ til i 1948.
Mjød ble mindre populært fra 1700-tallet, men opplever i nyere tid en renessanse som håndverksprodukt. Noen merker selges på Vinmonopolet. I utlandet finnes et bredere spekter av alkoholholdige drikker under navnet mjød.
Dag Ove Skjold

Dag Ove Skjold (født 1969) er en norsk historiker. Skjold er utdannet ved Universitetet i Oslo og NTNU og arbeider i hovedsak med moderne økonomisk historie. Skjold er ansatt som førsteamanuensis i historie ved Universitetet i Sørøst-Norge, og har tidligere vært ansatt som forsker ved Handelshøyskolen BI.
Skjold er for øvrig trommeslager i bandet Lampefeber, som utga sin første plate i februar 2023.
Olav Elgvin

Olav Elgvin (1980) er en norsk samfunnsforsker, som jobber med temaer knyttet til innvandring, integrering og islam.
Han er utdannet i filosofi og statsvitenskap, med mastergrad i filosofi fra Lunds universitet og mastergrad i freds- og konfliktstudier fra Universitetet i Oslo. For masteroppgaven i freds- og konfliktstudier, som handlet om politisk ideologi blant muslimske religiøse ledere i Norge, fikk han pris fra stiftelsen Kunnskap Oslo for beste masteroppgave med Oslo-tematikk fra 2011. I 2013 vant han konkurransen «Elsters utfordring» i regi av Harald Eia, Jon Elster og Morgenbladet, som gikk ut på å forsvare den franske sosiologen Pierre Bourdieu mot to innvendinger fra Jon Elster.
Elgvin deltar i den offentlige debatten i Norge, og er blant annet fast spaltist i avisen Klassekampen. Mens han skrev masteroppgave i freds- og konfliktstudier drev han bloggen «Muslimprosjektet», der han formidlet erfaringer fra feltarbeid i ulike muslimske miljøer. Etter mastergraden begynte han å jobbe som forsker ved forskningsstiftelsen Fafo, og fra 2014 til 2020 var han også stipendiat ved Institutt for sammenliknende politikk ved Universitetet i Bergen.
I 2020 publiserte han PhD-avhandlingen «Between a Rock and a Hard Place. The Islamic Council of Norway and the Challenge of Representing Islam in Europe» i sammenlignende politikk.
Olav Elgvin har vokst opp i Israel der foreldrene var misjonærer. Faren er teologiprofessor Torleif Elgvin.
Asgaut Steinnes

Asgaut Steinnes (født 11. oktober 1892 i Klepp, død 6. juli 1973) var en norsk arkivar, historiker og spesialist på middelalderen.
Han tok dr.philos.-graden i 1928 om skattesystemet i middelalderen. Fra 1933 til 1960 var han riksarkivar. Fra 1961 var han statsstipendiat.
Steinnes var en av grunnleggerne av den agrarhistoriske tradisjonen i norsk historieforskning. Steinnes' hovedinnsats var først og fremst detaljstudier av skattesystem, eiendomsforhold og bosetning i eldre tid. Innsikter herfra ble brukt til å kaste lys over store historiske spørsmål som årsakene til at Norge opphørte å være en selvstendig stat i senmiddelalderen, pestens innvirkning og vekst i kongemakten. Steinnes' metode var grundig og eksakt (kvantitativ) analyse av stedsnavn, jordebøker, hjemmelsdokumenter, regnskaper og matrikler m.m. Steinnes' systematiske arbeid med å kartlegge enheter for mål, vekt og regnskapsenheter i middelalderen var en forutsetning for alle senere kvantitative analyser økonomisk historie i eldre tid.
Retten til liv

Retten til liv er et menneskerettsprinsipp som beskriver ethvert menneskes grunnleggende rett til å ikke bli urettmessig eller vilkårlig drept av et annet menneske.
Rettigheten er definert i FNs verdenserklæring om menneskerettigheter artikkel 3, hvor det heter at «enhver har rett til liv, frihet og personlig sikkerhet.» Videre er retten stadfestet i FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter artikkel 6, hvor det heter «ethvert menneske har en iboende rett til livet. Denne rett skal beskyttes ved lov. Ingen skal vilkårlig berøves livet.» I Den europeiske menneskerettighetskonvensjon er retten til liv inntatt i artikkel 2.
Barnekonvensjonens artikkel 6 slår fast at: «.. hvert barn har en iboende rett til livet».
Retten til liv ble tatt med i den norske grunnloven i 2014. Ethvert menneske har rett til liv. Ingen kan dømmes til døden. Lovforslaget brukte i utgangspunktet formuleringen "iboende rett til liv", men denne ble endret for å unngå en mulig konflikt med abortloven. Retten til liv begrenser muligheten for eutanasi i Norge, uten at lovenendingen fra 2014 er prøvd for noen domstol (per 2018).
Gjert Ingebrigtsen

Gjert Arne Ingebrigtsen (født 1966) er en norsk friidrettstrener kjent for at han trente tre av sine sønner; Henrik, Filip og Jakob til internasjonale titler. Trenerforholdet til barna ble avsluttet i 2022 etter en konflikt som senere førte til at faren i 2024 ble tiltalt for mishandling av to av sine barn. Ingebrigtsen fortsatte som trener for blant andre Narve Gilje Nordås.
Gjert Arne Ingebrigtsen ble født 12. januar 1966 i Båtsfjord i Finnmark. Han var sønn av Marvin Ingar Sverre Ingebrigtsen (1944–1970), som døde av kreft 26 år gammel. Ingebrigtsen vokste opp med sin alenemor sammen med en eldre og en yngre søster. Begge foreldrenes opphav kom fra Lofoten. 13 år gammel flyttet han til Rogaland med familien.
Han giftet seg med Tone Eva Tønnessen og sluttet med studier og begynte å jobbe da hun 18 år gammel ble gravid. Han fikk da jobb i Teknisk Bureau innen salg og kalkulasjon. Siden begynte han innen logistikk og ble siden sjef for logistikkplanlegging hos grossistselskapet Ahlsell. Etter hvert som barna presterte mer innen idrett, tok trenergjerningen over, og han fikk arbeide halv stilling hos Ahlsell.
Familien består av syv barn, hvorav tre, Henrik, Filip og Jakob løper på internasjonalt nivå. Øvrige barn heter Ingrid, Kristoffer, William og Martin. Gjert Ingebrigtsen er onkel til bassist Marvin Nygaard, kjent fra blant annet Kvelertak.
På Idrettsgallaen 2019 ble han tildelt prisen for årets trener etter at han var nominert både til Idrettsgallaen 2017 og 2018. I sin takketale takket han familien, sin arbeidsgiver Ahlsell og sin mentor Ørjan Madsen.
Ingebrigtsen var februar 2022 først sykemeldt før det deretter ble gjort klart at han ikke lenger ville være treneren til sønnene. Årsaken skal være vold i nære relasjoner. Den 29. april 2024 ble Gjert Ingebrigtsen tiltalt for vold mot sin datter, og han skal i tillegg ha tvunget henne mot hennes vilje til å være med i TV-serien «Team Ingebrigtsen» og instruert henne hva hun skulle si. I juli samme år fikk også sønnen Jakob Ingebrigtsen medhold i klagen om henleggelse, som da ble omgjort.
Pr. mai 2022 er Gjert trener for tre utøvere, Narve Gilje Nordås, Per Svela og Benjamin Storm Rettore.
Ingebrigtsen har ingen trenerutdanning og har ikke selv drevet friidrett.
TV-serien Team Ingebrigtsen på NRK handler om familien og gir et innblikk i Gjerts liv som trener for barna og hvordan familien balanserer trening, fritid og prioriteringer i årene 2013-2021.
Ingebrigtsen har gitt to bøker som omtaler trenergjerningen.
Fløyfjellet (Bergen)

Fløyfjellet i Bergen er et av Byfjellene og de syv fjell.
Fløyen, alternativt også brukt Fløien, er navnet på utsiktspunktet ved Fløien stasjon på fremste del av Fløyfjellet og de nærliggende områdene. Utsikten over Bergenshalvøyen gjør hele Fløyfjellet til et populært mål både blant turister og byens lokalbefolkning.
Fløyfjellet er først og fremst navnet på fjellet og fjelltoppen ved Fløyvarden som har en høyde på 400 meter over havet og som ligger ca. 2-300 meter i luftlinje bak Fløien stasjon på 320 moh., men er også navnet på hele området.
Fløyfjellet er dessuten navnet på turveien som går i sløyfe i Fløydalen fra Fløien stasjon rundt gamle Fløien der Fløipilen står.
Fløyfjellet har gode og skiltede turveier og turstier videre til blant annet Blåmanen, Rundemanen og Sandviksfjellet, eller man kan gå videre til Vareggen eller over Vidden til Ulriken. Også nærområdet ved Skomakerdiket og Skomakerstuen er populært med kanopadling og aktiviteter.
Hovednettverket av turveier heter Byfjellene og starter fra Munkebotsvatnet i nord, går over Sandviksfjellet og Fløyfjellet, via Fløyen opp til Midtfjellet og videre opp mot Blåmanen.
Tippetue og Fløysvingene er turveier på vestsiden av Fløyfjellet, opp og ned fra sentrum via Fjellveien til Fløipilen og Fløyen. Tippetue er den nordligste og Fløysvingene mer i midten av de ulike turveiene til og fra Bergen sentrum. Kamveien, eller nå Byfjellene, heter veien opp fra Skansemyren, denne går først i sørøstlig retning før den svinger tilbake mot Fløyen (denne er kjørbar for vareleveranser og utrykninger). Lenger sørfra kommer Knattenveien opp og følger åskammen, derav Søre Kamvei.
Fløibanen er en 850 meter lang elektrisk kabelbane som trekker to vogner mellom Fløien og stasjonen på Vetrlidsallmenningen i Bergen sentrum. Den har tre holdeplasser i hhv. Proms gate, Fjellveien og på Skansemyren, og ble åpnet for trafikk i 1918.
I 1974 fremla Komiteen for hotell og tunnelprosjektet et forslag om en 1 km lang toveis tunnel, fra bydelen Starefossen opp på Fløyfjellet, der det skulle bygges et hotell med 150 rom i fjellsiden, en campingplass for 400 telt og parkeringsplass for 600 biler. A/S Fløibanen ble sagt å være «interessert i prosjektet», og ikke minst Kjell Hopen, fra 1958 direktør for Fløien folkerestaurant. Som argument for både vei og tunnel het det at det var så vanskelig å finne parkeringsplass ved nedre stasjon, når folk ønsket å reise med Fløibanen.
Fløien stasjon ligger 320 moh. og det er det øverste stoppet for banen. Her er et stort utsiktsplatå. Notene til Udsigter fra Ulriken utgjør en del av gjerdet rundt, selv om Fløyfjellet viser byen fra en annen vinkel enn Ulriken.
Dakota (band)

Dakota er et norsk countryband fra Ålen i Trøndelag. Bandet startet i 2008. På høsten 2008 spilte de sin første offisielle opptreden som var i Røroshallen som oppvarmingsband for Åge Aleksandersen og Sambandet. I 2011 bestemte bandet seg og gå i Larsville Studio i Stugudalen hos selveste Lars Lien som har produsert og mikset albumet. Albumet kommer den 20. januar 2012 via selskapet Tylden & co og heter På rett spor.
Kedgeree

Kedgeree (or occasionally kitcherie, kitchari, kidgeree, kedgaree, kitchiri, khichuri, or kaedjere) is a dish consisting of cooked, flaked fish (traditionally smoked haddock), boiled rice, parsley, hard-boiled eggs, curry powder, lemon juice, salt, butter or cream, and occasionally sultanas.
The dish can be eaten hot or cold. Other fish can be used instead of haddock such as tuna or salmon, though these are not traditional. In Scotland, kippers are often substituted for the smoked haddock.
In India, khichari is any of a large variety of legume-and-rice dishes. These dishes are made with a spice mixture designed for each recipe and either dry-toasted or fried in oil before inclusion. This dish was heavily adapted by the British, resulting in a dish almost unrecognisably different from the original khichari.
Kedgeree is thought to have originated with the Indian rice-and-bean or rice-and-lentil dish khichuṛī, traced back to 1340 or earlier. Hobson-Jobson cites ibn Battuta (c. 1340) mentioning a dish of munj (mung beans) boiled with rice called kishrī and cites a recipe for khichdi from the Ain-i-Akbari (c. 1590). In Gujarat, where khichdi remains popular, the lentil and rice dish is usually served with kadhi, a spiced yogurt dish that can be mixed with the khichdi. Khichdi is usually not prepared with fish in Gujarat, although fish is sometimes eaten with khichdi in coastal villages where seafood is plentiful. According to Hobson-Jobson, while fish is eaten with kedgeree, the use of the term for "mess of re-cooked fish ... is inaccurate".
The Mughal emperor Aurangzeb (d.1707) was fond of the Alamgiri Khichdi, a variety featuring fish and boiled eggs. It is widely believed that the dish was brought to the United Kingdom by returning British colonials who had enjoyed it in India and introduced it to the UK as a breakfast dish in Victorian times, part of the fashionable Anglo-Indian cuisine. The dish was listed as early as 1790 in the recipe book of Stephana Malcolm of Burnfoot, Dumfriesshire. The National Trust for Scotland's book The Scottish Kitchen by Christopher Trotter notes the Malcolm recipe and other old examples, expressing the belief that the dish was devised by Scottish regiments hankering for the tastes of India. By the 19th century, Kedgeree had become a sophisticated breakfast/brunch dish in England, appearing, for example, in a Saki short story, "A Bread and Butter Miss".
Ministry of Agriculture and Food (Norway)

The Royal Norwegian Ministry of Agriculture and Food (Norwegian: Landbruks- og matdepartementet) is a Norwegian ministry established on 17 February 1900, and is responsible for agriculture, forestry and food in Norway. It is since January 2019 led by Minister of Agriculture and Food Olaug Bollestad (Christian Democratic). The department reports to the parliament (Stortinget).
The ministry is divided into the following sections:
Under the ministry there are four administrative agencies and two state-owned companies:
State enterprises:
Limited companies:
Norwegian Food Safety Authority

Norwegian Food Safety Authority (Norwegian: Mattilsynet) is a Norwegian government agency responsible for safe food and drinking water, and works within the fields of human, plant, fish and animal health as well as environmentally friendly production and ethically acceptable farming of animals and fish . Other duties are related to cosmetics, medicines and inspection of animal health personnel.
Main offices are located in Oslo while there are 63 district and eight regional offices. There are also three national competence centers: fish and seafood in Bergen, plants and vegetarian foods in Ås, and animals and carnivore food in Sandnes. The agency was created in 2003 when four government agencies (the States Food Authority, the Fisheries Directories Seafood Control, the States Animal Authority and the Norwegian Agricultural Inspection Service) were merged with 69 municipal food authorities.