davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Тодор Петров (български политик)

Тодор Петров Джуков, известен като Тодор Петров, е български политик, публицист, деец на социалистическото движение в България.
Роден е в с. Ново село, Видинско на 28 юли 1878 г. Той е най-голямото дете от общо 8 деца (6 момчета и 2 момичета) на Петър и Мария Джукови. Потомък е на чипровски въстаници.
Завършва гимназия във Видин. Още като ученик се включва в социалистическото движение. Съосновател е на организацията на Българската работническа социалдемократическа партия (тесни социалисти) във Видин през 1898 г.
Завършва право в София. Администратор е на социалистическото теоретично списание „Ново време", публикува много статии в него и в „Работнически вестник". Секретар е на ЦК на БРСДП (т. с.), след това е член на ЦК на Българската комунистическа партия (т.с.)
В периода от 1913 до 1923 г. е народен представител от листата на тесните социалисти (БРСДП, после БКП) в 4 състава на Народното събрание, където изявява ораторския си дар.
Определен е за ръководител на Септемврийското въстание наред с Георги Димитров, Васил Коларов и Тодор Луканов.
След потушаването на въстанието е избран единодушно за секретар на временния ЦК на БКП. Умира в София на 10 август 1924 г.
С жена си Надежда имат 2 деца: Милчо и Роза. След смъртта на баща си Милчо Петров емигрира в СССР, оженва се за Нина Николаевна Болотникова, с която отглеждат 9 деца.
Неговото име в продължение на 3 десетилетия (от 1960-те до 1990-те години) носи главната улица на Видин (водеща на юг към столицата), преименувана по-късно на „Цар Александър ІІ“ (възстановявайки предишното име „Александровска“).
До 1990-те години главната улица в родното му Ново село също е носила неговото име.
На него е наречен също бившият Аграрно-промишлен комплекс „Тодор Петров“ в гр. Брегово.
Тодор Кръстев (политик, р. 1865)

Тодор Кръстев е български съдия и политик от Демократическата партия. Той е министър в първите две правителства на Александър Малинов и народен представител в XIV (1908-1911) и XV (1911-1913) обикновено народно събрание.
Тодор Кръстев е роден в Перущица и завършва право в Брюкселския свободен университет през 1892.
След завръщането си в България е съдия в София (1892-1895) и адвокат в Пловдив (1895-1908). През 1908 г. влиза в правителството на Демократическата партия като министър на правосъдието, а след промените в кабинета през 1910 г. е министър на земеделието и търговията.
Български диалекти

Българските диалекти (също и български говори или български наречия) са регионалните говорими разновидности на българския език. Българската диалектология като наука, изучаваща българските диалекти, датира от 30-те години на XIX век с пионерската работа на Неофит Рилски „Българска граматика“ (1835 г.). Други известни изследователи в тази област са Марин Дринов, Константин Иречек, Любомир Милетич, Александър Теодоров-Балан и Стойко Стойков.
Българските диалекти са част от южнославянския диалектен континуум, свързани са на запад със сръбските диалекти, на юг граничат с албанските, гръцките и турските, а на север – с румънските диалекти.
Македонските диалекти се класифицират като разновидност (конкретен тип) на българските в старата езиковедска литература, като българските езиковеди и българското езикознание продължават да ги възприемат като такива. От втората половина на 20 век някои чужди автори възприемат конвенцията за третирането на македонските диалекти в рамките на Република Северна Македония като част от отделен македонски език, следвайки кодификацията на македонския като литературен стандартен език в рамките на Югославска Македония. Повечето съвременни лингвисти продължават да третират македонските диалекти като специфично български диалекти. Северномакедонските автори в отговор имат тенденцията да третират всички диалекти, говорени в географската област Македония, като част от македонската литературна норма, включително тези, говорени в границите на Република България. В тази статия македонските говори са отразени като част от българските диалекти заради тяхното близко в структурно отношение подобие и заради факта, че много от важните граници – като ятова граница, изоглоса на голяма носовка и т.н., пресичат и двете територии – както на Република България, така и на Република Северна Македония и Република Гърция.
Основна изоглоса, разделяща българските диалекти на източни и западни, е ятовата граница, която маркира различни изменения на старобългарската форма ят (ѣ), произнасяна като я ['a] или е на изток (бял, но бели) и само като е на запад от нея (бел, бели).
Единствено в планинските райони границите между диалектите са сравнително ясни. В останалите райони местното население е размесено с пришълци, като това размесване е започнало още преди няколко века. При все това българските диалекти могат, макар и приблизително, да се разделят по следния начин (навсякъде, където са посочени имена на градове, се имат предвид само околностите на съответния град):
Съгласно картата на диалектната делитба на българския език, съставена през 2014 година от Секцията по диалектология и лингвистична география на Института за български език към Българската академия на науките, на територията на българското езиково землище съществуват следните говори:
Морфологическата категория определеност/неопределеност е една от типологичните особености на българския език. Върху нея съществуват множество научни разработки, отнасящи се до книжовния език, но тя има и голямо значение за изследванията на диалектно равнище. Множество говори се различават по определителния член и по типовете системи за членуване.
Списък на градовете в Молдова

В Република Молдова има 60 града и 917 села. Най-големият град е столицата Кишинев (Кишинеу), в чиято метрополия живее около 25% от населението на страната. Повечето наименования на градовете в Молдова са навлезли в българския език с русифицираните си форми, а не с оригиналните си румънски имена. По тази причина е напълно възможно едно населено място да бъде намерено в различни източници с различни наименования. Тези селища, за които няма утвърдени форми на български са дадени с наименованията си така както се четат на румънски, а останалите са с русифицираните си форми.
В списъка са включени всички градове с население над 10 хиляди души на територията на единствената фактически призната държава Молдова. Градовете в полу-автономния район Гагаузия и непризнатата република Приднестровие (Транснитрия) са също упоменати, а принадлежността им е посочена.
Към 2004 година в Молдова живеят 79 520 етнически българи и 151 596 гагаузи, които според някои теории са тюркоезично българско население.
а – градът е в състава на Териториално административна единица Гагаузия b – градът е част от самопровъзгласилата се Приднестровска молдовска република c – град с отчетливо българско население
Велико народно събрание

Великото народно събрание (ВНС) е специализирана законодателна институция в България. То има разширен състав – 400 депутати – в сравнение с Обикновеното народно събрание и има изключителни права да решава определен кръг въпроси.
Според Търновската конституция от 1879 г. само ВНС има право да променя конституцията на страната, да решава въпроси, свързани с промяна в територията, и да избира българския монарх. Приетата през 1947 г. Димитровска конституция не предвижда свикването на ВНС, макар че функциониращото по това време VI ВНС продължава да работи до 1949 г. Малко след падането на комунистическия режим в България, в началото на 1990 г. отново е въведена институцията на ВНС с промяна на Живковската конституция от 1971 г. В новата Конституция приетата през 1991 г. ВНС има изключителното право да извършва определен кръг конституционни промени, макар че други промени могат да бъдат правени и от Обикновено народно събрание.
I ВНС заседава в Търново от 17 април до 26 юни 1879 г. с председател екзарх Антим I. Избира германския принц Александър Батенберг за пръв български княз.
II ВНС заседава в Свищов на 1 юли 1881 г. с председател Тодор Икономов. Суспендира Търновската конституция и въвежда Режима на пълномощията, като гласува исканите от княз Александър Батенберг извънредни права да управлява страната 7 години с помощта на Държавен съвет.
III ВНС заседава в Търново от 19 октомври 1886 г. до 3 август 1887 г. с председател Георги Живков, по-късно заместен от Димитър Тончев. Избира за княз принц Валдемар Датски, а след отказа му да заеме престола избира германския принц Фердинанд Сакс-Кобург-Гота за княз.
IV ВНС заседава в Търново от 3 до 17 май 1893 г. с председател Димитър Петков. Приема закон за изменение на 13 члена от Търновската конституция – създават се две нови министерства, князът получава правото да награждава с ордени, променят се ограниченията на вероизповеданието на монарха и престолонаследника и други.
V ВНС заседава в Търново от 9 юни до 9 юли 1911 г. с председател Стоян Данев. Приема изменение на Търновската конституция – титлата княз се заменя с цар, разширяват се външнополитическите правомощия на монарха и други.
VI ВНС заседава в София от 7 ноември 1946 г. до 21 октомври 1949 г. с председател Васил Коларов. Изработва и приема през 1947 г. Конституция на Народна република България и други важни закони.
VII ВНС се открива във Велико Търново, но заседава в София от 10 юли 1990 г. до 2 октомври 1991 г. с председател акад. Николай Тодоров. На 12 юли 1991 приема Конституцията на Република България и продължава да изпълнява функциите на Обикновено народно събрание до избирането на ново такова.
VIII народно събрание

Осмото народно събрание е осмият поред парламент на Народна република България. Ако се спази номерацията на предходните парламенти, то е XXXIV поред Обикновено народно събрание. Открито е на 16 юни 1981 г. и закрито на 21 март 1986 г.
На изборите за парламент за ОФ гласуват 6 519 674 избирателя или общо 99,93 % от всички избиратели. Избрани са общо 400 народни представители, от които 313 мъже и 87 жени. От всички депутати 271 души са от БКП, 99 от БЗНС, 22 от ДКМС и 8 са безпартийни.
Заседанието се провежда в сградата на Народното събрание.
Председател:
Заместник-председател:
Председател:
Заместник-председател:
Хронология на Народното Събрание 2. Указател на VIII народно събрание, 1986
VII народно събрание

Седмото народно събрание е седмият поред парламент на Народна република България. Ако се спази номерацията на предходните парламенти, то е XXXIII поред Обикновено народно събрание. Открито е на 15 юни 1976 г. и закрито на 7 април 1981 г.
Изборите за народно събрание са проведени на 30 май 1976 г. с избирателна активност от 99,93%. Избрани са общо 400 народни представители.
III народно събрание

Третото народно събрание е третият поред парламент на Народна република България. Ако се спази номерацията на предходните парламенти, то е XXIX поред Обикновено народно събрание. Открито е на 22 декември 1957 г. и закрито на 24 февруари 1962 г.
На изборите за парламент за ОФ гласуват 5 204 027 избирателя или общо 99,95 % от всички избиратели. Избрани са общо 254 народни представители, от които 213 мъже и 41 жени. От всички депутати 162 души са от БКП, 65 от БЗНС, 10 от ДКМС и 17 са безпартийни.
Заседанието се провежда в сградата на Народното събрание.
Sofia Firdous

Sofia Firdous (born 1992) is an Indian politician and a sitting member of the Odisha Legislative Assembly from Barabati-Cuttack. She is a member of the Indian National Congress. She is the first woman from the Odia Muslim community to get elected as a Member of the Legislative Assembly in Odisha.
Sofia hails from Cuttack and is the daughter of former Congress MLA Mohammed Moquim. She is married to writer and entrepreneur Sheikh Mairajul Haque. Having completed her schooling from St. Joseph's Girl's High School, Cuttack and Ravenshaw Junior College she earned her Bachelor of Technology in Civil Engineering from Kalinga Institute of Industrial Technology, KIIT University, Bhubaneswar in 2013. In 2022 Sofia completed her Executive General Management program at the Indian Institute of Management Bangalore.
She was managing realty and asset development businesses after her studies and was also the president of the Confederation of Real Estate Developers Association of India (Credai) Bhubaneswar chapter before taking the plunge into politics. She is also the first millennial to be elected as a member of Odisha legislative assembly from the Barabati-Cuttack assembly constituency.
Sofia made her political debut from the Barabati-Cuttack Assembly constituency in the 2024 Odisha Legislative Assembly election defeating Purna Chandra Mahapatra of the Bharatiya Janata Party by a margin of 8,001 votes.
Chairperson of the National Assembly of Bulgaria

The chairperson of the National Assembly of the Republic of Bulgaria (Bulgarian: Председател на Народното събрание на Република България, romanized: Predsedatel na Narodnoto sabranie na Republika Balgariya) is the presiding officer of the National Assembly of Bulgaria. The assembly selects the chairperson during its opening session. The term of the chairperson coincides with the term of the assembly. The salary of the chairperson is лв. 5,900 per month.
This is a list of all chairpersons of the National Assembly of Bulgaria from its establishment in 1879 until today.
Sofia Central Mineral Baths

42°41′57″N 23°19′26″E﻿ / ﻿42.69917°N 23.32389°E﻿ / 42.69917; 23.32389
The Central Mineral Baths (Централна минерална баня, Tsentralna mineralna banya) is a landmark in the city center of Sofia, the capital of Bulgaria, a city known for the mineral springs in the area. It was built in the early 20th century near the former Turkish bath (then destroyed) and was used as the city's public baths until 1986.
Public baths have existed in Sofia since at least the 16th century. During the visit of Bohemian traveler Hans Dernschwam to Sofia in 1553–1555, Derschwam noted the presence of 1 large bath and 2 smaller baths on either side of the city. Dernschwam described the baths as follows:
The current Central Mineral Baths building was designed in the Vienna Secession style, but integrating typically Bulgarian, Byzantine and Eastern Orthodox ornamental elements, by the architects Petko Momchilov and Friedrich Grünanger in 1904–1905 and approved on 30 January 1906, as projects by an Austrian (in 1889) and a French architect (in 1901) were declined. The raw construction was finished in 1908 and a Bulgarian company constructed the complex roof and the mineral water conduit. The baths opened on 13 May 1913, but the building was completely finished after 2 more years and a garden was arranged in front of the baths. Artists Haralampi Tachev and St. Dimitrov designed the building's ceramic majolica decoration.
The north wing was damaged during the bombing of Sofia in World War II, but was restored several years later.
The baths continued to work as public baths until 1986, when the building was closed due to its bad condition and the possible collapse of the roof. It was subsequently partially reconstructed and thoroughly cleaned, and has accommodated the Sofia Historical Museum since September 2015.
World Trade Center in popular culture

The original World Trade Center, which featured the landmark Twin Towers (1 WTC and 2 WTC), was a building complex in the Financial District in Lower Manhattan, New York City. 1 and 2 World Trade Center – the North and South Tower – stood at 417 and 415 meters (1,368 and 1,362 feet) with 110-stories respectively, becoming the tallest buildings in the world from 1971 to 1973. The North Tower, with its antenna included, was the tallest building in the world by pinnacle height until the towers were destroyed in the September 11 attacks in 2001. An iconic feature of the New York City skyline for nearly three decades, the World Trade Center has been featured in cartoons, comic books, computer games, video games, television, films, photographs, artwork, and music videos.
In Richard Martin Stern's novel The Tower (1973), a breeches buoy line shot from a helicopter is used to link the World Trade Center's North Tower to the neighboring (fictional and taller) "World Tower Building," in order to rescue hundreds of people trapped by a fire. Dozens of people are saved by this method, before the breeches buoy is overwhelmed in a panic, and crashes to the ground below. The World Trade Center's Twin Towers appear on the cover of Wilt Chamberlain's 1991 reissue of his book A View From Above. Similarly, The World Trade Center can be seen on the cover of Anne Gutman and Georg Hallensleben's children's book Lisa in New York (The Misadventures of Gaspard and Lisa), which was published in 2002, a year after the building complex was destroyed. and in Godzilla: Monster Apocalypse, the prequel novel of Godzilla: Planet of the Monsters anime film, the giant mantis Kamacuras appeared in New York City in May 1999, and proceeded to destroy the World Trade Center and devastate much of the city, leaving 2.5 million casualties.
The Towers also appeared on the paperback cover of Bright Lights, Big City, Jay McInerney's iconic novel of 1980s New York. The book was published in September 1984 as the first original title from the newly created Vintage Contemporaries imprint.
Philippe Petit's tightrope walk in 1974 between the two towers is fictionalized in Colum McCann's novel of 1970s New York, Let the Great World Spin. The fall of the towers forms part of the plot of Ken Kalfus' novel A Disorder Peculiar to the Country, and the attack also appears on its paperback cover.
Most of the Marvel Comics' heroes reside in New York City, so views of the towers were not uncommon. The World Trade Center complex was featured in numerous other comics as well.
The Twin Towers of the World Trade Center have also been depicted in several online web comics:
بانوراما حرب اكتوبر

بانوراما حرب اكتوبر انشئت بالتعاون بين مصر و كوريا الشماليه سنة 1983 لتخليدا و لااحتفاء بذكرى انتصار مصر فى حرب السادس من اكتوبر. فى مصر الجديده ب شارع صلاح سالم جنب ستاد القاهره الدولى.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
حرب الاستنزاف

حرب الاستنزاف ، مصطلح بتتسمى بيه معارك و غارات عسكريه شنها الجيش المصرى فى الفتره مابين مارس 1968 و 8 اغسطس 1970 ضد الجيش الاسرائيلى فى سينا اللى احتلتها اسرائيل فى حرب 1967. الهدف من الحرب دى كان ترجيع الثقه للمقاتل المصرى بعد هزيمة 67 عشان تقدر مصر تخوض حرب لتحرير سينا بعساكر و ظباط واثقين فى قدراتهم ، و تحطيم صورة المحارب الاسرائيلى اللى ما بيقهرش زى ما روجت اسرائيل وصحابها فى الغرب.
شافت حرب الاستزاف هجمات و غارات كتيره ضد القوات الاسرائيليه فى سينا وحتى فى اماكن بعيده زى عملية تفجير حفار اسرائيلى فى المحيط الأطسى و عملية ايلات اللى فيها لغم الضفادع البشريه المصريين مينا ايلات و اتفجرت بارجه اسرائيليه. غارة الضفادع البشريه دى نفذتها " المجموعه 39 قتال " بقيادة العميد ابراهيم الرفاعى اللى استشهد فى حرب اكتوبر 1973 ، و الدكتور على نصر و المقاتل على ابو الحسن اللى شارك فى 44 غاره ورا خطوط القوات الاسرائيليه فى سينا وقت حرب الاستنزاف و فى حرب اكتوبر 1973.
بعد حرب 67 حاولت اسرائيل تحتل مساحات اوسع فحاولت توصل بورفؤاد فى 1 يوليه 1967 لكن قوات الصاعقه المصريه حطت ألغام فى سكة القوات الاسرائيليه الرايحه على بورفؤاد و فرقعت فيها و منعت تقدمها و اتصدى الجيش المصرى ليها بأسلحه خفيفه و قدرو يدمرو عربيات و مدرعات. الموقعه دى اتعرفت بإسم " معركة راس العش ".
فى 14 و 15 يوليه 1967 فتحت القوات المصريه مدافعها على طول جبهة قناة السويس بعد ما حصلت اشتباكات فى الجنوب فى اتجاه السويس و الفردان ، و خرج سلاح الطيران المصرى بكل طياراته و شن هجوم على منطقة شمال سينا و سبب خساير كبيره للقوات الاسرائيليه. بعد الغاره دى طلبت اسرائيل وقف اطلاق النار فكلفت امريكا سكرتير عام الامم المتحده بالإتصال بالرئيس جمال عبد الناصر لوقف العمليات العسكريه.
فى 21 اكتوبر 1967 دمرت البحريه المصريه [المدمره ايلات] شمال الاسرائيليه مدينة بورسعيد و دى كانت عمليه كبيره.
وقت حرب الاستنزاف اسرائيل كانت بترد بهجمات كوماندوز و غارات جويه فى العمق المصرى خاصة إن مصر كانت لسه ما حطتش حائط الصواريخ الضخم المضاد للطيارات.
استمرت حرب الاستنزاف لغاية ما اتعملت مبادرة وزير الخارجيه الامريكى وليم روجرز لوقف اطلاق النار فى 8 اغسطس 1970. لكن المصريين فى الحرب دى اكتسبو خبرات عسكريه كويسه ساعدتهم فى تخطى الحاجز النفسى و قناة السويس فى 6 اكتوبر 1973 اللى كانت مفتاح استعادتهم لكل سينا و عقد اتفاقية سلام مع اسرائيل وقفت نزيف الدم و الخساير على الجانبين.
معركه برلين

معركه برلين (Battle of Berlin) هوا فيلم سينما من نوع فيلم تسجيلى اتعمل سنة 1973 فى المانيا و كان من اخراج فرانز باك.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
احمد عبود الزمر

الشهيد اللواء احمد عبود الزمر احد ابطال معركة رأس العش، كان قائد الفرقة 23 مشاة ميكانيكى فى حرب اكتوبر سنة 1973، أسندت ليه القيادة العامة صباح يوم 17 اكتوبر مهمة تصفية ثغرة الدفرسوار و فضل صامدا فى مركز قيادة الفرقة المتقدم ولم ينسحب لحد خر شهيدا فى يوم 19 اكتوبر.
النصب التذكارى لبريمو دى ريفيرا

النصب التذكارى لبريمو دى ريفيرا (Monument to Primo de Rivera (Jerez)) هيا نافوره فى اسبانيا.
النصب التذكارى لبريمو دى ريفيرا فى منطقه اداريه اسمها خيريز دى لا فرونتيرا.
النصب التذكارى لبريمو دى ريفيرا افتتحت رسميا سنة 1929.
النصب التذكارى لبريمو دى ريفيرا عملها ماريانو بينلورى.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
النصب التذكارى لفيليب الرابع ملك اسبانيا

النصب التذكارى لفيليب الرابع ملك اسبانيا (Monument to Philip IV of Spain) هيا نافوره فى اسبانيا.
النصب التذكارى لفيليب الرابع ملك اسبانيا فى منطقه اداريه اسمها مدريد.
النصب التذكارى لفيليب الرابع ملك اسبانيا افتتحت رسميا سنة 1843.
النصب التذكارى لفيليب الرابع ملك اسبانيا عملها پيترو تاكا.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
النصب التذكارى الوطنى لسرير الحمم

النصب التذكارى الوطنى لسرير الحمم (Lava Beds National Monument) هوا كهف فى امريكا.
النصب التذكارى الوطنى لسرير الحمم موجود فى منطقه اداريه اسمها مقاطعه مودوك و مقاطعه سيسكييو.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
النصب التذكارى للجندى المجهول (مدينة نصر)

قبر الجندى المجهول أو النصب التذكارى للجندى المجهول فى مدينة نصر هو نصب تذكارى شيد على شكل هرم فى القاهرة فى مصر. يقع النصب فى ضاحية مدينة نصر.وهو من تصميم الفنان المصرى سامى رافع وشيد بأوامر من الرئيس أنور السادات، تخليد للمصريين اللى فقدوا أرواحهم فى حرب الاستنزاف وحرب اكتوبر 1973. و تم افتتاحه فى اكتوبر 1975 . نفس الموقع اختير مكان لدفن الرئيس السادات عقب اغتياله فى اكتوبر 1981.
اوريجون كايفز النصب التذكارى الوطنى و المحميه

اوريجون كايفز النصب التذكارى الوطنى و المحمية (Oregon Caves National Monument) هوا كهف فى امريكا.
اوريجون كايفز النصب التذكارى الوطنى و المحمية موجود فى منطقه اداريه اسمها مقاطعه جوسيفين.
لم يتم العثور على روابط لمواقع التواصل الاجتماعي.
الصفحه دى فيها تقاوى مقاله, و انت ممكن تساعد ويكيپيديا مصرى علشان تكبرها.
مقبره

المقبرة أو الجبانة أو القرافة أو التربة هيا مكان يدفن به الأموات سواء بشكل فردى او جماعي و كانت بعض الحضارات تغالي فى تزيين مقابر الملوك كمان كان يصنع المصريون القدماء زى مقبرة توت عنخ آمون، واكبرها هيا الأهرامات الموجوده فى اماكن كتيرة من العالم. و لا تقتصر المقابر على الاستخدام الآدمي بسلكن تتخذ بعض الحيوانات المقابر لأنفسها زى مقبرة الأفيال.
يدفن فيها أفراد العيله العلوية فى مقبرة الشهداء فى الرباط والدار البيضاء.
مقابر طيبه الجنائزيه

مقابر طيبة الجنائزية موجودة على الضفة الغربية لنهر النيل، قبالة مدينة الأقصر فى مصر. و مش المقابر الملكية المشهورة الموجودة فى وادى الملوك و وادى الملكات، فيه مقابر تانية، فى العادة بتتسمى مقابر النبلاء، و دى أماكن دفن رجالة الحاشية الملكية الجامدين و الأشخاص المهمين فى المدينة زمان.
فيه مش أقل من 415 مقبرة متفهرسة و متصورة ، الاختصار المميز TT بالانجليزى و اللى بيتحط بعده رقم المقبرة هو اختصار لكلمتين : Theban Tomb يعنى مقبرة طيبية ، بس فيه كمان مقابر تانية ضاعت، أو فيه سبب خلاها مش متوافقة مع التصنيف ده (بيتحط جنب الرقم بتاعها حروف تانية زى A و B و C و D أو حاجات تانية) ، فى مقابر طيبة دى موجود حتت طفله كتيرة ، و فيه كمان حاجة اسمها الأقماع الجنائزية اللى كانت بتتحط على مدخل المقبرة و فى فترة الدولة الحديثة كان بيتكتب عليها بطولات و شغلانة و اسم صاحب المقبرة و ساعات دعوة صغيرة للميت كمان ، و من حوالى 400 مجموعة متسجلة من المخاريط دى ( اللى بيسموها الأقماع الجنائزية)، حوالى 80 بس منهم جاية من المقابر اللى معروفة و متفهرسة فعلاً.
مناظر المقابر دى و الرسومات اللى على الحيطان تعتبر مصدر مهم لدراسة الوضع الاجتماعى و الادارى فى عصر الدولة الحديثة ، لأنها بتسجل كل حاجة فى حياتهم تقريباً.
جمال حماد

حصل جمال حماد على ماجستير فى العلوم العسكرية من كلية أركان حرب القاهرة عام ١٩٥٠. تقلد شوية مناصب عسكرية ومدنية منها (أركان حرب سلاح المشاة (قبل قيام ثورة يوليه ١٩٥٢)، الملحق العسكرى بالدول العربية (سوريا– لبنان– الأردن– العراق)، مدير القيادة المصرية السورية المشتركة بدمشق. كبير معلمى الكلية الحربية، قائد اللواء ١٨ المشاة وقائد منطقة العريش العسكرية، رئيس هيئة الاتصال بقوات الامم المتحده (سيناء و قطاع غزة)، قائد معهد المشاة، رئيس هيئة الخبراء باليمن، محافظ كفر الشيخ، محافظ المنوفية. اشترك فى شوية حروب هيا حرب فلسطين ١٩٤٨ (أركان حرب الكتيبة السابعة مشاة)، العدوان الثلاثى ١٩٥٦ (مدير القيادة المصرية السورية المشتركة بدمشق)، حرب اليمن (رئيس هيئة الخبراء). له إسهامات فى شوية مجالات عسكرية وثقافية و أدبية واجتماعية منها إلقاء محاضرات كتيرة عن ثورة ٢٣ يوليه ١٩٥٢ وعن حرب اكتوبر ١٩٧٣ بالكتير من محافظات الجمهورية ونوادى أعضاء هيئة التدريس بالجامعات والنوادى الاجتماعية المصرية وشركات البترول فى القاهرة وخليج السويس. فضلا عن دوره البارز فى ثورة يوليه ١٩٥٢.
حصل على الكتير من الأوسمة والجوايز منها العلوم والفنون من الطبقة الأولى، جايزة الدولة التشجيعية عن كتاب "المعارك الحربية على الجبهة المصرية حرب اكتوبر ١٩٧٣"، جايزة أحسن كتاب عن حرب اكتوبر ١٩٧٣ من إدارة الشئون المعنوية للقوات المسلحة بمناسبة الاحتفال باليوبيل الفضى لحرب اكتوبر ) . من مؤلفاته ( معارك الإسلام الكبرى، غزوة بدر الكبرى، ٢٢ يوليه أطول يوم فى تاريخ مصر، الحكومة الخفية، من سيناء لالجولان، المعارك الحربية على الجبهة المصرية، حرب اكتوبر ١٩٧٣ – العاشر من رمضان، أعلام الصحابة، أسرار ثورة ٢٣ يوليه ) .
احمد اسماعيل على

المشيراحمد اسماعيل على (14 اكتوبر 1917 ـ 25 ديسمبر 1974) القائد العام للقوات المسلحة ووزير الحربية المصرى فى حرب اكتوبر 1973، وشغل قبلها منصب رئيس المخابرات العامه المصريه ورئاسة أركان القوات المسلحة المصرية.
Jerusalem War Cemetery (World War I)

The Jerusalem War Cemetery is a Commonwealth War Graves Commission cemetery in Jerusalem for fallen servicemen of the Commonwealth in the World War I in the Palestine campaign. The main cemetery is located on Mount Scopus next to the Hadassah hospital and the Hebrew University of Jerusalem campus, 4.5 km north of the Old City of Jerusalem.
The cemetery contains the graves of 2,515 Commonwealth service personnel (including 100 unidentified), a number of whom were removed from at least seven other cemeteries in the area where they could not be maintained. A small Jewish section is near Plot 'N'. Units from Australia, New Zealand, India, Egypt, South Africa and the British West Indies are also represented besides those of the United Kingdom. A small number of German and Turkish dead also are buried at the cemetery.
Notable burials include Major Philip Glazebrook, British Conservative member of parliament.
The cemetery also contains the Jerusalem Memorial to 3,300 Commonwealth service personnel who died on operations in the same war in Egypt and Palestine and have no known grave. Its architect was John James Burnet and the sculptor Gilbert Bayes. It was unveiled on 7 May 1927 by Lord Allenby, who had been British commander-in-chief in the Middle East. The memorial incorporates a chapel with a mosaic that was designed by Robert Anning Bell.
Notable commemoratees include New Zealand rugby union international, Trooper Eric Harper.
Tell El Kebir

Tell El Kebir (Arabic: التل الكبير lit."the great mound") is 110 km north-north-east of Cairo and 75 kilometres south of Port Said on the edge of the Egyptian desert at the altitude of 29 m. Administratively, it is a part of the Ismailia Governorate.
In the ancient times the city of On (modern Matariyah) mentioned in Genesis 41:45 was identified by some as located south-west of the mound, which according to the Egyptian legend was the first place where cotton was cultivated.
The location is famous for the Battle of Tell El Kebir which was fought in 1882 between the Egyptian army led by Ahmed 'Urabi and the British military. The ancient ruins of On were fortified into an entrenched camp by the Egyptian troops
The Egyptian troops of Ibrahim Pasha captured the city of Jaffa and its environs following a battle with the forces of the Ottoman Empire in 1832. Though Egyptian rule over this area continued only until 1840, Egyptian Muslims settled in and around Jaffa, founding among others the village of Abu Kabir. Many of the Egyptians who populated it came from Tell El Kebir and named it for their hometown.
During the Gallipoli landings and the Sinai and Palestine Campaign of the First World War, Tell El Kebir was a training centre for the First Australian Imperial Force reinforcements, No 2 Australian Stationary Hospital, and also a site of a large prisoner of war camp. Some 40,000 Australians camped in a small tent city at Tell El Kebir of six miles in length. A military railway was eventually constructed to take troops from the camp to their vessels in Alexandria and elsewhere for embarkation to Gallipoli landings.
The Tell El Kebir village was described by an Australian soldier in 1916 as
The Allied War Memorial Cemetery is situated about 175 metres east of the railway station and the Ismailia Canal. The War Memorial Cemetery was used from June 1915 to July 1920, and was enlarged after the Armistice many graves were transferred in from other temporary interment sites. The camp was converted for use as a holding camp for refugees fleeing the Russian Civil War from what used to be southern Russian Empire.
During the North African campaign of the Second World War, Tell El Kebir was a site for the Eighth Army vehicle park, a military hospital and a large ordnance depot, with many military mechanical and electrical repair workshops including the RAOC Base Vehicle Depot Tell El Kebir BVD(E) which remained for several years after the war as part of the Tell El Kebir Garrison which was surrounded by a perimeter wire and minefield, and heavily guarded due to the tense atmosphere in Egypt at the time, that supplied every type of vehicle used by the British Army in the Middle East Theatre until the Suez Emergency was declared, and fought in the Canal Zone.
The cemetery now contains 65 Commonwealth graves from the First World War and 526 from the Second World War. There are also 84 military graves of other nations in the cemetery. It is maintained by the Commonwealth War Graves Commission.
Unknown Soldier Memorial (Egypt)

The Unknown Soldier Memorial in Cairo is a pyramid-shaped monument in Nasr City. Its construction was ordered by president Anwar Sadat in 1974 in honor of Egyptians and Arabs who lost their lives in the 1973 October War. It was inaugurated in October 1975. The site was also chosen for the president's tomb after his assassination in October 1981.
The monument is made of concrete and resembles a hollow pyramid, with a height of 25 meters, and a base width of 14.3 meters. The four pillars are 1.9 meters thick, and are inscribed with 71 symbolic names. At the center of the base is a solid basalt cube representing the soldier's tomb. It was designed by the artist Sami Rafi, a professor in the Faculty of Fine Arts in Cairo. A small memorial to those who died in the 1973 war is present in the 6th of October Panorama.
30°03′54″N 31°18′50″E﻿ / ﻿30.06500°N 31.31389°E﻿ / 30.06500; 31.31389
Algerian involvement in the Yom Kippur War

The Yom Kippur War was an armed conflict fought from October 6 to 25, 1973, between Israel and a coalition of Arab states led by Egypt and Syria. Algeria was one of the Arab states that participated in the war, sending an expeditionary force to fight Israel.
The Algerian Air Force played an important role in the Yom Kippur War. Algerian pilots flew combat missions against Israeli aircraft, and they helped to support Egyptian ground forces. Algerian pilots also played a role in the defense of Cairo from Israeli air strikes.
Algeria sent a squadron of both MiG-21s and Su-7s to Egypt, which arrived at the front between October 9 and 11. Additionally, an armored brigade consisting of 150 tanks was sent, the advanced elements of which began to arrive on October 17, although they did not reach the front until October 24, too late to engage in the fighting. Following the war, during the first days of November, Algeria made a deposit of approximately US$200 million to the Soviet Union to finance arms purchases for Egypt and Syria. Algerian fighters took part in bombing Israeli targets and providing air assistance to ground operations, along with Egyptian, Iraqi and Libyan forces.
Military ranks of Egypt

The Military ranks of Egypt are the military insignia used by the Egyptian Armed Forces. Egypt has a uniform system similar to the United Kingdom, with rank insignia being similar across the different services.
The rank insignia of commissioned officers.
The rank insignia of non-commissioned officers and enlisted personnel.
The Egyptian military ranks were changed after the revolution of 1952 and the fall of the monarchy. In the year 1958 the crown was replaced by the Eagle of Saladin (also known as "The Egyptian Eagle"; "Ancient Egyptian Eagle", and is the new coat of arms) and formal-Arabic language ranks.
Egyptian Military College

The Egyptian Military College (Arabic: الكلية الحربية) is the oldest and most prominent military academy in Egypt. One of the colleges of the Egyptian Military Academy. The college was founded in 1811, and it is the oldest in Africa. Traditionally, graduates of the Military Academy are commissioned as officers in the Egyptian Army. However, they may serve in other branches and commands of the Egyptian military establishment.
The Military Academy contains branches, which provide additional training and skills. It also features a prolonged study system so as to graduate more elite officers to serve in the army, such as the Branch of Military Arts and Thunderbolt (El-Sa'ka Forces) School.
The founding of the Military Camp in Egypt dates back to the year 1811, when the first Military Camp was set up in the area of Cairo Citadel. In 1820, the Military camp moved to Aswan, and in 1908, it was relocated to the Abbassia Military Barracks in the El-Koba Bridge area. Later the camp expanded and Military School was established in the camp in 1909.
Originally admission in the school was reserved for members of the Egyptian upper class, the Academy changed its rules for admission in 1936 to allow the sons of lower and middle-class families to enter.
In March 1938, the Military School's name changed to become the Royal Egyptian Military Academy. After the Egyptian revolution of 1952, the Military Academy's present site was established and inaugurated by the late Egyptian President Gamal Abdel Nasser on March 3, 1955.
The Military Academy awards two types of degrees:
The institution also offers additional courses:
30°06′35″N 31°21′31″E﻿ / ﻿30.1096°N 31.3585°E﻿ / 30.1096; 31.3585
Mohamed Abdel Hamid El-Shahat

Lieutenant General Mohammed Elshahat (born 1 February 1941) is an Egyptian retired military officer who served as the Commander of the Egyptian Air Defense Forces from April 1996 until 19 July 2001. He succeeded Ahmed Abou Talib in this role and was followed by Sami Hafez Anan.
Elshahat was born on 1 February 1941. He pursued military education, undertaking several advanced air defense courses. Between 1969 and 1971, he attended the Govorov Air Defense Academy in the Soviet Union, completing the Air Defense Battalion Commander course. He later completed the Air Defense Brigade Commander course, a staff course at the Command and Staff College, and obtained a fellowship degree from Nasser Academy's War College. Additionally, he completed the High Commander course at Nasser Academy.
Elshahat's military service began in 1962, spanning nearly four decades until his retirement in 2001. His early roles included commanding ZSU-23-2 and ZSU-23-4 platoons from 1962 to 1966. He then served as an SA-2 Battery Commander between 1966 and 1969 and as second-in-command for SA-2 and SA-3 battalions from 1969 to 1973.
Following these positions, Elshahat was appointed Chief of Operations and Planning for the 4th Air Defense Missile Brigade (1973–1975), Commander of an SA-6 Battalion (1975–1976), and Deputy Director of the Air Defense Training School (1976–1980). He later commanded the 3rd Surface-to-Air Missile Brigade (1980–1984) and served as the Military Attaché to Iraq (1984–1987). His subsequent roles included Commander of the 1st Surface-to-Air Missile Division (1987–1993) and Director of Air Defense Operations (1993–1996).
In April 1996, Elshahat was appointed Commander of the Egyptian Air Defense Forces, a position he held until 19 July 2001. During his tenure, he oversaw Egypt's air defense strategy and operations.
Throughout his career, Elshahat participated in significant military conflicts, including the Six-Day War (1967) and the Yom Kippur War (1973).
Elshahat has received several military honors, including:
Elshahat is married and has four children: two sons and two daughters.
Alamein Memorial

The Alamein Memorial is a Commonwealth War Graves Commission war memorial in the El Alamein War Cemetery, El Alamein, Egypt. The memorial commemorates 11,866 Commonwealth forces members who died during World War II. The memorial was designed by Hubert Worthington and unveiled by Viscount Montgomery of Alamein on 24 October 1954.
The memorial commemorates a collection of different areas of service and geography. For land forces the memorial largely commemorates those who died during the Western Desert campaign as well as in Syria, Lebanon, Iraq and Iran and have no known grave. For airmen the memorial commemorates those that died in Egypt, Libya, Syria, Lebanon, Iraq, Greece, Crete and the Aegean, Ethiopia, Eritrea, the Somalilands, the Sudan, East Africa, Aden and Madagascar and in service of the Rhodesian and South African Air Training Scheme and have no known grave. The memorial is collocated with El Alamein War Cemetery, which largely contains the graves of men who died at all stages of the Western Desert Campaign.
When designing the memorial, Worthington followed similar principles to First World War memorials, but made modifications on account of the climate and environment in Africa. This included building tall walls to keep out drifting sand, providing shelters from the sun, and planting succulents, including cacti in place of plants more common in Europe.
The inscription at the entrance to the cloister reads:
Pyramids FC

Pyramids Football Club (Arabic: نادي بيراميدز لكرة القدم or نادي الأهرام لكرة القدم) is an Egyptian professional football club based in New Cairo, Cairo that competes in the Egyptian Premier League, the highest league in the Egyptian football league system. Formed in 2008 as Al Assiouty Sport in Beni Suef, the club was bought and moved to Cairo by Turki Al-Sheikh in 2018. Later on, Salem Al Shamsi bought the club in July 2019.
The club was formed as Al Assiouty Sport in Beni Seuf in 2008. The club was promoted to the Egyptian Premier League for the first time in 2014, but finished 19th and were relegated in their first season. They won Group A of the Second Division in 2016–17 and were promoted back to the Premier League.
In the summer of 2018, the Chairman of the Saudi Sports Authority Turki Al-Sheikh bought Al Assiouty Sport from Beni Seuf. The team's name was changed to Pyramids FC, and the club moved 120 km to Cairo. Hossam El-Badry was announced as chairman of the club, Ahmed Hassan as spokesman and football team supervisor, Hady Khashaba as football director and former Botafogo coach Alberto Valentim as the new manager.
In their first season under the new name, Pyramids finished the 2018–19 Egyptian Premier League in third place, qualifying for the 2019–20 CAF Confederation Cup, and reached the 2019 Egypt Cup Final, where they lost 3–0 to Zamalek. In July 2019, the Emirati businessman Salem Al Shamsi acquired the ownership of the club. Pyramids FC managed to establish themselves as Egypt's 3rd best team always placing third except in the 21–22 season where they finished second only behind Zamalek.
Competing in a continental tournament for the first time, Pyramids reached the final of the 2019–20 CAF Confederation Cup despite starting the competition in its preliminary rounds. After beating Étoile du Congo, CR Belouizdad, and Young Africans in the qualifiers they went on to top their group in the First Round, containing Enugu Rangers, FC Nouadhibou, and Al-Masry, winning all bar one of their games. In the quarter-final they beat Zanaco 3–1 over two legs, and then won 1–0 against Horoya in the semi-final. In the final, held in Rabat, they lost 1–0 to Moroccan side RS Berkane. In the league, Pyramids again finished third, in a season disrupted by the COVID-19 pandemic, again qualifying for the following season's CAF Confederation Cup.
On 25 December 2023, in the Egyptian Super Cup semi-final, Pyramids lost on penalty kicks to Modern Future, failing to achieve their first championship. On 30 August 2024, the club achieved their first-ever title following a 1–0 win over ZED in the 2024 Egypt Cup final.
Pyramids FC became one of the most valuable African sports clubs in 2024
Pyramids has announced the formation of the women's team in 2022, they currently compete in Egyptian Women's Premier League
Pyramids FC TV, is Egyptian sport television channel owned by Pyramids FC and Turki Al-Sheikh, launched in 2018.
Note: Flags indicate national team as defined under FIFA eligibility rules; some limited exceptions apply. Players may hold more than one non-FIFA nationality.
Karantoer

Karantoer a zo ur gumun eus Breizh e kanton Gwern-Porc'hoed e departamant ar Mor-Bihan. Kresket eo bet d'ar 1añ a viz Genver 2017 goude bezañ bodet gant Kelenneg.
Rannet; ouzh 1, en geot e di en aour, digor ha goulaouet en gul, ur skeul toer ivez en gul war an doenn, heuliet gant un tour difoupant; ouzh 2, en sabel e dour en aour digor ha mogeriet en sabel, o vont d'ar strad e-barzh ur mor en glazur kommek en argant ouzh beg; ur gammell en argant, skedet en aour, balirant war al lodennadur; e gab en erminoù karget gant ur groaz pavek en gul.
Aozer ː J.P. Fernandez. ː An ti evit an toer; an tour, ar gammell, hag ar sked evit sant Marcoul, hag en devoa diouganet lonkadur tour kastell La Ballue.
Brezel-bed kentañ: mervel a reas 172 gwaz eus ar gumun a gollas o buhez abalamour d'ar brezel, eleze 5,06 % eus he foblañs e 1911. Eil brezel-bed:
Niver a annezidi
Nouveau Dictionnaire Breton-Français/Français-Breton

An Nouveau Dictionnaire Breton-Français/Français-Breton zo ur geriadur embannet gant Al Liamm e miz Kerzu 2014, hep anv oberour war ar golo. Kemeret en deus lec'h an Dictionnaire breton-français français-breton a oa bet embannet e 2005, gant Al Liamm ivez, ma lenned anvioù Roparz Hemon ha Ronan Huon war ar golo anezhañ.
D'ar sell kentañ e tenn kalz da Geriadur Hemon-Huon e 2005, hogen un toullad mat a zisheñvelderioù zo e korf al levr.
Mont a ra eus ar bajenn 23 da 845, 824 pajennad a c'herioù brezhonek, da lavarout eo 61 bajennad muioc'h eget Geriadur Hemon-Huon 2005, a yae eus 19 betek 763.
Unan eus ar perzhioù heverkañ all eo ar c'hemm sklaeroc'h etre gerioù heñvelson evel kann (anv-gwan), ha kann (anv-kadarn gourel), ha kann (anv-kadarn benel).
Un tamm mat a gresk zo el lodenn-mañ ivez. Mont a ra eus ar pajenn 859 da 1518, da lavarout eo 71 bajennad muioc'h eget Geriadur Hemon-Huon 2005, a yae eus 779 betek 1367. Petra zo dreist-holl nemet an anvioù kumunioù lakaet en un doare sistematek, ha ne oant ket gwall niverus a-raok.
Gerioù gallek zo ha ne gaver ket (n'eo ket ur geriadur bras):
Gwellaennoù ha mankoù :
Ouzhpennet :
Tennet:
A vank:
--Evezhiadennoù:
-Gerioù a vank :
-Ouzhpennet:
-Evezhiadennoù:
A vank:
Kemmet:
Fazi:
-A vank
-Kemmet émeraude, équivoque, rannet an anvioù-kadarn diouzh an anvioù-gwan, sklaeroc'h.
-Evezhiadennoù:
Ouzhpennet:
A vank:
-Gerioù a vank :
-Ouzhpennet :
-Kemmet: irlandais, isobare, isolant, italien, ...
-A vank :
-A vank: racket
-Kemmet :
-Ouzhpennet:
-Iskis:
Kresket ar pennad eus pevar da unnek ger.
Miret eo bet an taolennoù (847-856), re ar verboù hag an araogennoù eeun evel en embannadur Geriadur Hemon-Huon. Mankout a rafe neuze an araogennoù kevrennek.
Evel e Geriadur Hemon-Huon 2005 e kaver -el lodenn brezhonek-gallek: reuzus, met ne gaver ket reuzius, a gaver da dreiñ "sinistre" el lodenn gallek-brezhonek. -hydravion a vank bepred el lodenn gallek-brezhonek, pa gaver dournijerez el lodenn brezhonek-gallek.
Kresket eo ar geriadur gant gerioù nevez:
Skarzhet ez eus bet un nebeud gerioù eus geriadur 2005 :
Mor-Bihan

Ar Mor-Bihan (distaget: [morˈbiˑãn]), Morbihan e galleg hag ent-ofisiel (distaget: [mɔʀbiˈɑ̃]), a zo unan eus ar pemp departamant a oa bet savet e Breizh da heul ar Reveulzi c'hall. E su-kreiz ar vro emañ, a-hed ar Meurvor Atlantel, Gwened eo ar pennlec'h anezhañ, hag ar 56 an niverenn roet dezhañ.
Pa oa bet krouet departamant ar Mor-Bihan e 1790 e voe darbet dezhañ bezañ anvet Côtes-du-Sud (Aodoù-ar-C'hreisteiz), peogwir e oa dres a-dal d'an departamant all Côtes du Nord (Aodoù-an-Hanternoz).
A-benn ar fin e voe anvet Morbihan diwar anv ar Mor Bihan, anv brezhonek ar pleg-mor a gaver er c'hreisteiz da gêr Gwened. Ar Mor Bras a vez graet eno eus ar Meurvor Atlantel hag ar Mor Bihan eo al lenn-vor, morlenn pe pleg-mor.
Bevennet eo gant departamantoù Penn-ar-Bed er c'hornôg, Aodoù-an-Arvor er norzh, an Il-ha-Gwilen er reter, al Liger-Atlantel er gevred, hag ar Meurvor Atlantel er su.
Meur a aber a gaver war aodoù ar Mor-Bihan, hag anvet e vezont stêr e Bro-Gwened. E-leizh a inizi a zo er pleg-mor en deus roet e anv d’an departamant: Enizenac'h hag an Arzh eo ar re vrasañ anezho.
Er-maez d’an aodoù ez eus pemp enez bras a-walc’h, peder anezho a zo annezet:
Hañv-c'hoañv e vez klouar-tre an hin. Lec’hioù 'zo e-giz Ledenez Kiberen pe ar Gerveur a zo brav-eston o hin (mikro-hin).
E 1790 eo bet savet an departamant gant an darn vrasañ eus Bro-Wened, lodenn gevred Bro-Sant-Maloù, ul lodenn eus Kernev (er gwalarn, gant Gourin hag ar Faoued), ha darnoù eus Bro-Sant-Brieg ha Bro-Naoned (lez kleiz ar Gwilen).
Evel Aodoù-an-Arvor eo divyezhek departamant ar Mor-Bihan. Komzet vez brezhoneg er c'hornôg ha gallaoueg er reter.
La Liberté du Morbihan

La Liberté du Morbihan a oa ur pemdezieg gallek zo bet er Mor-Bihan en hanterenn ziwezhañ an XXvet kantved e Gwened hag en Oriant a c'houdevezh. Dont a rae er-maez d'ar pardaezh da gentañ hag d'ar mintin erfin . Embannet e voe adal ar 5 a viz Eost 1944 betek 28 a viz Here 1995.
Anv ar gazetenn, ganet d'an 18 a viz Eost 1944, a oa Le Morbihan Libéré da gentañ, anezhi kazetenn ar Rezistañs a oa bet embannet he niverenn gentañ d'ar 5 a viz Eost, bout ma oa merket ar 6 warni. Aotreet e voe an embannadur d'an 18 a viz Eost da c'houde gant prefed ar Morbihan nevez anvet hag ebarzhet madoù an Nouvelliste du Morbihand'an embregerezh gwask nevez, pa voe bet kenkizet ar gelaouenn gozh evit bezañ bet chomet oberiant ha bezañ kenlabourer ar c'houzalc'herien alaman. Kentañ rener e voe Jean Le Duigou ha ne badass ket en e blas a-raok da zont da vezañ kelaouenner en-dro. Krouet e voe ar c'hevredad dre gevrannoù e miz Here 1944. Dezhañ e voe ur reneriezh aozet gant tudelezhioù dibabet diwar o liammoù gant ar Rezistañs. Teir gevrann warn'ugent a yae d'ober kevala o sammañ 11 500 lur gall :
E miz Meurzh 1951 e eas sez ar gelaouenn da vezañ staliet en Oriant.
Hervez ar gazetenn Libération e voe tennet war-dro 18 000 skouerenn en e varr ingal ha 7 000 er bloavezhioù diwezhañ nemetken. Niverenn diwezhañ La Liberté du Morbihan a zeuas er-maez d'an 28 a viz Here 1995.
Pennadoù brezhoneg a veze enni bep sizhun, savet da gentañ gant Job Jaffre ha Pier ar Saoz, ha gant Daniel an Doujet goude.
Le Nouvelliste du Morbihan

Le Nouvelliste du Morbihan a oa ur gazetenn bemdeziek embannet er Mor-Bihan etre 1883 ha 1944. Graet e veze en Oriant betek penn-kentañ 1943. Staliet e voe e Gwened betek deizioù kentañ miz Eost 1944.
Embannet e voe he niverenn gentañ d'ar 25 a viz Meurzh 1883.
Arondisamant Pondi

Arondisamant Pondi, pe arondisamant Pondivi, a zo anezhañ ur rann velestradurel eus Frañs, e departamant ar Mor-Bihan hag e rannvro Breizh.
Rannet e oa arondisamant Pondi e 10 kanton (betek 2014) hag e 78 kumun :
Adrannet e voe arondisamantoù ar Mor-Bihan d'ar 1añ a viz Genver 2017. 93 c'humun zo en arondisamant Pondi bremañ.