davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Alienoid

Alienoid (în hangul: 외계+인 1부; RR: Oegye+in 1bu, cu sensul de Alien+Human Part 1, Extraterestru+Uman Partea 1) este un film de acțiune de fantezie științifică sud coreean din 2022, regizat de Choi Dong-hoon, cu Ryu Jun-yeol, Kim Woo-bin și Kim Tae-ri în rolurile principale. Filmul descrie o poveste extraordinară care se desfășoară pe măsură ce porțile timpului se deschid între sfârșitul dinastiei Goryeo și prezent în 2022, când apar extratereștrii. A fost lansat la 20 iulie 2022, în formatele IMAX și 4DX.
A fost produs în două părți. Partea a 2-a este programată să aibă premiera în 2024.
Intriga filmului are loc în 3 cronologii, așa cum este explicat mai jos. Cronologia va fi explicată liniar diferit de modul de prezentare a acțiunii filmului.
În prima cronologie stabilită în 1380 d.Hr., războinicii călugări încearcă să învingă un extraterestru și gazda lui umană, dar nu reușesc. Gardianul și Tunetul, doi roboți umanoizi, sosesc și extrag cu succes extraterestrul din gazda lui. Înainte de a muri, femeia îi cere Gardianului să aibă grijă de copilul ei, dar el îi explică că nu se pot amesteca în treburile umane. Gardianul și Tunetul pleacă folosind Cuțitul de Cristal, sursa lor de energie.
Gardianul și Tunetul revin în cronologia lor, unde lucrează pentru a urmări și a reține extratereștrii evadați care posedă corpuri umane. Ei o cresc pe fetiță, Yian, fără să-și dezvăluie adevărata identitate. Yian descoperă adevărul și află despre prizonierii extratereștri și despre planul lor de a-și trezi liderul, Controlorul. Gardianul, Tunetul și Yian colaborează pentru a-l opri pe Controlor, dar acesta se trezește și încearcă să elibereze o substanță numită Haava pentru a face atmosfera Pământului potrivită pentru extratereștri. Gardianul reușește să inverseze procesul, dar Controlorul scapă.
Gardianul, Tunetul și Yian călătoresc înapoi în timp din cauza unei confruntări cu Controlorul. Se prăbușesc, iar Gardianul este grav rănit. Yian este salvat de un servitor pe nume Mureuk, care mai târziu devine un vânător de recompense. Mureuk îl întâlnește pe Controlor și, fără să știe, devine noua lui gazdă. Zece ani mai târziu, Mureuk, acum un învățător de magie, caută un cuțit mistic numit Cuțitul Cerului. Îl întâlnește pe Yian, care acum este mare și caută același cuțit pentru a-l reînvia pe Tunet. Ei întâlnesc diverși indivizi, inclusiv Magicienii Duali, Dogturd și Călugărul Guru, care sunt toți conectați la planul extratereștrilor de a se întoarce pe planeta lor natală. Grupul se luptă cu extratereștrii și descoperă că Mureuk este gazda Controlorului.
În confruntarea finală, Lee Ahn, Mureuk, Magicienii Duali și Yian luptă împotriva extratereștrilor. Lee Ahn reușește să-l ademenească pe unul dintre extratereștri, în timp ce celălalt este învins. Se dezvăluie că Mureuk a fost gazda Controlorului tot timpul. Filmul se termină cu Lee Ahn scăpând de urmăritorul ei.
Ambele părți ale seriei Alienoid au fost filmate împreună, filmările au început în martie 2020 și s-au încheiat în aprilie 2021, cu un total de 387 de zile. Costul de producție al ambelor părți a fost estimat la 33 miliarde ₩.
Muzeul de Istorie din Botevgrad

Muzeul de Istorie din Botevgrad, Bulgaria, este amplasat in scuarul Saransk din oraș. Prima expoziție a fost deschisă în anul 1937.
Tradiția muzeistică în comuna Botevgrad începe de la doi cercetători timpurii ai istoriei locului, preotul Gheorghi Popdimitrov din satul Skravena și învățătorul Gheorghi Popivanov din satul Trudoveț.
La 10 ianuarie 1927, un articol în ziarul local „Orhaniiski Novini” anunța înființarea unui muzeu arheologic în cadrul bibliotecii orășenești „Ivan Vazov”. Prima colecție a muzeului este inaugurată în 1937 de către directorul liceului local, Asen Stefanov.
În 1950 colecția, deja mai mare și mai cuprinzătoare, este mutată la centrul de cultură local (citalișce) „Hristo Botev 1884”, iar doi ani mai târziu, colecția devine muzeu de stat și este prevăzută cu o clădire separată.
La 24 mai 1959 are loc ceremonia de inaugurare a actualului muzeu. A doua expoziție a muzeului este deschisă in 1970. În 1985, muzeul este extins, fiind adăugate o colecție de artă și o galerie de artă. Din 1988 până în 2010, muzeul și galeria de artă erau amplasate într-o clădire separată de lângă turnul cu ceas din Botevgrad, simbol al orașului.
La 1 iulie 2010 începe reconstrucția clădirii Judecătoriei din Botevgrad. La mai puțin de un an după aceasta, la 3 mai 2011, clădirea este deschisă și de atunci găzduiește Muzeul de Istorie.
Muzeul are mai multe zone de expoziție, precum și o sală de conferințe prevăzută pentru prezentări, expoziții de artă, concerte, discuții, lecturi publice și diverse ceremonii. Muzeul continuă să colecteze materiale istorice și este implicat in activități de cercetare, educație și popularizare. De asemenea, participă la evenimente din agenda culturală a Botevgradului.
În 2018, colecția muzeului cuprindea peste 15 mii de exponate originale, inclusiv documente, fotografii originale, obiecte personale, armament, literatură tipărită veche, artefacte de numismatică și heraldică, cât și opere de artă. Muzeul este impărțit in trei departamente: Arheologie, Istoria pământurilor bulgare în secolele XV-XX și Arta și Istoria secolului XX. Școala mănăstirească din satul Bojenița, comuna Botevgrad, este afiliată muzeului.
Stadionul Ibrox

Stadionul Ibrox este un stadion de fotbal din districtul Ibrox al orașului Glasgow. Aici joacă meciurile de acasă Rangers FC.
Deschis ca Ibrox Park în 1899, Ibrox este unul dintre cele mai vechi stadioane din Europa și în acest moment al zecelea ca mărime din Regatul Unit. Este de asemenea locul unde s-au produs două mari dezastre și unul dintre primele stadioane cu locuri pe scaune din Marea Britanie.
La meciul Glasgow-Celtic din ianuarie 1939 au fost prezenți 118.567 de oameni, acest meci rămânând un record în Marea Britanie, fiind meciul cu cei mai mulți spectatori la un meci de campionat.
Terenul Stadionului Ibrox este înconjurat de patru tribune acoperite, toate cu locuri doar pe scaune, care sunt oficial cunoscute sub denumirile: tribuna Bill Struth Main (sud), Broomloan (vest), Govan (nord) și Copland Road (est). Fiecare tribună este în două nivele, cu excepția Bill Struth Main Stand, care are trei nivele începând cu 1991.
Lista celor mai înalte turnuri cu ceas din lume

Lista celor mai înalte turnuri cu ceas din lume clasifică cele mai înalte structuri dotate la exterior cu cadrane de ceas care pot fi văzute de la sol.
Criteriile terminologice și de listare sunt în conformitate cu definițiile Consiliului pentru clădiri înalte și habitat urban (Council on Tall Buildings and Urban Habitat - CTBUH), turnurile diferențiindu-se atât de structurile ancorate, întrucât nu prezintă cabluri, tiranți sau alte structuri de susținere, cât și de clădiri, chiar dacă ambele sunt structuri autoportante. Deși multe dintre clădirile înalte („zgârie-nori”) sunt denumite turnuri, din punct de vedere tehnic acestea se diferențiază, clădirile caracterizându-se prin faptul că cel puțin 50% din suprafața acestora este spațiu ocupabil.
Categoria turnurilor cu ceas include diferite structuri care au atașate pe pereții exteriori unul sau mai multe cadrane de ceas. Unele structuri au fost construite inițial ca turnuri clopotniță, ceasul fiind adăugat mai târziu, de exemplu turnurile Catedralei din Anvers.
Turnurile cu ceas propriu-zise sunt structuri care îndeplinesc definiția unui turn și au unul sau mai multe cadrane de ceas pe unul sau mai mulți pereți exteriori, de exemplu Turnul Elisabetei (Elizabeth Tower) din Londra, mai cunoscut sub numele colocvial de Big Ben sau Turnul Ștefan din Baia Mare.
Alte tipuri de turnuri cu ceas sunt structurile (în general clădiri) care aveau prevăzute cadrane de ceas la exterior ca parte a designului lor original, cum ar fi Clădirea Wrigley (Wrigley Building) din Chicago, dar și structurile care au avut unul sau mai multe cadrane de ceas adăugate după finalizarea construcției originale, fie la partea superioară a acesteia, precum Palatul Culturii și Științei din Varșovia sau cele două turnuri ale Catedralei din München, fie în structuri alăturate construcției de bază precum turnurile clopotniță ale bisericilor italiene din sec. XI-XVI („campanile”).
În tabel sunt incluse turnurile cu ceas existente, cu o înălțime de cel puțin 40 de metri. Ordinea este descrescătoare, în funcție de înălțimea totală a turnurilor cu ceas.
Lista celor mai înalte clădiri educaționale din lume

Lista celor mai înalte clădiri educaționale din lume clasifică cele mai înalte clădiri din lume destinate în principal educației, definite ca fiind ocupate în proporție de peste 90% de săli de cursuri și seminarii, săli de lectură, laboratoare, spații de cercetare sau administrative, dar excluzând spațiile de cazare ale studenților.
Lista include clădiri de universități, colegii, licee, dar și librării sau centre medicale universitare, cu o înălțime de peste 50 de metri.
Deasupra multora dintre aceste clădiri au fost instalate diferite structuri suplimentare, precum antene de radiocomunicații, elemente simbolice, turnuri de observație sau observatoare astronomice.
Beverly Hills

Beverly Hills este un oraș cu 34.290 loc. (2010) ce se întinde pe o suprafață de 14,7 km², fiind situat în vestul comitatului Los Angeles County, statul California, SUA. Orașul care este cunoscut ca domicilul unor personalități din domeniul cinematografiei, în prezent este înconjurat de jur împrejur de Los Angeles.
Beverly Hills, după cum îi spune numele, este amplasat într-o regiune colinară, fiind caracterizat prin case elegante și grădini frumoase. Străzile au pe margini spații verzi cu palmieri. Strada Rodeo Drive, este una din străzile care au cele mai scumpe prăvălii din lume. În apropirea orașului se află studiourile cinematografice din Hollywood care au turnat unele filme ca Beverly Hills Cop (1984), Pretty Woman (1990) și Beverly Hills, 90210 (1990–2000) aici în oraș.
Populația totală a orașului în 2010: 34,290
Structura rasială în conformitate cu recensământul din 2010:
Comitatul Los Angeles, California

Los Angeles, întemeiat în anul 1850, este un comitat situat pe țărmul Pacificului în statul California, SUA.
Comitatul Los Angeles se întinde pe o suprafață de 12.308 km², din care 1.791 km² reprezintă apă. În anul 2005, comitatul avea 9.948.081 de locuitori cu densitate a populației de 988,2 loc./km². Sediul administrativ al comitatului este orașul Los Angeles.
Comitatul este traversat de râurile Los Angeles, Rio Hondo, San Gabriel și Santa Clara. Regiunea munților Santa Clara și San Gabriel aparține de masivul Munții Stâncoși.
De comitat aparțin insulele San Clemente și Santa Catalina, precum și o mare parte din golful Santa Monica.
Listă de emisiuni TV speciale de Crăciun din Statele Unite

Aceasta este o listă de emisiuni/episoade TV speciale de Crăciun produse în Statele Unite:
This is only a partial list of Perry Como Christmas programs. He would always include a Christmas-themed program every year while his television series was on the air.
Emisiuni speciale bazate pe un serial de televiziune, dar care nu au fost difuzate periodic ca episoade ale unui sezon.
Emisiuni speciale bazate pe un serial de televiziune, care au fost difuzate periodic ca episoade ale unui sezon.
John Blair Scribner

John Blair Scribner (n. 4 iunie 1850, New York City, New York, SUA – d. 21 ianuarie 1879, New York City, New York, SUA) a fost un editor american, care a îndeplinit funcția de președinte al editurii Charles Scribner's Sons din 1871 până în 1879.
John Blair Scribner s-a născut pe 4 iunie 1850, ca fiu al lui Charles Scribner I și al Emmei Elizabeth Blair (1827-1869). Bunicul și omonimul său a fost antreprenorul și filantropul John Insley Blair. A urmat studii la Colegiul Princeton, dar nu le-a absolvit pentru că a început să lucreze la editura Charles Scribner Company, alături de tatăl său. La moartea tatălui său, în 1871, a preluat funcția de președinte al companiei.
S-a căsătorit cu Lucy Ann Skidmore (1853-1931), care a fondat Colegiul Skidmore.
Scribner a murit de pneumonie la 21 ianuarie 1879, la vârsta de 28 de ani. Potrivit necrologului său, chiar înainte de a muri, Scribner i-ar fi spus fratelui său, Charles Scribner II: „Curaj, bătrâne. Privești mereu partea întunecată. Eu voi fi bine din nou în curând.”. Slujba funerară a lui a avut loc pe 23 ianuarie 1879 în Biserica Legământului din New York.
Tabăra Lacul Fără Fund

Tabăra Lacul Fără Fund (în engleză Camp Lakebottom) este un serial de televiziune animat canadian produs de 9 Story Media Group care a avut premiera pe Teletoon în Canada pe 4 iulie 2013 și pe Disney XD în Statele Unite pe 13 iulie 2013. Serialul este difuzat pe canalele Disney din întreaga lume (cu excepția Portugalia, unde este difuzat în schimb pe Biggs și RTP2, și Asia de Sud-Est), precum și pe ABC în Australia.
Trei copii de 12 ani, McGee, Gretchen și Squirt sunt trimiși în autobuzul greșit al taberei de vară și au tot felul de aventuri într-o tabără numită Camp Lakebottom, în timp ce încearcă să protejeze tabăra de nemesisul lui McGee, Jordan Buttsquat, la Tabăra Sunny Smiles.
Clopotniță

Clopotnița (alternativ campanila) este un turn de biserică (de obicei unul din față) sau o construcție situată în apropierea bisericii – adeseori în formă de turn - în care sunt instalate clopotele.
Uzual clopotnițele sunt de forma unor turnuri înalte circulare sau poligonale, cu mai multe etaje. Pentru ca sunetul clopotelor să poată fi auzit cât mai de departe, acestea sunt instalate cât mai sus, iar încăperea destinată lor fie are zidurile prevăzute cu deschideri pe fiecare parte, fie este de forma unui foișor deschis.
Pe vârful turnurilor bisericilor se montează deobicei o sferă, în care se pun documente ale vremii, ziare, monede, fiind un loc sigur pentru posteritate. Pe sferă se fixează des o tijă pe care se montează cruci, diferite figuri (cocoși, îngeri, sfinți), flamuri de metal, indicatoare de vânt sau o figură cu zimți (soarele).
De regulă, clopotele sună pentru a apela la un serviciu de biserică, marcând timp și evenimente speciale, cum ar fi o nuntă (nuntă), înmormântare (serviciu funerar) sau, mai ales în vremuri vechi, pentru a solicita protecția unui oraș sau pentru o alarmă de incendiu.
În plus față de clopotele de pe clopotniță, poate exista un carillon, mai ales în Europa. În clădirile moderne, în loc de clopotele grele, uneori sunt instalate mici bare metalice pentru a extrage sunete, vibrațiile acestora fiind amplificate electronic. Plăcile care reflectă sunetul montate pe turnul clopotniței sunt numite abasoane. În trecut structurile respective – mai ales dacă erau înalte - serveau și ca locuri de observație.
O varietate de dispozitive electronice există pentru a simula sunetul clopotelor, dar orice turn substanțial în care o sumă considerabilă de bani a fost investit va avea, în general, un set real de clopote. Unele biserici au un loc în turnul clopotniței, un spațiu în care au fost organizate ceremonii pentru a evita calamitățile legate de vreme, cum ar fi furtunile și ploaia excesivă. Turnul principal al clopotniței Catedralei din Murcia are patru.
În creștinism, multe biserici anglicane, catolice și luterane își băteau clopotele din clopotniță de trei ori pe zi, la ora 6 dimineața, la amiază și la ora 18:00, chemând credincioșii creștini să recitească rugăciunea Tatăl nostru, sau Angelus, o rugăciune recitată în onoarea Întrupării lui Dumnezeu.
Primele clopotnițe erau formate din turnuri rotunde care erau deparate clădirea bisericii. Cele mai vechi clopotnițe au fost amplasate la Catedrala Sf. Ioan Botezătorul de pe Dealul Lateran și în Catedrala Sf. Petru din Roma.
Clădirea Secesiunii (Viena)

Clădirea Secesiunii (în germană: Wiener Secessionsgebäude) este o sală de expoziție construită în anul 1897 de către Joseph Maria Olbrich ca un manifest arhitectural pentru Secesiunea vieneză, curent artistic inițiat la Viena, Austria. Secesiunea se referă la separarea unui grup de artiști rebeli de tradiția istoristă, dominantă în vremea respectivă în Europa și America de Nord.
În sala clădirii se află Friza lui Beethoven de Gustav Klimt, una dintre cele mai cunoscute lucrări de artă în stil Secession (o ramură a Art Nouveau, cunoscută și sub numele de Jugendstil). Construcția clădirii a fost finanțată de către Karl Wittgenstein, tatăl lui Ludwig Wittgenstein.
Motto-ul mișcării secesioniste este scris deasupra intrării în pavilion: "Fiecărei epoci arta ei, artei libertatea ei" (în germană Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit). Mai jos este o sculptură a celor trei gorgone reprezentând pictura, sculptura și arhitectura.
Palatul de Finanțe din Suceava

Palatul de Finanțe din Suceava este o clădire reprezentativă a municipiului Suceava, în care funcționează Administrația Județeană a Finanțelor Publice (ANAF) Suceava. Clădirea este situată pe strada Vasile Bumbac nr. 1, în centrul orașului.
Palatul de Finanțe este situat în spațiul format de străzile Ștefan cel Mare și Vasile Bumbac cu Parcul Drapelelor. În imediata vecinătate se află Clădirea Sindicatelor (Casa Samuil Isopescu), Complexul „Moda” și clădirea monument istoric ce găzduiește Muzeul Național al Bucovinei (construită în perioada 1902–1903).
Edificiul se impune în peisajul zonei atât prin aspectul masiv, cât și prin înălțime. A fost construit la finalul anilor '90 ai secolului al XX-lea, fiind cel mai nou palat al Sucevei. Se diferențiază de clădirile monumentale vechi ale orașului, Palatul de Justiție (1885) și Palatul Administrativ (1903–1904), prin arhitectura modernă.
Corpul principal al clădirii are formă de triunghi dreptunghic și are 11 niveluri. În partea din față, de corpul principal este atașat un alt corp de înălțime mult mai redusă și de formă semicirculară, care reprezintă intrarea principală în palat. Această intrare a rămas în mare parte obturată de un bloc de locuințe situat la strada Ștefan cel Mare, care era prevăzut inițial a fi demolat. În acest fel, intrarea în Palatul de Finanțe ar fi fost față în față cu intrarea în clădirea Muzeului Bucovinei.
Clădirea poștei din Satu Mare

Clădirea poștei din Satu Mare este un monument istoric situat în județul Satu Mare. Construcția clădirii a fost finalizată în 1892, după un proiect realizat de István Bieberbauer.
În sec. XVIII-XIX existau în Satu Mare două stații poștale (corespondența era purtată cu poștalioane) situate de o parte și de alta ale râului Someș. Grădina Poștei Exterioare se numea așa deoarece se afla în afara orașului vechi, în vreme ce Grădina Poștei Interioare se găsea pe locul actualului ștrand. În 1907 a fost construită clădirea Poștei pe strada Mihai Viteazu, care își păstrează până astăzi destinația.
Clădirea este în forma literei L, cu două aripi care se întind pe străzile Mihai Viteazu și General Averescu. Edificiul este construit în manieră complexă, cu elemente de stil secession la nivelul cornișei și al balconului, și neobaroc la cel al turnului care se înalță deasupra intrării. Profilul ferestrelor, semicircular la parter și dreptunghiular la etaj, alternează între cele două niveluri ale clădirii. Pe colțul dintre cele două străzi, deasupra intrării principale decroșate, este situat un balcon.
Bulevardul Regele Carol I

Bulevardul Carol I este o arteră din Sectorul 2 din București, ce pornește de la Piața Universității și se termină la Piața Pache Protopopescu. Se continuă cu Bulevardul Regina Elisabeta în vest, și cu Bulevardul Pache Protopopescu în est. La Piața C.A. Rosetti, se intersectează cu Bulevardul Hristo Botev. De asemenea se mai intersectează și cu Calea Moșilor. În perioada interbelică, au circulat și tramvaie, tramvaiul 14 și tramvaiul 24, în cele din urmă acestea au fost deviate, iar linia a fost scoasă. În timpul regimului comunist, bulevardul se numea Bulevardul Republicii.
Materiale media legate de Bulevardul Regele Carol I la Wikimedia Commons
Bailey (castle)

A bailey or ward in a fortification is a leveled courtyard, typically enclosed by a curtain wall. In particular, a medieval type of European castle is known as a motte-and-bailey. Castles and fortifications may have more than one bailey, and the enclosure wall building material may have been at first in wood, and later transitioned to stone. Their layout depends both on the local topography and the level of fortification technology employed, ranging from simple enclosures to elaborate concentric defences. In addition to the gradual evolution of more complex fortification plans, there are also significant differences in regional traditions of military architecture regarding subdivisions into baileys.
Baileys can be arranged in sequence along a hill (as in a spur castle), giving an upper bailey and lower bailey. They can also be nested one inside the other, as in a concentric castle, giving an outer bailey and inner bailey. Large castles may have two outer baileys; if in line they may form an outer and middle bailey. On the other hand, tower houses lack an enclosed bailey.
The most important and prestigious buildings, such as the great hall and the keep or bergfried, were usually located in the inner bailey of the castle, sometimes called the central bailey or main bailey. Nonetheless, there are a few castles where the keep is outside the inner bailey, such as Château de Dourdan and Flint Castle. The lower or outer bailey often held less important structures, such as stables, if there was not enough space in the inner bailey.
Outer baileys could also be largely defensive in function, without significant buildings. In the concentric castles of the military orders, such as Krak des Chevaliers or Belvoir, the inner bailey resembled a cloistered monastery, while the outer bailey was little more than a narrow passage between the concentric enceintes. In general, baileys could have any shape, including irregular or elongated ones, when the walls followed the contour lines of the terrain where the castle was sited. Rectangular shapes are very common (as in castra and quadrangular castles).
A particularly complex arrangement of baileys can be found at Château Gaillard. There is both a lower bailey separated from the main castle by a deep ditch, and a concentric arrangement inside the main castle with an inner and middle bailey.
In the Germanic castles of the Holy Roman Empire, there is a distinction between a Vorburg and a Kernburg roughly corresponding to lower and upper baileys in English castles. In German-speaking countries, many castles had double curtain walls with a narrow enclosure outside the main walls, acting as a killing ground between them, referred to as a Zwinger (from zwingen 'to force'). The outermost wall was a Zwingermauer or type of low mantlet wall. These were often added at vulnerable points like the gate of a castle or town, but were rarely as fully developed as in the concentric castles in Wales or the Crusader castles.
Residences of the Royal House of Savoy

The Residences of the Royal House of Savoy are a group of buildings in Turin and the Metropolitan City of Turin, in Piedmont, northern Italy. It was added to the UNESCO World Heritage Sites list in 1997.
The House of Savoy is an ancient royal family, being founded in year 1003 in the Savoy region (now in Rhône-Alpes, France), later expanding so that by 1720 it reigned over the Kingdom of Sardinia in northwestern Italy. Through its junior branch, the House of Savoy-Carignano, it led the unification of Italy in 1861 and ruled the Kingdom of Italy from 1861 until the end of World War II. At this time, King Victor Emanuel III abdicated in favour of his son Umberto II but after an institutional referendum in 1946, the monarchy was abolished, a republic was established, and members of the House of Savoy were required to leave the country.
In 1562, Emmanuel Philibert, Duke of Savoy moved his capital to Turin and commenced a series of building projects using the best architects available at the time. The buildings, lavishly constructed and including embellishments by contemporary artists, were designed to impress the public and demonstrate the power of the House of Savoy. As well as palaces in Turin itself, country houses and hunting lodges were built in the surrounding countryside. All these buildings have been jointly listed as a UNESCO World Heritage Site on the basis that they "represent the best in European monumental architecture from the 17th and 18th centuries, expressing in their style and opulence a potent demonstration of the power of absolute monarchy in material terms".
Dumitru Ghiață

Dumitru Ghiață (22 September 1888 – 3 July 1972) was a Romanian landscape painter. He painted still life depictions of flowers and compositions in a simple, direct, sober coloured style, in a synthetic drawing recalling folk traditions ("Peasants at the Fair", "Winter at Târgoviște", "Autumn in the Woods").
Ghiață was born in Colibași, a village now part of Malovăț commune, Mehedinți County.
King Carol I Bridge

The Anghel Saligny Bridge (Romanian: Podul Anghel Saligny), formerly King Carol I Bridge, is a complex of two railroad truss bridges in Romania, across the Danube River and the Borcea branch of the Danube, connecting the regions of Muntenia and Dobruja. The bridge is listed in the National Register of Historic Monuments.
The bridge complex was built between 1890 and 1895 over the Danube, the Borcea branch of the Danube, and Balta Ialomiței island. When it was completed with a total length (including viaducts) of 4,087.95 m (13,411.9 ft) it became the longest bridge in Europe and the second longest in the world. The bridge was designed by the Romanian engineer Anghel Saligny. The two cities on the riverbanks where it was built are Fetești on the left bank of the Borcea branch, and Cernavodă on the right bank of the main branch.
The crossing at Cernavodă has a central span of 190 m (620 ft) and four other spans of 140 m (460 ft), connected to a viaduct with 15 spans of 60 m (200 ft) each. Another bridge, with three spans of 140 m (460 ft) and 11 spans of 50 m (160 ft), was designed and built over the Borcea branch. The two bridges have a total length of 2,632 m (8,635 ft), of which 1,662 m (5,453 ft) is over the Danube and 970 m (3,180 ft) is over the Borcea. The bridges are 30 m (98 ft) above the water, allowing tall ships to pass under them. Between the two bridges there was a 1,455 m (4,774 ft) viaduct over Balta Ialomiței island, with 34 spans of 42.8 m (140 ft) each.
The entire complex was inaugurated on 26 September 1895, and as a test on the opening, a convoy of 15 whistling locomotives sped across at 60 km/h, followed by a train reserved for 'guests' at 80 km/h.
In the 1960s, after large parts of Balta Ialomiței island were reclaimed for agriculture, the original viaduct over it was replaced with an embankment.
The bridge complex was used exclusively for almost a century, until 1987 when the adjacent Cernavodă Bridge complex was inaugurated.
水饺皇后 (电影)

《水饺皇后》，前名《阳光码头》，是一部2025年的中国大陆劇情片，由刘伟强执导，马丽领衔主演、惠英红、朱亚文友情特别出演，改编自香港水饺品牌“湾仔码头”创始人臧健和的生平经历。
本片于2023年10月在佛山西樵山国艺影视城正式开机。2023年11月22日，宣布杀青。
臧健和

臧健和（Chong Kin Wo，1945年—2019年2月8日）是一位出生於山東的香港女性企業家，為香港冷凍麵食品牌「灣仔碼頭」水餃創始人。並曾擔任山東省第八、第九、第十屆政協委員、香港山東商會副會長、山东大学校董等公職。
1945年，臧健和出生於山東省五莲县。1967年，臧健和在醫院工作時，同當時作為援华医学人员的一位泰籍華僑相識，兩人日久生情，日後便喜結連理，前後生下了兩個女兒。1974年，臧健和的丈夫得知其父親去世回到泰國奔喪。待其丈夫回到泰國，三年後的1977年，臧健和帶著兩個年幼女兒往泰國尋親，卻得知丈夫已在泰國续娶一妻，途中因錢財所剩無幾而停留在了香港。
初到香港期間，臧因不諳廣東話，就做一些無需愛口的職業如酒樓洗碗工、電車清潔員，她之後學會了廣東話。臧健和工作十分努力，但也因此勞累過度而腰骨受傷。
後來臧以500港幣創業，買下木頭車及水餃材料，在香港島灣仔的灣仔碼頭一帶當水餃小販，命名「北京水餃」。最初開業時，因餃子口味同廣东人的飲食習慣有較大差異，生意不甚理想（她回憶當時有香港人表示她的水餃皮厚的像棉被）。後為符合廣东人口味，調整了餃子皮的厚度與肉餡的肥瘦比例。後來得到日資百貨公司老闆賞識，生意擴張下更於1978年創辦自家品牌－灣仔碼頭。1985年在香港設立第一家灣仔碼頭水餃工廠。隨著1996年水餃獲得美國著名食品公司注資，灣仔碼頭成為全球品牌，因此得到「水餃皇后」的稱號。
2008年12月，臺灣通用磨坊引進灣仔碼頭水餃，並在高雄設立生產工廠，水餃內餡全部使用臺灣在地豬肉和蔬菜，並針對臺灣市場調整口味，創辦人臧健和前往臺灣視察。
2014年，灣仔碼頭即將改建前，臧健和回到當年的販售水餃的地方（於2014改建前的天星維港遊售票處前的柱子）接受媒體採訪。
2019年2月8日，臧健和於跑馬地養和醫院逝世，終年73歲。
2007年11月30日成为山东大学首届校董会校董之一，翌年10月15日，臧健和出资100万元人民币，為山东大学成立教育基金並舉行仪式，以支持山东大学的发展建设。
香港中文大學敬文書院臧健和堂以她的名字命名。
灣仔碼頭 (品牌)

灣仔碼頭水餃是香港及美國品牌，主要販售急凍食物，以水餃最為著名。創辦人為企業家臧健和。現時公司獲通用磨坊旗下的品食乐（英语：Pillsbury Company）入股。
1977年，從青島來香港不久的臧健和因工傷而正為生計徬徨之際，以500港元買下木頭車和水餃材料，在香港島的灣仔碼頭做水餃小販。臧健和的水餃随后为迎合香港人口味而改良，逐漸獲得口碑，生意越做越大；因此她将自己的牌子取名「灣仔碼頭」。
1985年，灣仔碼頭開始設立廠房大量生產。
1996年，美國最大的急凍食品生產商品食乐購入灣仔碼頭70%股份，注資6000萬美元在中國設廠，把市場拓展至廣州、上海和北京等中國大陸大城市。
2000年代起，灣仔碼頭也開始增加更多新水餃口味，亦生產其它急凍點心，例如燒賣和珍珠雞。
2007年，灣仔碼頭在總公司通用磨坊協助下，開始在美國賣中菜醬料。
2008年12月，臺灣通用磨坊引進灣仔碼頭水餃，並在高雄設立生產工廠，水餃內餡全部使用臺灣在地豬肉和蔬菜，並針對臺灣市場調整口味，創辦人臧健和前往臺灣視察。
2015年8月，通用磨坊調整生產線策略，灣仔碼頭宣布退出臺灣市場，並關閉高雄廠，然而因為退出市場事發突然，造成了一番搶購潮。
退出臺灣市場後，許多人寫信詢問是否會重回臺灣市場，2020年1月，臺灣通用磨坊重新在臺灣生產及販售灣仔碼頭水餃，並再次針對臺灣市場調整口味並使用臺灣在地豬肉和蔬菜，目前除了水餃產品，臺灣市場也推出小籠包產品。
1995年，TVB曾將臧健和成立灣仔碼頭水餃的事跡改編成電視劇《水餃皇后》，由兒歌天后陳松伶飾演臧健和姑娘。
2024年，電影《水饺皇后》，由導演劉偉強執導。
水餃皇后 (電視劇)

《水饺皇后》（[To Love With Love] 错误：{{Lang-xx}}：冲突：|links= 和 |link=（帮助））是香港電視廣播有限公司製播的傳奇電視劇，以灣仔碼頭創辦人臧健和之水餃事業發展為藍本，由陳松伶、何寶生及黎耀祥領銜主演，監製張乾文，全劇共20集，1995年6月在無綫電視翡翠台首播。
朱恩平（陈松伶饰）自小因家境贫穷及父亲重男轻女的关系便放弃了学业，但平没有因此而灰心反而更积极的面对。平、峰(何寶生飾)及強(黎耀祥飾)三人在圍村長大是青梅竹馬因此三人感情尤其深厚。峰刚学成归来不久便因与女友性格不合而分手，幸峰得到了平的安慰，其后平更協助峰打理自己酒家的生意，二人暗生情愫更擦出感情，不料卻遭雙方家長反對婚事，平、峰决定坚持婚事终排除萬難結成夫婦。不久，峰因母亲投资失利而家道中落，經濟出現危機，峰决定鋌而走險欺骗银行终被捕入獄，平在面對经济的困难下，決定自力更生以自己包水餃的能力在外当小販謀生。因平的水餃十分美味而使到街知巷聞，顧客均聞風而至。強更將自己的積蓄全部投資到平的水餃工場上，使到平的事業一日千里。峰出獄後，見到平已经事業有成，而自卑感作崇，竟欲捨弃平跟随着舊情人到往美国发展......
客家菜包

客家菜包，為台灣客家人的傳統粄食之一，因外形有如裝豬仔的竹籠，又稱豬籠粄。雖然名稱當中包含「包」字，但是材料與社會大眾熟悉的的菜包不同，是以糯米皮包覆而成。客家人主要在農曆過年及清明製作菜包，以敬奉神明或弔念祖先，祈求平安、吉利、好彩頭。
將蘿蔔絲、香菇、油蔥、乾蝦皮等內餡炒過後，用糯米外皮包裹，即成一顆餡料豐富的菜包。
张辉瓒

張輝瓚（1884年—1931年1月28日），字石侯，湖南省长沙人，中华民国国民政府、国民革命军陸軍将领，在國共戰爭中兵敗被俘，遭公審斬首。
张辉瓒早年于湖南兵目学堂毕业，後考入湖南講武堂，在1908年考取公費留学赴日本陸軍士官學校就讀，辛亥革命后回国，在民國元年（1912）任職湖南都督府参谋，後轉任北洋陸軍軍需學校擔任總隊長兼教官，在北京就職期間曾赴德國進行短暫進修，在民國三年（1916）歸國。
當時張輝瓚的立場處於反袁世凱，因此遭到北京政府通緝，因此棄職潛逃回湖南省投入護國戰爭，組織軍隊反袁。反袁戰爭勝利後，張輝瓚繼續留在湖南省，獲得谭延闿的賞識繼續在省軍服務，並在民國九年（1920）投入對抗親北京國民政府的張敬堯部隊。驅張戰役勝利後，谭延闿在民國九年（1920）任命張輝瓚為湖南省第四守備區（湘潭）指揮官，在民國十年（1921）該區部隊更名為湖南陸軍第4混成旅，張輝瓚續任該旅旅長、兼湖南省警務處長。民國二十二年（1923）在湖南省的譚趙內鬥中跟隨鬥爭失敗的譚廷闓南下廣東，投靠孫中山。並兼任湘軍總司令部參謀長。
在廣州國民政府時，因湘軍進行改編，其職務也改任為国民革命军第二军第4师师长，該師後投入國民革命軍北伐。後因第二軍的政治立場偏向武漢國民政府，因此張輝瓚也將部隊調往湖南，在四一二事件發生後，張輝瓚將部隊投入在湖南省清黨之任務。此後張輝瓚升任第二軍副軍長兼湖南省政府委員。北伐戰爭勝利後，第二軍縮編支解，張輝瓚改任國民革命軍第18師中將副師長，后因鲁案之故，鲁涤平在湖南省的權力被其同省政治對手何鍵奪走，18師無法繼續住防湖南，張也隨著鲁涤平调防江西。
1930年底，18師投入在江西省的第一次江西剿共戰爭，由於師長鲁涤平升任第九路軍司令官，因此18師師長由張輝瓚升任，該役張輝瓚被任命為第九路軍第一縱隊司令兼第18師師長，同時兼江西省南昌衛戌司令、永豐剿匪清鄉委員會主任。12月30日，其指揮的18師在龙冈战斗中遭到红军主力围攻，包括師本部、52、53旅遭到擊潰，張輝瓚與53旅旅長王捷俊遭俘虜。后经蒋介石、鲁涤平等人多方营救未果，于1931年1月28日在吉安县东固召开的反“围剿”胜利祝捷大会上被公审后，当场遭到斬首。
被处决后，张的头被装进一只竹笼，顺赣江抛之。2月2日在吉安的神岗山附近国軍官兵发现这只竹笼并打捞上来。按照蒋介石命令，厚葬于其故乡长沙岳麓山。其陵墓在「文化大革命」中被毁，2008年5月由長沙市政府重新修繕並立碑以銘。
张辉瓒与毛泽东是同乡旧友，曾在湖南一起参加驱张运动。据说毛泽东曾说不杀张辉瓒，但是最终他还是让何长工押送张辉瓒参加公审大会，后又因会场失控，群众杀死了张辉瓒。张辉瓒被杀后，國民政府進行报复行動，将南昌下沙窝监狱囚禁的100多名共产党政治犯，用电击昏装进麻袋丢进了赣江。还动用大量军警在南昌、上海、武汉、全国各地搜捕共产党。
张辉瓒墓规模宏大，曾于文革被毁，后部分恢复，今系长沙市文物保护单位。
蒸籠

蒸籠是汽傳熱法中以水蒸氣加熱的器具，下方有鍋體裝載水沸騰後產生灼熱的水氣透過蒸籠氣孔向上將物體加熱，常用於食品加熱。多由竹、木、金屬等材質製成，而傳統蒸籠多由竹子製成，圓形并可互相重疊，可用來蒸製點心的器具，是一種廣東傳統手工藝。大小可由二吋至二呎。由外圈，內膽及底線組成。現在除了傳統的竹制蒸籠外，現在多以不鏽鋼蒸籠取代，也有採用矽膠製造的膠蒸籠，還有用電力產生水蒸氣的電蒸籠。
傳統竹蒸籠的構造：
最後用竹釘釘緊，一個蒸籠便已經完成。
普通蒸笼制作工艺目前已经很成熟，制作的特点是将竹子分成宽度在4厘米左右薄竹片（完全可以机器出篾），然后用绳子或者竹篾将竹片拼接成蒸笼，这样可以有效的利用竹材料。因为竹片很薄，所以很容易制作成竹圈，不需要做烤火处理，制作效率比较高，这样可以有效制作成本，在城市中也能制作，楠竹（毛竹）蒸笼采用的是此工艺。
竹蒸笼的的特殊制作工艺是巴蜀劳动人民智慧的结晶，它是一种古老的即将消失的民间手艺，包含数道工序：（1）砍竹，（2）破竹，（3）去竹节，（4）竹子内部刻纹路（目的是烤火的时候竹子不破裂），（5）烤火软化竹子，（6）将软化的竹子弯曲成蒸笼圈（注意是整根竹子，这样制作的蒸笼十分厚实），（7）反复揉竹子，使其的弧度越来越接近正圆，（8）上横梁，（9）穿档格竹块，（10）上口子，（11）编制盖子顶部的竹席，（12）制作蒸笼盖，（13）修正，完成一套蒸笼的制作大概需要几天的时间，目前会这门手艺的艺人已经很少了。四川的慈竹蒸笼多采用的是这一工艺。
竹蒸笼的颜色的变化是竹子颜色演变的一个自然过程。随着竹子和水汽的反映，竹子的表皮会从竹青色变化到褐色，这是一个逐渐变化的过程。这和手工竹席是一样的，使用多年的的竹席是褐色的。但只有带青皮的竹子才会有这样的一个变化过程，如果是去掉了青皮，颜色会随着使用时间而慢慢变黑。
凉皮

凉皮又称皮子、酿皮子、麵皮、擀面皮、米皮、酿皮，是中国西部以及中国北方众多地区的小吃，起源于陕西关中地区，被许多人认为是陕西小吃中最受欢迎的品种。
凉皮据说源于秦始皇时期，距今已有两千多年历史。也有說法是从唐代“冷淘麵”演变而来，以“白、薄、光、软、酿、香”而闻名。凉皮一年四季都可以吃到，因为“凉”，所以在夏天吃的人更多。
凉皮因原料、制作方法、地域不同，有热米（麵）皮、擀面皮、烙面皮、酿皮等。口味有麻辣，酸甜，香辣等各种口味。从制作方法上可大体分为：蒸麵皮、擀麵皮和烙麵皮。蒸麵皮的主要制作方法是由面粉（将面筋洗出）或米粉加水均匀搅拌製成糊状，盛入圆形平底的金属容器，摇摆凉皮容器使麵/米糊平展得铺在容器底，然后放入开水锅或蒸笼内蒸製（蒸熟后的圆形整张皮子大约0.5厘米厚，直径近1米）。随后把凉皮过凉水冷却，用近1米长、20余厘米宽的大铡刀切成宽0.5厘米至2厘米的长条（根据製作材料不同，颜色有稍许不同），调拌时可根据不同风味加入盐、醋、芝麻酱、辣椒油、麵筋、黄瓜丝、豆芽、蒜汁和时令蔬菜等。
現在凉皮是北京等大城市的街头快餐之一。
从吃法上分为凉皮和热皮。从原料上分为米皮（大米）和麵皮（小麦）。
再次从口味及配料上可分为：
盛行于关中地区，以面筋为主要辅料。调制时，须加入面筋块、时令蔬菜；调味品有醋、酱、蒜汁、味精、盐、辣油、香油等。
以芝麻酱做调拌而得名，为清真食品。调制时一般加辅料为黄瓜丝，并调入盐、醋、酱、芝麻酱、粗辣椒油（有辣椒粒）等。
以一机厂凉皮为代表，有调凉皮和裹凉皮两种，加入辅料黄瓜丝和面筋，调味品有醋、酱、芝麻酱、盐等。
因产于户县的秦镇，又以大米粉为原料製成，也叫秦镇米皮。制作时把米粉加水搅拌为糊状，平铺在多层竹蒸笼内，旺火蒸熟，切细。调制时加入辅料青菜、小豆芽等；调入佐料较少，重点为辣椒油（制作较为讲究，辣椒麵加入花椒、茴香等大料小火反复在上等油中熬制，无辣椒粒）。调好的凉皮呈红色，辣且香。 2007年5月，秦镇米皮制作技艺被列入陕西省第一批非物质文化遗产名录。
因产于汉中地区而得名。面皮是当地的习惯称呼，实际是由大米制成而非面粉。由于加工时用小石磨加水将米磨製成米粉浆，又叫水磨面皮。制作时将磨制成的米粉浆平铺於竹蒸笼上蒸制。加入调料，主要是蒜汁、辣椒油，口味则是酸辣之中透着蒜香。
以陕西省宝鸡市岐山县製作的为最佳，河南，山西等地亦有。製作时，先用将小麦粉用水洗，洗出“麵水”，也就是淀粉水，上蒸笼蒸製，然后用擀面杖擀好。调料以当地特别制作的油泼辣子为主，并辅以小麦粉洗出的面筋，蛋白质含量较高，擀面皮的麵筋丝和蒸麵皮不同，在于“上上”用水煮，而非上笼蒸，煮熟后，然后用手撕开，在小锅（有锅无灶）内调拌均匀。其主要特点是凉皮表面有凹坑，可以掛住辣椒油，麵筋筋道有嚼劲，起到肉的作用。
岐山麵皮种类繁多，分为擀、蒸、烙多种。
相传康熙年间，岐山城北八亩沟村民王同仁在御膳房专做面皮，因用面粉制作，又是京城御膳，故称“御京粉”。王同仁年老还乡后，专事经营面皮小吃，逐渐传播关中，成为宝鸡名吃。
除以上各具风味的凉皮之外，还有扶风县的烙麵皮、汉中的魔芋凉皮、黑米凉皮、陕北绿豆凉皮、汉中熱麵皮等，台湾则夏冬天都有贩售小吃米苔目，鹹甜冰热皆有，米粉制成品，随顾客喜好点选现作。
有许多人会把凉皮和米皮弄混，认为凉皮和米皮是一种食物。但其实凉皮和米皮不是一种食物，他们制作用的原材料也有区别。也有观点认为米皮是凉皮的一种。
倫教糕

倫教糕（亦作倫滘糕），又稱白糖糕，是香港、澳門、廣東使用白米及白糖製成的傳統小吃。始創於明朝時順德倫教（古稱倫滘）的一梁姓小販。據說該小販蒸鬆糕時失手，令粉質下墜，但蒸出來的反而深受歡迎，人人食過都認為這種新小吃質地爽滑。後來，小販改用白糖製糕，令蒸出來的糕顏色更晶瑩潔白，食客稱之為「倫教糕」，後來又稱「白糖糕」。
注： 江西省南昌市也有白糖糕，味道和順德倫教糕類似，至於是否從順德傳？？或順德倫教糕的源頭是南昌的白糖糕？？待攷.
倫教糕的特色是晶瑩、清甜、彈牙、爽口，本是不酸的，帶有酸味的，可能是發酵時間過久，或加醋防止變壞，或已經變壞。
材料：
做法：
除了原來味道的白糖糕，還有用黃糖做的和用雞蛋煎的。
燒賣

燒賣，又寫作燒麥、捎卖、稍麦、稍美、烧梅、肖米、又稱乾蒸、鬼蓬頭，是一种中国传统小吃。
燒賣及其他與之谐音的名稱的来由有多種説法，没有定論。
关于烧卖最早的记载是与元代同时的高丽书籍《朴通事》，描述当时大都的风物，其中提及“稍麦”这种食物（稍麦粉汤、素酸馅稍麦）。《朴通事諺解》下卷内注解“以麥麵製成薄片，包肉蒸熟，與湯食之，方言謂之稍麥，麥又作卖”，又云“皮薄，内实切碎肉，当顶撮细，似线稍系，故曰稍麦”，又云“以面作皮，以肉为馅，当顶作为花蕊，方言谓之稍麦”。
明代史料记载“北方麦子在四五月间，麦稍有一层白霜”。而稍麦在制作收口处，也有好似白霜的面粉，故而得名。
關於燒賣的記載包括有明朝《金瓶梅》有“桃花燒賣”的記述，《扬州畫舫錄》、《桐橋椅棹錄》，清朝著名食譜《調鼎集》亦有收集菜式如“葷餡燒賣”、“豆沙燒賣”、“油糖燒賣”等。
1937年成書的《綏遠通誌稿》載：“惟（歸化，即呼和浩特）市內所售捎賣一種，則為食品中之特色，因茶肆附帶賣之。俗語謂'附帶'為捎，故稱捎賣。且歸化捎賣，自昔馳名遠近。外縣或外埠亦有仿製以為業者。而風味稍遜矣。”
传说清光绪回族人马玉亮在河南南阳创制燒麥。初名撮子包，因感不雅，又因其边与将熟的麦穗相似，遂改名为“烧麦”。
陝西也稱其為捎美，陝西人薛寶辰在西北食譜《素食說略》中記載，“以生面捻餅，置豆粉上，以碗推其邊使薄，實以髮菜、蔬筍，撮合蒸之，曰捎美”。
湖北武漢附近稱“燒梅”。一说因為燒賣皮是用走槌擀出形似梅花的邊，蒸出来如同一朵朵綻放的梅花，所以稱作“燒梅”。但也有观点认为烧梅与稍麦、烧卖、烧麦一样都是音译其他语言所用的汉字不同而已。
燒賣傳至江蘇浙江一帶，吳語借音而改漢字寫為紗帽。當地人其後又附會詞源，《嘉定縣續志》中記載，“以麵為之，邊薄底厚，實以肉餡，蒸熟即食，最佳。因形如紗帽，故名。”
在烧麦的原产地中国北方，烧麦的馅料以肉类为主，传到南方之后，糯米成了主料。在海外，因為受到香港移民及港式飲茶文化的影响，幾乎全部的燒賣都是廣式，廣式燒賣亦早成為西方人普遍認知的品種。日本的烧卖也以广式为主。
呼和浩特在清代直至1930年代都是商贸集散地，此地有山西商人、回民商人。“稍麦”据说自此地流行。北京旧时前门附近的稍美（烧卖）馆挂“归化城稍美”的招牌，以示源流。
以羊肉或者其他肉类為主餡，不加糯米。最经典的馅料是羊肉和大葱的葱白。内蒙古呼和浩特的麦香村、山西大同市的凤临阁等处的烧麦都是远近闻名。
因内蒙古烧麦按烧麦皮所用干面粉的重量而非烧麦自身实际重量计价（例如“1斤烧麦”指用1斤干面粉和面后制成的烧麦，数量可达80个；相应地“1两（皮重）烧麦”对应8个烧麦，实际重量合计6两），呼和浩特等地有“二两烧麦憋死汉”的说法。
东北地区的烧卖也属塞北类型，常由回民贩售。
湖北地区普遍称烧卖为烧梅。比其他地区的烧卖个头更大，更软，以重油、胡椒味为特色，基本材料为糯米、肉丁、香菇等。
蛋肉燒賣以蛋和豬肉作餡料。
廣東飲茶吃的點心中，包含了燒賣。
廣式燒賣一般比較小，長度不過2厘米，1個小籠子內可以放下3至4顆，款式多樣，常見的有：
魚肉燒賣，又稱魚蓉燒賣，香港的傳統街頭小吃之一，體積較一般燒賣細小，主要餡料是碎魚肉，用黃色的雲吞皮包裹蒸成，可以用竹籤串起來進食，通常蘸醬油和辣椒油來吃。 香港更有網民於2020年成立香港燒賣關注組。
廣東人鮑棠於1881年在橫濱開設餐廳「博雅亭」，其第二代傳人鮑博公將燒賣口味本地化，開創日本燒賣（焼売／シウマイ），並大量生産銷售。
1908年開業的崎陽軒（日语：崎陽軒）原為初代橫濱站（現櫻木町站）內一家兼賣食品的商店，後來與橫濱中華街的廚師吳遇孫改良配方，使用豬肉、乾帆立貝柱、鹽、砂糖、胡椒製作。為方便在列車上通食而將其縮小，最大特色是冷掉仍然好吃，口碑載道之下成為橫濱名物。
廣東人William Chan Wing Young於1940年代移居澳洲墨爾本，並以工廠式生産燒賣，稱之為「dim sim(点心)」，主要用料是豬肉和椰菜，也有素食版本，有比較厚的外皮。
1949年Ken Cheng在南墨爾本以推車形式售賣自家製作的dim sim，後來開店名為「Dim Sims」，他們的dim sim外型比較像肉包。
通常寫做燒邁，是台灣最北城市基隆特有的燒賣，大小是港式燒賣兩倍，以豬肉、魚漿、油蔥為主要原料，通常搭配基隆特有的馬露醬食用。
维基共享资源上的相關多媒體資源：燒賣
饺子 (导演)

饺子（1980年—），本名杨宇，曾用别名饺克力，男，四川泸州人，中国动画导演、编剧及制作人，毕业于四川大学华西药学院。
1980年出生于四川省泸州市。2002年本科毕业于四川大学华西药学院，大学期间接触到动画制作软件。畢業後曾就业于一家广告公司，不久选择辞职并隐居家里三年半创作个人作品，曾靠母亲每月1000元的退休金维持生活。
2008年12月，发布处女作短片《打，打个大西瓜》，获第26届德国柏林国际短片电影节国际竞赛单元评委会特别奖、第12届日本TBS DigiCon6总决赛金奖等多个国内外奖项。
2009年，饺子和友人共同创立了可可豆工作室。2015年初，光线传媒找到饺子，希望能合作制作长篇动画。2015年10月25日，光线宣布成立动画子公司彩条屋影业并公布22部片单，饺子的《哪吒降世》也位列其中。
2019年7月，執導首部長篇動畫電影《哪吒之魔童降世》一经上映就饱受好评。該片成為2019年中国内地票房冠军，当时的中国内地影史亚军，现仍為中国内地最高电影票房第五。
2025年1月，執導的续作長篇動畫電影《哪吒之魔童闹海》上映，作品再度票房口碑双收，成为中国内地影史票房冠军。2025年2月，由饺子执导的两部动画电影作品累计票房超157.38亿人民币，成为中国内地电影市场总票房最高的导演。此前登上中国内地导演票房排行榜的导演作品数均为两位数，而饺子仅凭两部作品的票房登上榜首。
饺子 (电影)

《饺子》（英語：Dumplings）是香港恐怖片，導演陳果，由杨千嬅領銜主演，梁家輝、白靈主演，楊愛瑾特別演出。
该片是香港、日本、韩国合拍片《三更2》的一个单元。讲述过气女星艾菁菁面对色衰爱弛的情况，用吃胎儿的做法來慢慢恢复青春，但是她的身體開始散发出腐肉的气味。
蚵仔煎

蚵仔煎是一道以新鲜牡蛎肉、澱粉以及蛋煎炸而成的小吃（各地做法有差别），通常搭配酸辣味的醬料一同食用，聞名於中國大陸南方沿海、臺灣、新加坡、馬來西亞、泰國等地。
蚵仔煎據信源自福建，有一傳說是16世紀末，陳振龍從馬尼拉偷偷將西班牙人的蕃薯帶回福建，之後1594年福建發生了旱災，於是當地人就以容易生長的蕃薯和當地盛產的牡蠣做成蚵仔煎，作為主食。至十七世紀中葉，蚵仔煎已廣泛流行於中國南方沿海，並被帶到東南亞。
閩南語稱為蚵仔煎，「蚵」和「蠔」原本是同一個字。馬祖閩東話稱為蠣𤉹卵。
福建的傳統做法使用蕃薯粉作為澱粉，現今也有使用麵粉，通常是在一開始就和蚵仔混合下鍋。
廈門地區會直接在蚵仔上撒薄薄的地瓜粉（乾粉狀）下鍋油煎，蚵仔本身就會出水，不需要調水就會變成粉漿，遇上蚵仔跟蚵仔相互沾黏，就淋點油將其推疏開來，起鍋前撒入蒜苗珠，翻拌兩下再起鍋，雖外型不規則，但要「黏不成堆，散不見亂」。近年部分店家可能受台灣影響而調整作法，加入粉漿與蛋。
在金門，蚵仔煎也保留了一開始混入番薯粉的做法，有別於台灣本島是後面才淋上太白粉漿。
台灣稱之為「蚵仔煎」，一般用臺語念，少數用客家話，極少用國語。主要流行在台灣夜市，是著名的台灣小吃，幾乎每個夜市都可以找到賣蚵仔煎的攤位。
臺灣的做法使用比例較高的地瓜粉或太白粉，是在後期以粉漿的形式加入，並且會加入蔬菜，醬汁大多是直接淋在上面食用。作法是先用平底鍋把油燒熱，放上蚵仔、攪拌後的雞蛋、蔬菜（如茼蒿菜、菠菜、臺灣萵菜、小白菜、空心菜、豆芽、九層塔等）後再淋上澱粉漿勾芡，待牡蠣熟時盛起，淋上特製醬料後即可食用。
其中食用澱粉的種類（常見的有蕃薯、馬鈴薯和樹薯）和其芡水的黏稠度，煎煮的焦度，各地各家各有不同。而醬汁的配方亦然，從最簡單的醬油膏、番茄醬、甜辣醬以至於豆瓣醬，許多店家會混合各種醬料，成為獨門配方。
現今許多蚵仔煎的攤位會兼賣以其他材料做成的蜆仔煎、蛤蜊煎、蟹肉煎、花枝煎、蝦仁煎等，或是只有雞蛋、青菜和澱粉芡水的「蛋煎」。其他類似的台灣小吃有蚵嗲和蚵仔酥，「煎䭔」則是台南安平地區一帶的傳統點心，是以加水後的番薯粉漿包裹蚵仔、豬肉、香菇等食材所煎成的餅狀物 。
潮汕地區稱之為“蠔烙”，通常是用潮州蕃薯粉，並且醬汁是放在一旁的碟子中。
這種食品在香港粵語稱為「煎蠔餅」、「蠔仔餅」或「蠔餅」。香港不是每家中式食肆都會供應煎蠔餅，而是集中在潮式菜館提供，也有部分大牌檔提供此菜式，香港人常把到潮州餐館吃潮州菜稱為「打冷」。香港的蠔餅採用鴨蛋、澱粉和牡蠣煎香，不過如果沒有鴨蛋，也會使用雞蛋；相對於潮汕及台灣要求弹牙口感，香港的煎蠔餅較注重鬆化香脆的程度，除了使用麵粉代替番薯粉，也將烹調的方法改為油炸，做出「卜卜脆」的口感，近似於台灣的蚵嗲，進食蠔餅時常會配上魚露及辣椒醬，為了保持蠔餅香脆，調味醬會用另外的碟子分開上桌，有別於台灣把伴吃的醬汁直接加在蠔餅上的做法。
泰國稱為hoi thot（泰語：หอยทอด），由潮汕移民帶至泰國，目前也流行用淡菜製做，稱為hoi malaeng phu thot（泰語：หอยแมลงภู่ทอด）。曾被世界街頭小吃大會及米其林指南推薦。搭配的醬料中常有魚露。
新加坡、馬來西亞一般寫作「蠔煎」，但潮州話讀作「蠔烙」。蛋的比例較高。煎法很特別——蚵歸蚵、煎歸煎。而「辣」也是馬來西亞蚵仔煎很重要的辨識重點，除了把辣椒醬炒進蚵仔裡，上桌時還會奉上辣椒醬碟。
中國北方常稱為「牡蛎煎」或「牡蠣烙」，因為膠遼地區把牡蠣俗稱為海蠣子，故也有少數人称之为「海蠣煎」。
英語一般音譯 o-a-tsian ，或借用英語歐姆蛋（Omelette）的概念，譯為 oyster omelette。
蔥油餅

蔥油餅是一種由蔥花做成的煎餅，在東亞、東南亞街頭如臺灣、香港、中國大陸，以及馬來西亞、新加坡等地区常見，常作為早餐或小吃食用。
製作蔥油餅時，餅皮中普遍會使用小麥粉、糯米粉和食用油的混合麵團，油可以使用豬油、花生油、玉米油或菜籽油。
餅皮製成後，可以加入滾水、冷水、胡椒、食鹽以深化蔥油餅的味道。
最後在餅皮中糅合入蔥。
魷魚絲

魷魚絲是一種乾燥、切絲、調味的海鮮產品，由魷魚或墨魚製成，常見於亞洲沿海國家、俄羅斯和夏威夷。
歷史上，魷魚常見於東亞和東南亞的太平洋沿岸地區。在包裝形式開始運往英語地區後，這種海鮮的日文鯣和中文魷魚絲被翻譯為「dried shredded squid」並印在包裝上。這種小吃在1970年代在香港流行、銷售和消費。魷魚絲開始在澳門出售，作為杏仁餅乾的補充。在中國，它通常被認為是一種輕食，在大城市的許多百貨公司都有袋裝出售。在日本，魷魚絲被普遍用作お摘み（喝酒時吃的零食）。在韓國料理中，魷魚絲被當作按酒（喝酒時吃的食物）和飯饌（小配菜）食用，例如這道菜오징어채볶음，它是通過炒魷魚絲和苦椒醬、大蒜及엿（玉米糖漿狀調味品）的混合物調味製成的。在新加坡，當它在Mama shop（英语：Mama shop）出售時，它也受到老一輩人的歡迎。在1992年新加坡口香糖禁令之前，食品製造公司 Ken Ken 在 1970 年代將其作為東方人的口香糖銷售。
北太平洋魷魚被分成不同的部分並剝皮； 在 65–80 °C 下煮 3–5 分鐘； 並在低於 20 °C 的溫度下冷卻、磨碎和調味四個多小時。糖、鹽、山梨糖醇、甜味劑、有機酸和味精是典型的添加劑。 然後將它們在 40–45 °C 下乾燥 12–20 小時，直到水分含量達到 40%。然後在冷藏室中陳化兩週或更長時間，並在 110–120 °C 的較高溫度下乾燥 3–5 分鐘。然後將其用機器切碎並進行第二次調味，然後再次乾燥至水分含量降低至 25-27%。 在此階段，顏色為黃色或褐色。 魷魚身上的氨基酸隨著儲存時間的延長而呈棕色。 真空包裝或充氮包裝也會增加褐變。 消費者通常不希望過度褐變。
當今亞洲國家最常見的分銷方式是預包裝格式。 這些袋子通常是密封的，以保持魷魚的嚼勁和韌性。 根據進行包裝或準備的公司，每個品牌通常都有自己添加的味精比例。
未包裝的版本比某些專賣店傳統上可用的要少得多，通常在牛肉乾旁邊出售。
「東方口香糖」是新加坡小吃 Pon Pon 的標語，它是經過調味和準備好的魷魚絲。它於 1960 年代初期在新加坡以 Pon Pon 的名稱出售，後來在 1992 年新加坡禁止口香糖之前以 Ken Ken 的名稱出售。這個概念在新加坡人中根深蒂固。 在巧克力和薯條等現代零食出現之前，許多年長的新加坡人都是吃這種墨魚零食長大的。Ken Ken Cuttlefish 仍然可以在新加坡的所有主要超市買到。
Ken Ken準備的墨魚「東方人的口香糖」是老新加坡人記憶中的懷舊小吃之一，就像大白兔奶糖和山楂餅一樣。這種小吃在新加坡街頭的Mama shop（英语：Mama shop）出售。這些是為舊新加坡社區提供日常便利設施和小吃的小雜貨店。 這是在大型連鎖超市進入之前，導致mama shop的生存競爭加劇。 老一輩人喜愛的熟墨魚等零食正在慢慢被淘汰。年輕一代的新加坡人更加西化，不太可能形成對傳統小吃的品味。 這種帶有標誌性綠色和白色包裝的小吃在聖淘沙的新加坡形象博物館展出。
來自 The Village Voice 的 Joe Distefano 將其描述為「纖維狀的碎屑剛好有嚼勁，可以讓你的下巴得到輕微的鍛煉。 大量的糖、辣椒和鹽有助於使古怪的魚腥味更加圓潤。」
新聞報導稱，在香港包裝的魷魚絲中發現了砷和其他有毒金屬。
水粿

水粿是源自廣東潮汕的傳統小吃，也在馬來西亞和新加坡流行，在南馬和新加坡一帶通常念成潮州話的“Chwee kueh”，在吉隆坡一帶則稱為碗仔糕（廣東話發音）。屬為馬來西亞的街頭小吃，後由路邊攤搬遷到小販中心，水粿始出現於招牌。臺灣的客家族群則稱作水粄（客家語發音）。
水粿用白米磨成漿制成的粉團，放在特定的模子蒸成形。餡料用菜脯、蔥、蝦米、辣椒煮成，吃時再加上一些辣菜脯，通常都是作為早餐或下午茶。
春卷

春卷（臺灣常寫作春捲）是中国及東南亞在民间流行的传统小吃，用薄麵皮，捲上餡料，經油炸的食品。各地的餡料和大小不同，但基本是扁圓筒狀。以中國為例，一般人多用蔬菜及肉作餡料，而北方部分地區則會改用紅豆沙。春卷亦是滿漢全席中第二席中的一道菜式。春卷历史悠久，由古代的春饼演化而来。
於立春當天，人們用餅皮包裹生菜，做成春餅，大家分食，祈求身體健康，稱之為「咬春」，逐漸演成油炸的春卷，春卷是用干面皮包馅心，经煎、炸而成。它由立春之日食用春盘的习俗演变而来。
据晋周处《风土记》载：“元旦造五辛盘”，就是将五种辛荤的蔬菜，供人们在春日食用，故又称为“春盘”。唐时，其内容有了发展变化，《四时宝镜》称：“立春日，食芦菔、春饼、生菜，号春盘。”后春卷样式越来越精致，在元代已有关于包馅油炸的春卷记载。
元代无名氏编撰的《居家必用事类全集》记载有“卷煎饼”：“摊薄煎饼，以胡桃仁、松仁、桃仁、榛仁、嫩莲肉、干柿、熟藕、银杏、熟栗、芭榄仁，以上除栗黄片切外皆细切，用蜜、糖霜和加碎羊肉、姜末、盐、葱调和作馅，卷入煎饼，油焯过。”这就是早期的春卷制法。明代食谱《易牙遗意》中也有类似的记载。
天津春卷体积较小，常以红豆沙为馅料，油炸熟后作甜点或菜肴。
上海春卷是一款美味食谱，馅的主要原料是猪肉，香菇，白菜，酒，酱油，盐等，这道菜制作简单、营养丰富，鲜香可口。
四川成都人口中的“春卷”并非油炸的。它是用摊的薄面皮，在饭桌上卷入馅料（蔬菜为主，也有人吃肉的）后直接入口食用。吃法类似于烤鸭卷饼。貴州贵阳也有类似的菜品，当地叫“丝娃娃”，所用面饼较小。
香港的春卷有時會寫作「春捲」，是粵式茶樓「飲茶」十分常見的點心之一，約四吋長，直徑一吋左右，以油炸方式烹調，外為麵粉皮，炸至金黃色，內裡餡料豐富，如冬菇絲、豬肉絲、甘筍絲、竹筍絲、粉絲和黑木耳等，每碟數量大多為三件，吃時或會用剪刀從中間剪成兩半，然後蘸點喼汁食用，這種從英國傳入的調味料酸中帶點微辣，進食油炸的春捲時蘸點喼汁，有助解膩。香港亦有其他版本的春卷，小販攤檔所售賣的春卷直徑長兩吋甚至更粗，外皮比傳統春卷鬆脆，內裡的饀料更多，作為街頭小吃很受歡迎。香港還有一種魚肉春卷，餡料主要是攪碎的魚肉，將餡料用腐皮包裹後再油炸而成，具有漁村風味。
是茶餐廳的產物，於1992年在本土的一名水吧師傅創作。為了加強茶餐廳小食文化創作，這名師傅在2011年香港金茶王及金鴛鴦獲得雙優異獎。製作法式春卷所需的材料有麵包、雞肉腸、雞蛋、火腿、沙律醬。
福州春卷，又稱春餅，为福州地方特色小吃，由一历史故事得名而来，用薄如蝉翼的春卷皮包上豆芽、豆干、肉丝、香菇等丰富的馅料，仿佛把整个春天都裹在其中 。
潤餅，又稱春捲、薄餅卷、嫩餅菜，這是用春卷皮鋪上一層糖粉和花生粉後加上各式各樣菜和肉捲好，無須油炸直接食用。潤餅作為閩南飲食文化的一部分，流行於閩南、潮汕和臺灣、印度尼西亞、菲律賓等東南亞地區。越南春卷在形式上也比較類似於潤餅。
越南春卷與中國春卷最大的不同在於餅皮，並不是用薄麵皮，而是用稻米磨漿製成的米皮包裹，餡料以蝦肉、豬肉和當地蔬菜為主，以米皮包裹成約十公分的小長筒，分成油炸或不油炸兩種吃法，吃時用手以生菜葉包裹春捲後沾魚露後食用，是越南相當盛行的一道料理。
菲律賓語發音是lumpia，是福建閩南話「潤餅」的音譯。由於菲律賓的華人多為福建閩南移民，華人移民影響菲律賓飲食文化，菲律賓春捲為與閩南一樣的潤餅捲。
荷語發音是loempia，極可能是閩南話「潤餅」（白話字：lūn-piaⁿ）的音譯。相傳是明末時，西葡荷諸夷曾經造訪中國沿海嘗試貿易並引進數量不少的華工，將當地的食材作法帶回家試吃。現今在荷蘭當地超市仍能看到loempia（荷蘭春捲）的冷凍速食包裝。
在馬來西亞和新加坡春卷則稱為薄餅（閩南語：Popiah；po̍h-piáⁿ），普遍上分為炸薄餅和没有油炸的兩種，裡面餡料多是沙葛（凉薯）。
在北美洲和部份歐洲的中餐館，“春捲”一詞專指素春捲，而肉餡春捲被稱為蛋捲（Egg Roll）。雖然各家餐廳的春捲形制不一，一般來說同一家餐廳的蛋捲要大於春捲。蛋捲使用較厚的麵皮，內餡以豬絞肉為主，摻雜蔬菜、蝦肉、粉絲等普通春捲材料。下油鍋前，蛋捲外刷蛋漿，炸后呈現凹凸不平的外皮。和其他類型的春捲一樣，蛋捲佐紅色酸甜醬或杏醬進食。
一路有你 (马来西亚电影)

《一路有你》（英文：The Journey）是部由周青元執导的2014年马来西亚贺岁电影。
個性保守的全叔（李世平飾）在金馬倫寂寞地過著退休生活。他唯一的寄望就是愛女美蓉（尤鳳音飾）從國外畢業，回到金馬倫組織家庭。終於，女兒回來了，卻帶回一個洋人男友Benji（Ben Andrew Pfeiffer飾），更已決定結婚。全叔對他十分反感，大力反對將美蓉的終生托付給他。
但全叔的反對無法改變女兒的決定，他只好勉強答應，但他開出的唯一條件是希望他們能舉辦一場華人式的傳統婚禮。遵循習俗，女婿必須跟著岳父去發喜帖。同時因為年輕時的一個約定，全叔規劃了一張走遍全馬來西亞的路線圖，他和班杰明開始把喜帖發給遍布全馬的十一個小學同學。
Benji堅持要以他的重型摩托車作為交通工具，全叔無奈接受、坐上摩托車，展開一場與女婿作伴的公路之旅。發喜帖的過程跌宕累人，全叔和Benji雖然語言不通，但他們始終互相照顧。兩人相差天南地北的價值觀和意見，是否可以在這過程中得到化解，讓全叔的愛女美蓉得到幸福？
电影有一段那就是全叔不知道Benji去了哪里，以为Benji去叫妓女，有很多观众想知道他到底去了哪里。周青元导演解释，因为电影时长不可过长，因此决定和出版社——Gempak Starz出版了电影漫画《一路有你》，并添加Benji去了哪里的内容，让所有观众都可以知道Benji在这个时候到底去了哪里。（除了电影版没有解释以外，授权给红蜻蜓出版的电影小说也没有表态Benji去了哪里，而这本电影漫画除了在马来西亚和新加坡发行以外，台湾和其他地区并没有发行）
对不起，我爱你 (电视剧)

《对不起，我爱你》（韓語：미안하다, 사랑한다）為韓國KBS於2004年11月8日播出的月火迷你連續劇，由蘇志燮、林秀晶主演，李慶熙擔任編劇，描寫围绕着男主角在澳大利亚的不幸人生开始，一直到他在母国韩国过世为止的故事。
车武赫（蘇志燮飾）在襁褓时期被一个澳洲家庭收养，从小就在墨尔本长大，不幸的是，他在年少时又被这个家庭抛弃，一直过着荒廢的生活。武赫发誓等找到自己的那个穷光蛋亲生母亲后，要带给她一切她想要的，甚至要给她买套房子。虽然有着曾经爱着自己的女朋友文智英，但是在她认识了一名当地有钱有势的男人后，又抛弃了他。经过了一番和智英的波折后，武赫为了保护智英而导致脑部受到重伤，被打入一颗金属弹头。
武赫带着那颗弹头，对于母亲的期待，和不到一年的生命回到了韩国。在这里，武赫却要面对一个不能让他接受的事实，这间接的点燃了他的恨与复仇心。但是同时，武赫又遇到了曾经在澳洲搭救过的女人——宋恩彩（林秀晶飾），从此展开了一段淒美的爱情悲剧……
《對不起，我愛你》的主題曲「雪之花」原作來自中島美嘉的單曲《雪花》（雪之華），劇中使用兩個翻唱版本，分別由朴孝信和徐英恩演唱。
土耳其Fox翻拍成電視劇《A Love Story（英语：Bir Aşk Hikâyesi (A Love Story)）》， 2013年3月26日播出。
中國北京海潤影業有限公司、華夏電影及電影頻道節目中心聯合出品翻拍成電影《對不起，我愛你》，由錦榮、溫心、王姬、黃愷傑演出，2014年1月3日上映。
泰國One 31播出，Exact & Scenario翻拍成電視劇《對不起 我愛你》，由米提隆·班栓、Punch Worakarn Rojjanawat、Nok Sinjai Hongtai演出，2016年3月2日播出。
日本TBS翻拍成電視劇《對不起，我愛你》由長瀨智也、吉岡里帆、坂口健太郎、大竹忍演出，2017年7月9日播出。
Tar

tar是Unix和类Unix系统上的归档打包工具，可以将多个文件合并为一个文件，打包后的文件名亦为“tar”。目前，tar文件格式已经成为POSIX标准，最初是POSIX.1-1988，目前是POSIX.1-2001。本程序最初的设计目的是将文件备份到磁带上（tape archive），因而得名tar。
常用的tar是自由软件基金会开发的GNU版，目前的稳定版本是1.33，发布于2021年1月7日 (2021-01-07)。
tar代表未压缩的tar文件。已压缩的tar文件则附加数据压缩格式的扩展名，如经过gzip压缩后的tar文件，扩展名为“.tar.gz”。由于受到DOS8.3文件名格式的限制，常使用下列缩写：
命令格式是
可以将代表功能和选项的单个字母合并；当使用单个字母时，可以不用在字母前面加“-”。某些版本的tar要求严格按照功能字、选项字的顺序，而有些版本的tar并不在意这个顺序。
可以将/home目录下的所有文件打包入home_backup.tar文件中。理解这个命令时，请注意“home_backup.tar”实际上是-f选项的参数。tar默认记录相对路径，即使给出的是绝对路径，也会自动将代表根目录的“/”去掉，所以，在这个例子中，使用“/home”和“home”是相同的。要想使用绝对路径，请加上“P”选项，但一般不推荐使用绝对路径，原因之一是可能导致tar炸弹攻击。
这也是一种制作备份的方法，但是不推荐这样做。因为tar在默认解压时，会将文件直接输出到当前目录下，而不会新建并输出到一个名为home的子目录，令到当前目录显得很凌乱。这也是一种形式的tar炸弹攻击。
列出home_backup.tar文件里已被打包的文件。此时仅仅显示文件名。如果加上“v”，则能列出权限、所有者、大小、时间、文件名等信息。为防止tar炸弹攻击，应该养成解压前查看tar文件内容的好习惯。
在当前目录下解压home_back.tar。解压后的文件，其访问权限得到保留；其所有者是执行tar命令的用户，如果tar的执行者是root，则所有者是文件原来的所有者。 解压前，最好先查看tar文件的内容，以决定是否需要新建一个临时子目录安放。
指定解压出test.c这个文件。解压过程中会自动创建home这个子目录。
由于备份策略的进步，逐渐采用dump、restore等工具替代tar。此后，tar多与gzip联用，弥补后者无法将多个文件打包的不足。这一用法沿用至今，新的tar版本已能自动调用多种压缩工具执行压缩。已压缩的tar文件也叫“tarball”。大部分自由软件的源代码采用tarball的形式发布。
攻击者利用绝对路径，或者“tar -cf bomb.tar *”的方式创建的tar文件，然后诱骗受害者在根目录下解压，或者使用绝对路径解压。可能使受害系统上已有的文件被覆盖掉，或者导致当前工作目录凌乱不堪，这就是所谓的“tar炸弹”。因此，要养成良好的解压习惯：
管道用法：
文件默认是标准输入/输出，不需再额外指定。可以将源目录下的文件及子目录复制到目标目录中，尤其适用于复制含有特殊文件（如软链接、设备文件）的目录。
Abacus seeds

Abacus seeds (Chinese: 算盘子) or abacus beads is a Hakka Chinese dish consisting of dimpled, disc-shaped dumplings made with taro and tapioca flour. The dumplings are boiled then stir-fried with minced pork, shiitake or wood ear mushrooms, dried shrimp, dried cuttlefish and firm bean curd.
Due to its association with the abacus and counting money, the dish is eaten during festivals such as Chinese New Year to signify wealth and prosperity. The dumplings' round shape is also said to represent reunion and good health.
It can be found in parts of China, Taiwan, Malaysia and Singapore, and in cities with a large Hakka population.
Abacus seeds date back to the Song dynasty. It was prepared by Hakka women for the men of the village to carry with them when they ventured out to look for work. The dish was both a food and also a symbolic wish that the men would find success and earn more money to count with an abacus.
Soon kueh

Soon kueh (simplified Chinese: 笋粿; traditional Chinese: 筍粿; Pe̍h-ōe-jī: sún-kóe; pinyin: sǔnguǒ; lit. 'bamboo shoot cake'), also spelt soon kway, is a type of steamed dumpling in Teochew cuisine. The dumpling is stuffed with julienned jicama, bamboo shoots, and dried shrimp, and is then wrapped in a skin made of rice and tapioca flour before steaming.
Da Bao

Da Bao (Chinese: 大包) or Dai Bao, is an extra large version of the Chinese steamed bun. When translated, the name literally means big bun. It is originated in Guangzhou and commonly sold in Canton, Hong Kong, Malaysia and Singapore. Compared to the smaller xiaolongbao, the Da Bao uses fully fermented dough, giving it a less dense texture.
The common fillings found in the Da Bao usually consist of either pork or chicken minced meat and a hard boiled egg. Other common fillings include mushroom or Chinese sausage. Sweet and vegetarian versions also exist.
Food steamer

A food steamer or steam cooker is a small kitchen appliance used to cook or prepare various foods with steam heat by means of holding the food in a closed vessel reducing steam escape. This manner of cooking is called steaming.
Food steamers have been used for millennia. In Ancient China, pottery steamers were used to cook food. Archaeological excavations have uncovered pottery cooking vessels known as yan steamers: a yan was composed of two vessels, a zeng with a perforated floor surmounted on a pot or caldron with a tripod base and a top cover. The earliest yan steamer dating from about 5000 BC was unearthed in the Banpo site. In the lower Yangzi River, zeng pots first appeared in the Hemudu culture (5000–4500 BC) and Liangzhu culture (3200–2000 BC) and were used to steam rice; yan steamers were also unearthed in several Liangzhu sites, including 3 found at the Chuodun and Luodun sites in southern Jiangsu. In the Longshan culture (3000–2000 BC) site at Tianwang in western Shandong, 3 large yan steamers were discovered.
Most steam cookers also feature a juice catchment which allows all nutrients (otherwise lost as steam) to be consumed. When other cooking techniques are used (e.g., boiling), these nutrients are generally lost, as most are discarded after cooking.
Due to their health aspect (cooking without any oil), food steamers are used extensively in health-oriented diets such as cuisine minceur, some raw food diets, the Okinawa diet, a macrobiotic diet, or the CRON-diet.
Food steamers release less heat to the kitchen environment, therefore helping keep the kitchen cool during hot summers.