Sinti

Sinti (også sinta/sinte; sinto/sintesa i entall) er en undergruppe av romfolket. De finnes stort sett i Tyskland, Frankrike, Italia og Sentral-Europa, og har et folketall på circa 200 000. De var tradisjonelt omstreifende, men i senere tider er det kun en liten andel som ikke er fastboende. Tidligere bodde de ofte på utkanten av samfunn.
De sentraleuropeiske sintiene er nært beslektet de franske manouche. De snakker en variant av romanes kalt sinti-manouche, som har en sterk innflytelse fra tysk.
Sintiene, som med mange andre romfolk, stammer generelt fra det indiske subkontinentet. Selv om folk fra det vestlige subkontinentets Sind-område ble nevnt i 110 av Ahmad ibn Muhammad al-Maydani, er det uklart om sindherne var forfedrene til de moderne sintiene, selv om det er tydelig at sintiene og andre romfolk opphavlig kommer fra det nordlige indiske subkontinentet.
Folkenavnets opprinnelse er omdiskutert. Akademikeren Jan Kochanowski og mange sintier tror selv at det stammer fra sindhi (sindi: سنڌي‎, सिन्धी, «sindhere»), navnet på et folkeslag fra Sind i middelalderens India (nå i sørøstlige Pakistan). Akademikeren Yaron Matras argumenterte for at sinti er et nyere begrep hos sintiene, som ble tatt i bruk fra 1700-tallet, og at det er et europeisk lånord. Dette synspunktet er delt av romanesspråkforskeren Ronald Lee, som hevder at navnet antageligvis kommer fra det tyske ordet Reisende («reisende»).
Forskning gjort av estiske og indiske forskere har funnet genetiske likheter til europeiske romfolksmenn og indiske menn i deres utvalg. Lingvisten N.B.G. Kazi har sagt at alle romfolk er fra Sind.
Sintifolket er en undergruppe av romfolket som stort sett er i Tyskland. De ankom Østerrike og Tyskland i slutten av senmiddelalderen, som en del av romfolkets emigrering fra det indiske subkontinentet, som senere delte seg i to grupper: Eftavagarja («de sju karavanene») og estraxarja («fra Østerrike»). De ankom Tyskland før 1540. De to gruppene utvidet seg, der eftavagarja spredte seg til Frankrike og Portugal, der kalt manouches, og til Balkan, hvor de kalles ciganos; estraxarjafolket spredte seg også til Italia og Sentral-Europa – hovedsakelig det som nå er Kroatia, Slovenia, Ungarn, Romania, Tsjekkia og Slovakia, der flere regionale navn ble tatt opp.
Sintiene migrerte til Tyskland i den tidlige delen av det 15. århundre. Selv om folket haddet vært der i lang tid, ble de fortsatt sett på som tiggere og tyver – ved 1899 hadde politiet et sentralt register over sintier, romfolk og jenischer. Nazi-Tyskland anså dem som rasemessig mindreverdige og forfulgte dem gjennom Tyskland i løpet av den nazistiske perioden – Nürnberglovene fra 1935 da ofte brukt som grunnlag på lik måte som jødene.
Adolf Eichmann anbefalte at Nazi-Tyskland skulle løse «sigøynerspørsmålet» sammen med «jødespørsmålet», som resulterte i deporteringen av sinti for å gi plass til å bygge hjem for etnisk tyske. Noen ble sent til territoriet Polen eller andre steder, inkludert noen som ble deportert til territoriet Jugoslavia av politiet i Hamburg i 1939. Andre ble innesperret i spesifiserte områder, og mange ble eventuelt drept i gasskammere. Mange sinti og romfolk ble sendt til Auschwitz-Birkenau, der de ble satt i en egen seksjon, «signøynerleiren». Josef Mengele utførte noen av hans eksperimenter på dem. «Sigøynerleiren» ble stengt 2. august 1944, og omtrentlig 4 000 sinti og romfolk ble gasset i løpet av natta 2.–3. august, deretter brent i krematorium. 2. august er en minnedag for disse.
I konsentrasjonsleirene ble sintiene tvunget til å ha på seg enten en sort trekant, klassifisert som «asosial», eller en brun trekant, spesifikt ment for sinti, roma og jenische.