Eurovision Song Contest 2018

Eurovision Song Contest 2018 var den 63. utgaven av Eurovision Song Contest, Den europeiske kringkastingsunions (EBU) årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen ble for første gang arrangert av Portugal, etter at landet vant sin første seier med Salvador Sobral og «Amar pelos dois» året før. Konkurransen ble arrangert i Lisboa i Portugal og besto av tre sendinger: en semifinale tirsdag 8. mai, en semifinale torsdag 10. mai og finalen lørdag 12. mai 2018. Catarina Furtado, Daniela Ruah, Filomena Cautela og Sílvia Alberto ledet alle sendingene direkte fra Altice Arena, landets største innendørsarena med plass til rundt 20 000 tilskuere. Vertskringkaster var Rádio e Televisão de Portugal (RTP), Portugals offentlige allmennkringkaster.
43 land deltok, en tangering av rekorden fra 2008 og 2011. Ingen land trakk seg, mens Russland returnerte etter å ha stått over konkurransen året før. Av deltakerlandene måtte 37 land gjennom én av de to semifinalene, og 20 av dem kvalifiserte seg til finalen lørdag 12. mai. I tillegg deltok vertslandet Portugal og de fem «store landene» i finalen, slik at finalefeltet besto av 26 land. For første gang siden innføringen av semifinaler i 2004, klarte hverken Aserbajdsjan, Romania eller Russland å kvalifisere seg til finalen.
Vinneren av konkurransen ble Israel med Netta Barzilai og sangen «Toy». Dette var Israels fjerde seier etter tidligere å ha vunnet konkurransen i 1978, 1979 og 1998. Andreplassen gikk til Kypros og Eleni Foureira med sangen «Fuego» – Kypros' beste plassering i konkurransen til nå. Østerrike ble nummer tre med «Nobody but You», fremført av Cesár Sampson. Dette er Østerrikes beste plassering, om ser bort fra seirene i 1966 og 2014. Israel vant semifinale 1, mens Norge vant semifinale 2 med Alexander Rybak og «That's How You Write a Song». Det norske bidraget endte til slutt som nummer 15 i finalen. Vertslandet Portugal kom på sisteplass. Det var første gang at et vertsland sto alene på bunnen av resultatlisten, og tredje gang siden 2015 at vertslandet endte opp blant de fem siste plassene. De tre sendingene ble sett av 186 millioner seere verden over, en oppgang på 4 millioner fra året før.
Etter Salvador Sobrals seier med «Amar pelos dois» i 2017, var Portugal vert for Eurovision Song Contest for første gang. Landet debuterte i 1964 og hadde inntil seieren en sjetteplass som beste plassering. I årene 2006–2017 var Portugal det landet som hadde deltatt lengst i konkurransen uten å vinne. Landets allmennkringkaster, Rádio e Televisão de Portugal (RTP), arrangerte konkurransen i samarbeid med EBU.
Eurovision Song Contest 2018 besto av to semifinaler og én finale. Semifinalene ble arrangert tirsdag 8. mai og torsdag 10. mai 2018, mens finalen ble avholdt lørdag 12. mai. Alle sendingene ble produsert og sendt direkte fra Altice Arena i hovedstaden Lisboa.
Like etter seieren i mai 2017 fremsto Lisboa som RTPs førstevalg som arrangørby, men kanalen understreket raskt at de ikke hadde fattet en endelig beslutning om arrangørsted. Fem portugisiske byer kom etter hvert på banen og la inn bud for å bli vertsby for Eurovision Song Contest 2018: Braga, Gondomar, Guimarães, Lisboa og Santa Maria da Feira. RTP og EBUs krav var at vertsbyen kunne stille med en passende arena med plass til minst 10 000 tilskuere. I tillegg måtte vertsbyen kunne ha et pressesenter for 1500 pressefolk, nok hotellrom i alle priskategorier og tilfredsstillende infrastruktur – inkludert en internasjonal flyplass.
25. juli 2017 kunngjorde EBU og RTP at Lisboa var valgt til vertsby. Noe senere bekreftet også RTP at Altice Arena skulle huse de tre direktesendte showene i mai 2018. Altice Arena er Portugals største innendørsarena med plass til 20 000 publikummere. Arenaen ble bygget i forbindelse med verdensutstillingen Expo '98 og er lokalt best kjent under navnet Pavilhão Atlântico.
Slagordet og den grafiske designen ble offentliggjort av RTP 7. november 2017. Konkurransens slagord var All Aboard! («alle om bord!»), og hovedlogoen var en stilisert, blå konkylie. I tillegg til denne ble det laget ytterligere tolv logovarianter med forskjellige marine elementer som viser forskjellige deler av det marine økosystemet. Logoene skulle også understreke Portugals historie som en av verdens største sjøfartsnasjoner. Den røde løperen under den tradisjonelle åpningsseremonien i finaleuken, var også blå – i stil med konkurransens maritime tema.
Den faste Eurovision-landsbyen, Euro Village, var konkurransens offisielle festivalområde for besøkende, fans og delegasjoner. Landsbyen lå på Praça do Comércio, midt i Lisboa sentrum ved elven Tajo. Området åpnet 4. mai 2018, og i landsbyen ble det arrangert konserter og konkurranser frem mot finalen. Sendingene fra Altice Arena ble også direkteoverført til Euro Village.
Euroclub var konkurransens utested med offisielle etterfester og spesialopptredener med årets og tidligere deltakere. I motsetning til landsbyen var Euroclub kun åpen for akkrediterte fans, delegater og presse. Klubben skulle opprinnelig ligge i Cais do Sodré-distriktet, men ble i mars flyttet til sentrum, like ved Euro Village.
Den offisielle åpningsseremonien, «Red Carpet Event», ble arrangert søndagen før finalen. Seremonien startet med at artistene gikk opp den røde løperen, som for anledningen var blå, utenfor kunst- og arkitekturmuseet MAAT i Lisboa. Selve åpningsfesten ble arrangert i Elektrisitetsmuseet like ved.
8. januar 2018 kunngjorde RTP og EBU at konkurransen for første gang skulle ha fire kvinnelige programledere: RTP-programlederne Catarina Furtado, Filomena Cautela og Sílvia Alberto samt skuespilleren Daniela Ruah. Dette var første gang siden 2015 at det ikke var en mannlig programleder i konkurransen og andre året på rad at programlederne var av samme kjønn.
EBU offentliggjorde deltakerlisten i november 2017, og 43 land deltok i konkurransen. Russland var tilbake etter ett års opphold, etter å ha stå over konkurransen i 2017. Det russiske fraværet året før skyldtes at vertslandet Ukraina ikke vil gi innreisetillatelse til den russiske deltakeren Julija Samojlova.
Nord-Makedonia ble først nektet deltakelse, fordi Makedonsk radio og televisjon (MRT) hadde utestående gjeld til EBU. Den makedonske kringkasteren og EBU kom imidlertid frem til en løsning, og 17. november ble Nord-Makedonia inkludert på deltakerlisten. Dermed økte deltakerantallet fra 42 til 43 land. Dette var en tangering av deltakerrekorden fra 2008 og 2011, og det var første gang siden 2011 at ingen land trakk seg fra konkurransen.
Seks land var direktekvalifisert til finalen 12. mai: vertslandet Portugal og de fem store økonomiske bidragsyterne Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland. De øvrige 37 landene ble fordelt på hver av de to semifinalene. Fordelingen av semifinalistene ble avgjort under en offisiell trekning i Lisboa 29. januar 2018. Under trekningen overrakte Kievs ordfører Vitalij Klitsjko den tradisjonsrike Eurovision-nøkkelen til Lisboas ordfører Fernando Medina.
Semifinalistene ble delt inn i seks grupper ut fra stemmemønsteret de tolv foregående årene. Blant annet var de nordiske landene samlet i samme gruppe, og de eks-jugoslaviske landene samlet i en annen gruppe. Landene i hver stemmegruppe ble deretter fordelt på de to semifinalene. Dette gjøres for å redusere effekten av nabostemming, og for å forhindre at et land klarer å kvalifisere seg til finalen takket være stemmer fra nabolandene. Systemet ble innført i 2008.
Trekningen ble ledet av Sílvia Alberto og Filomena Cautela og besto av to deler. Først trakk en i hvilken av semifinalene de seks finalistene skulle stemme i. Italia hadde på forhånd fått innvilget sin søknad om å få stemme i semifinale to. Deretter ble de 37 semifinalistene fordelt på de to semifinalene. Hver semifinalist ble også trukket til første eller andre halvdel av sin semifinale. Den endelige startrekkefølgen ble avgjort senere av konkurransens produsenter og siden godkjent av EBU.
De tre sendingene startet klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid. Hver semifinale varte 2 timer og 13 minutter, mens finalen varte 3 timer og 49 minutter.
Den første semifinalen tirsdag 8. mai åpnet med en kortfilm med bilder fra Lisboa, deretter kom de fire programlederne på scenen og ønsket velkommen til konkurransen. Etter dette startet presentasjonen av de 19 deltakerne. Hvert bidrag ble introdusert av en postkortfilm der landets artist besøkte en severdighet i Portugal. I pausen før resultatene ble det vist en versjon av fjorårsvinneren «Amar pelos dois» som ble fremført av flere av artistene som deltok i konkurransen i 2017. Deretter fulgte en humoristisk kortfilm, Planet Portugal, med et Planet Earth-aktig skråblikk på vertslandet og Lisboa. De tre forhåndskvalifiserte landene Portugal, Spania og Storbritannia ble intervjuet og stemte i denne semifinalen.
Ti land kvalifiserte seg til finalen: Forhåndsfavorittene Israel, Estland, Tsjekkia, Bulgaria, Østerrike, Kypros og Litauen – samt Albania, Finland og Irland som spillselskapene ikke hadde hatt særlig tro på. For første gang siden debuten i 2008 klarte ikke Aserbajdsjan å kvalifisere seg til en finale. Heller ikke Armenia og Hellas – som har lykkes på nesten alle forsøk – klarte å kvalifiserte seg til finalen.
Semifinalen torsdag 10. mai startet med samme kortfilm fra første semifinale, med bilder fra vertsbyen Lisboa. Deretter kom de fire programlederne på scenen og ønsket velkommen. Dette ble etterfulgt av de 18 deltakerlåtene. Norges Alexander Rybak var først ut på scenen, som det 1500. bidraget i Eurovision Song Contest gjennom tidene. Etter at bidragene var fremført, fulgte en kortfilm med skråblikk på Eurovision-historien. Også i denne semifinalen var det en humoristisk kortfilm, Planet Portugal, med et Planet Earth-aktig skråblikk på vertslandet og Lisboa. RTP viste også en film som viste hvordan Portugals bidrag i 1974 var med på å starte Nellikrevolusjonen som veltet diktaturet i landet. Sangen «E depois do adeus» ble nemlig brukt som ett av to kallesignal for å sette i gang Nellikrevolusjonen i Portugal. Da sangen ble spilt på portugisisk radio klokken 22.55 om kvelden 24. april 1974, var dette et signal til opprørerne om å forberede kuppet for å velte det sittende regimet i Lisboa. De tre forhåndskvalifiserte finalistene Frankrike, Tyskland og Italia stemte i denne semifinalen.
Ti land kvalifiserte seg til finalen: Australia, Danmark, Moldova, Nederland, Norge, Serbia, Slovenia, Sverige, Ukraina og Ungarn. Hverken Romania eller Russland kvalifiserte seg til finalen – dette var første gang disse to landene ble slått ut i semifinalen.
Finalen lørdag 12. mai åpnet med samme kortfilm som i semifinalene, en video med bilder fra Lisboa. Deretter ble seerne tatt med inn i Altice Arena der fadosangerne Ana Moura og Mariza Reis Nunes fremførte hver sin fadosang. Etter dette marsjerte årets finalister gjennom arenaen i en flaggparade, og paraden ble akkompagnert av DJ-duoen Beatbombers som opptrådte direkte fra scenen. Deretter startet fremføringen av de 26 finalebidragene.
Finalens pausenummer var fjorårsvinneren Salvador Sobral som fremførte sin nye singel, «Mano a mano». Deretter fremførte han fjorårsbidraget «Amar pelos dois» sammen med den brasilianske musikeren Caetano Veloso. Det var også en fado-opptreden med Sara Tavares, Mayra Andrade og Dino D'Santiago – akkompagnert av en elektronika-DJ-en Branko.
Norge var representert med låten «That's How You Write a Song», skrevet og fremført av Alexander Rybak som vant den norske finalen i Oslo Spektrum 10. mars. Rybak representerte også Norge i 2009 med «Fairytale» som vant konkurransen. Dette var dermed Rybaks andre deltakelse i Eurovision Song Contest.
Norge deltok i semifinale 2 og var det første landet ut på scenen. Rybak fremførte sangen, med koristen Frode Vassel som bakgrunnssanger. Lisa Børud, Lene Kokai Flage, Jens Jeffry Trinidad og Alvaro Estrella var dansere og støttevokalister. «That's How You Write a Song» vant semifinalen og kvalifiserte seg dermed til finalen. I finalen lørdag 12. mai var Norge det syvende landet ut på scenen og endte til slutt på en 15. plass med 144 poeng.
Norges delegasjonsleder var Stig Karlsen, mens Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1 og Ole Christian Øen finalen på P1. P3morgen hadde også en alternativ finalesending på NRK3 med Ronny Brede Aase, Silje Nordnes og Markus Neby som programledere. Den norske juryens finalepoeng ble lest opp av fjorårets norske deltakere, JOWST og Aleksander Walmann.
Alle de 43 deltakerlandene ga to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett sett ut fra seernes telefonstemmer og ett sett fra en nasjonal fagjury, bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. Jurymedlemmene rangerte de andre sangene fra topp til bunn, men EBU hadde innført en ny vekting av rangeringen for å hindre at ett jurymedlem kunne påvirke juryens resultat for mye. Stemmemetoden ble brukt både i semifinalene og i finalen. Stemmene fra semifinalene ble offentliggjort først etter konkurransen. I finalen ble de 43 deltakerlandenes jurystemmer presentert på tradisjonell måte, land for land. For å bevare spenningen, slo en deretter seerpoengene fra de 43 landene sammen, og leste dem opp helt på slutten av avstemningen, fra sisteplass til førsteplass. Jon Ola Sand fra EBU var oppsynsmann for avstemningen.
Før konkurransen var Israels bidrag, «Toy» fremført av Netta, den store favoritten til å vinne, ifølge spillselskapene. På plassene bak fulgte Tsjekkia, Estland og Bulgaria, mens Norge, Sverige og Australia lå like bak. I dagene før konkurransen kom imidlertid Frankrikes bidrag, «Mercy» fremført av duoen Madame Monsieur, inn på topplisten. Halvannen uke før finalen lå Norge på andreplass, bak Israel. Frankrike var nummer tre, Tsjekkia var nummer fire og Estland nummer fem. Dagen før den første semifinalen overtok imidlertid Kypros' bidrag, «Fuego» med Eleni Foureira, som spillselskapenes favoritt til å vinne konkurransen. Siden falt det norske bidraget på favorittlisten, mens Kypros lå som nummer én og Israel nummer to like inntil finalen.
I avstemningen ble først juryenes poeng kunngjort, land for land. Både Østerrike, Sverige, Tyskland, Israel og Kypros fikk jevnt med poeng underveis. Østerrike vant overraskende juryavstemningen med 271 poeng, foran Sverige med 253 og Israel med 212 poeng. Norge fikk 60 jurypoeng og lå på en 16. plass etter juryavstemningen. Da seerstemmene ble offentliggjort, falt Sverige ut av tetstriden etter bare å ha blitt nummer 23 hos seerne. Østerrike var nummer 13, men beholdt ledelsen inntil videre. Italia var nummer tre hos seerne, Kypros nummer to og Israel var favoritten med 317 poeng. Samlet vant Israel med 529 poeng, foran Kypros på andreplass med 436 poeng. Dette var Israels fjerde seier, etter å ha vunnet konkurransen i 1978, 1979 og 1998.
Den norske juryen besto av: sanger og tidligere Eurovision-deltaker Guri Schanke (juryleder), hiphoperen Steffen «Spira» Falch, DJ-en Andre Bravo, sangeren Ingeborg Walther og tidligere Eurovision-deltaker Hanne Haugsand. De fem jurymedlemmene stemte i Norges semfinale og i finalen. I finalen ga den norske juryen tolv poeng til Tyskland og ingen poeng til vinnerlandet Israel.
Til sammen så 186 millioner seere de tre sendingene, en økning på 4 millioner seere fra året før. Flere store nasjoner som Storbritannia, Frankrike, Spania og Italia meldte om økte seertall fra årene før. I vertslandet Portugal fulgte 1,5 millioner seere finalen på RTP1, en økning fra året før, da landet vant konkurransen. I vinnerlandet Israel fulgte 1 millioner seere på kanalen Kan 11, det høyeste seertallet på 13 år. I Norge var seertallet omtrent som fjoråret: 1 370 000 seere fulgte finalen på NRK1, 65 000 fulgte sendingen på NRK3 og 10 000 så sendingen på NRK TV, noe som ga et totalt norsk seertall på 1 445 000 og en markedsandel på 84 prosent. Norges semifinale ble fulgt av 1 million norske seere.
Den første semifinalen ble arrangert tirsdag 8. mai 2018. 19 land deltok, og de ti beste kvalifiserte seg til finalen. De forhåndskvalifiserte landene Portugal, Spania og Storbritannia fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Endelig startrekkefølge ble avgjort av showets produsenter og ble offentliggjort 3. april. Under er deltakerne i semifinalen. Navn og titler som er transkribert fra andre alfabeter, følger norske transkripsjonsregler og kan være stavet annerledes enn på engelsk.
Den andre semifinalen ble arrangert torsdag 10. mai 2018. 18 land deltok, og de ti beste kvalifiserte seg til finalen. De forhåndskvalifiserte landene Frankrike, Italia og Tyskland fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Endelig startrekkefølge ble avgjort av showets produsenter og ble offentliggjort 3. april. Under er deltakerne i semifinalen. Navn og titler som er transkribert fra andre alfabeter, følger norske transkripsjonsregler og kan være stavet annerledes enn på engelsk.
Finalen ble arrangert lørdag 12. mai 2018. 26 land deltok: «de fem store» (Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland), vertslandet Portugal og totalt 20 land fra de to semifinalene. Under er deltakerne i finalen. Navn og titler som er transkribert fra andre alfabeter, følger norske transkripsjonsregler og kan være stavet annerledes enn på engelsk. Portugal trakk startnummer 8 under delegasjonsledermøtet 12. mars, mens resten av finalistene trakk i hvilken halvdel av finalen de skulle opptre i 6. mai. Den endelige rekkefølgen ble avgjort av produsentene og EBU da alle finalistene var klare 10. mai. Dette var tredje år på rad at låten som startet sist i semifinale 2, startet først i finalen.
12 poeng – juryene
Hvert lands jury ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra juryene i semifinale 1.
12 poeng – seerne
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 1.
12 poeng – juryene
Hvert lands jury ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra juryene i semifinale 2.
12 poeng – seerne
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 2.
Jury- og telefonstemmene i finalen er satt opp i to separate tavler for å gjøre tavlene mer oversiktlige.
Hvert lands jury ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra juryene i finalen.
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i finalen.
For å kunne delta i Eurovision Song Contest, må et land ha en allmennkringkaster med et aktivt medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion. Men et land kan også få delta gjennom en spesialinvitasjon, slik tilfellet er med Australia. I tillegg til de 43 deltakerlandene, var også flere andre land inne i bildet med tanke på en deltakelse dette året.
Den belarusiske finalen ble holdt i februar 2018, men måneden før kom det frem at ett av bidragene hadde vært fremført offentlig allerede i mai 2017 – altså før EBUs tidsfrist 1. september 2017. Det dreide seg om sangeren Alekseev som hadde fremført en russisk versjon av bidraget «Forever» i Stavropol, og opptak av fremføringen dukket opp på det russiske nettsamfunnet VK.
Seks deltakere i den belarusiske finalen truet med å trekke seg om «Forever» fikk lov til å delta, og en av deltakerne, Sofi Lapina, endte med å faktisk trekke seg. Til slutt besluttet den belarusiske kringkasteren BTRC at sangen skulle få delta, etter å ha gjennomgått enkelte justeringer i melodi og arrangement. «Forever» endte opp med å vinne den belarusiske finalen og ble dermed Belarus' bidrag i Eurovision Song Contest 2018. Etter finalen ga også EBU grønt lys for at sangen kunne delta i konkurransen, og Alekseev fremførte den engelske versjonen av «Forever» i Lisboa i mai.
Under sin første sceneprøve 29. april 2018 pådro den tsjekkiske artisten Mikolas Josef seg skader i ryggen. Hendelsen skjedde under en akrobatisk del av nummeret, og Josef ble sendt til sykehus. Ifølge artisten selv ble skadene verre utover ettermiddagen, og til slutt kunne han ikke gå. Smertene avtok i dagene som fulgte, og Josef opptrådte som planlagt.
Den kinesiske kringkasteren Mango TV sendte første semifinale i Kina med ni timers forsinkelse. I opptaket hadde imidlertid kringkasteren redigert bort det albanske og det irske bidraget, samt sladdet et regnbueflagg under den sveitsiske fremføringen. Kinesisk lovgivning forbyr tv-kanaler å vise bilder av artister og skuespillere med tatoveringer, noe Albanias artist, Eugent Bushpepa, hadde på armene. Den irske fremføringen ble også redigert bort, siden bidraget hadde to mannlige dansere som utførte et romantisk dansenummer. EBU reagerte på sensuren og kansellerte kontrakten med den kinesiske tv-kanalen etter første semifinale. Dette førte til at kringkasteren ikke fikk sende både den andre semifinalen og finalen.
Under fremføringen av det britiske bidraget «Storm» med SuRie, klarte en mann å ta seg opp på scenen og snappe mikrofonen fra artisten. Mannen, kjent som «Dr Activist», skal ha ropt noe som: «Til nazistene i britisk media: Vi krever frihet!». Produsentene skiftet raskt til bilder av publikum, og sikkerhetspersonell klarte å få mannen av scenen og gi mikrofonen tilbake til SuRie, som fremførte resten av sangen uten problemer. Etter Storbritannias opptreden gikk sendingen direkte til green room, og til et ikke-planlagt intervju med Ukrainas deltaker. EBU tilbød deretter SuRie og Storbritannia å opptre på nytt, men den britiske delegasjonen takket nei til tilbudet.
Dette er en av flere anledninger at en uvedkommende har tatt seg opp på scenen under konkurransen. Første gang var i 1964, da en sveitsisk mann dukket opp på scenen. Han holdt opp en plakat med teksten «Boikott Franco og Salazar!» – en protest mot de daværende diktaturene i Spania og Portugal. I Bærum i 2010 klarte den beryktede scenestormeren Jimmy Jump å ta seg opp på scenen under det spanske bidraget, og i 2017 kom en ukrainsk mann opp på scenen og viste baken til publikum under Jamalas pausenummer.
De fleste landene som kringkastet konkurransen, hadde egne kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne hjemme. Oversikt over kommentatorer og poengopplesere ved Eurovision Song Contest 2018:
I tillegg til det offisielle vinnertrofeet, deles det ut flere priser og utmerkelser i forbindelse med konkurransen. Blant dem er den offisielle Marcel Bezençon Awards og den fan-baserte Barbara Dex Award. I tillegg holdt de internasjonale Grand Prix-klubbene, OGAE, en avstemning over sine favorittlåter i forkant av konkurransen.
Marcel Bezençon Awards ble først delt ut under Eurovision Song Contest 2002 og er en utmerkelse til de beste sangene i finalen. Prisen ble innstiftet av Christer Björkman og Richard Herrey. Utmerkelsen er oppkalt etter konkurransens skaper, Marcel Bezençon, og deles ut i tre kategorier: presseprisen, artistprisen og låtkskriverprisen. Prisene offentliggjøres like før finalen.
Organisation Générale des Amateurs de l'Eurovision (forkortet OGAE), stiftet i 1984, er et internasjonalt nettverk av over 40 Grand Prix-klubber. Hvert år i forkant av konkurransen holder de ulike klubbene avstemning over det aktuelle årets bidrag. Hver klubb sender deretter inn sin topp ti-liste med poeng 1–8, 10 og 12 til OGAE. Under er det sammenlagte resultatet fra 44 OGAE-klubber:
Barbara Dex Award er en uoffisiell og humoristisk fan-pris som deles ut av det belgiske nettstedet songfestival.be. Utmerkelsen tildeles den verste kledde artisten, ut fra stemmene til fans og besøkende på siden. Prisen er oppkalt etter den belgiske artisten Barbara Dex, som i et egensydd plagg kom på sisteplass i 1993. Under er topp fem-listen som ble stemt frem av fansen i 2018: