Anna Rogstad

Anna Georgine Rogstad (1854–1938) var en norsk lærerinne, kvinnesaksforkjemper og politiker, som var den første kvinnen som møtte som stortingsrepresentant.
Fra 1880-årene var hun en sentral skikkelse i kvinnesaksbevegelsen og spesielt i kampen for kvinners stemmerett. Hun var i 1884 medstifter av Norsk Kvinnesaksforening (NKF) der hun var medlem av hovedstyret 1886–1888. Hun var også engasjert i NKFs avlegger Kvindestemmeretsforeningen, der hun var nestleder 1885–1897 og 1902–1913.
Ved det første valget der kvinner var valgbare og hadde stemmerett i 1901 ble Rogstad vararepresentant i Kristiania bystyre, valgt på en egen liste for Kvindestemmeretsforeningen. Ved Stortingsvalget 1909 ble hun valgt som vararepresentant for valgkretsen Gamle Aker på en fellesliste for Frisinnede Venstre og Høyre, og ble den første kvinnen valgt til et stortingsverv. Hun møtte første gang på Stortinget, som første kvinne, 17. mars 1911. Hun møtte senere fast fra 20. februar 1912 til 30. januar 1913 som vararepresentant for statsminister Jens Bratlie.
Rogstad arbeidet også for utdannelse for jenter og kvinner og for lærerinnenes arbeidsvilkår. Hun stiftet i 1912 Norges Lærerinneforbund, der hun også ble første formann, og styrte Kristiania kommunale fortsettelsesskole for piker (den senere Oslo framhaldsskole) fra 1900 til 1923. Hun skrev mange lærebøker og metodiske veiledninger for skoleverket.
Anna Rogstad ble født på landhandlergården Veisten i Fluberg i daværende Land prestegjeld. Foreldrene var prokurator Ole Rogstad (1805–1876) og Anne Cathrine Møller (1807–1889), begge fra Kongsberg. Hun var den yngste i en søskenflokk på fire, hvorav to var gutter og to jenter. Da Anna var ti år, flyttet familien til Trondhjem, idet faren ble ansatt som justissekretær ved Trondhjems stiftsoverrett. Anna gikk i en pikeklasse ved Trondhjems borgerlige realskole, og som 17-åring ble hun lærerinne ved en privat gutteskole i byen.
Allerede med et par års yrkeserfaring avla hun lærerinneprøve av høyere grad i 1873. Deretter underviste hun ved en offentlig eid betalingsskole for gutter i Trondhjem 1873–1877. I siste halvdel av 1800-tallet var den offentlige skolen i byen delt mellom en betalingsskole og en friskole. I 1877 flyttet Rogstad til Kristiania, hvor hun i hovedsak underviste i gutteklasser i småskolen ved Nordre, Sagene og Grünerløkken skoler frem til 1900. Hun underviste også noen pikeklasser og høyere alderstrinn. Hun forble ugift og bodde sammen med sin ugifte søster, lærerinne Marie Rogstad, på Grünerløkken og senere St. Hanshaugen. Hun pleide også et nært vennskap med Anne Holsen, som også var en enslig lærerinne.
Anna Rogstad deltok aktivt i fagdebatten gjennom innlegg i aviser og tidsskrifter. I 1878 gikk hun inn for egne lærerseminarer for kvinner, senere i 1880-årene for kvinners adgang til stiftsseminarene. Med seminarloven av 1890 ble ønsket oppfylt, men den ett år kortere lærerinneutdannelsen gav ikke adgang til å undervise i byene, hvor man krevde full seminarutdannelse for alle lærere. I tidsskriftet Nylænde rettet hun samtidig skarp kritikk mot skolebestyrer Edvard Hambros forslag om å reversere den tiltagende likestillingen mellom gutter og jenter i skolen. Mens Hambro ønsket spesialiserte undervisningsopplegg for hvert kjønn, med jenter fritatt fra realfagene, talte Rogstad og Ragna Nielsen for felles undervisningsopplegg. Nielsen ønsket kjønnsblandede klasser, mens Rogstad gikk inn for kjønnsdeling. Rogstad var motstander av offentlig finansiert skolemateriell av hensyn til sparsomhet i offentlig forbruk og forsvarte riksmålssak og talemålsnormering.
Rogstad meldte seg inn i Christiania Lærerforening i 1883 og deltok aktivt i stiftelsen av landsorganisasjonen Norges Lærerforening i 1892, hvor hun var nestleder 1892–1907. I 1889 lot hun seg velge til leder i Kristiania Lærerinneforening, som hun endret fra en selskapelig forening til en fagorganisasjon, og hun ble sittende i vervet i 32 år.
Spenningen mellom kvinnelige og mannlige lærere i Norges Lærerforening var påtagelig fra begynnelsen, og dette kulminerte under landsmøtet i 1911, etter et vedtak - i strid med lærerinnenes protester - om at styret skulle samsvare med kjønnsfordelingen på skolene. Dermed ble det bare 4 lærerinner og 7 representanter i styret, og lærerinnene trakk seg etterfølgende ut og stiftet i stedet Norges Lærerinneforbund. Rogstad uttrykte det slik: «Lærerinnene er kulturens barn - om lærerne må det sies at de er naturens barn!» Her siktet hun til standsforskjellen, der en stor del av lærerinnene kom fra kondisjonerte hjem og hadde dannelsen med hjemmefra; lærerne var bygdeseminarister. Opp til andre verdenskrig var det innrettet adskilte lærer- og lærerinnerom på skolene, og lærerinnene feiret med rødvin, mens lærerne drakk sitronbrus på årsmøter. I lærerinnenes opprop som de kalt «Et historisk dokument», utdypet de ulikhetene:
Tidlig i 1912 konstituerte man Norges Lærerinneforbund med Rogstad som leder, noe hun var frem til 1919. Lærerinnene ble etter hvert gitt representasjon i Kristiania skolestyre, hvor Rogstad satt som deres faglige representant fra 1894 til 1916.
Alene og i samarbeid med andre utgav Rogstad tallrike lærebøker og metodiske veiledninger. Særlig kjent ble hennes biografier for ungdom, utgitt i samling i fire bind 1925–1928, og ABC for skole og hjem, utgitt sammen med Elling Holst i 1893. Hennes veiledning De 7 Skoleaar. Praktisk Vejledning for Norsk-Undervisningen i tre bind 1895–1897 ble også utgitt i ny utgave.
Med sitt ønske om økonomisk og utdannelsesmessig selvstendighet for kvinner, var det naturlig for Rogstad å delta i etableringen av Norsk Kvinnesaksforening i 1884 og Kvinnestemmerettsforeningen i 1885. Hun var hovedstyremedlem i kvinnesaksforeningen 1886–1888 og nestformann i kvinnestemmerettsforeningen 1885–1897 og 1902–1913.
Etter gjentatte forsøk på å få Stortinget til å vedta forslag om stemmerett for kvinner, lyktes man med å få innført begrenset stemmerett i kommunevalg i 1901. Rogstad og Gina Krog skiltes i synet på hvorvidt Kvinnestemmerettsforeningen kunne godta begrenset stemmerett for kvinner som et kompromiss, hvis alminnelig stemmerett ikke lot seg gjennomføre. Rogstad ville godta det, Krog ville ikke. Gjennom sitt engasjement i Kvinnestemmerettsforeningen var Rogstad sterkt medvirkende til at Stortinget i 1907 vedtok et kompromissforslag om begrenset stemmerett for kvinner ved stortingsvalg. Kvinner fikk alminnelig stemmerett ved kommunevalg i 1910.
Da kvinner for første gang hadde stemmerett i 1901, stilte Kvindestemmeretsforeningen en egen liste til Kristiania bystyre, med 12 kvinner og 30 menn som kandidater. Listen fikk inn to representanter, Anne Holsen og Ragna Nielsen, mens Rogstad ble 1. vararepresentant. I 1904 gjorde listen et dårlig valg, og fikk kun inn én representant, som dessuten var mann.
Rogstads partitilhørighet før 1909 er noe uklar, noe som må sees i sammenheng med at partiene fortsatt var lite formaliserte. Mens mange andre i kvinnesaksbevegelsen sympatiserte med Venstre, var Rogstad orientert mot Høyre. I 1904 stod hun oppført på Høyres liste, som også favnet flere partiløse. I 1907 stilte Rogstad som kandidat til bystyret på en fellesliste for Høyre, Den liberale velgerforening og Næringspartiet. Den liberale velgerforening var opprinnelig moderate venstrefolk som hadde gått inn i Samlingspartiet sammen med Høyre før unionsoppløsningen. Næringspartiet var ikke et egentlig politisk parti, men snarere en pressgruppe for næringsdrivende i Høyres nominasjonsprosess. Rogstad representerte Den liberale velgerforening i den felles nominasjonskomiteen. Felleslisten fikk 45 av 84 representanter i bystyret for perioden 1908–1910; Rogstad var blant dem.
Tidlig i 1909 brøt den mer konservative og nasjonalistiske fløyen i Venstre ut og dannet Frisinnede Venstre. Rogstad var blant initiativtagerne til det nye partiet, som ble konstituert under et møte i Bærum den 3. mars samme år. I hovedstaden gikk Den liberale velgerforening inn i Frisinnede Venstre, men beholdt sitt gamle navn lokalt.
Foran stortingsvalget høsten 1909 kom Frisinnede Venstre og Høyre til enighet om felles kandidater i hovedstadens enkeltmannskretser, herunder at Høyre og Frisinnede Venstre skulle ha henholdsvis representant og vararepresentant i den antatt sikre kretsen Gamle Aker. Kretsen omfattet Gamle Akers menighet, Sagenes menighet og Fagerborg menighet. Det lyktes for Rogstad å bli nominert av sitt parti i denne kretsen, mens sittende stortingsrepresentant Jens Bratlie ble renominert for Høyre. Representanter og vararepresentanter ble valgt separat, om nødvendig med to valgomganger. Bratlie og Rogstad oppnådde kvalifisert flertall i første valgomgang, for Rogstads vedkommende med 6 376 av 12 512 stemmer. Av de ti kvinnene som stilte til valg dette året, var Rogstad den største stemmesankeren og den eneste som ble valgt.
Anna Rogstad møtte som første kvinne på Stortinget den 17. mars 1911. For en stående forsamling og et fullsatt galleri holdt stortingspresident Magnus Halvorsen, som også var formann i de frisinnedes stortingsgruppe, en tale:
Hun møtte i kortere perioder i 1911, og da Jens Bratlie ble statsminister i februar 1912, møtte hun så lenge regjeringen satt, til januar 1913. Hun var en aktiv representant som engasjerte seg i en rekke saker, fra forsvar og utdannelse til kultur og likestillingsspørsmål. Hun var en kjent som en dyktig taler og tok for første gang ordet i behandlingen av hærbudsjettet den 22. mars 1911. Hun talte for at Norge skulle innta en ledende rolle i freds- og voldgiftsarbeid, men understreket at det nasjonale forsvaret måtte bestå, samtidens trusselbilde tatt i betraktning. Rogstad påpekte en svakhet i skatteloven i Odelstingets behandling i juni samme år. Lovteksten tok ikke høyde for at kvinner kunne være forsørger for en arbeidsufør mann, og mannen ville bli lignet for hustruens inntekt. Med støtte fra blant andre Christian Fredrik Michelet, Wollert Konow og Herman Meinich fikk hun overbevist flertallet. Endringen gav hustruen rett til å «begjære seg særskilt lignet for egen formue og inntekt,» etter Meinichs formulering, og ble vedtatt med 44 mot 38 stemmer. I løpet av 1912 hadde Rogstad ordet i 29 forskjellige debatter. Dette året gikk hun også fra Stortingets kirke- og skolekomité til Stortingets næringskomité, der hun fungerte som saksordfører flere ganger.
Foran stortingsvalget i 1912 ble ikke Høyre og Frisinnede Venstre i Kristiania enige om kandidater, og Høyre nominerte derfor kandidater alene. Forholdet partiene imellom var kjølig etter Konow-regjeringens fall, og kommunevalget i 1910 hadde vist at Frisinnede Venstres tallmessige styrke var beskjeden. Frisinnede Venstre ønsket å nominere en representant i en antatt sikker krets og samtidig nominere like mange vararepresentanter som før, noe Høyre ikke ville akseptere. Bratlie ønsket å gi Frisinnede Venstre representanten i Gamle Aker, men fikk ikke tilslutning fra eget parti, som isteden ønsket Otto B. Halvorsen. Uten et samarbeid med Høyre var det ikke realistisk for Frisinnede Venstre å vinne noen enkeltmannskrets med flertallsvalg. Selv om hun ikke offisielt var kandidat, skrev noen velgere opp Rogstads navn på stemmeseddelen i første valgomgang.
Rogstad hadde sitt siste partipolitiske verv som vararepresentant til bystyret for Frisinnede Venstre 1911–1916. I januar 1917 meldte hun seg inn i Det norske Arbeiderparti. Om overgangen var hun tilbakeholden overfor pressen, men uttalte til Dagbladet at Frisinnede Venstre la seg for tett opp til Høyre og derfor manglet sin berettigelse som et parti. Rogstad viste imidlertid til Høyre og Frisinnede Venstres skolepolitikk som det utslagsgivende for partibyttet.
Anna Rogstad ble utnevnt til æresmedlem av Norsk Kvinnesaksforening i 1914. Hun ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1922.
Da hun døde i 1938, ble hun bisatt fra Det gamle krematorium på Vår Frelsers gravlund i Oslo; «deltagelsen var så stor at mange stod helt utpå trappen». Minnesmerket på graven er donert av norske lærerinner.
Anna Rogstads vei på Tonsenhagen i Oslo er oppkalt etter henne.
Et maleri av Rogstad, utført av Eyolf Soot, ble donert til Stortinget av en gruppe kvinner (blant andre Ragna Nielsen) i 1915. Stortinget utlyste i 2020 en konkurranse om en statue av Rogstad som skal stå på Eidsvolls plass foran Stortinget; hun vil bli den første kvinnen som får en statue foran Stortinget, ved siden av dagens fem menn.