Anders Hammer

Anders Sømme Hammer (født 1977) er en norsk journalist, forfatter og dokumentarfilmskaper.
Hammer har mastergrad i freds- og konfliktstudier fra Universitetet i Oslo. I 2006 dro han for første gang til Afghanistan på reportasjetur for Dagsavisen, og i 2007 flyttet han dit. Siden den gang har han skrevet flere artikler for Dagsavisen, Dagbladet, Bergens Tidende og NTB, og han har også laget dokumentarer for NRK Brennpunkt. I 2010 ble Hammer utnevnt til Årets frilanser 2010 av frilansjournalistene i Norsk Journalistlag, og i 2011 ble han tildelt Fritt Ord-prisen for sin dekning av krigen i Afghanistan. I 2014 fikk han den store journalistprisen og i 2017 og 2020 Internasjonal Reporters journalistpris. I 2018 fikk han pris for best film i kategorien nyheter og politikk i The Webby Awards i New York for kortdokumentaren Escape from Syria: Rania’ Odyssey. Hammer benytter seg også av sosiale medier og har en egen blogg hvor han skriver om sine utgivelser og om oppholdet i Afghanistan. I 2020 regisserte han filmen Do Not Split hvor han fulgte demonstrasjonene i Hongkong i 2019 og 2020. Filmen vant en rekke priser og ble nominert til Oscar-prisen i 2021 klassen for beste kortdokumentar.
I 2010 debuterte Hammer med boken Drømmekrigen. Hjerter og sinn i Afghanistan og Norge, som handlet om krigen i Afghanistan. Boken skildrer medienes dekning av krigen og forsvarets mangel på åpenhet. Heia Kabul! (2013) var Hammers andre bok og handlet om afghanske jenter. Boken fulgte Kabuls kvinnelag i fotball til Norway Cup i 2011 og beskrev Norges-oppholdet som et dramatisk vendepunkt for kvinnene. I 2019 kom den tredje boken Faryab – arven etter Norge. Den handler om hvordan det har gått i Faryab i Nordvest-Afghanistan, etter at Norge trakk seg ut av provinsen i 2012.
Hammer har også skrevet to bøker sammen med den danske forfatteren Carsten Jensen. I 2014 skrev de Alt dette kunne vært unngått, som handler om det nye Afghanistan. I 2016 kom Krigen der aldrig ender/Krigen som aldri tar slutt, reportasjer fra Afghanistan.
Hammer ga i 2022 ut en bok om den norske ekstremisten Philip Manshaus, etter drapet og moskéangrepet i Bærum 2019. Manshaus' radikalisering var svært tydelig for kamerater og andre som kjente ham, og i kameratgjengen ble han kalt «nynazisten». Ifølge Hammer gikk Manshaus i tenårene gjennom sterk søking etter identitet og lette febrilsk etter et sted å høre til. Manshaus ble radikalisert gjennom nettsteder og krypterte apper. Hammer mener at varslene som ble sendt politiet var konkret og urovekkende ved at de viste voldspotensiale. Manshaus og hans handlinger ligner ifølge Hammer svært mye på skoleskytinger i USA utført av unge menn som trolig har lest mye av det samme. Hammer mener politiet reagerte tregt da meldingene kom fra moskeen og først ikke tok det på alvor. Boken baserer seg stort sett på samme materiale som dokumentaren for NRK. Dagbladets anmelder hevdet at boken var velskrevet og viktig, men ikke besvarte alle nødvendige spørsmål. Hammer dokumenterte ved hjelp av Manshaus’ søkehistorikk på internett at radikaliseringen begynte tidligere enn opprinnelig kjent: Manshaus leste seg i 2017 opp på skoleskytinger i USA og var aktiv på 4chan og 8chan, samt tilhenger av streameren PewDiePie. VGs anmelder ga boken høyeste terningkast og kalte det «rystende og kvalmende lesning». Anmelderen i Stavanger Aftenblad skrev at boken var nøktern og velformulert, men ikke gav så mye ny og original innsikt som hadde blitt lovet. Sosiologen Willy Pedersen mente imidlertid at Hammers bok hadde «lite konkrete kilder til mange opplysninger slik at det er vanskelig å vite hvor opplysningene kommer fra».