davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Chris Daw

Christopher «Chris» Daw (født 1. februar 1970) er en tidligere canadisk handikappet idrettsutøver, som har konkurrert i mange ulike idretter, som friidrett, maraton, rullestolbasketball, sittevolleyball, rullestolrugby og rullestolcurling.
Han har en paralympisk gullmedalje i rullestolcurling, samt en sølv og en bronse fra VM i rullestolcurling, men har også deltatt i Paralympiske sommerleker, i rullestolkjøring og rullestolrugby. De siste årene av sin aktive karriere konkurrerte han mest i rullestolcurling, der han var skip på canadas landslag i en årrekke. Han har også 7. dan i aki-jujitsu.
Daw la opp som konkurranseutøver i 2011, for å fokusere på sin yrkeskarriere og familie, og har siden da vært mye brukt som motivasjonstaler, og han var ekspertkommentator for CBS under Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji.
Under Paralympics 1988 deltok han på både 200 m, 400 m og 800 meter. Han ble han slått ut i semifinaleheatet på 200 og 400 meter, og endte der på hhv. 13.- og 12.-plass. På 800 meter endte han på 18.-plass. Under Paralympics i 2000 deltok han også i rullestolrugby, og fikk 4.-plass sammen det canadiske laget, etter at de tapte bronsefinalen 32-44 for New Zealand.
Daw begynte med rullestolcurling i 2000, og deltok i sitt første VM ved VM i rullestolcurling 2002, der Canada kom på 2.-plass, med Daw som skip. Sveits vant dette mesterskapet. Han var også skip ved VM i rullestolcurling 2004, der Canada fikk bronsemedalje, og ved Paralympiske vinterleker 2006, der Canada vant.
Han ble canadisk mester tre år på rad i 2004, 2005 og 2006. Han spilte sitt siste VM i 2007, der Canada kom på 4.-plass.
I 2007 trakk han seg fra det canadiske landslagsuttaket, men spilte igjen for Newfoundland i 2008, og British Columbia i 2009. Han var leder for Vancouver Curling Club da klubben overtok Olympic Curling center (i dag Hillcrest Center) i 2011. Han spilte sammen Jim Armstrong i 2011, på et lokalt lag, men de greide ikke å vinne British Colombia-mesterskapet. I desember 2011 gjorde han kjent at han la opp som aktiv rullestolcurlingspiller.
European Youth Olympic Festival

EYOF (forkortelse for European Youth Olympic Festival,) er et sportsarrangement for ungdom som holdes annet hvert år i regi av European Olympic Committees. EYOF har en sommerutgave som først ble gjennomført i Brussel i 1991, og en vinterutgave som startet to år senere i Aosta i Italia. Utøverne er fra 14 til 18 år gamle.
Thomas Ulsrud

Thomas Ulsrud (født 21. oktober 1971, død 24. mai 2022) var en norsk curlingspiller som representerte Snarøen Curling Club i Bærum. Han var skip på Norges lag som ble verdensmester i VM i 2014 i Beijing.
I VM 2009 tok det norske laget bronse og kvalifiserte seg dermed til OL i Vancouver 2010, hvor Ulsrud ledet laget til finalen som Norge tapte 3-6 mot Canada. Det norske curlinglandslaget gjorde seg bemerket i media og hos publikum med sine «klovnebukser». Ulsrud vant sitt første EM-gull i 2010, og forsvarte dette i 2011.
Ulsrud ble tildelt Collie Campbell Minnepris under curling-VM 2011.
The Crown

The Crown er en biografisk britisk-amerikansk nettfjernsynsserie som hadde premiere i 2016. Serien ble skapt av Peter Morgan og er produsert av Left Bank Pictures og Sony Pictures Television for strømmetjenesten Netflix. Den første sesongen på ti episoder ble sluppet på Netflix 4. november 2016. TV-serien handler om livet til dronning Elizabeth II av Storbritannia og hennes regjeringstid i Storbritannia. Planen er at serien skal gå over seks sesonger, med til sammen 60 episoder. Skuespillerne i serien byttes ut hver andre sesong, slik at det for eksempel er tre forskjellige skuespillere som spiller dronning Elizabeth og Prins Phillip, nemlig Claire Foy og Matt Smith (sesong 1-2), Olivia Coleman og Tobias Menzies (sesong 3-4) og Imelda Staunton og Jonathan Pryce (Sesong 5-6). En rekke andre kjente skuespillere medvirker i serien også, som Helena Bonham-Carter, Gillian Anderson, Charles Dance, Dominic West, John Lithgow og Josh O’Connor.
The Crown har fått god kritikk, blant annet for skuespillerensemblet, regien, manusarbeidet, kinematografien, scenografien og for å være relativt korrekt fortalt. Sigurd Vik fra Filmpolitiet skrev: «Dette er en serie som harmonerer elegant i alt fra den flotte visuelle stilen via et utsøkt rollegalleri til dialoger som virkelig river oss med inn i hjertet av moderne britisk historie. […] I tråd med sine motiver, er alle kamerabevegelser og utsnitt nøye oppbygd. Og den gråtonede fargepaletten gir en tilbakeholden eleganse som står i stil til den britiske overklassens reserverte vesen.» Foy og Lithgow ble begge nominert til hver sin Screen Actors Guild Award og Golden Globe for sine rolleskildringer. Under den 74. Golden Globe-utdelingen vant The Crown prisen for beste dramaserie.
Andre sesong ble gjort tilgjengelig på Netflix 8. desember 2017. Sesongen dekker regjeringstiden fra Suezkrisen i 1956 til fødselen av Edward, jarl av Wessex i 1964. Asbjørn Slettemark fra Aftenposten skrev at andre sesong var «vakrere, mørkere og enda bedre» enn første. Han roste manuset og skrev at «hver eneste lille setning borrer dypere ned i disse fascinerende, historiske menneskene. [...] Det som gjør The Crown så bra [er] at den tegner et bilde av et kongehus og en nasjon full av feil, skandaler og menneskelighet.» Andre sesong ble nominert til to nye Golden Globe-priser for beste dramaserie og beste kvinnelige hovedrolle.
Den tredje sesongen dekker perioden mellom 1964 og 1977, som begynner med at Harold Wilson blir valgt som statsminister og slutter med dronningens sølv-jubileum. Denne tiden dekker også Edward Heaths tid som statsminister. Camilla av Storbritannia blir også introdusert i løpet av denne tiden. Den fjerde sesongen er satt under Margaret Thatchers periode som statsminister mellom 1979 og 1990, og fokuserer også på Lady Diana Spencer.
Den femte sesongen av The Crown dekker perioden mellom 1991 og 1997, og fokuserer på forholdet mellom Diana og prins Charles, som endte seperasjon og deretter skilsmisse. Dodi Fayed og hans familie blir også introdusert i løpet av denne sesongen, og 1992 var Annus horribilis for dronning Elizabeth.
Storbritannia under Vinter-OL 1924

Storbritannia under Vinter-OL 1924. Trettifire sportsutøvere, trettien menn og tre kvinner, fra Storbritannia deltok i fem sporter under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Storbritannia kom på sjetteplass med en gull-, en sølv og to bronsemedaljer.
Kristian Sørum

Kristian Sørum (født 1951) er norsk curlingspiller. I 1979 var han skip for det første norske laget som vant et verdensmesterskap i curling.
Sørum begynte å spille curling mens han studerte ved NTH på 70-tallet. I 1978 kom han, som skip for et lag som også besto av Morten Sørum, Eigil Ramsfjell og Gunnar Meland til finalen i VM, men ble slått 6-4 av USA. Året etter gikk det bedre, da slo de hjemmelaget Sveits 5-4 i finalen og for første gang tok med et gull i curling-VM hjem til Norge.
I perioden 1997 til 2009 satt Sørum som president for Norges Curlingforbund.
Girvan

Girvan (Skotsk gælisk: Inbhir Gharbhain, «Munningen av elven Girvan») er en by (town) med historisk status som burgh i regionen South Ayrshire i Skottland. Girvan ligger på sørøstsiden av Firth of Clyde på den skotske vestkysten, mellom Ayr i nord og Stranraer i sør. Den ligger 34 km sør for Ayr og 47 km nord for Stranraer, den fremste fergehavnen fra Skottland til Nord-Irland.
Det er en havneby som tidligere var en viktig fiskerihavn, men i dag lever først og fremst av turisme. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 6 651 innbyggere, noe som er en svak nedgang fra 2001 på 6 940. Det er beregnet at folketallet vil synke ytterligere marginalt med 6 470 innbyggere i 2014.
Girvan var opprinnelig en liten fiskehavn. I 1668 ble den en kommunal burgh ved charter.
Culzean Castle er et slott eller herskapshus fra 1700-tallet tilhørende markien av Ailsa og ligger 13 km nord for byen. Markien eier også en vulkansk øy, Ailsa Craig, som er synbar 16 km utenfor kysten. Under reformasjonen i Skottland var den et tilfluktssted for katolikker, men i dag er den stort sett et reservat for fugler som havsule og lundefugl. Øya har en type granitt som benyttes for curling. Den er i privat eie og åpen for salg.
Tilknytningen av jernbane, innledningsvis med selskapet Maybole & Girvan Railway på slutten av 1850-tallet, førte til at Girvan utviklet seg til en feriested ved kysten med sine strender og klipper. Blant de som la sin ferie her i tiden 1855 til 1941 var ornitologen Robert Grey, hans hustru Elizabeth Gray, kjent som innsamler av fossiler, og deres barn, særskilt Alice og Edith Gray. Familien, hovedsakelig Elizabeth og Alice, opprettet vitenskapelig organiserte samlinger med fossiler for flere museer, inkludert Natural History Museum i London.
Rett nord for byen ligger et destilleri tilhørende William Grant & Sons som ble åpnet i 1963. Nestlé har en fabrikk som framstiller sjokolade som skipes ned til York hvor det benyttes for kjente britiske merkevarer som Kit Kat og Yorkie.
VM i curling for menn 2010

Curling-VM 2010 for herrer var det 52. VM i curling for herrer gjennom tidene. Mesterskapet ble arrangert av World Curling Federation i Cortina d'Ampezzo i Italia i perioden 3. – 11. april 2010. Italia var VM-vert for første gang.
De tolv lagene spilte først alle-mot-alle (round robin-kamper), som ga elleve kamper til hvert lag. De fire beste lagene etter round robin-kampene gikk videre til sluttspillet om medaljer, som ble avgjort som et Page playoff.
Canada vant VM for 32. gang. I finalen slo de Norge, mens Skottland beseiret USA og vant bronse.
Tolv lag deltok: åtte fra Europa, to fra Amerika og to fra Asia/Oseania. I Europa fungerte EM 2009 som kvalifisering, mens Stillehavsmesterskapet 2009 var den asiatiske/oseaniske kvalifiseringen. Fra Amerika var Canada kvalifisert som beste amerikanske lag ved VM 2009, og i kampen om den andre amerikanske VM-plassen vant USA over Brasil. Følgende lag kvalifiserte seg:
De 12 lagene spilte en enkeltturnering alle-mot-alle, som ga 11 kamper til hvert lag. De to beste lagene i grunnspillet, Norge og Canada, gikk videre til playoff 1/2, mens nr. 3 og 4, USA og Skottland, gikk videre til playoff 3/4.
Den innbyrdes plasseringen mellom Skottland og USA ble avgjort ved innbyrdes oppgjør: USA hadde vunnet kampen mellem de to lagene med 7-5 og fikk dermed tredjeplassen. Den innbyrders plasseringen mellom Sveits og Tyskland ble også avgjort ved innbyrdes oppgjør; Sveits hadde vunnet kampen mellem dem 4-3, og fikk dermed sjetteplassen. Lagene fra Frankrike, Italia og Kina stod likt i innbyrdes oppgjør med én seier og ett tap hver. Derfor ble den innbyrdes plasseringen mellem lagene avgjort ved deres gjennomsnitt av "last stone draw", og her var Frankrike best (25,5 cm) foran Italia (32,5 cm) og Kina (41,9 cm).
De fire beste lagene fra grunnspillet spiller om medaljer i sluttspillet, som avvikles som et Page playoff med bronsekamp.
Liste over medaljevinnere under Vinter-OL 2022

Liste over medaljevinnere under Vinter-OL 2022 inneholder alle utøvere som tok medalje under Vinter-OL 2022 i Beijing i Kina fra 4. til 20. februar 2022.
Det ble konkurrert i 109 øvelser og totalt 523 utøver fikk medalje under lekene. Norge tok flest medaljer med sine 37 medaljer fulgt av ROC med 32 og Tyskland med sine 26 medaljer. Skiskytteren Johannes Thingnes Bø fra Norge ble mestvinnende utøver i OL, med fire gull og en bronse. >
I lekene tok New Zealand sin første gullmedalje i et OL, mens Belgia tok sin andre gullmedalje gjennom tidene.
Utøvere som ikke deltok i finalen, men som mottok medalje.
Thomas Bergersen

Thomas Jacob Bergersen (født 1980 i Trondheim) er en norsk komponist og multi-instrumentalist. Han albumdebuterte med Illusions i 2011, og har siden utgitt en rekke album og singler. Bergersens komposisjoner fremføres også av andre, blant annet The Bands of HM Royal Marines. Hans musikk er blant verdens mest strømmede i kategorien classical crossover, og strømmes per oktober 2023 over to millioner ganger i måneden på Spotify.
Bergersens komposisjoner er blitt benyttet i en rekke kjente film- og TV-produksjoner, deriblant Avatar, Pirates of the Caribbean, Twilight-serien, Legenden om Narnia, Harry Potter, Da Vinci-koden, The Dark Knight og Tron – Legacy.
Bergersen spiller piano, fiolin, trompet og diverse andre instrumenter.
Bergersen gjennomførte i 2022 og 2023 Europa-turneer. Sammen med fullt symfoniorkester og andre artister fremførte han egne komposisjoner i en rekke storbyer. Tysk presse ga konsertene i Berlin, München og Düsseldorf svært god kritikk. I 2023 opptrådte han også for et publikum på 50.000 under festivalen Wacken Open Air.
Sammen med Nick Phoenix har Bergersen etablert produksjonsselskapet Two Steps from Hell.
B-VM i ishockey for menn 1989

B-VM i ishockey for menn 1989 var det andre nivået i VM-hierarkiet og ble arrangert i Oslo, Lillehammer og Lørenskog i Norge fra 30. mars til 9. april 1989. Kampene ble spilt i Jordal Amfi, Kristins Hall og Lørenskog Ishall. Åtte lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Vinneren av gruppen rykket opp til A-VM mens det lavest rangerte laget rykket ned til C-VM.
Norge vant B-puljen og rykket opp til A-puljen for første gang siden 1965. Frankrike oppnådde sin beste plassering i B-VM siden 1951. Sveits, som skulle være vertsnasjon for 1990, var favoritter til å vinne turneringen men skuffet og endte på en fjerdeplass. Nyopprykkede Danmark gjorde god figur men rykket ned til C-VM etter sju strake tap.
I etterkant av den sveitsiske VM-fiaskoen var det diskusjon i norske medier om det økonomiske tapet ved å arrangere VM på hjemmebane uten egen deltagelse ville føre til at Sveits valgte å frasa seg mesterskapet. Presidenten i Norges Ishockeyforbund, Ole-Jacob Libæk, svarte da at Norge gjerne ville overta vertskapet og at Håkons Hall kunne ferdigbygges på ti måneder hvis sveitserne sa fra seg mesterskapet. Presidenten i Det sveitsiske ishockeyforbundet (SIHF), René Fasel, avviste imidlerid ryktene og bekreftet at Sveits ville arrangere A-VM i 1990.
I anledningen av B-VM på hjemmebane fikk herrelandslaget sin offisielle sang med tittelen «Heia Norge å, å», fremført av Kjetil Kjelle (som også var komponist og tekstforfatter), Jon Herwig Carlsen og landslaget selv.
IIHF utnevnte følgende dommere og linjedommere til å dømme kampene under turneringen:
Alle klokkeslett er gitt i lokal tid UTC+02.00.
Følgende spillere ble kåret til turneringens beste målvakt, forsvarsspiller (back) og løper av IIHFs direktorat:
Turneringens all star-lag ble stemt frem av internasjonale medier ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:
De ti beste spillerne rangert etter antall poeng og deretter sortert etter antall mål.
Kilde: Ice-Hockey-Stat.com
De fem beste målvaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.
Kilde: Ice-Hockey-Stat.com
Halvdan Sivertsen

Halvdan Johannes Falck Sivertsen (født 1950) er en norsk visesanger og låtskriver. Han har vunnet seks Spellemannpriser, to av dem med Gitarkameratene, ble innlemmet i Rockheim Hall of Fame i 2020 og i 2021 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Sivertsen er etterkommer av Carl Johan Gerss. Han ble født den 5. januar 1950 i Tromsø, men oppvokst, og bor, i Bodø.
Hans karriere startet i Bodøs pop- og rockemiljø i 1960-årene, og han har vært en av Norges mest populære visesangere og entertainere i 40 år.
I store deler av 1980-årene var han blant annet kjent fra barneprogrammet Labbetuss som gikk på NRK-TV. Han har utgitt en rekke prisbelønte album og hans musikk er blitt brukt både i film og teater.
«Kjærlighetsvisa», fra albumet Nordaførr, ble i 2008 kåret til tidenes nordnorske sommerlåt. Nesten ⅓ av SMS-stemmene gikk til «Kjærlighetsvisa». Kåringen ble avholdt av Avisa Nordland og Radio 3 Bodø.
Våren 2012 medvirket Sivertsen i programserien Hver gang vi møtes på TV 2 sammen med seks andre artister, blant annet Øyvind Sauvik (Vinni). Han fremførte «Sommerfuggel i vinterland» sammen med Sauvik under minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012.
Sivertsen ble etter kommunestyrevalget 1987 valgt inn i Bodø bystyre for Bodø SV, selv om han stod på 43. plass på lista. Han stilte aldri på møtene, men fikk ikke fritak fra vervet.
I 2020 ble Sivertsen innlemmet i Rockheim Hall of Fame, sammen med Radka Toneff og Jonas Fjeld. I den forbindelse ga Posten ut en serie frimerker med motiv av artistene.
Sivertsen ble i 2021 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for fremragende innsats som visekunstner.
De olympiske ringene

De olympiske ringene ble tegnet i 1913 av de moderne lekers grunnlegger, den franske baronen Pierre de Coubertin. Ringene ble det offisielle emblemet for de olympiske leker, og ble først brukt i forbindelse med sommer-OL 1920 i Antwerpen.
Symbolet består av fem sammenvevde ringer i fargene blå, gul, sort, grønn og rød, lagt på en hvit bakgrunn. Coubertin presenterte det nye emblemet i augustutgaven av Revue Olympique i 1913. Her beskrev han at ringene skulle symbolisere de fem verdensdelene (Nord- og Sør-Amerika blir sett som ett kontinent). Den blå ringen representerer Europa, gul er Asia, sort er Afrika, grønn er for Oseania, og rød for Amerika. Noen mener at den hvite bakgrunnen representerer polområdene Antarktis og Arktis, men dette vites ikke sikkert. Ringene beskrev de områdene av verden som nå hadde tatt til seg olympismen, og aksepterte den sunne og vennlige kappestriden som Coubertin brant for.
Emblemet ble offisielt tatt opp som de olympiske lekers symbol i 1914, og var tenkt brukt på et offisielt OL-flagg under sommer-OL 1916, men etter avlysningen av lekene på grunn av den første verdenskrig ble flagget for første gang heist over stadion i Antwerpen i forbindelse med sommer-OL 1920.
De olympiske ringenes offisielle utforming og bruk fastsettes av Den internasjonale olympiske komité (IOK) etter fastsatte regler.
Kontinent

Et kontinent (fra latin terra continens – «sammenhengende land») er et stort, sammenhengende landområde (fastland). Skal ikke forveksles med verdensdel som også omfatter øyene rundt, og som også handler om kulturell avgrensning; eller med kontinentalplater som handler om platetektonikk.
Etter en streng definisjon er det fire kontinenter: Afrika-Eurasia, Amerika, Antarktika og Australia. Afrika-Eurasia og Amerika er imidlertid delt nesten i to; de er kun forbundet med smale landbruer, så derfor er det vanlig å regne seks kontinenter, fra det største til det minste:
I prinsippet er det ikke noe annet enn størrelsen som er forskjell på kontinent og øy. Australia, det minste kontinentet, er omtrent 3,5 ganger så stort som Grønland, verdens største øy.
Petter T Moshus

Petter Trond Moshus (født 30. mars 1946) er en norsk grafisk designer med professorkompetanse.
Petter T Moshus har høyskoleutdannelse innen kommunikasjonsdesign fra Tyskland der han blant annet jobbet praktisk med designprogrammet til OL i München i 1972. Han var en av pionerene bak Televerkets ambisiøse forsøk med Teledata, en forløper for internett, på 1980-tallet. Han var sjef for designprogrammet for OL på Lillehammer i 1994. I etterkant har han vært rådgiver innen design for komiteene som arrangerte de olympiske lekene i Salt Lake City 2002, Aten 2004, Torino 2006 og Beijing 2008.
Moshus har vært leder for et prosjekt med mål å utvikle og implementere et grafisk designprogram for alle departementene og regjeringens dokumenter og informasjonsmedier i oppdrag fra Kulturdepartementet. Fra 1996 til 2003 var han ansatt i NRK som leder av designavdelingen med enheter innen scenografi, tv-grafikk, animasjon og klær/kostyme. Han var konsernansvarlig for utviklingen av samordnet corporate identity/visuell branding i NRK. Moshus har vært i ansatt som prosjektleder for utvikling og implementering av et visuelt profil-/designprogram for kongehuset og Det kongelige hoff.
Han var i perioden 2003 til 2008 ansatt som instituttleder ved Institutt for Industridesign (IDE) ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (AHO). Han var også prorektor ved skolen.
Moshus var medlem av arkitekturrådet for Oslos hovedflyplass. Han har fra 2008 hatt styreverv i KORO (kunst i offentlig rom) oppnevnt av Kulturdepartementet, vært styremedlem i AHO, i Norsk Designråd i tolv år samt medlem av R&D-utvalget ved Kunsthøgskolen i Bergen (KhiB) i seks år.
Moshus har videre vært verge for enslige mindreårige asylsøkere oppnevnt av Oslo, Asker og Bærum overformynderier.
Moshus har skrevet rapporten «Visualisering i Teledata» med Televerkets forskningsinstitutt som oppdragsgiver. Han har vært ansvarlig for «Rapport om designprogrammet for De XVII Olympiske vinterleker» utgitt av Kulturdepartementet og Norsk form, medredaktør og medforfatter av boken «Norsk Olympisk design», Messel forlag, skrevet artikkelen «Using design to create an identity« i boken «Evoking – an Image of The Games«, publisert av Musée Olympique i Lausanne.
Som designansvarlig i NRK har han mottatt merket for god design av Norsk designråd for designprogrammet til NRK, og for initiering av et designprogram for «Det kongelige bryllup« i 2001. For arbeidet med OL-design har han mottatt den skandinaviske designpris, blitt utnevnt til «Årets designer» (Gullblyanten) av Kreativt Forum og tildelt The golden Olympic Rings av IOC.
Jay Rand

Jay J. Rand, II (født 4. mars 1950 i Lake Placid) er en amerikansk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1968-1978.
I OL i 1968 ble han nummer 35 i storbakken i Saint-Nizier og nummer 42 i normalbakken i Autrans. Han fikk 30. plass i universiaden i Rovaniemi i 1970 og ble samme år nasjonal studentmester (NCAA-mester) som representant for University of Colorado. Det ble 37. plass i VM i skiflyging i Oberstdorf 1973. Rand ble nummer 59 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1973/74. I ski-VM i Falun 1974 ble han nummer 33 i normalbakken og 52 (av 60 deltakere) i storbakken.
Etter at han la opp som skihopper, var Jay Rand i mange år sjef for hoppanlegget MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex i Lake Placid, og deretter for Whiteface Mountain Ski Area. Han har også vært leder for New York Ski Educational Foundation og kommentert skihopping på TV-kanalen ABC. Han ble valgt inn i The American Ski Jumping Hall of Fame i 2008.
Jay Rand er svigerfar til alpinisten Andrew Weibrecht. Jays far med samme navn var også skihopper, på godt nasjonalt nivå.
Sommer-OL 1912

Sommer-OL 1912 ble arrangert fra 6. til 22. juli 1912 i Stockholm i Sverige. USA ble beste nasjon. Norge vant fire gullmedaljer.
Stockholm var eneste søker og ble valgt som arrangør av sommerlekene i 1912 ved akklamasjon under den internasjonale olympiske komités 11. sesjon i Berlin i Tyskland 28. mai 1909. Berlin hadde også lagt inn en søknad, men trakk den før starten av den 11. sesjonen.
Det ble konkurrert i 14 idretter (Antall øvelser per idrett i parantes):
28 nasjoner deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)
Sportsåret 2024

Sportsåret 2024 er en oversikt over hendelser, resultater og avdøde personer med tilknytning til sport i 2024.
* Hvor det er flere enn to vinnere henvises det til hovedartikkelen. Hvor det er et mesterskap viser vinneren mestvinnende nasjon.
For verdenscup og andre tourer/sesonger. Noen større arrangementer som Tour de Ski og Solheim Cup kan allerede være nevnt over.
* Hvor det er flere enn to vinnere henvises det til hovedartikkelen. Hvor det er et mesterskap viser vinneren mestvinnende nasjon. I tennis- og badmintonturneringer listes vinnerne i singelturneringen(e).
Rolf Thorsen

Rolf Bernt Thorsen (født 22. februar 1961 i Zürich, Sveits) er en norsk tidligere roer, verdensmester og olympisk medaljør. Thorsen rodde for Horten roklubb.
Thorsen var Norges beste roer på 1980-tallet, sammen med Alf Hansen. Han tok VM-gull i dobbeltsculler sammen med Hansen i 1982, sølv i 1983 og bronse i 1981. Senere tok Lars Bjønness over som makker i dobbeltsculleren. Sammen tok de VM-gull i 1989 og i 1994. Thorsen var også med å vinne sølv i VM i dobbeltfirer i 1987 med Vetle Vinje, Lars Bjønness og Alf Hansen og Olympisk sølv i Seoul i 1988 og i Barcelona i 1992.
Alene rodde Thorsen til gull i nordisk mesterskap i singlesculler i 1989 og 1991, og til NM-titler i 1982, 1983, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 og 1992. Nordisk mester ble han også i dobbeltsculler i 1983, 1989 og 1993, i dobbeltfirer i 1985 og 1987 og i åtter i 1983 og 1987. Thorsen er norgesmester både i dobbeltsculler (sammen med Ronny Pedersen i 1992) og i dobbeltfirer (sammen med Ivan Enstad, Espen Thorsen og Arild Hanseth i 1987 – denne seiren ble også belønnet med Kongepokal).
Thorsen har syv kongepokaler og ble tildelt Morgenbladets gullmedalje i 1989 sammen med Lars Bjønness og Ole Kristian Furuseth. I 1996 ble Thorsen også tildelt det internasjonale roforbunds (FISA) høyeste utmerkelse; The Thomas Keller Medal for an Outstanding Career in Rowing. I 2010 ble Thorsen også tildelt Norges Roforbunds høyeste utmerkelse; Gullmerket og Hederstegnet til Norges Idrettsforbund og Olympiske og Paralympiske komité for sin innsats som ro-president.
Thorsen var visepresident i Norges Roforbund fra 1996 til 2000, og president fra 2000 til 2010. Han har også hatt flere sentrale verv innenfor idrettsbevegelsen.
Parallelt med ro-karrieren jobbet Thorsen i NCC-konsernet 1985 - 2014. Han hadde mange funksjoner i selskapet; bl.a. var han i perioden januar 2007 - april 2014 administrerende direktør for NCC Property Development AS.
Thorsen var administrerende direktør i Oslo S Utvikling AS, selskapet som blant annet utviklet «Barcode-området» i Bjørvika i Oslo, fra mai 2014 til mai 2019. Han var administrerende direktør i Selvaag Bolig ASA fra mai 2019 til oktober 2020. Thorsen ble siden administrerende direktør i Polaris Eiendom AS.
Utenfor idrettsverden var Thorsen en aktiv styrerepresentant, med verv i blant annet Norwegian Green Building Council, Den Norske Opera og Ballett, Agaia AS og NP Bygg AS.
Norske hunderaser

Det finnes flere norske hunderaser. Den såkalte varangerhunden (Canis familiaris varangensis) er den eldste kjente tamhunden i Norge. Den dateres 3,500 år tilbake i tid,. Varangerhunden var trolig en spisshundtype, som trolig var ganske vanlig på Nordkalotten.
En teori er at varangerhunden er en etterkommer av den såkalte torvhunden, som er kjent fra en rekke steder, både i Europa og i deler av Asia og Afrika. I såfall må den har fulgt med noen av de tidligste menneskene som kom til Den skandinaviske halvøya. Mange mener også at varangerhunden var en slags stamfar for den opprinnelige lapphunden, en hund samene brukte i tidligere tider og som flere nå anser var forløperen til svensk lapphund, finsk lapphund og lapsk vallhund. I såfall må den også trolig betraktes som stamfar for de norske og flere av de andre nordiske spisshundrasene.
En annen teori er at hunden opprinnelig kom til Norge via folkevandringer over nordgrensen mot Russland og Finland, der også lignende hunder finnes. At varangerhunden er funnet så langt mot nord kan bidra til å støtte en slik teori, selv om de fleste heller mot at den opprinnelig må ha innvandret fra sør, eventuelt via Sverige.
Utvalget av norske hunderaser forteller oss at nordmenn i tidligere tider var mest opptatt av hunden som en brukshund, og da spesielt som støtte til jakt. Kun buhund er ikke primært en jakthund, men også den er en typisk brukshund – en gårdshund hvis oppgave besto av alt fra å vokte og gjete bufe og eiendom. Et lignende mønster kan man se i både Sverige og Finland, mens Danmark helt klart har et mer kontinentalt preg i sitt utvalg.
Curling Canada

Curling Canada (formerly the Canadian Curling Association (CCA)) is a sanctioning body for the sport of curling in Canada. It is associated with more than a dozen provincial and territorial curling associations across the country, and organizes Canada's national championships in the sport. It was formed in 1990 by the merger of the two previous sanctioning bodies, Curl Canada (men's) and the Canadian Ladies' Curling Association (women's).
The CCA was created in 1990 when Curl Canada and the Canadian Ladies' Curling Association amalgamated. From its creation until 2007, Dave Parkes was the general manager and then chief executive officer (CEO).
Greg Stremlaw was the CEO until 2015 when he took over as head of sports at CBC Sports Katherine Henderson became CEO in 2016 and continued to be in that role until August 2023, when she became CEO of Hockey Canada. Danny Lamoureux took over as interim CEO as her replacement. Nolan Thiessen was appointed CEO in January 2024.
On February 27, 2015, the organization rebranded as Curling Canada.
Curling at the Winter Olympics

Curling was included in the program of the inaugural Winter Olympic Games in 1924 in Chamonix although the results of that competition were not considered official by the International Olympic Committee until 2006. Curling was a demonstration sport at the 1932 Games, and then again after a lengthy absence in 1988 and 1992. The sport was finally added to the official program for the 1998 Games in Nagano.
Until 2018, only men's and women's events were contested. An additional event, mixed doubles, was rejected for 2010 because the Olympic Programme Commission felt it had not developed enough, but was approved for the 2018 Winter Olympics at an IOC Executive Board meeting in June 2015.
Since the 1998 Olympics, Canada has generally dominated the sport with their men's teams winning gold in 2006, 2010, and 2014, and silver in 1998 and 2002, and a bronze in 2022. The women's team won gold in 1998 and 2014, a silver in 2010, and a bronze in 2002 and 2006. Their mixed doubles team won gold in 2018.
The related ice stock sport (Eisstockschießen in German) was a demonstration event in 1936 and 1964. These events are not considered additional demonstrations of curling.
• = official event, (d) = demonstration event
The final placement for each team in each tournament is shown in the following tables.
Note: The three medal winners in 1924 were the only teams entered that year.
Sources (after the 2022 Winter Olympics): Accurate as of 2022 Winter Olympics.
Media related to Curling at the Olympics at Wikimedia Commons
List of Olympic medalists in curling

Curling is a team sport that is contested at the Winter Olympic Games. A men's tournament was held at the 1924 Winter Olympics before the sport was removed from the official programme until the 1998 Games. For 82 years, the 1924 tournament was considered a demonstration sport, so the medals were not officially counted by the International Olympic Committee (IOC). The tournament was won by a team from the Royal Caledonian Curling Club in Scotland, who represented Great Britain. In 2006, Scottish newspaper The Herald conducted an investigation that found evidence that curling had been part of the official programme. The IOC subsequently recognized the top three teams as full medal winners.
Although not part of the official programme, curling was contested as a demonstration sport in 1932, 1988 and 1992. Curling was re-added as a demonstration event in 1988 because the Olympics were being held in Calgary, Alberta, Canada, where the sport has a strong following. In November 1992, the Nagano Winter Olympic Organizing Committee and IOC Coordination Committee reached an agreement to include curling in the official programme of the 1998 Games in Nagano, Japan. Both the men's and women's tournaments have been held at every Winter Olympics since.
In total, 132 athletes have won a medal in curling, and 11 have won two. In 2010, Anette Norberg, Eva Lund, Cathrine Lindahl and Anna Le Moine of Sweden won the gold medal in the women's tournament, becoming the first curlers to win consecutive gold medals. Kaitlyn Lawes, John Morris (two gold), and Kevin Martin of Canada (one gold, one silver), Torger Nergård of Norway (one gold, one silver), John Shuster and Joe Polo of the United States (one gold, one bronze), and Mirjam Ott of Switzerland (two silver) have also won two medals. Norberg also won a silver in 1988 when curling was a demonstration sport. According to the IOC, Carl August Kronlund of Sweden was the oldest Winter Olympics medallist, winning silver in 1924 at the age of 59. Robin Welsh of Great Britain was the oldest Winter Olympics gold medallist, winning in 1924 when he was 54.
Teams from Canada have been successful in the sport since its return to the programme, winning two medals at each Olympics for a total of five gold, three silver and two bronze. Switzerland is the only other nation to win at least one medal at every Olympics since 1998 with one gold, two silver and one bronze. Teams from Norway, Sweden, Great Britain, and the United States have also won gold medals in the sport. A total of 27 medals (nine of each color) have been awarded since 1924 and have been won by teams from ten National Olympic Committees (NOC).
World Curling

World Curling, formerly the World Curling Federation (WCF) is the world governing body for curling accreditation, with offices in Perth, Scotland. It was formed out of the International Curling Federation (ICF), when the push for Olympic Winter Sport status was made. The name was changed in 1990 to the WCF and then to World Curling in 2024.
The ICF was initially formed in 1966 as a committee of the Royal Caledonian Curling Club in Perth after the success of the Scotch Cup series of world championships held between Canada and Scotland. At the outset, it comprised the associations of Scotland, Canada, Sweden, Norway, Switzerland, and the United States. In the wake of its formation, it sanctioned the World Curling Championships. World Curling currently sanctions 15 international curling events (see below). World Curling is managed by eight Board Directors, one president, three vice-presidents (one from each World Curling regional zone - Americas, Europe, Pacific-Asia) and six Board Directors. The six Board Directors must all come from different member associations. All positions on the Board of Directors are elected by World Curling member associations. The Board of Directors are supported by and a permanent staff of 20 employees.
There are 74 member associations, with the most recent addition being Pakistan, Puerto Rico and the Philippines in 2023, and Monaco in 2024.
In reaction to the 2022 Russian invasion of Ukraine, in March 2022 World Curling banned the Russian Curling Federation from competing.
The World Curling mission statement reads: "To lead the worldwide curling community through the promotion and development of our sport, our culture and our values."
The purpose and aims of World Curling are as follows:
Following is a list of member associations of World Curling:
The current executive board as of June 2024 is as follows:
President: Beau Welling (United States) Vice Presidents:
Board of Directors:
Athlete Commission Chair: Jill Officer (Canada)
Former presidents of the WCF and ICF are listed below:
World Curling manages many events around the world.
2025 World Women's Curling Championship

The 2025 World Women's Curling Championship (46th) (branded as the 2025 LGT World Women's Curling Championship for sponsorship reasons) was held from March 15 to 23 at the Uijeongbu Indoor Ice Rink in Uijeongbu, South Korea. It was the first international curling event held in Uijeongbu and the second World Women's Championship held in Korea as Gangneung hosted the 2009 championship. This event was the last women's event to earn Qualification Points for the 2026 Winter Olympics.
The format for the Championship featured a thirteen team round robin. The top six teams qualified for the playoff round, where the top two teams receive a bye while the remaining four play in the qualification round to qualify for the semifinals.
The final featured a rematch of between Canada's Rachel Homan rink and Switzerland's Team Silvana Tirinzoni, who both faced off against each other in the 2024 final, which was won by Homan. In the game, Homan took a commanding 6–3 lead in the eighth end. On her final stone of the end, Homan made a delicate tap to sit two. Swiss fourth-thrower Alina Pätz then overcurled on her attempt to draw to the button, giving up a steal of two. Pätz missed her final shot in the 9th as well, giving up another point, to go down 7–3. At this point, the Swiss team conceded the match to Canada. With the win, Homan and her team became the first Canadian rink to win back to back world championships since Sandra Schmirler in 1993 and 1994. It was the third World Championship for Homan and second Emma Miskew, who also won in 2017. It was also the first time a Canadian men's or women's national team had won a gold at a World Championship overseas since Homan's win in 2017.
China won the bronze medal, defeating the host South Koreans 9–4.
Thirteen curling federations qualified to participate in the 2025 World Women's Curling Championship. Of note, this was the first World Women's Championship appearance for Lithuania, who was represented by skip Virginija Paulauskaitė. China returned for the first time since 2021 while Turkey qualified for a fourth straight year since their debut in 2022.
The teams are as follows:
Year to date World Curling Federation order of merit ranking for each team prior to the event.
Final Round Robin Standings
All draw times are listed in Korea Standard Time (UTC+09:00).
Saturday, March 15, 2:00 pm
Saturday, March 15, 7:00 pm
Sunday, March 16, 9:00 am
Sunday, March 16, 2:00 pm
Sunday, March 16, 7:00 pm
Monday, March 17, 9:00 am
Monday, March 17, 2:00 pm
Monday, March 17, 7:00 pm
Tuesday, March 18, 9:00 am
Tuesday, March 18, 2:00 pm
Tuesday, March 18, 7:00 pm
Wednesday, March 19, 9:00 am
Wednesday, March 19, 2:00 pm
Wednesday, March 19, 7:00 pm
Thursday, March 20, 9:00 am
Thursday, March 20, 2:00 pm
Thursday, March 20, 7:00 pm
Friday, March 21, 9:00 am
Friday, March 21, 2:00 pm
Friday, March 21, 7:00 pm
Saturday, March 22, 10:00 am
Saturday, March 22, 4:00 pm
Sunday, March 23, 10:00 am
Sunday, March 23, 4:00 pm
Final Round Robin Percentages
Minimum 10 shots thrown
The awards and all-star team are as follows:
All-Star Team
Frances Brodie Sportsmanship Award
Norwegian Men's Curling Championship

The Norwegian Men's Curling Championship (Norwegian: Norgesmesterskap i curling for herrer) is the national championship of men's curling in Norway. It has been held annually since 1957. It is organized by the Norwegian Curling Association (Norwegian: Norges Curlingforbund).
(Team line-up in order: skip (marked bold), third, second, lead, alternate(s), coach)
2024 European Curling Championships

The 2024 Le Gruyère AOP European Curling Championships qualify European curling teams for the 2025 World Curling Championships. The A and B division competitions were held from November 16 to 23, with the A division being held at the Kisakallio Sport Institute in Lohja, Finland, and the B division being held at the Östersund Curling Club in Östersund, Sweden. The C division competition was held from April 28 to May 4 at the Dumfries Ice Bowl in Dumfries, Scotland.
The top eight men's and women's teams qualified for the 2025 World Men's Curling Championship and the 2025 World Women's Curling Championship respectively.
The following nations qualified to participate in the 2024 European Curling Championship:
The teams are listed as follows:
Final Round Robin Standings
All draw times are listed in Eastern European Summer Time (UTC+03:00).
Saturday, November 16, 2:30 pm
Sunday, November 17, 9:00 am
Sunday, November 17, 7:00 pm
Monday, November 18, 12:00 pm
Monday, November 18, 8:00 pm
Tuesday, November 19, 2:00 pm
Wednesday, November 20, 9:00 am
Wednesday, November 20, 7:00 pm
Thursday, November 21, 2:00 pm
Friday, November 22, 9:00 am
Friday, November 22, 7:00 pm
Saturday, November 23, 3:00 pm
Round robin only
The teams are listed as follows:
Final Round Robin Standings
Friday, November 22, 6:00 pm
Saturday, November 23, 9:00 am
Friday, November 22, 6:00 pm
Saturday, November 23, 9:00 am
Saturday, November 23, 2:30 pm
Saturday, November 23, 2:30 pm
The teams are listed as follows:
Final Round Robin Standings
Saturday, May 4, 9:00
Saturday, May 4, 14:30
Saturday, May 4, 14:30
The following nations qualified to participate in the 2024 European Curling Championship:
The teams are listed as follows:
Final Round Robin Standings
All draw times are listed in Eastern European Summer Time (UTC+03:00).
Saturday, November 16, 9:00 am
Saturday, November 16, 7:30 pm
Sunday, November 17, 2:00 pm
Monday, November 18, 8:00 am
Monday, November 18, 4:00 pm
Tuesday, November 19, 9:00 am
Tuesday, November 19, 7:00 pm
Wednesday, November 20, 2:00 pm
Thursday, November 21, 9:00 am
Thursday, November 21, 7:00 pm
Friday, November 22, 2:00 pm
Saturday, November 23, 10:00 am
Round robin only
The teams are listed as follows:
Note: Wales secured a spot in B Division by winning the silver medal at the C Division Event held earlier this year. However, they opted not to participate, allowing the bronze medalist, Ukraine, to take their place.
Final Round Robin Standings
Saturday, November 23, 9:00 am
Saturday, November 23, 2:30 pm
Saturday, November 23, 2:30 pm
The teams are listed as follows:
Final Round Robin Standings
Saturday, May 4, 9:00
Saturday, May 4, 14:30
Saturday, May 4, 14:30
Curling at the 2026 Winter Olympics

The curling competitions of the 2026 Winter Olympics will be held at the Cortina Olympic Stadium in Cortina D’Ampezzo. Curling competitions are scheduled for 4-22 February.
A total of 3 events will be contested, one for men, one for women, and one mixed. In each of the men's, women's, and mixed doubles competitions, 10 nations will compete.
Italy qualifies, for each competition, automatically as the host.
Qualification to the curling tournaments at the Winter Olympics was determined through two methods:
Curling competitions is scheduled to start two days before the Opening Ceremony with the following schedule:
Curling at the 2022 Winter Olympics

The curling competitions of the 2022 Winter Olympics were held at the Beijing National Aquatics Centre, one of the Olympic Green venues. Curling competitions were scheduled for every day of the games, from February 2 to February 20. This was the eighth time that curling was part of the Olympic program.
In each of the men's, women's, and mixed doubles competitions, 10 nations competed. The mixed doubles competition was expanded for its second appearance in the Olympics. A total of 120 quota spots (60 per sex) were distributed to the sport of curling, an increase of four from the 2018 Winter Olympics. A total of 3 events were contested, one for men, one for women, and one mixed.
Qualification to the Men's and Women's curling tournaments at the Winter Olympics was determined through two methods (in addition to the host nation). Nations qualified teams by placing in the top six at the 2021 World Curling Championships. Teams could also qualify through Olympic qualification events which were held in 2021. Six nations qualified via World Championship qualification placement, while three nations qualified through qualification events. In men's and women's play, a host will be selected for the Olympic Qualification Event (OQE). They would be joined by the teams which competed at the 2021 World Championships but did not qualify for the Olympics, and two qualifiers from the Pre-Olympic Qualification Event (Pre-OQE). The Pre-OQE was open to all member associations.
For the mixed doubles competition in 2022, the tournament field was expanded from eight competitor nations to ten. The top seven ranked teams at the 2021 World Mixed Doubles Curling Championship qualified, along with two teams from the Olympic Qualification Event (OQE) – Mixed Doubles. This OQE was open to a nominated host and the fifteen nations with the highest qualification points not already qualified to the Olympics. As the host nation, China qualified teams automatically, thus making a total of ten teams per event in the curling tournaments.
Curling competitions started two days before the Opening Ceremony and finished on the last day of the games, meaning the sport was the only one to have had a competition every day of the games. The following was the competition schedule for the curling competitions:
Thursday, 17 February, 20:05
Friday, 18 February, 14:05
Saturday, 19 February, 14:50
Friday, 18 February, 20:05
Saturday, 19 February, 20:05
Sunday, 20 February, 9:05
Monday, 7 February, 20:05
Tuesday, 8 February, 14:05
Tuesday, 8 February, 20:05
A total of 114 athletes from 14 nations (including the IOC's designation of ROC) were scheduled to participate (the numbers of athletes are shown in parentheses). Some curlers competed in both the 4-person and mixed doubles tournament, therefore, the numbers included on this list are the total athletes sent by each NOC to the Olympics, not how many athletes they qualified. Both Australia and the Czech Republic made their Olympic sport debuts.
Glossary of curling

This is a glossary of terms in curling.
During a game, sweepers might call out numbers. These numbers indicate how far the sweepers think the rock in play will travel. This system is relatively new to the game and is often attributed to the Randy Ferbey rink since they were the first major team to use the system, but it is not known whose idea it originally was. 1 to 3 indicates a rock in the free guard zone, 4 to 6 the rings in front of the tee line, 7 being on the button, and 8 to 10 the rings behind the tee line. Sometimes, 11 is used to indicate a stone thrown so that it passes through the house and out of play. With this system, the sweepers can communicate more effectively where they think the stone will end up or the skip can better tell the deliverer how hard to throw it.
Storhamar Hockey

Storhamar Hockey, often referred to by its initials SIL, is a Norwegian ice hockey team based in Hamar, Norway. The club currently plays in the EliteHockey Ligaen, the highest level of Norwegian hockey. The club has won eight regular season titles and seven national championships since its founding on 18 March 1957. Storhamar play their home games in the CC Amfi. The club also includes the largest junior department in Norwegian ice hockey. The team colours are yellow and blue.
The 1952 Winter Olympics inspired local Hamar youth to form a hockey club in the area. The first ice rink was constructed in 1955, and Storhamar was formally accepted into the Norwegian Ice Hockey Association two years later.
To date, the club has won the Norwegian Championships (playoffs) seven times, 1995, 1996, 1997, 2000, 2004, 2008 and 2018 and 2024
The most notable player in franchise history is Erik Kristiansen who played 20 seasons scoring 509 goals and 406 assists in 649 games. The best known player internationally from Storhamar is Patrick Thoresen.
During the 2016–17 playoffs, Storhamar Hockey was involved in the longest professional hockey match ever recorded, taking 217 minutes and 14 seconds to defeat Sparta Warriors 2-1. The game ended in the 11th period (8 overtimes) when Joakim Jensen scored for Storhamar.
This is a partial list of the last ten seasons completed by Storhamar. For the full season-by-season history, see List of Storhamar Hockey seasons.
Source:
As of 13 February 2025.
Statistics for regular season only.
Last updated: 19 January 2021Source: silarkivet.no
Norwegian Championship
NIHF Golden Puck winners
GET-ligaen Playoff MVP
All Star team selections