Symboler på Den europeiske union

Den europeiske unions symboler er gradvis blitt utformet og kommet i anvendelse siden opprettelsen av Unionen og dens forløpere. Likeledes har flere av EUs mest kjente symboler sitt utspring i Europarådets bestrebelser for å skape felleseuropeiske symboler i perioden etter den annen verdenskrig. I tråd med Europarådets ønske, tilegnet EUs institusjoner seg gradvis Europarådets flagg og hymne på 1980-tallet. Det eksisterer også ytterligere, historiske symboler for Europa i videre forstand, som eksempelvis Europa og oksen og Karl den store.
Karl den store (frankisk konge fra 768 og tysk-romersk keiser ca. 742 – 814) anses for grunnleggeren både av det tyske og det franske monarki, og blir sågar omtalt som Pater Europae («Europas far»). Dette beror på at hans imperium i Vest-Europa var av en størrelseorden ikke sett maken til etter Romerrikets fall, og at den påfølgende karolingiske renessanse bidro til utformingen av en felleseuropeisk identitet og markerte slutten på De mørke århundrer. Datidens nyskapende lovgivning og gjenoppblomstring av kunstartene satt et grunnleggende preg på Vest-Europas historie, og gav Karl den store et ettermæle som overskred det forhold at han var en vellykket krigfører.
Senere europeiske herredømmer har ønsket å dra nytte av den karolinske glans ved å tilknytte seg den. Blant annet ble både Napoléon Bonapartes og Det tysk-romerske rikes krone benevnt som «Karl den stores krone», og de franske konger tok Karl den stores sverd, Joyeuse, i bruk som sitt kroningssverd fra og med 1000-tallet. Fremstillingen av Karl den store ble ytterligere forskjønnet ved at den franske renessanseforfatter Jean Lemaire de Belges plasserte ham i en hederskronet genealogi (translatio imperii), der keiserens slektstre angivelig strekker seg tilbake til den trojanske kongen under Trojakrigen.
I dag beror Karl den stores felleseuropeiske symbolverdi i stor grad på at han anses for en legemliggjøring av det fransk-tyske vennskap, noe som var fraværende i det arvefiendskap som kulminerte i den første og annen verdenskrig, men som er blitt uunnværlig for den europeiske integrasjonsprosess. Da utformingen av Europarådets flagg skulle avgjøres i 1952, henspilte således flere forkastede forslag på Oriflamme; fanen som Leo III overrakte Karl den store ved hans kroning i Peterskirken i år 800. Likheter mellom den moderne europeiske integrasjon og Karl den stores rike ble også antydet av professor Hans von Hentig samme år. Europakommisjonen henspiller også på Karl den store ved å oppkalle en av sine sentrale bygninger i Brussel etter ham (Charlemagne-bygget). Den tyske byen Aachen har årlig siden 1949 gitt sin såkalte Karlspreis til personer som har fremmet ideen om Europeisk enhet. Blant disse er kjente politikere som Alcide De Gasperi, Jean Monnet, og selv Euro-valutaen i seg selv. Hver utgave av den internasjonale nyhetsavisen The Economist har en spalte kalt «Charlemagne's notebook» («Karl den stores notatblokk») som omhandler saker om Den europeiske union President Jerzy Buzek sa i 2010:
Blant de senere monarker som også har fått tilnavn som «slektninger» av Europa, er dronning Victoria av Storbritannia («Europas bestemor»), Christian IX av Danmark og Nikola I av Montenegro (begge henholdsvis «Europas svigerfar»). Disse tilnavnene fra sent på 1800- og tidlig på 1900-tallet berodde imidlertid utelukkende på de blodsbånd som var mellom kongehusene, og innebar ingen utvidet symbolisme.
Europa regina (latin for «Dronning Europa») er et kartlignende beskrivelse av det europeiske kontinent som en dronning. Det ble introdusert og gjort populært i den manieristiske perioden hvor Europa ble avbildet stående oppreist med Den iberiske halvøy som hennes kronede hode, og Böhmen som hennes hjerte.
I løpet av den europeiske middelalderen ble kart vanligvis med hengende fast til Jerusalem som var sentrert i T-O-skjema, og avbildet Europa, Asia og Afrika. Egne kart for kun Europa var meget sjeldne; det eneste kjente eksemplaret er et kart fra Lambert av Saint-Omers Liber Floridus, utgitt i 1112, og et bysantinsk kart fra 1300-tallet. Det neste kartet med fokus på Europa ble utgitt av kartografen Johannes Putsch i 1537, begynnelsen av tidlig moderne tid. Dette kartet var det første som avbildet Europa som Europa regina og hvor de europeiske regionene dannet en kvinnelig menneskefigur med krone, septer og rikseple. Kartet ble første gang trykket av kalvinisten Christian Wechel, og selv om mye av den opprinnelige hensikten er uklar, er det kjent at Putsch (som latiniserte sitt navn som Johannes Bucius Aenicola), hadde et nært forhold til den tysk-romerske keiser Ferdinand I av Huset Habsburg, og at denne typen av kart fikk økende popularitet i løpet av andre halvdel av 1500-tallet. Det moderne begrepet Europa regina ble ikke benyttet av Putschs samtidige som isteden brukte den latinske frasen Europa in forma virginis («Europa i form av en jomfru»).
På 700-tallet fikk Europa, en figur fra gresk mytologi, sitt navn brukt til å omtale Karl den stores karolinske rike. Navnet ble brukt som et geografisk uttrykk også av geografer i antikkens Hellas, eksempelvis Strabon, men det var først på 700-tallets at navnet endelig ble tilknyttet kontinentet.
Ifølge legenden begjærte Zevs den fønikiske kvinnen Europa, og besluttet å forføre henne. Han omdannet seg selv til en hvit okse og menget seg med hennes fars krøtterflokk. Mens Europa og hennes venninner var ute på markene for å samle blomster, så hun oksen og klatret opp på dens rygg. Zevs grep straks anledningen og løp mot havet for så å svømme mot Kreta. Der avslørte han sin sanne identitet. Europa ble den første kretiske dronning, og Zevs ga henne et halsbånd framstilt av Hefaistos, og tre andre gaver: en talos (stor tjener i bronse), en laelaps (en magisk hund) og en kastespyd som aldri bommer. Zevs gjenskapte senere den hvite oksen på stjernehimmelen, og stjernekonstellasjonen er siden kjent som Tyren.
I tillegg til å være et ofte brukt motiv i europeisk kunst siden gresk-romersk tid, en opphavsmyten om Europa og oksen også jevnlig blitt benyttet som allusjon i forhold til kontinentet og av Den europeiske union, og kan således betraktes ikke bare som et stykke toponymi, men også som et symbol, eller nasjonal-personifisering av Europa. Eksempelvis er statuer av Europa og oksen oppført utenfor flere av EUs institusjonelle bygninger, foruten også på den greske mynten €2. Europaparlamentets kuppel inneholder en stor mosaikk av Aligi Sassu som framstiller bortførelsen av Europa, blant andre beretninger fra gresk mytologi.
Den katolske kirke helligkåret i 1997 Polens kvinnelige monark Hedvig fra 1300-tallet som den hellige Hedvig og som skytshelgen for den europeiske forening. Fra tiden ved hennes død har Hedvig vært æret i Polen som en helgen og ble gravlagt i Krakóws domkirke. Hun betraktes som et forbilde for fromhet, bestandighet og trofasthet. Det er blitt fortalt tallrike historier om hennes nestekjærlighet og hengivenhet til Gud.
Europas flagg er benyttet både for å representere Den europeiske union og Europarådet. Det består av en sirkel av 12 gule stjerner på en blå bakgrunn. Blåfargen representerer Vesten, antallet stjerner representerer fullstendighet mens deres posisjon i en sirkel representerer forening. Stjernenes antall har ikke som mål å representere alle medlemslandene, men alle folkene i Europa, selv de utenfor den europeiske integrasjonen.
Flagget ble designet av Arsène Heitz og Paul Lévy i 1955 for Europarådet som dets symbol, og Europarådet aksepterte at det også ble adoptert av andre organisasjoner. I 1985 adopterte EU, som den gang var Det europeiske fellesskap (EF) som sitt flagg da EF ikke hadde noe flagg. Initiativet ble tatt av Europaparlamentet. Flagget er ikke nevnt i EUs avtaler, dets innlemmelse ble forkastet sammen med Den europeiske unions traktatgrunnlag.
Til tross for at flagget tilhører to adskilte organisasjoner, er det oftere assosiert med EU grunnet organisasjonens større profil og store bruk av symbolet i mange sammenhenger. Flagget har også blitt benyttet for å representere Europa i sportshendelser og som et pro-demokratisk banner utenfor organisasjonen. Det har delvis inspirert andre flagg, blant annet til de andre europeiske organisasjoner og de stater hvor EU har vært tungt involvert, som Bosnia-Hercegovina og Kosovo.
Europahymnen er basert på den siste satsen av Ludwig van Beethovens niende symfoni, Ode til gleden, hvor teksten var opprinnelig skrevet av Friedrich Schiller, men på grunn av det store antallet språk i Europa, er den kun framført instrumentalt. Den originale tyske teksten har ingen offisiell status. Hymnen ble annonsert den 19. januar 1972 av Europarådet etter at den var blitt arrangert av dirigent Herbert von Karajan. Hymnen ble lansert via en større informasjonskampanje på Europadagen den 5. mai 1972.
Den ble adoptert av Den europeiske union i 1985. Den erstatter ikke nasjonalsanger, men har til hensikt å feire Europas felles verdier. Den blir spilt ved offisielle anledninger av både Europarådet og Den europeiske union.
Andre orkesterstykker som er identifisert med det felleseuropeiske er preludium til Marc-Antoine Charpentiers Te Deum, en storslått polyfon motett som er hymnen for Den europeiske kringkastingsunion (EBU), og spilles ved arrangementer som eksempelvis Eurovision Song Contest, både før og etter sendingene. UEFA Champions League (eller Mesterligaen) har en egen hymne som er et arrangement av Georg Friedrich Händels Kroningshymne, arrangert av Tony Britten og med et kor i tre offisielle språk. Den har siden 1992 blitt spilt før hver kamp i Mesterligaen og vist på fjernsyn.
Europadagen er en feiring av Europa som blir holdt årlig den 5. og den 9. mai grunnet forskjeller mellom Europarådet og Europaunionen. Den 9. mai 1950 var datoen til Schumandeklerasjonen, forslaget å slå sammen franske og vesttyske kull og stålindustrier. Dette er betraktet som et grunnleggende øyeblikk for hva som i dag er EU og var adoptert som dets flaggdag ved EU-toppmøtet i Milano i 1985. Europarådet ble grunnlagt den 5. mai 1949 og velger således denne dato for sin feiringer. Det etablerte denne datoen i 1964 og, til tross for en preferanse for 9. mai, det er fortsatt observert av en del europeiske stater grunnet Europarådets rolle i å forsvare menneskerettigheter, parlamentarisk demokrati og lovstyre, mens Schumandeklerasjonen var kun et forslag om forening av franske og tyske kull- og stålindustrier. 9. mai er dessuten sammenfallende med «Seiersdagen», slutten på den andre verdenskrig for de tidligere Sovjetstatene, skjønt denne feiret den 8. mai i Vest-Europa.
Europarådets symboler er også symbolene for Den europeiske union (unntatt for en mindre forskjell i datoene for Europadagen, se over). De følgende er ytterligere symboler som er opprettet av EU, men som i motsetningen til ovenstående er ikke relatert til Europarådet.
«Forent i forskjellighet» (In varietate concordia) er EUs motto og ble valgt den 4. mai 2000 etter en konkurranse som het «Et motto for Europa». Det valgte mottoet er inspirert av latinsk motto av Nobelsprisvinneren Ernesto Teodoro Moneta: In varietate unitas! Mottoet ble valgt av en rekke foreslått av skolebarn og deretter akseptert av presidenten for Europaparlamentet, Nicole Fontaine, som Diversité dans l'unité. I 2004 ble mottoet også skrevet på engelsk i den Europeiske forfatningen som feilet, artikkel I-8 om EUs symboler, «United in Diversity», og det opptrer på offisielle, engelskspråklige nettsteder for EU. Mottoet har siden blitt oversatt til alle de 23 offisielle språkene i 2004.
Euro var ikke et av de opprinnelige symbolene som ble skapt av Europarådet og er særskilt for Den europeiske union, men har blitt et symbol helt siden den erstattet 12 nasjonale valutaer i 2002. Den har nå blitt brukt av de fleste av EUs medlemsstater og derav har det (sammen med dets valutasymbol) blitt et av de mest gjenkjennbare symboler av europeisk enhet for borgerne av Den europeiske union.
Den europeiske forfatning som fikk en dårlig skjebne, ville ha vært et juridisk vern av flagget, mottoet, hymnen og euro som offisielt tilhørende EU, men Lisboa-traktaten nevner ikke symbolene, bortsett fra euro som er gjort til den offisielle valutaen for unionen. Til tross for å ha blitt fjernet fra den nye avtalen vil EU-symbolene fortsatt bli benyttet som tidligere. Til sammenligning har en del land, som Storbritannia, ikke formelt adoptert deres nasjonale flagg i noen form, men er uansett de facto brukt som det.
Selv om symbolene ikke er nevnt i teksten av Lisboa-traktaten i seg selv, er en erklæring av seksten av medlemslandene om symbolene, inkludert flagget, som ble inkludert i den endelige forordningen av Lisboa-traktaten som slår fast at flagget, hymnen, mottoet og valutaen og Europadagen «vil for dem fortsette som symboler for å uttrykke følelsen av fellesskap til folket i Den europeiske union og deres troskap til det.»
Europaparlamentet protesterte mot fraværet av symboler i Lisboa-traktaten, og støttet et forslag til å bruke symbolene som flagget langt oftere i Parlamentet hvor parlamentsmedlem Jo Leinen foreslo at Parlamentet burde igjen ta avant-garde i deres bruk. Senere, i september 2008, foreslo Parlamentets Komité for forfatningsaffærer en formell endring i institusjonens regler prosedyrer for lettere å kunne benytte seg av symbolene: flagget skulle være tilstede i alle møterom (ikke bare halvsirkel) og ved alle offisielle hendelser; hymnen vil bli spilt ved begynnelsen av et nytt Parlament fulgt av valg og ved formelle møter; mottoet ville bli trykket på alle parlamentsdokumenter og Europadagen ville bli formelt anerkjent av Parlamentet.
Det har vært andre paneuropeiske organisasjoner som ikke har tatt til seg de samme symbolene som Europarådet og EU, eller har symboler som er avledet fra disse. Flagget til Det europeiske kull- og stålfellesskap, de første av tre europeiske samfunn, ble utviklet på samme tid som Europaflagget og deler bruken av stjerne og blåfargen, men har fullstendig forskjellig anordning og symbolisme.
Den vesteuropeiske unions flagg er avledet fra Europaflagget, men endret det for eget bruk. Sentralkommisjonen for navigasjon på Rhinen går forut dem alle, men dets flagg benytter også blåfargen og en sirkel med stjerne, men i en helt annen anordning og symbolisme.