Новогръцко просвещение

Новогръцкото просвещение (на гръцки: Νεοελληνικός Διαφωτισμός) е идеологическо, литературно, лингвистично и философско течение, което представя и адаптира идеите и ценностите на европейското Просвещение в гръцката общност на Османската империя. Началото му обикновено се отнася към 1770 година, по-рядко към 1750 година, а краят се свързва с Гръцкото въстание от 1821 година. По това време гърците са разпръснати из империята, като мнозина живеят в Мала Азия, на Йонийските острови, във Венеция и други части на днешна Италия.
Навлизането на идеите на Просвещението е свързано с бурното развитие на книгопечатането и увеличаването на книгите със светско съдържание. Тъй като дълги години монопол над книгопечатането има източноправославната църква, първите светски издания се печатат с помощта на спомоществователи, с предварително обявление за набиране на средства. Променят се нагласите в мисленето: то се еманципира от монопола на църквата, утвърждава се светското начало и умственият хоризонт на хората се разширява. Променя се и отношението към Европа и неправославния свят: смятаната от църквата за еретична и схизматична Европа започва да се възприема като „просветена Европа“ и пример за подражание. Множество млади гърци отиват да учат на Запад въпреки негативното отношение на църковните среди, според които там се преподава атеизъм, от който „те се заразяват“ и го разпространяват. По същите причини църквата не насърчава ученето на чужди езици, математика и физика. Особено остра съпротива среща изучаването на хелиоцентричната теория, обявена за безбожна. Цариградската патриаршия съставя списък на забранени книги и въвежда строга цензура върху разпространяваните издания в Османската империя. Съставени са специални трудове срещу атеизма на Волтер, а след избухването на Френската революция враждебността срещу идеите на френското Просвещение нараства още повече.
Един от най-важните въпроси на гръцкото просвещение става въпросът за езика. Възникват три течения: за запазване на старогръцкия език, за използване на простонародния димотики и за компромис, т.е. приемане на говоримия език като основа, но при използване на някои стари гръцки думи и създаване на нови от старогръцки корени. Чрез източноправославната църква в гръцкото общество се запазва до голяма степен византийският, който е еволюирал старогръцки език. В лексикално и граматично отношение обаче той е далече от живата говорима реч. Дейците на Просвещението пледират за употреба на достъпен книжовен език, премахване на монопола на църквата върху духовните изяви и навлизане на светското начало. От езика зависи дали образованието и книжнината ще останат монопол на висшите кръгове (фанариотите) или ще станат достъпни за широките народни слоеве. Налага се компромисът, чийто най-силен застъпник е Адамандиос Кораис с многобройните си последователи.
Съпротивата на църковните среди става причина центровете на духовен живот да се развият извън Цариград. Голямо значение добиват училищата в Янина, Атина, на Крит и Корфу, в Яш и Букурещ в Дунавските княжества, в Кидоня и Смирна в Мала Азия. Преподаването в тях скъсва със схоластиката и утвърждава научните знания. Прилагат се съвременни педагогически методи, основани на ново отношение към детето, според което формирането му зависи изцяло от педагога. У дейците на гръцкото Просвещение има ново схващане за смисъла на живота и убеждение, че човекът има право на земно щастие и свобода на личността и съвестта. Божественото начало и „отвъдният“ живот са изместени от антропоцентризма, върху който се изгражда и нова етика, придава се значимост на индивида и човешката личност в противовес на традиционното корпоративно съзнание, свързано със смиреност, анонимност и пасивност.
Първият гръцки вестник „Ефимерис“ (1790 – 1797) и първите гръцки списания „Мъдрият Хермес“ на старогръцки: Ἑρμῆς ὁ Λόγιος (1811 – 1821) и „Гръцки телеграф“ (1812 – 1829) се печатат във Виена. Около „Мъдрият Хермес“ се събират представители на гръцката интелигенция, които използват списанието за пропагандиране на идеите на Просвещението. Друг европейски център на духовно развитие на гърците е Париж, където живее Адамандиос Кораис, най-яркият представител на новогръцкото просвещение
Сред важните дейци на гръцкото Просвещение са: