davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Tofurky

Tofurky is the brand name of an American vegan turkey replacement (also known as a meat analogue, or, more specifically, tofurkey) made from a blend of wheat protein and organic tofu. Tofurky brand was officially introduced in 1995.
Tofurky is a trademark of Turtle Island Foods, a company based in Hood River, Oregon, United States. Turtle Island has come to also use the brand name for most of its meatless products, such as deli slices, sausages, jerky, tempeh (its first product), burgers, and franks. All of the Tofurky products are fully vegan and approved by the Vegan Society, and most are kosher-certified by the Kosher Supervision of America. The product name is a portmanteau of "tofu" and "turkey" into a single word which sounds like a spoonerism of "faux turkey".
Seth Tibbott, having become a vegetarian while in college founded Turtle Island Foods in 1980. The original Tofurky roast was created in collaboration with a local Portland, Oregon natural foods company called The Higher Taste, owned by Hans and Rhonda Wrobel and the Tofurky brand was officially introduced in 1995.
The Tofurky roast is found in health food grocery stores; however, availability is limited in some areas. Inside the box, it comes in the form of a small but dense roast, wrapped tightly in a disposable casing, and is something of a rounded loaf in shape. It comes stuffed with mushrooms, herbs, and wild rice. Though the roast can be purchased separately, it is also offered as part of a meal with cranberry-apple-potato dumplings, gravy, and "wishstix" made from Tofurky Jurky, a meatless jerky product. The Whole Foods store chain is a major seller of Tofurky products.
Tofurky is a popular meat alternative amongst many vegetarians, who avoid turkey for ethical and/or personal reasons. The product is free from turkey and other meat products. The Green Stars Project awarded Tofurky 5/5 green stars for overall social and environmental impact.
Nutritional information for equal servings of Tofurky and equivalent meat products is available online, allowing interested people to compare sodium, fat, cholesterol, and protein. The company does not use trans fat and the product has no cholesterol since it is 100% vegan.
Turtle Foods has indicated that it no longer uses certain controversial soy products and only uses non-GMO soybeans. The roast is vegan, which also means it is suitable for those with egg or milk allergies; but for those who suffer from allergies to the soy and/or wheat gluten used in most meat alternatives, Tofurky is not an option.
The Tofurky is pre-stuffed and sealed at the ends to enclose the stuffing. It cooks in one hour and fifteen minutes if thawed or three hours and fifteen minutes if frozen. Because the product has a uniform texture, it slices easily. Tofurky is seitan and soy based and was created to have a texture similar to that of meat products; the vegetable-based turkey-like flavorings are intended to make it comparable to traditional Thanksgiving fare. In order to make the product as similar to flesh as they intended, its creators designed the roast so that it tears off at a 45-degree angle with the grain.
Sumedang Larang Kingdom

Sumedang Larang (Pegon: كراجأن سومدڠ لارڠ‎) is an Islamic Kingdom based in Sumedang, West Java. Its territory consisted of the Parahyangan region, before becoming a vassal state under the Mataram Sultanate.
This kingdom was founded in 721 AD by Prabu Tajimalela, descendant of the king Wretikandayun of Galuh Kingdom, in the former territory of Tembong Agung Kingdom. This kingdom was also known as the Kingdom of Himbar Buana before changing its name to Sumedang Larang. Sumedang Larang status as part of the Sunda Kingdom and Galuh between the 8th century to the 16th century AD, where the ruler is under the ruler of the two kingdoms. The capital city of Sumedang Larang at the time of its establishment was in Citebong Girang, which is currently included in the Cikeusi, Darmaraja, Sumedang.
Islam began to develop in this region during the reign of Prince Santri (1530–1578 AD). During his reign, Sumedang Larang joined the Cirebon Sultanate. In 1578 AD, his son named Prince Angkawijaya received the inheritance Pajajaran and was crowned King of Sumedang Larang with the title Prabu Geusan Ulun, where this heirloom signifies Sumedang Larang as the legitimate successor of the Sunda Kingdom breed. According to Babad Sumedang, the Sumedang Larang area is bounded by Java Sea in the north, Cipamugas River in the west, Indian Ocean in the south, and Cipamali in the east. The Sunda kingdom itself collapsed in 1579 AD after Pulasari in Pandeglang was conquered by Maulana Yusuf of Banten (Burak Pajajaran).
The collapse of the Sunda Kingdom made the former territory divided between the Banten Sultanate in the west and the Cirebon Sultanate in the east. Due to the occurrence of The Harisbaya incident, Sumedang Larang under King Geusan Ulun in 1585 declared itself a sovereign state and separated from Cirebon. The independence of Sumedang Larang did not last long, only around 35 years. Due to the situation at that time which was relatively weak and squeezed between the three great powers (Banten, Cirebon, and Demak). Prabu Aria Suriadiwangsa in 1620 AD decided to join Mataram, where the status of Sumedang Larang was reduced from a kingdom to a regency under Mataram.
Riga internasjonale lufthavn

Riga internasjonale lufthavn (IATA: RIX, ICAO: EVRA) (latvisk: Starptautiskā lidosta "Rīga") ligger omtrent 13 km sørvest for Latvias hovedstad Riga, og er største lufthavn i de baltiske stater. Flyplassen ble pusset opp og modernisert til Rigas 800-årsjubileum i 2001. Den eies av et statlig selskap, og er hjemmehavn for Air Baltic.
De mest populære internasjonale reisedestinasjonene fra Riga er London, Moskva og Frankfurt..
Følgende selskaper flyr til Riga internasjonale lufthavn:
George Bush interkontinentale lufthavn

George Bush Intercontinental Airport (IATA: IAH, ICAO: KIAH) er en internasjonal flyplass som betjener Greater Houston. Den ligger 37 km nord for Houston—mellom Interstate 45 og U.S. Highway 59.
Flyplassen er oppkalt etter USAs 41. president, George H.W. Bush (1989 – 1993).
SAS hadde avganger fra lufthavnen til Stavanger lufthavn, Sola.
Continental Airlines hadde denne flyplassen som sin hovedbase.
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn

Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn (polsk:Port Lotniczy Gdańsk im. Lecha Wałęsy) (IATA: GDN, ICAO: EPGD) er en internasjonal lufthavn utenfor Gdańsk i Polen. Flyplassen ligger i byen i byområdet Trójmiasto og ligger 10 km fra Gdańsk, 10 km fra Sopot og 23 km fra Gdynia.
Flyplassen er oppkalt etter Polens tidligere president Lech Wałęsa.
Opprinnelig het flyplassen Rębiechowo – etter en nærliggende landsby, og dette navnet er fortsatt i bruk i større utstrekning enn det offisielle navnet.
Flyplassen ble åpnet i 1974 i bydelen Rębiechowo i Gdańsk, for å erstatte den gamle flyplassen i Wrzeszcz. Flyplassen fikk sitt nåværende navn i 2004. I 2006 betjente flyplassen 1,249,780 passasjerer (en oppgang på 84% fra året før).
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn ble åpnet for sivil luftfart i 1993 og dagens terminal sto ferdig i 1997.
Med hensyn til antall reisende er det i dag den tredje største flyplassen i Polen. Den brukes også som nødflyplass for Frédéric Chopin lufthavn Warszawa-Okęcie.
Schiphol lufthavn

Schiphol (IATA: AMS, ICAO: EHAM) er hovedflyplassen for Amsterdam og Nederland. Flyplassen ligger i kommunen Haarlemmermeer, 18 km sørvest for Amsterdam sentrum.
Lufthavnen er verdens lavestliggende kommersielle flyplass, med hele tre meter under havoverflaten. Kontrolltårnet ved flyplassen, med sine 101 meter, var verdens høyeste da det var ferdigstilt i 1991.
Peter M. Haugan

Peter Mosby Haugan (født 1958) er en norsk oseanograf. Han er fagdirektør ved Havforskningsinstituttet. Han er professor II og tidligere leder av Geofysisk institutt ved Universitetet i Bergen. Hans forskning inkluderer forskjellige aspekter av fysisk oseanografi med fokus på Nordsjøen og Nordishavet.
Schwarze Pumpe kraftverk

Schwarze Pumpe kraftverk er et varmekraftverk i byen Schwarze Pumpe i delstaten Brandenburg i det nordøstlige Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 1600 MW, fordelt på 2 like store blokker.
Anlegget ble påbegynt omkring 1990 og stod ferdig i 1998. Brenselkilden er lignitt (brunkull). Operatør er energiselskapet Vattenfall. Utslippene av CO2 er 12,2 millioner tonn årlig.
I 2006 ble det satt igang forsøk med oksygen-brenning og igangsatt et CCS-prosjekt (Carbon Capture and Storage) ved Schwarze Pumpe.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 12 461 300 tonn, mens det samme årets utslippskvote var på 8,124 mill tonn.
Lars Thue

Lars Thue (født 1946) er en norsk historiker som arbeider innen moderne og økonomisk historie. Han er professor emeritus ved Handelshøyskolen BI. I 1998 mottok han sammen med Finn Erhard Johannessen Sverre Steen-prisen for fremragende formidling av historie, ved Den norske historiske forening og Cappelen forlag.
Thue er cand.philol. fra Universitetet i Oslo med grunnfag i statsvitenskap, mellomfag i sosiologi og hovedfag i historie (1977), og har arbeidet med lokalhistorie og næringslivshistorie med særlig vekt på infrastruktur, for eksempel utviklingen i norsk elforsyning fra slutten av 1800-tallet og til i dag. I den egenskap har han antatt oppdrag fra Statkraft, Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE), Energibedriftenes landsforening (EBL), Landssamanslutninga av Vasskraftkommunar (LVK) og Statnett. Han var forsker I ved Institutt for innovasjon og økonomisk organisering ved Handelshøyskolen BI, samt professor samme sted i tidsrommet 2002–2011.
Lars Thue medvirket til tre bind om Statkrafts historie på Universitetsforlaget (2006). Det første bindet var et nytt opplag av en bok Thue skrev i 1994.
I 2007 utkom Statens Nett. Systemutvikling i norsk elforsyning 1890–2007.
Thue har også medvirket til et verk om norsk telehistorie, på oppdrag fra Telenor og Norsk Telemuseum, og sammen med Finn Erhard Johannessen bidratt til en bokutgivelse om det norske postverkets historie i anledning Postens 350-årsjubileum i 1997, hvor Thues bind dekket perioden 1920–1997.
I tillegg til et historieverk om Agder Energi, som skulle være ferdig til bedriftens tiårsjubileum i 2010, har han videre også arbeidet med et forprosjekt for Statkraft om «Energibedriften i informasjons- og kunnskapssamfunnet», og deltatt i det europeiske forskningsprosjektet Eurocrit.
Før sin tiltredelse ved BI beskjeftiget han seg med lokalhistorie, og skrev blant annet verket Askers historie 1840–80. Hovedoppgaven hans omhandlet den tidlige industrialiseringen og de første industrigründerne i Kristiania rundt midten av 1800-tallet.
Han spiller i rockebandet Ha'LOI sammen med Tom Eide, Ole Nyfløt, Ivar Sekne og Vidar Smith. Deres repertoar er i all hovedsak hentet fra sjangerne blues og rock fra 1960- og 1970-årene. Bandet har en sterk tilknytning til bydelen Lambertseter. Tidligere spilte Lars Thue i The Huskies, som var sterkt inspirert av The Shadows.
Offshore Northern Seas

Offshore Northern Seas (ONS) er en norsk ideell stiftelse som er en av verdens største møteplasser for den internasjonale energibransjen. Arrangementet ONS, som arrangeres av Stiftelsen ONS, avholdes i august annethvert år i Stavanger, Norge. Arrangementet består av en utstilling, en konferanse og fra 2022 et større debattprogram og nettverksarrangement i Stavanger sentrum.
Da olje og gass ble funnet i Nordsjøen på begynnelsen av 70-tallet, vokste det frem et behov for en møteplass for selskapene i den nye industrien. ONS ble stiftet av Stavanger kommune, Statoil, Stavanger Forum og Norsk Petroleumsforening i 1974. Samme år ble det første ONS-arrangementet avholdt.
Da ONS ble stiftet var navnet forkortelse for Offshore North Sea, da arrangementet på daværende tid hovedsakelig var rettet mot selskaper som opererte i Nordsjøen. Etter hvert utvidet bransjen produksjonen til andre områder av den norske kontinentalsokkelen. ONS vokste i løpet av tiden, og tok etter hvert for seg problemstillinger som omfattet den internasjonale energibransjen. Navnet ble derfor endret til Offshore Northern Seas. I dag er arrangementet kun kjent som ONS.
Siden 2010 har ONS tatt en retning mot et bredt energimarked, og arrangementet i 2020 skulle markere et sterkt fotfeste innen fornybar energi. ONS arrangerer en rekke møteplasser og arrangementer over hele verden, ofte i partnerskap med andre selskaper og organisasjoner.
ONS Norway 2013 var en nasjonal oljemesse og et konferanseseminar rettet mot oljeindustrien. ONS Norway varte fra 19. august til 21. august 2013. Messen ble åpnet av Leif Johan Sevland. Messeområdet til ONS Norway var langt mindre enn det den internasjonale ONS-messen benyttet; på 6 000 kvm var det plass til 384 utstillere. Messen hadde 15 117 besøkere. Under ONS Norway 2013 besøkte en av toppsjefene i oljegiganten Rosneft messen og presenterte selskapets planer i Arktis. Han kunngjorde at selskapet planla å bore i Karahavet i august 2014.
Under ONS Norway 2013 ble det også arrangert førpremiere på filmen Pioner for tidligere nordsjødykkere, myndigheter og folk fra oljebransjen som var tilstede på messen. Før filmen ble vist, uttalte Leif Johan Sevland: «Pionérdykkerne var avgjørende for at oljeeventyret ble en realitet, og mange av dem fikk ødelagt helsen. Sikkerheten på sokkelen er et tema som er like aktuelt i dag.» Videre fortalte regissør Erik Skjoldbjærg, skuespiller Ane Dahl Torp og produsent Christian Fredrik Martin om filminnspillingen og pionerdykkerens innsats.
ONS 2024 hadde 72 676 besøkende fra 102 ulike land, 1 100 selskaper på utstillingen og mer enn 1 150 innledere på ni konferansearenaer.
Siden det aller første ONS-arrangementet i 1974 har kong Harald V, først som kronprins og siden som konge, vært ONS' høye beskytter. Beskytterskapet forlenges hvert femte år, og ble forlenget med fem år i 2020.
Forskningssentre for miljøvennlig energi

Forskningssentre for miljøvennlig energi (FME) er et program i regi av Norges forskningsråd med tidsbegrenset støtte til norske forskningssentre på høyt internasjonalt nivå innenfor forskning på miljøvennlig energi. Sentrene er delt i to kategorier: teknologiske FME-er og samfunnsvitenskapelige FME-er.
De institusjonene som er vertskap for de ulike sentrene er med i listen nedenfor. I tillegg deltar flere institusjoner som partnere. Disse er nevnt på Forskningsrådets og sentrenes nettsteder.
Randi Holmestad

Randi Holmestad (født 19. oktober 1967 i Elverum) er en norsk fysiker. Hun er professor ved Institutt for fysikk, Fakultet for naturvitenskap (NV) ved NTNU. Hennes forskningsfelt dekker material/faststoff-fysikk, transmisjonselektronmikroskopi og spektroskopi (TEM, HREM, EDS, EELS, STEM), elektrondiffraksjon, elektronkrystallografi, aluminiumslegeringer, karakterisering av uorganiske materialer; solcellematerialer, funksjonelle oksider, sammenheng mellom nano/mikrostruktur og egenskaper i materialer samt modellering og simuleringer i materialfysikk.
Holmestad var ferdig utdannet sivilingeniør ved Institutt for fysikk, ved NTH i 1991. Hun forsvarte avhandlingen Quantitative Electron diffraction. Energy filtering and studies of bonding effects in TiAl x i 1994, og oppnådde graden dr.ing. Da hun ble utnevnt til professor ved Institutt for fysikk i 1999, var hun 31 år gammel. Hun ble da omtalt som Norges trolig yngste fysikkprofessor. Holmestad har initiert og vært prosjektleder for en rekke eksternt finansierte prosjekter, hovedsakelig finansiert gjennom Forskningsrådet og Hydro Aluminium.
Blant disse er:
Hun er programleder ved Senter for avanserte konstruksjonsanalyser (SFI CASA) (2015–2023). Dette er et senter for forskningsdrevet innovasjon ved Institutt for konstruksjonsteknikk, NTNU.
(no) Randi Holmestad i SCOPUS
(no) Publikasjoner av Randi Holmestad i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Randi Holmestad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Randi Holmestads profil I Google Scholar
2020– Medlem redaksjonsstyret i Ultramicroscopy
2019–2023 Nodeleder i Trondheim for ESTEEM3
2017– Prosjektleder Norsk senter for transmisjonselektronmikroskopi NORTEM
2012– Styremedlem European Microscopy Society (EMS)
2010–2014 Leder for det nordiske TEM-nettverket NorTEMnet
2009– Medlem Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS)
2008– Leder TEM Gemini senter (SINTEF, NTNU)
2006– Medlem Norges Tekniske Vitenskapsakademi (NTVA)
2004– 2008 Styremedlem UNINETT Sigma, High Performance Computing
2003– Styremedlem Nordic Microscopy Society (SCANDEM)
1998– Medlem European Microscopy Society
1993– Medlem Electron Microscopy Society of America
1992– Medlem Scandinavian Society for Electron Microscopy SCANDEM
1990– Medlem Norsk Fysisk Selskap
Verdipapirforetak

Verdipapirforetak opptrer som mellommenn i verdipapirmarkedet og tilbyr investeringstjenester knyttet til finansielle instrumenter etter tillatelse fra Finanstilsynet. Verdipapirforetakene har en svært sentral rolle i annenhåndshandelen med finansielle instrumenter (fondsmegling), og ved tilrettelegging av emisjoner i førstehåndsmarkedet (corporate-virksomhet).
De mest sentrale tjenestene som verdipapirforetakene tilbyr, utover tradisjonell megleraktivitet og tilrettelegging, er investeringsrådgivning, analysevirksomhet og garantistillelse for fulltegning av emisjoner.
Verdipapirforetak driver også aktiv forvaltning av investorers portefølje på individuell basis og etter investors fullmakt. Av hensyn til å forebygge interessekonflikter mellom kunder og mellom foretak og kunder, ytes aktiv forvaltning normalt ikke sammen med tradisjonell meglervirksomhet, men i separate verdipapirforetak.
Kravene til tillatelse for å yte investeringstjenester gjelder såvel banker som andre selskaper. Et verdipapirforetak kan bare drive den virksomheten som det har tillatelse til etter verdipapirhandelloven (investeringstjenester og tilleggstjenester), og ellers kun det som har naturlig sammenheng med denne virksomheten.
Krav til virksomheten følger av verdipapirhandelloven og foretakene er under tilsyn av Finanstilsynet. Etter verdipapirhandelloven stilles det omfattende krav til verdipapirforetakenes virksomhet og organisering. Foretaket må være bygget opp på en måte som gjør at risikoen for at det oppstår interessekonflikter begrenses til et minimum. Videre stilles det krav om at ledelsen og eierne er egnet til å lede og eie et verdipapirforetak.
For å starte opp et verdipapirforetak stilles det også krav til at foretaket har en solid startkapital som står i forhold til hvilke investeringstjenester som selskapet skal yte. Normalt vil kravet til startkapital være 730.000 euro (dvs. ca. NOK 6 millioner).
Alle verdipapirforetak har pliktig medlemskap i Verdipapirforetakenes sikringsfond. Dette fondet sikrer kundenes midler og finansielle instrumenter hvis foretaket mangler økonomisk evne som følge av tvangsakkord, konkursbehandling eller offentlig administrasjon, med inntil 200.000 kroner pr. kunde.
Fondets forpliktelser finansieres av medlemmene og fondet er organisert med et eget styre i fondet med representanter fra medlemsforetakene og Kredittilsynet.
I juni 2018 var det 102 norske verdipapirforetak med konsesjon fra Finanstilsynet:
Ocean Installer

Ocean Installer er undervannsentreprenør med hovedkontor i Stavanger. Selskapet ble stiftet i 2011, med HitecVision som majoritetseier.
Selskapets styre består av Nina El-Imad, Ola Sætre, Tor Espedal, Jacqueline Redmond and Atle S. Eide.
Ocean Installer ble stiftet januar 2011 med bakgrunn i forventet vekst i subsea-markedet frem mot 2020. Selskapet formaliserte tidlig et tett samarbeid med Solstad Offshore gjennom langtidskontrakter for skipene Normand Clipper og Normand Mermaid, og bestilte i 2012 det avanserte CSV-skipet Normand Vision.
I mai 2012 åpnet selskapet kontorer i Aberdeen, Skottland. Dette har senere blitt etterfulgt av kontorer i Houston, Dubai og Perth, og Ocean Installer har i dag over 200 ansatte.
Ocean Installers første kontrakt ble fullført på Balder-feltet i Nordsjøen for ExxonMobil i løpet av mai 2012. I 2014 ble Normand Vision levert, og døpt av nærings- og handelsminister Monica Mæland. Skipet ble umiddelbart satt i arbeid på Draugen-feltet, som opereres av Shell. I forbindelse med oljeprisfallet i 2014 ble aktiviteten i oljebransjen redusert betydelig, og Ocean Installer satset som en respons mer globalt for å øke selskapets muligheter til å sikre seg lønnsomme jobber.Selskapet har siden utført jobber i Mexicogulfen, Middelhavet, utenfor Australia, Brasil og Vest-Afrika, i tillegg til Nordsjøbassenget.
Innenfor områdene Engineering, Procurement, Construction, Installation (EPCI) og Maintenance of subsea installations, umbilicals, risers, flowlines and other subsea components, er Ocean Installer sertifisert av DNV GL for tre standarder:
I tillegg er Ocean Installer sertifisert i henhold til:
Ocean Installer er også medlem av IMCA (International Marine Contractors Association).
Bernt Aardal

Bernt Aardal (født 9. oktober 1950 i Drammen) er valgforsker og professor ved Institutt for statsvitenskap, Universitetet i Oslo.
Aardal er født i Drammen, men vokste opp i Kristiansund, Oslo, Oppdal, Bergen og Tromsø. Han ble magister (mag.art.) i statsvitenskap ved UiO i 1979 med magisteravhandlingen Økonomi, Ideologi og Strategi. En analyse av EF-debatten i norske og danske organisasjonstidsskrifter 1961-1972. Han samarbeidet i mange år med samfunnsforskeren og professoren Henry Valen. I 1993 ble han dr.philos. med avhandlingen Energi og miljø. Nye stridsspørsmål i møte med gamle strukturer.
Aardal har vært leder for valgforskningsprogrammet ved Institutt for samfunnsforskning (ISF) siden 1985 og var forskningsleder samme sted 1994-2009. I 1998 ble han tilsatt som professor II ved Institutt for statsvitenskap ved UiO. I 2013 ble han professor samme sted. Aardals orskning har fokusert velgeradferd, holdningsdannelse, offentlig opinion og valgordninger. De siste årene har han blant annet utgitt bøker med analyser av de enkelte års stortingsvalg.
Bernt Aardal var styreleder for Institutt for fredsforskning (PRIO) fra 2007 til 2015 og var styremedlem samme sted 1998-2004. Han var også styreleder for Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste fra 2003 til 2010. Han var medlem av Valglovutvalget 1997–2000 og er medlem av Valglovutvalget 2017-2020. Han har også ledet et faglig utvalg som utredet elektronisk stemmegivning, nedsatt av Kommunal- og regionaldepartementet 2004–2005.
Aardal er ofte brukt som kommentator i media i forbindelse med valg og valgkamp og var ekspertkommentator i NRK TVs valgsendinger 1997–2017. Han leverer også data og analyser for partibarometre og meningsmålinger.
I 2017 ble han tildelt prisen for god forskningsformidling ved Universitetet i Oslo.
Per Kristen Mydske

Per Kristen Mydske (født 9. desember 1940) er professor emeritus i statsvitenskap og tidligere instituttleder ved Institutt for statsvitenskap, Universitetet i Oslo.
Mydske fullførte graden mag.art. i statsvitenskap i 1968 og dr.philos i 1979. Han var stipendiat ved Institutt for samfunnsforskning fra 1969 til 1972, universitetslektor ved Universitetet i Bergen 1972–75, forsker ved Norsk institutt for by- og regionforskning 1975–79, dosent ved Universitetet i Tromsø 1979–82. Han har deretter vært ansatt ved Institutt for statsvitenskap.
Hans forskningsfelt er offentlig politikk og administrasjon, med emner som blant annet offentlig planlegging, regional politikk, miljøpolitikk og bypolitikk.
Gunnar Grendstad

Gunnar Grendstad (født 1. mai 1960 i Kristiansand) er en norsk statsviter. Han er professor ved Institutt for sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen.
Grendstad er utdannet med hovedfag (1990) i sammenlignende politikk på hovedoppgaven Europe by cultures: An exploration in grid/group analysis. I 1995 avla han dr.polit.-graden med avhandlingen Classifying cultures. Grendstad konsentrerte seg i sine tidligste arbeider om den såkalte kulturteorien anvendt på spørsmål knyttet til politisk kultur, politisk atferd, miljøvern og miljøatferd.
Han beskjeftiget seg senere med amerikansk politikk, spesielt amerikanske presidenter og presidentvalg. Sammen med Eirik Vestrheim og Hilmar Mjelde predikerte Grendstad at Barack Obama ville vinne over John McCain i 2008, at Obama ville vinne over Mitt Romney i 2012, og at den republikanske presidentkandidaten ville vinne over den demokratiske kandidaten i 2016 Endringer i de grunnleggende empiriske sammenhengene ga en «drift» i modellen slik at innen-data prediksjonene for presidentvalgene siden 1992 overskjøt det faktiske valgresultatet . Grendstad har tidligere vært leder for det flerfaglige bachelorprogrammet i USA-studier ved Universitetet i Bergen.
Siden 2009 har han primært forsket på dommeratferd i Norges Høyesterett. Forskning på dommeratferd betyr å studere de faktorene som kan forklare avgjørelsen og dommernes voteringer og vurderinger i den enkelte sak. Faktorene som har eller kan kan ha betydning er loven og rettskildene, sakens faktum, andre egenskaper ved saken, dommernes bakgrunn, dommernes motivasjoner, og sammensetningen av dommergruppen som avgjør saken.
Grendstad arbeidet fram til 1991 ved Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (NSD) og fram til 1995 ved Norsk senter for forskning i ledelse, organisasjon og styring (LOS). I 1995 ble han ansatt ved Institutt for sammenlignende politikk. Han har hatt forskningsopphold i USA ved University of California, Berkeley, Purdue University, og University of Washington, Seattle.
Aker Solutions Stord

Aker Solutions Stord, tidligere A/S Stord Sildoljefabrik, AS Stord, AS Stord Verft, Aker Kværner Stord AS, Aker Stord AS, Aker Solutions AS og Kværner Stord er et verft på Stord i Vestland eid av Aker Solutions ASA. Aker Solutions Stord er Norges største offshoreverft med omtrent 1700 ansatte.
Verftet begynte som en sildeoljefabrikk i 1919, men da fabrikken gikk trått utenom sesongen, begynte man å reparere skip og produsere utstyr til omkringliggende industri i lavsesongen. Da den andre verdenskrigen var over, gikk en over til å bygge skip. Det første skipet som stod ferdig på verftet, var «Midthordland» fra 1947. I starten ble det bygd mange fiske- og slepebåter, men etter hvert gikk en over til større skip og til slutt tankskip helt opp til 285 000 tonn. I 1958 gikk verftet inn i Aker-konsernet.
Da oljekrisen kom i 1970-årene, ble det derimot en brå stopp for denne skipsindustrien, men samtidig hadde en så vidt begynt å bygge oljeplattformer. Den første plattformen som ble bygget på Aker Stord var Statfjord A. Flere condeep-plattformer fulgte, som Gullfaks-plattformene, Oseberg A og Troll A.
Utover på 1990-årene og frem til 2013 bygget Aker Stord en rekke halvt nedsenkte plattformer som Snorre A og B, Njord og Kristin, i tillegg til produksjons- og lagringsskipene Norne og Åsgard A.
Kværner bygde plattformdekkene (topsides) til Gjøa, Eldfisk, Grane- og Edvard Grieg-plattformene, samt boligplattformen til Johan Sverdrup-feltet.
Utover 2000 tallet vant Kværner flere kontrakter på etablering eller utvidelse av oljeraffinerier og gasskraftverk, som Kårstø gasskraftverk, Kollsnes, Mongstad, Snøhvit LNG og Nyahmna gassterminal.
Fra 2020 begynte Kværner å fokusere mer på prosjekter innen fornybar energi, ulike typer industrianlegg, karbonfangst hydrogen og havoppdrett. Selskapet begynte å posisjonere seg for å vinne kontrakter i Europa, Asia og Nord-Amerika.
11. november 2020 fusjonerte Kværner ASA med Aker Solutions. Bakgrunnen for fusjonen var å styrke konkurransekraften innenfor sine fokusområder.
Verftet har et areal på 123 000 m og 10 000 m i kontorareal. I 2012 ble det reist en ny traverskran Storen, som har en kapasitet på 1050 tonn. En utvidelse av verftsområdet stod ferdig i september 2020. Det inkluderte 17 000 kvadratmeter nytt produksjonsareal, en 266 meter lang ny kaifront (Storakaien), en 2 000 kvadratmeter stor ny kaipir (Røgeneset), dypvannsområde med dybde på 16 meter og 100 meter forlenget kranbane for «Storen».
På Eldøyane har verftet et eget anlegg på 80 dekar for resirkulering av offshoreinstallasjoner.
Da mange av prosjektene til Aker Solutions er avhengig av innleid personell, i tillegg til egen arbeidsstokk, sto anleggshotellet Akershus ferdig i 1985 med 384 rom i nær tiknytning til verftet.
Rundt Akershus er det i tillegg en brakkeleir med 600 rom, samt en egen leir på Heiane Vest med 350 rom.
Houston

Houston er den største byen i den amerikanske delstaten Texas, og er med sine 2 099 451 innbyggere (2010) den fjerde største byen i USA. Over fem millioner mennesker bor i det urbane området rundt Houston. Houston er kjent for å være et finanssentrum og et oljesentrum i USA; byen er også kjent for sine glasskyskrapere.
Byen ble grunnlagt 30. august 1836 og ble innlemmet som by 5. juni 1837. Byen ble kalt opp etter tidligere general Sam Houston, som også var president for republikken Texas.
Med bare 45 000 innbyggere ved forrige århundreskifte, har Houston vært en av USAs raskest voksende byer. Det er særlig arbeidsplasser i oljeindustrien som har trukket innflyttere til byen, som har et utpreget varmt og fuktig klima. Ofte vektlegges fremveksten av billige luftkjølingsanlegg (air condition) som det avgjørende utviklingstrekket i Houstons historie. Fravær av sentral regulering har gjort at Houston mangler et typisk sentrumsområde, og fremstår snarere som et stort, sammenvokst område av forskjellige forretningsdistrikter og forsteder.
Byen har videre en av de største havnene i USA, og er kjent for et større romfartskontrollsenter Lyndon B. Johnson Space Center (JSC) i regi av NASA.
Houston er USAs oljehovedstad. Equinor har blant annet et stort kontor i byen. Byen har også den norske oljehovedstaden Stavanger som en av sine vennskapsbyer.
Om lag 5 000 nordmenn er bosatt i byen, som også har et norsk generalkonsulat.
I 1963 mistet 43 mennesker livet i orkanen Carla, som ødela for tretten milliarder norske kroner.
Ifølge United States Census Bureau, har byen et totalareal på 1558 km²; dette utgjør 1501 km² av land og 58 km² av vann. Vegetasjonen er klassifisert som tempererte gressletter og skog. Mye av byen ble bygget på skog, myrer, eller prærien, som alle er fremdeles synlig i omkringliggende områder. På grunn av lavtliggende områder forekommer det av og til oversvømmelser. Sentrum ligger ca. 15 m over havet, og det høyeste punktet, som er langt nordvest i Houston, er ca. 38 m over havet. Det renner fire store elver gjennom byen.
I Houston er det lag for nesten alle store profesjonelle idretter. Disse lagene er Houston Texans (NFL) Houston Astros (MLB), Houston Rockets (NBA), Houston Dynamo (MLS), Houston Aeros (AHL), Houston Wranglers (WTT), Houston Taker (ABA), Houston Energy (IWFL),Houston Leones (PDL) og H-Town Texas Sykloner (NWFA).
Minute Maid Park (hjemmebanen til Astros) og Toytota Center (hjemmebanen til Rockets og Aeros) er plassert i sentrum av Houston. Reliant Astrodome var det første kuppelformede stadionet i verden. Den ble brukt av Houston Oilers, som var det forrige NFL laget i Houston frem til 1996.
I 2000 startet arbeidene på det som idag er NRG Stadium med en kapasitet på 72 220. Dette er nå NFL-laget Houston Texans sin hjemmebane og det er også her Superbowl LI ble holdt den 5. februar 2017.
Vålerenga Fotball i 2025

Vålerenga Fotball spiller i 2025-sesongen i Eliteserien etter å ha rykket opp fra OBOS-ligaen 2024. Det er Geir Bakke sin tredje sesong som hovedtrener, den andre hele sesongen etter at han tok over i juli 2023.
Vålerenga 2 spiller i 2025 i 3. divisjon avdeling 4. Laget blir ledet av Øystein Sanden.
Viking Fotballklubb i 2024

Viking Fotballklubb (menn) i 2024 er en oversikt over samtlige spillere, tabell og kamper som Viking Fotballklubbs herrelag spilte i fotballsesongen 2024.
Patrick Yazbek har i tillegg fem kamper som ubrukt reserve.
Patrik Gunnarsson har i tillegg fem kamper som ubrukt reserve.
I tillegg fikk Sondre Langås fire kamper som ubenyttet reserve.
Liste over Edvard Munchs malerier

Dette er en liste over Edvard Munchs malerier. Munch (1863–1944) var en tidlig representant for ekspresjonismen, og den eneste norske maler med ubestridt verdensberømmelse.
Til sammen 1789 malerier har foreløpig blitt kreditert Munch. Hans aktive karriere varte fra 1880 til 1943. Ved sin død i 1944 hadde han 1006 av maleriene i sin egen besittelse. Hele denne samlingen ble testamentert til Oslo kommune. Munch døde 23. januar 1944 og alle maleriene han testamenterte bort befinner seg i Munchmuseet i Oslo. Munchmuseet har de største samlingene av Munchs arbeider, både malerier og andre verk. Andre større samlinger befinner seg blant annet ved Nasjonalgalleriet, der hans kanskje mest kjente verk, Skrik, befinner seg.
Denne listen er basert på Gerd Wolls catalogue raisonné fra 2008. Listenummeret er identisk med nummereringen i katalogen.
Munchs verker falt i det fri etter åndsverkloven i 2015.
Vemma

Vemma var et selskap fra USA etablert i 2004 som solgte energidrikk og kosttilskudd etter salgsmodellen multi-level marketing.
Vemma ble grunnlagt av Benson K. Boreyko, Lauren Boreyko og Karen Boreyko i Arizona i 2004. Selskapets hovedprodukt var energidrikken Verve som var ment å være et sunt alternativ til merker som Red Bull og Monster. Selskapet opplevde derfor stor utbredelse blant ungdommer. Selskapet hadde stor utbredelse i Norge, og ble i 2013 tatt opp som prøvemedlem hos Direktesalgsforbundet.
Blant selskapets offisielle ambassadører var den norske sprinteren Jaysuma Saidy Ndure og den amerikanske modellen Jenny McCarthy. Det østerrikske kombinertlandslaget har også anvendt produktene i sitt treningsopplegg.
I 2014 ble selskapet funnet å være et ulovlig pyramidespill av italienske myndigheter. Begrunnelsen var at selskapets primære fokus var å verve stadig nye selgere fremfor salg av produkter. Selskapet ble også politianmeldt i Sverige etter mistanke om pyramidespill, og i Sveits opprettet myndighetene sak mot selskapet. I USA opplevde selskapet en rekke søksmål for villedende markedsføring, både fra kunder og myndigheter.
I august 2015 ble Vemmas salgsvirksomhet suspendert etter en omfattende anmeldelse fra FTC der selskapet ble beskyldt for å være et gigantisk pyramidespill. Vemma anket avgjørelsen og fikk medhold i å kunne gjenoppta deler av virksomheten under visse betingelser, herunder at salgsrepresentantenes egne produktkjøp ikke kvalifiserte for kompensasjon, kun salg av produkter til kunder.
Liste over Norges største tettsteder

Liste over Norges største tettsteder omfatter tettsteder i Norge, slik SSB definerer dem. Definisjonen ligger nær opp til det internasjonale urban area. Tettsted kan karakteriseres som et dynamisk statistisk bybegrep.
Det er ingen annen norsk statistikk som definerer byenes størrelse etter antall innbyggere. Dette er derfor ikke bare en liste over landets største tettsteder, men en liste over landets største byer.
Begrepet tettsted defineres av Statistisk sentralbyrå på følgende måte:
Siemens Energy Sector

The Siemens Energy Sector was one of the four sectors of German industrial conglomerate Siemens. Founded on January 1, 2009, it generated and delivered power from numerous sources including the extraction, conversion and transport of oil and natural gas in addition to renewable and alternative energy sources. As of October 1, 2014, the sector level has been eliminated, including the Siemens Energy Sector.
The Siemens Energy Sector consists of the following divisions:
Siemens has acquired the following companies:
Partners:
In financial year 2013 the Energy Sector earned approximately €26.6 billion in revenue and had 83,500 employees.
Rystad Energy

Rystad Energy is an independent energy research and business intelligence company headquartered in Oslo, Norway. It is the biggest independent energy consultancy in Norway, and a world-leading analysis company for the energy sector. The company provides mainly oil and gas analyzes, but the share of renewable energy and carbon emission analyzes has increased continuously. Its main market is New York. In addition to oil, oil services and finance companies, its customers include institutions such as OPEC, the International Energy Agency, and the World Bank.
Rystad was founded in 2004 by Jarand Rystad, a Norwegian physicist and earlier consultancy partner for McKinsey. The company specializes in analysis of global energy issues, and has the sole comprehensive database for production data, engineering and financing of all oil and gas fields and deposits in the world. It also has developed similar databases for a wide range of segments within fossil and renewable energy production and related energy equipment and services sectors.
The company is owned by its founder and CEO Jarand Rystad with minority shares owned by senior staff of the company. Jarand Rystad is described by Financial Times as "one of the most cited petroleum analysts in the industry".
Rystad Energy is headquartered in Oslo and has global offices in Houston, Singapore, Dubai, Houston, New York, London, Aberdeen, Moscow, Istanbul, Rio de Janeiro, Singapore, Tokyo, Kuala Lumpur, Beijing, Bangalore, Stavanger, Sydney, and Perth.
In 2019, Rystad's revenue was 331 million Norwegian krone and operating profit was 8.3 million krone.
In April 2021, Rystad predicted that due to COVID-19 and energy transition oil demand will peak at 101.6 million barrels per day (16,150,000 m/d) in 2026.
It has also said that at least US$3 trillion investment into exploration and development of 313 billion barrels (4.98×10 m) of new oil resources would be required to meet the oil demand in 2050.
International Federation of Chemical, Energy, Mine and General Workers' Unions

The International Federation of Chemical, Energy, Mine and General Workers' Unions (ICEM) was a global union federation of trade unions. As of November 2007, ICEM represented 467 industrial trade unions in 132 countries, claiming a membership of over 20 million workers.
The federation was founded in 1995 in Washington, DC, when the Miners' International Federation merged with the International Federation of Chemical and General Workers' Unions. In 2000, the small Universal Alliance of Diamond Workers merged into the federation, while in 2007, the World Federation of Industry Workers joined. In June 2012, affiliates of ICEM merged into the new global federation IndustriALL Global Union.
The organization represented workers employed in a wide range of industries, including energy, mining, chemicals and bioscience, pulp and paper, rubber, gems and jewellery, glass, ceramics, cement, environmental services and others.
The international headquarters of ICEM was variously based in Brussels, Belgium, and Geneva, Switzerland, where meetings of the Presidium and the executive committee were held. These governing bodies organized activities on a higher level while the regional offices organized regional conferences, workshops and solidarity actions. The Presidium oversaw the grand line of ICEM whilst the executive committee was more involved in the day-to-day routine of the organization. Every four years, starting in 1995, a worldwide congress was organized in which new committee members were elected and policies were changed. The congresses were held in the following order:
The regional offices dealt with specific geographical areas such as Africa, Asia Pacific, Europe, Latin America and the Caribbean and North America. The regional office of the Asia Pacific area was housed in Seoul, South Korea. This regional office was one of the most active offices of ICEM.
ICEM supported many strikes in various regions including the strike of 7 October 1998 in Russia by communists and the Federation of Independent Trade Unions of Russia during the 1998 Russian Financial Crisis. Affiliates of ICEM have also organized protests in South Africa. ICEM worked together with human rights and environmental activists who were in conflict with multinationals such as Rio Tinto by raising awareness and funding research.
ICEM published two quarterly bulletins called ICEM Info and ICEM Global which merged in 2002 to become ICEM Global Info.
Richard Croucher and Elizabeth Cotton's book Global Unions, Global Business contains a case study of the ICEM's dealings with the Anglo-American mining company. This is in Chapter Eight. The book is published by Middlesex University Press (2009). ISBN 978-1-904750-62-8.
The archive of ICEM is housed in the International Institute of Social History in Amsterdam and is open to the public.
History of the petroleum industry in Norway

The history of the petroleum industry in Norway is the most significant part of Norway's economic history, and significant across that of Europe's petroleum industry.
A letter dated 25 February 1958 from the Geological Survey of Norway to the Norwegian Ministry of Foreign Affairs stated that the chances of finding oil off the Norwegian coastline were negligible.
In May 1963, Norway declared that any oil found off its coast would belong to Norway. In March 1965, the boundaries of oil exploration were divided along the median line across the North Sea. In April 1965 Norway opened the first round of exploration drilling licences, with 22 in 78 areas.
Esso received three exploration drilling licences in the Norwegian continental shelf and began drilling on 19 July 1966. The first oil was found by Esso in 1967 in the second well that Esso drilled, known as 25/11-1; this became the Balder oil field. Esso began drilling on 17 November 1969 with the Ocean Viking platform, and discovered a large oil field on 24 December 1969 in the Chalk Group Unit 6, of Danian geological age; the well, 2/4-2, was the 34th oil well explored in the Norwegian sector of the North Sea; by this time over 200 exploration oil wells had been drilled in the North Sea. The discovery of oil in December 1969 was featured in an eight-part 2018 docudrama television series on NRK entitled Lykkeland. Norway announced the discovery of a large oil field on 2 June 1970.
A United Nations conference in 1973, under the United Nations Convention on the Law of the Sea, extended the area for oil exploration northwards into the Barents Sea.
Production from the oil field discovered in December 1969 began on 15 June 1971; this was the first production of North Sea oil. Norway's state-owned oil production company was formed in 1972. The oil industry of Norway would be centred in Stavanger.
Production in the Norwegian Sea began in 1993, and that in the Barents Sea began in 2007.
Mongstad, Norway's largest oil refinery, opened in 1975.
A pipeline was laid across the North Sea southwards to Germany; divers working on the pipe would need up to 70 days of decompression, and suffered permanent physical injury.
A sovereign wealth fund, the Oil Fund and part of the Government Pension Fund of Norway, was started in 1990. The petroleum industry in Norway is regulated by the Ministry of Petroleum and Energy.
Federation of Norwegian Aviation Industries

The Federation of Norwegian Aviation Industries (Norwegian: NHO Luftfart) is an employers' organisation in Norway, organized under the national Confederation of Norwegian Enterprise.
It was founded in 1988 as Flyselskapenes Landsforening, which corresponds to the current English name. The name change came in 2006. The federation currently has 60 member companies, among them Scandinavian Airlines and Norwegian Air Shuttle.
The current director general is Torbjørn Lothe. Chairman of the board is Stein Nilsen. Their headquarters are at Majorstuen, Oslo.
Norwegian Aviation College

Norwegian Aviation College was a flying school with its base at Bardufoss Air Station in Norway. SAS's most experienced airline pilots/instructors participated in selecting the location, designing the training facilities, selecting the equipment and in the design of the training programmes and the follow-up. This, coupled with a rigorous testing and selection of the applicants, had resulted in an ab-initio pilot training programme, unique in the aviation industry.
Norwegian Aviation College was supported financially by SAS, but around 2004 SAS wanted to cut the support. The University of Tromsø was planning to take over and make the college a part of the university thus making this educational course a government offer. The process took a lot of time, and since the last integrated course class graduated in September 2006, the college did not take in any new students per April 2007.
On May 20, 2008, the University of Tromsø announced that their flight training programme would be commencing during autumn 2008, with actual flight training starting spring 2009 in Tromsø. It is still unclear as to what part Norwegian Aviation College would have played in the new establishment, as the company formally ceased to exist at the end of 2007, and their aircraft and other assets sold.
Norwegian Aviation College was started in 1992 by Scandinavian Airlines System and SAS Flight Academy.
The school had the following airplanes in their fleet:
NAC operated a fleet of civilian trainers, with the twin engine training being completed on the Piper Seneca V. In 1999, NAC completely renewed its fleet by replacing the Cessna and MFI-15 with 6 Piper Archer III's, 4 Grob 115D's and 2 Piper Seneca V. Later they reduced their fleet by two Piper Archer III.
Bardufoss is located in the beautiful nature of Målselv Municipality, in the inner part of Troms county. The municipality is characterized by wide valleys that cut in between tall mountains. At the floor of the majestic Målselvdalen valley, runs the 140 kilometres (87 mi) long river Målselva, a river renowned for its salmon and trout fishing. The Målselvfoss waterfall is located on the river between Andselv and Øverbygd. The waterfall is 600 metres (2,000 ft) long with a 15-metre (49 ft) drop. Along the waterfall, a 450-metre (1,480 ft) long salmon bridge is blasted out of the rock. The Øvre Dividal National Park is located in eastern Målselv. It is known for its ancient pine forest.
The area has several large military camps, and Bardufoss is an important air base of the Royal Norwegian Air Force, being the home of two helicopter squadrons. Different NATO allies perform their winter training here, and during January to March there is high activity at the airport and in the airspace around Bardufoss.
AviChina Industry & Technology

AviChina Industry & Technology (AviChina; Chinese: 中航科工; pinyin: Zhōngháng Kēgōng) is a partially state-owned publicly listed aviation company headquartered in Beijing. It primarily is involved with aircraft manufacturing, supplying aviation Ancillary Systems and providing aviation engineering services.
The company is a subsidiary of the Aviation Industry Corporation of China (AVIC).
AviChina was established on 30 April 2003. It was previously the civil unit of China Aviation Industry Corporation II. As of 2003 it was the largest minicar maker in China with a 41 percent market share as well as the only domestic mass producer of helicopters and regional jets in China. Although the car business made up 80% of its revenue in the previous year it expected its aircraft assembly business to drive future growth. AviChina held 49 percent of a joint venture with Embraer to build jets in China. It also had partnerships with Sikorsky Aircraft and Eurocopter to make helicopters
On 30 October 2003, AviChina held its initial public offering becoming a listed company on the Hong Kong Stock Exchange. It raised US$247 million.
For 2007, AviChina reported a loss of 1.03 billion yuan due to a bigger deficit at its vehicle division and decline in margins at its helicopter unit. Its vehicle division consisted of two units, Hafei Automobile and Changhe. In 2009, AviChina became a purely aeronautical company after it sold Hafei to its parent AVIC in exchange for its avionics electronics business and spunoff Changhe. In 2010, AviChina management said it intended to gradually buy all of its parent's aviation equipment operations.
In April 2018, Bloomberg News reported that AviChina was one of the best performing stocks in Asia. From the start of February to April it had risen 40% which put it at the top of the MSCI Asia Pacific Index that fell more than 6 percent in that time. Due to tensions in China–United States relations there was renewed investors’ interest in Chinese defense stocks. Its military revenue outpaced profits from general-purpose lightweight aircraft used for cargo transport and crop seeding. Airbus was a significant shareholder with a 11.7% stake.
In January 2023, Norway's sovereign wealth fund, Norges Bank Investment Management said it had divested from AviChina for selling light aeroplanes to military junta-ruled Myanmar.