davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Bloomberg TV Bulgaria

Bloomberg TV Bulgaria (произнася се Блумбърг Ти Ви България) е български телевизионен канал с икономическа насоченост, който стартира на 19 октомври 2015 година.
Телевизията е част от международната група канали на Bloomberg и е собственост на „Инвестор.БГ АД“ от „Холдинг Варна“ (част от групата ТИМ), в което се включват още националният ТВ канал Bulgaria ON AIR (стартирал на мястото на телевизия MSAT), едноименните списания и радиостанция (на мястото на „Алфа Радио“), както и онлайн групата Investor Media Group, която включва порталите Investor.bg, Dnes.bg, Imoti.net, Puls.bg, Boec.BG, Tialoto.bg и други.
Каналът е фокусиран върху икономически и финансови новини, пазарна информация и интервюта и анализи за бизнеса от България и света. Телевизията излъчва и оригинални продукции на Bloomberg Television, сред които истории на успеха, документални филми и икономически предавания. Представя новини от пазарите във всекидневна пряка връзка с журналистите, експертите и анализаторите на Bloomberg в Лондон, Ню Йорк, Хонконг, Токио и други.
Bloomberg TV Bulgaria стартира на 19 октомври 2015 година като резултат от партньорството между телевизия Bulgaria ON AIR и Bloomberg Television от 2013 година. Дотогава Bulgaria ON AIR излъчва съдържание в рамките на партньорството с Bloomberg до октомври 2015 година, когато телевизията е профилирана на политематична, а икономическата програма е прехвърлена в новия самостоятелен канал Bloomberg TV Bulgaria. Екипът на телевизията се състои от икономическите журналисти, работили за Bulgaria ON AIR преди да стане политематична, както и от редакторите на сайта за финансови новини и информация Investor.bg.
Програмата на Bloomberg TV Bulgaria се разпространява в мрежите на кабелни, сателитни и IPTV оператори и онлайн на своят уебсайт на територията на България. Телевизията е достъпна и в HD формат на картината.
2530 Шипка

(2530) Шипка (на английски: Shipka) е астероид от главния астероиден пояс.
Открит е от Николай Черних в Кримска астрофизическа обсерватория на 9 юли 1978 г.
Наречен е на известния връх на Стара планина – Шипка, в памет на организираната отбрана от страна на български и руски войници по време на Руско-турската война в периода 1877 – 1878 г.
Любовници

„Любовници“ (на английски: Sweethearts) е американска романтична комедия от 2024 г. на режисьора Джордан Уайс (в режисьорския му дебют), който е съсценарист с Дан Брайър. Продуциран от „Ню Лайн Синема“ и „Пикчърстарт“, във филма участват Киърнън Шипка, Нико Хирага, Калеб Хиърън, Трамъл Тилман, Чарли Хол и Ейва ДеМари. Филмът излиза в стрийминг платформата „Макс“ на 28 ноември 2024 г.
Арчибалд Форбс

Арчибалд Форбс (на английски: Archibald Forbes) е британски журналист, военен кореспондент в Руско-турската война (1877 – 1878).
Арчибалд Форбс е роден на 17 април 1838 г. в Шотландия. Завършва университета в Абърдийн. Служи в Драгунски полк на Британската армия. Напуска военната служба по здравословни причини.
Започва кариера като журналист във вестник „Дейли Нюз“. По време на Френско-пруската война (1870 – 1871) е военен кореспондент във Франция. Работи в Испания и Италия. Отразява Сръбско-турската война (1876).
По време на Руско-турската война (1877 – 1878 е военен кореспондент на „Дейли Нюз“ в Действуващата Руска армия на Балканския полуостров. Непосредствен свидетел на основните военни операции. Отнася се със симпатия към Българската национална кауза. Автор на забележителни военни кореспонденции, за което е награден от руското командване с Орден „Свети Станислав“ III ст. Издава кореспонденциите си от войната в самостоятелно издание „The War Correspondence of the Daily News 1877 – 1878".
След войната работи в Индия, Бирма и Южна Африка. Автор на множество книги за събития, на които е непосредствен очевидец: Форбс А., Макгахан Д., Войната в кореспонденциите на „Дейли Нюз“; Форбс А., Великобритания в Афганистан 1839 – 1842 г., Великобритания в Афганистан 1878 – 1880 г., The History Black Watch. Седемгодишната война в Европа, френска и индийска война, колониална война в Америка и Карибския басейн, нилската експедиция на Наполеон ...; Форбс А., Хол С., Приключенията на британско момче в Руско-турската война 1877 – 1878 г. и др. Често го наричат „Царя на репортажа“.
Южен отряд (1877 – 1878)

Южният отряд е войсково обединение на Действащата руска армия в Руско-турската война от 1877 – 1878 г.
Южният отряд е създаден в началото на август 1877 г. на основата на части от 8-и и 9-и армейски корпус. Личният състав достига 48 464 офицери и войници, а артилерийското въоръжение включва 195 оръдия. Разпределен е в 5 отряда:
В състава на Шипченския отряд е също и Българското опълчение. Командир на Южния отряд е генерал-лейтенант Фьодор Радецки, началник на щаба е полковник Виктор Димитровски.
Основната задача Южния отряд е да отбранява проходите в Средна Стара планина: Хаинбоазки и Шипченски проход. Фронтът на отбраната е 130 км. Силите са разпределени на принципа на активната отбрана: 30 % отбраняват проходите, общо 40 % осигуряват фланговете и остава 30 % резерв в района Търново – Никюп.
През август и септември отрядът изнася тежестта на героичната отбрана на Шипченския проход, а до края на годината и зимното стоене на Шипка:
Победата на връх Шипка е със стратегическо значение за изхода на войната.
От 18/30 август Хаинкьойският, Еленският и Османпазарският отряд са извадени от състава на Южния отряд и са придадени на подчинение на генерал-лейтенант Алексей Шаховски. В началото на декември силите на Южния отряд са 24 000 офицери и войници, а в началото на януари 1878 г. достигат 54 000 офицери и войници. Преминава при сурови зимни условия Стара планина. С атаката при село Шипка и Шейновската битка разгромява и пленява Централната армия.
В заключителното руско настъпление частите на Южния отряд формират лявата колона и достигат до Ямбол. Бойната дейност на отряда е със стратегическо значение за победата във войната.
Headless Cross

Headless Cross е четиринадесети студиен албум на хевиметъл групата Black Sabbath, който е издаден на 24 април 1989 г. от I.R.S. Records. Това е втори албум с вокалиста Тони Мартин и първи с барабаниста Кози Пауъл.
Според автобиографията на Тони Айоми Iron Man: My Journey Through Heaven and Hell with Black Sabbath, групата е отхвърлена от Warner Bros. и Vertigo Records през 1988 г. след дългогодишно сътрудничество. Скоро той се среща с Майлс Коуплънд, тогава собственик на I.R.S. Records. Коуплънд му казва: „Знаеш как да пишеш албуми, знаеш какво искат хората. Направи го и аз ще те подкрепя.“ Така Black Sabbath подписва с лейбъла.
Айоми се свързва с известния британски барабанист Кози Пауъл, който е свирил за Джеф Бек, Rainbow, MSG и Whitesnake, като му предлага да се присъедини към Sabbath. Двамата започват да пишат песни за новия албум в дома на Айоми, като Тони Мартин посещава репетициите. Айоми има намерение да върне Рони Джеймс Дио в групата. Скоро получава обаждане от Глория Бътлър, съпруга и мениджър на Гийзър Бътлър, която му съобщава, че той иска да се завърне. Това събиране обаче не се състои. Кози Паулъл продължава да търси вокалист, въпреки желанието на Айоми да остане Тони Мартин. Пауъл и Айоми решават сами да продуцират албума.
Лоурънс Котъл свири бас партиите в албума, но не се присъединява официално. Той участва във видеото на заглавнаа песен от албума, но не и в промоционалните снимки. За турнето басист на групата става Нийл Мъри, свирил за Whitesnake и Гери Мур. Песента „When Death Calls“ включва китарно соло от китариста на Queen Брайън Мей.
Песента „Call of the Wild“ първоначално е трябвало да се казва „Hero“, но Ози Озбърн използва това заглавие в албума си No Rest for the Wicked. За това Тони Айоми решава да промени името. „Devil & Daughter“ също е трябвало да носи друго име – „Devil's Daughter“, но и то е сменено поради същата причина.
Black Sabbath е една от първите групи изнасяли концерти в СССР през 1989 г., след решението на Михаил Горбачов да отвори страната за западната култура. Групата прави 25 концерта, 13 в Москва и 12 в Ленинград. 2 от тях са професионално заснети и издадени на DVD в някои региони през 2008 г.
Cross Purposes

Cross Purposes е седемнадесети студиен албум на хевиметъл групата Black Sabbath, който е издаден на 31 януари 1994 г. от I.R.S. Records.
Dehumanizer (1992) отбелязва събиране на състава на групата от Mob Rules (1981), но след края на турнето Рони Джеймс Дио и Вини Апис напускат. Те са заменени от Тони Мартин, който се завръща и барабаниста на Rainbow Боби Рондинели. Заснето е черно-бяло видео за песента „Hand That Rocks the Cradle“. Албумът заема 122-ро място в Билборд 200.
Тойота Ярис Крос

„Тойота Ярис Крос“ (Toyota Yaris Cross) е модел малки автомобили с повишена проходимост (сегмент J/B) на японската компания „Тойота“, произвеждан от 2020 година.
Разработен е като модификация с SUV дизайн на популярния модел „Тойота Ярис“. Предлага се с бензиново и хибридно задвижване и сред малкото модели в класа си с възможност за всеприводно задвижване.
The Cross of Changes

The Cross of Changes е албум на немския ню ейдж/етно проект „Енигма“. Издаден е на 6 декември 1993 г. и е вторият официален студиен албум на групата, който следва успешния им дебют от преди три години MCMXC a.D..
Най-известната песен от този албум е сингълът Return to Innocence, включена в множество филмови саундтракове. Този албум представя едно ново, по-роково ориентирано звучене, а познатите грегориански песнопения от предишния албум са заменени с етно музика от цял свят.
Стандартното издание от 1993 г. включва следните песни:
На 21 ноември 1994 г. е издаден специален 24-каротов златен диск, включващ бонус ремиксите:
Фолксваген Т-Крос

„Фолксваген Т-Крос“ (Volkswagen T-Cross) е модел малки кросоувър автомобили (сегмент J) на германската компания „Фолксваген“, произвеждан от 2018 година в Памплона, Испания.
Моделът разширява гамата на „Фолксваген“, добавяйки по-компактен SUV от „Фолксваген Т-Рок“, като е базиран на платформата на „Фолксваген Груп“ „MQB“ и има сходни размери с по-евтиния „Сеат Арона“.
Неославизъм

Неославизмът е политическо движение, което възниква в края на 19 век и е част от по-старата панславянска идеология. Оформя се в резултат на дейността на чешките национални активисти. Основният инициатор е бил младочешкият политик Карел Крамарж..
Основната идея на неославистите се заключава в съвместна отбрана на земите, населени със славяни, в ответ на пангерманската експанзия. За реализацията на тази цел, движението се застъпва за равенство на всички славяни помежду си и счита за необходимо да се съхрани автономния статус на всяка група. Всеки от славянските народи е свободен самостоятелно да се развива — културно, икономически и политически, но заедно те са длъжни да работят съвместно в името на общото благо. Неославистите настояват за демократизация на славянското съобщество и освобождаване от доминиращото влияние на Русия.
За разлика от панславянството, неославянството не придава значение на религията и не прави разлика между католици и православни, не подкрепя създаването на едина славянска държава, и подкрепя ненасилствените методи за изпълнение на програмите си.
Първият конгрес на движението се провежда през 1908 в Прага като повод е годишнината от първия славянски конгрес проведен в контекста на либералните революции от 1848. Вторият конгрес се провежда в София през 1910, съпъстван от срещи на журналисти, лекари и спортисти от славянските страни.
P. Vyšný, Neo-Slavism and the Czechs, 1898-1914 (London and New York: Cambridge University Press, 1977)
Й. Колейка, Славянские программьi и идея славянской солидарности в XIX и XX веках ( Praha: Státní pedagogické nakladatelstvi: 1964)
H. Kohn, Pans-Slavism: Its Ideology and History (New York: Vintage Books, 1960)
M. Petrovich, The Emergence of Russian Panslavism, 1856-1870 (New York: Columbia University Press,1956)
Z.Tobolka, „Der Panslavismus“, Zeitschrift für Politic, 6 (1913): 215-235
E. Despalatović, Ljudevit Gaj and the Ilyrian Movement (New York and London: Columbia University Press,1975)
Н. Кайчев, Илия от Варна до Вилах: хърватското национално възраждане, сърбите и българите (до 1848) (София: Парадигма, 2015)
Ph. Shashko, From Mount Athos to the Shipka Pass: Slavic Consciousness among the Bulgarian Renaissance Intelligentsia, в: Славянские культурьi и Балканьi, Vol. 2: XVIII-XIX в., (ред.) Н. Тодоров, В. Тапкова- Заимова, Н. Драгова, М. Жечев, Л. Генова (София: Издателство на Българската академия на науките, 1978)
Б. Йоцов, Славянството и Европа (София: УИ „Св. Климент Охридски“, 1992)
Бра (град)

Бра (на италиански: Bra) е град и община в Северна Италия, провинция Кунео, регион Пиемонт. Население на общината е 29 656 жители към 1 януари 2019 г., от които 4023 души са чуждестранни граждани.
Бра се намира в североизточната част на провинция Кунео, в района на Ланге-Роеро, на северния склон на долината на река Танаро. Бра е третата по население община в провинцията и принадлежи към Торинската епархия. През града не минават реки или потоци, но река Танаро минава до подселище Поленцо в близост до бившето кралско имение. Територията се характеризира с обширна равнина, където се е развил градът и с хълм, на който се намира част от историческия му център. Бра граничи със следните общини: Покапаля, Кераско, Санта Витория д'Алба, Санфре, Вердуно, Ла Мора и Кавалермаджоре. Бра се намира на 42 км от Кунео, на 44 см от Торино, на 89 км от Генуа и на 135 км от Милано. Бра има следните подселища и области: Бандити (Bandito), Поленцо (Pollenzo), Борго Нуово (Borgo Nuovo), Казе дел Боско (Case Del Bosco), Кастелето (Castelletto), Киоса (Chiossa), Фалкето (Falchetto), Грионе (Grione), Матроти (Matrotti), Монтà дела Радиче (Monta' Della Radice), Пиумати (Piumati), Куинто Бианко (Quinto Bianco), Рива (Riva), Риво (Rivo), Ронки (Ronchi), Сабеко Супериоре (Sabecco Superiore), Сан Маурицио (San Maurizio), Сант'Аниезе (Sant'Agnese), Скатолери (Scatoleri), Тети Бона (Tetti Bona) и Тети Миланези (Tetti Milanesi).
На 6 април 402 г. на територията, където е разположен днешния град се провежда Битката при Поленцо. Бра получава статут на град (на итал: città) през 1760 г.
Представителният футболен отбор на града има аматьорски статут и се казва АК Бра.
Обикновена шипка

Обикновената шипка (Rosa canina) е вид диворастяща роза. Тя представлява многогодишен, бодлив, силно разклонен храст със стъбла, достигащи 1 до 5 m дължина. Шипката цъфти през месеците май до юли, цветовете са бледорозови до бели с диаметър 4 – 6 cm и с по пет венчелистчета. Плодовете (шипки) узряват през есента и са овални, червено-оранжеви, с размер 1 – 2 cm, месести, пълни с множество мъхести семена.
Разпространена е в по-голямата част на Европа (но без северна и централна Русия и без северната част на Скандинавския полуостров) и в по-умерените части на Югозападна Азия и северозападна Африка. Натурализирана е в части на Северна Америка и в Централна Азия. В България се среща из храсталаци и тревисти склонове, край реки, в равнините и планините до 2000 m надморска височина из цялата страна.
Обикновената шипка се използва като присадка за декоративни рози или самата тя се отглежда с декоративна цел. Плодовете се използват за производство на мармалад и на други хранителни производни.
Плодовете са богати на витамин C. Според проучване на растящи в България шипки, съдържанието му в месестата част на плодовете е средно около 510 mg%, като варира спрямо различните местонахождения на растенията в границите 380–660 mg%.
Изчистват се 5 кг шипки от дръжките и черния цвят. Разрязват се на две и се премахват семките. Слагат се да заврат с 4 литра вода, след което се прецеждат през гевгир и сито, за да се премахнат всички люспи. Сместа се оставя да ври около 3 часа с прибавена захар (по избор). Разбърква се периодично, за да не загори. Мармаладът е готов, когато прави път след лъжицата, когато се бърка.
От 5 kg шипки се получават приблизително 2 kg мармалад.
Приготвя се запарка от 1 с.л. сушена шипка в 250 мл вряща вода. След 1 час се прецежда и се пие като чай.
500 гр. сухи, счукани шипки се заливат с 4 л хладка, предварително преварена с 1 кг захар вода. За насочване на ферментацията може да се добави парченце мая, разтворена в хладка вода. Съдът трябва да има възможност да диша (примерно отворена дамаджана). Държи се на топло 15 – 20 дни. Може да се пие още по време на бурната ферментация, като слабоалкохолно витаминозно питие. След пълната ферментация се прецежда и има качествата на интересно плодово вино.
Шипка (град)

Шипка е град в Южна България, област Стара Загора, Община Казанлък. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 1259 души по настоящ адрес и 1262 души по постоянен адрес.
Град Шипка е разположен в подножието на Стара планина на 650 м надморска височина. Той се намира на 12 км от гр. Казанлък.
Град Шипка е селище, съществувало още от 11 – 6 век пр.н.е., когато българските земи са населявани от траките. Периодът 6 – 2 век пр.н.е. се смята за период на разцвет на тракийската култура. Множество останки от този период има в района на Шипка, Казанлък и близките селища. През 1 в. тракийските земи са покорени от римляните.
Когато през 1396 г. България попада под османско владичество, селището Шипка е създадено с цел охрана и поддръжка на прохода. По време на османската власт Шипка е горена три пъти от турците. Вследствие на разрушението една част от населението на Шипка бяга по протежението на Балкана и се заселва в Провадийско, където създава селото Нова Шипка. Друга част от населението бяга и се заселва в с. Шейново/Казанлъшко/. На връх Шипка /точното географско название на върха е Свети Никола/ са водени едни от най-важните битки за Освобождението на България. Храм–паметник „Рождество Христово“ е построен в памет на руските воини и българските опълченци, загинали в Руско-турската освободителна война 1877 – 1878 г. В криптата на храма са разположени гробове с костите на загиналите руски войни и български опълченци.
При избухването на Балканската война в 1912 година 3 души от Шипка са доброволци в Македоно-одринското опълчение.
В последните години на Третото българско царство в селото е регистрирана дейността на 478-ма бранническа дружина.
Селището е обявено за град на 23 август 1977 г. по случай 100 години от Освобождението на България от османско владичество.
Численост на населението според преброяванията през годините:
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
Религията, която се изповядва в града, е източноправославното християнство. В гр. Шипка никога не е имало население от друга религия. По времето на Османската империя е издаден ферман от султана, който забранява на турските войски да пренощуват в с./дн. град/ Шипка. В замяна на това местното население е било задължено да поддържа пътя през Шипченския проход и да упътва преминаващите през него войски и товари. Поради тази причина в гр. Шипка живее само население с източноправославно вероизповедание.
Шипка (връх)

Свети Никола (Шипка) е връх в Стара планина с надморска височина 1326 m, разположен на изток от Шипченския проход. На него е издигнат Паметникът на свободата, построен през 1934 г. в почит към героизма и самопожертвувателните усилия за освобождението на България от османско иго.
До 23 ноември 1951 г. върхът носи името Свети Никола. Преименуван е поради атеизма на комунистическата власт, като новото му име е връх Столетов, на името на руския имперски генерал, ръководил отбраната на Шипченския проход. През 1964 г. Леонид Брежнев посещава Казанлък и разбира за новото име. Поради антимонархическите възгледи на комунистите, той отново поставя въпроса за името на върха. Оттогава до 1977 г. върхът не се споменава по име и едва по повод 100-годишнината от Шипченската епопея е наречен с името Шипка. Преименуването става с указ от 30 септември 1977 г. Това всъщност е името на съседен връх, на който също са се водили боеве през 1877 г. Връх Шипка, който е с височина 1232 m, е разположен на север от Свети Никола, така след 1977 г. два съседни върха носят едно и също име.
По време на Руско-турската война (1877 – 1878) в началото на август 1877 г. генерал Николай Столетов организира отбраната на Шипченския проход, като разполага Шипченския отряд (в който влизат Габровския отряд и I, II, III, IV и V дружина на Българското опълчение) на връх Свети Никола, връх Орлово гнездо и връх Шипка. От Българското опълчение I и IV дружина са на връх Свети Никола, а II, III и V дружина са на връх Шипка.
Решителните сражения се водят на 9 –14 август /21 – 26 август 1877 г. Защитниците показват изключителен героизъм и въпреки численото превъзходство на противника, атаките са отблъснати.
Паметникът на свободата на върха е сред 100 национални туристически обекта на БТС под номер 93. Печат има на касата. До него води автомобилен път и каменно стълбище. Паметникът е част от Парк-музей „Шипка“.
Опълченците на Шипка

„Опълченците на Шипка“ (известно и като „О, Шипка!“) е ода на българския писател класик Иван Вазов.
Произведението е част от цикъла „Епопея на забравените“, посветена на героите от националноосвободителните борби и Възраждането на България през XVIII и XIX век.
Самата ода „Опълченците на Шипка“ е посветена на участието на българското опълчение в Руско-турската война (1877 – 1878). То описва боевете при Шипка през август 1877. Подзаглавието на творбата е „11 август 1877“, това добавя историчност и документален характер на темата.
Историческите личности и събития, споменати в одата, са:
„Опълченците на Шипка“ е една от най-популярните български оди. Тя се изучава подробно още в основните училища, като откъси от нея или целият текст се учат наизуст.
Golden Age of Bulgaria

The Golden Age of Bulgaria is the period of the Bulgarian cultural prosperity during the reign of emperor Simeon I the Great (889—927). The term was coined by Spiridon Palauzov in the mid 19th century. During this period there was an increase of literature, writing, arts, architecture and liturgical reforms.
Simeon I achieved spectacular military and political successes, expanding Bulgarian territory and forcing the Byzantine Empire to recognise the imperial title of the Bulgarian monarchs. The capital Preslav was built in Byzantine fashion to rival Constantinople. Among the city's most remarkable edifices were the Round Church, also known as the Golden Church, and the imperial palace. At that time was created and painted Preslavian pottery, which followed the most prestigious Byzantine models. A chronicle of the 11th century testified that Simeon I had built Preslav for 28 years.
Simeon I gathered around himself the so-called Simeon's circle, that included some of the most prominent literary authors in medieval Bulgaria. Simeon I himself is alleged to have been active as a writer: works that are sometimes credited to him include Zlatostruy (Golden stream) and two of Simeon (Svetoslavian) collections (first in transcript of 1234, and the second - in 1299).
The most important genres were Christian edifying oratory eulogies, lives of saints, anthems and poetry, chronicles, and historical narratives. Remarkable works include Hexameron by John Exarch, Didactic Gospel (including the Alphabet prayer) by Constantine of Preslav, An Account of Letters by Chernorizets Hrabar. The names of the other authors of Simeon circuit were Tudor Dox, Prester John and Prester Gregory but none of their works are preserved. They were all venerating the liturgy in Old Bulgarian language and the Cyrillic script created in Bulgaria few years before the reign of Simeon I, during the reign of his father Boris I of Bulgaria. Clement of Ohrid and Naum of Preslav created (or rather compiled) the new alphabet which was called Cyrillic and was declared the official alphabet in Bulgaria in 893. The Old Bulgarian, also called Old Church Slavonic, language was declared as official in the same year. In the following centuries the liturgy in Bulgarian language and alphabet were adopted by many other Slavic peoples and counties.
Arsenal Shipka

The Shipka is a 9mm Bulgarian submachine gun produced in 1996 by the Bulgarian arms company Arsenal. The name is a reference to the famous Shipka Pass, near Arsenal's Kazanlak headquarters, in the Balkans where Bulgarian volunteers and Russian troops defeated the Ottoman Empire during the Russo-Turkish War of 1877, thereby liberating Bulgaria. The Shipka was developed for the Bulgarian police and military.
The Shipka is a compact weapon originally intended for use by drivers, pilots, special operations forces, and other military personnel who might benefit from a close-quarter weapon that still had considerably greater range and fire rate than a typical sidearm. The prototype and pre-production versions of the Shipka were chambered in 9×25mm Mauser and used a 30-round box magazine.
Production versions were chambered in 9×18mm Makarov with a 32-round magazine. After Bulgaria's entry into NATO, a version chambered in 9×19mm Parabellum with a 25-round magazine was introduced. The design is a straightforward blowback operation firing from an open bolt. The lower receiver along with the pistol grip and trigger guard is made from polymer, while the upper receiver is made from steel. The simple buttstock is made from steel wire and folds to the left side of gun.
Shipka Monument

The Liberty Memorial, also known as the Shipka Monument (Паметник на Шипка), is а symbol of modern Bulgaria and the liberation of Bulgaria. The monument is the heart of the Shipka National Park-Museum and is located on Shipka Peak in the Balkan Mountains.
Its outline resembles a medieval Bulgarian fortress and can be seen from dozens of kilometres. It was built with donations from the people from all over Bulgaria and was inaugurated on 26 August 1934. It is 31.5 m tall and 890 steps lead up to it. The powerful bronze lion, symbolizing the coat of arms of Bulgaria – the symbol of the Bulgarian state – guards the entrance to the Memorial. The other three walls of the monument bear the names Shipka, Sheynovo [bg] and Stara Zagora – the battlefields in defense of the Pass. On the ground floor under a marble sarcophagus, rest the remains of Shipka's defenders.
The sarcophagus stands on four prone stone lions and above it as honour guards stand the statues of a Bulgarian opalchenets (a member of the Bulgarian Volunteer Corps) and a Russian soldier. The other seven floors of the museum display personal effects of the soldiers and volunteers, medals, photos, weapons and documents related to the battles fought over Shipka. One of the exhibits is a copy of the Samara Flag – the first battle flag of the Bulgarian Opalchentsi. The highest platform of the Liberty Memorial offers a beautiful panoramic view of the surroundings.
The monument signifies the heroic defense of the pass. The Ottoman unblocking army of Süleyman Hüsnü Pasha failed to come to the rescue and the Siege of Pleven ended in victory. The latter also predetermined the outcome of the Russo-Turkish War (1877–1878).
The cornerstone of the monument was laid on 24 August 1922, the construction was completed in 1930, and the monument was unveiled on 26 August 1934 by Boris III of Bulgaria.
42°44′54″N 25°19′19″E﻿ / ﻿42.74833°N 25.32194°E﻿ / 42.74833; 25.32194
Russo-Turkish War (1686–1700)

The Russo-Turkish War of 1686–1700 was part of the joint European effort to confront the Ottoman Empire. The larger European conflict was known as the Great Turkish War.
The Russo-Turkish War began after the Tsardom of Russia joined the European anti-Turkish coalition (Habsburg monarchy, Poland–Lithuania, Venice) in 1686, after Poland-Lithuania agreed to recognize Russian incorporation of Kiev and the left bank of Ukraine.
During the war, the Russian army organized the Crimean campaigns of 1687 and 1689 both which ended in Russian defeats. Despite these setbacks, Russia launched the Azov campaigns in 1695 and 1696, and after raising the siege in 1695 successfully occupied Azov in 1696.
In light of preparations for the war against the Swedish Empire, Russian Tsar Peter the Great signed the Treaty of Karlowitz with the Ottoman Empire in 1699. The subsequent Treaty of Constantinople in 1700, ceded Azov, the Taganrog fortress, Pavlovsk and Mius to Russia, freed Russia from tribute payments and established a Russian ambassador in Constantinople, and secured the return of all prisoners of war. The Tsar also affirmed that his subordinates, the Cossacks, would not attack the Ottomans, while the Sultan affirmed his subordinates, the Crimean Tatars, would not attack the Russians. Russia benefited from the peace treaty, but it did not correspond to the original plans, because until the summer of 1695 Peter the Great strongly hoped to take the Crimea, however the diplomatic collapse of the holy League prevented this and the Russians limited themselves to the Azov region, which partially satisfied their demands.
Russo-Turkish War (1877–1878) order of battle: Ottoman Navy

Thiolu
In 1877, the naval ships of the Ottoman Navy were disposed as follows:
Mediterranean Fleet
Bosporus Fleet
Constantinople
Guard vessels
Under repair at Tersâne-i Âmire
In March 1877, the Ottoman Navy was structured as follows:
Black Sea Fleet (Ferik Bozcaadalı Hasan Hüsnü Pasha)
Mediterranean Fleet (Ferik Giritli Hüseyin Pasha)
Bosporus Squadron
Danube Squadron (Ferik Mehmet Arif Pasha)
Ottoman Danube Steamship Company (İdare-i Nehriye)
In 1877, Danube Squadron of the Ottoman Navy was disposed as follows:
April 27, 1877
July 10, 1877
Bozhentsi

Bozhentsi (Bulgarian: Боженци [boˈʒɛnt͡si]; also variously transliterated as Bozhenci, Bojenci, Bojenzi, Boženci, Bojentsi, Bojentzi, Bozhentzi, etc.), officially but not commonly Bozhentsite (Боженците), is a village and architectural reserve in Gabrovo municipality, Gabrovo Province, in central northern Bulgaria. The village lies in the middle part of the Balkan Mountains, 15 km east of Gabrovo and just north of the Shipka Pass. It is noted for its well-preserved Bulgarian National Revival architecture and history, and is thus a well-known tourist destination in the area.
Bozhentsi was established after the incursion of Ottoman Turks in Veliko Tarnovo, the former capital of the Second Bulgarian Empire, in the 16th century. Many residents of the capital then fled to settle in remote and secure parts of the mountains. According to the legend, among them was the young female noble (bolyarka) Bozhana; she chose to hide in the area where the village is today and became its namesake. The noble's sons engaged in trade and the village gradually grew to become an important trade junction during the National Revival towards the middle of the 18th century. The main production consisted of leather, wool, beeswax and honey.
The village of Bozhentsi was proclaimed an architectural and historical reserve in 1964 and is part of UNESCO's cultural monuments. The National Revival architecture has been preserved in Bozhentsi due to this, and there is a ban on the construction of any buildings that do not fit with the village's style.
As the settlers during the Ottoman rule were mostly wealthy people, many of the houses have two storeys, the first being used as a cattle-shed and the second being inhabited by the owners. Characteristic features of the Bozhentsi architecture are the verandas, the stone-plate roofs, the corner fireplaces and the ceiling woodcarvings. The pavement of the streets in the village is only cobblestone.
The Prophet Elijah basilica, featuring a nave and two aisles, is a remarkable example of the National Revival style. Domes can be seen hidden under the ceiling, as well as massive stone walls and the typical Bozhentsi arches. The church was erected in 1835, and the village's influential residents were allowed to construct a belfry, which was usually strictly forbidden by the Ottoman authorities.
The former class school was constructed in 1872 and was situated in an imposing building near the entrance to the village. It is today a gallery and its first storey would once accommodate a hall and a library, with the classrooms being located on the second storey.
A Roman bridge lies east of the village and a forest path leading to Tryavna begins on the other side.
42°52′N 25°25′E﻿ / ﻿42.867°N 25.417°E﻿ / 42.867; 25.417
Wildflower (2022 film)

Wildflower is a 2022 American coming of age comedy-drama film directed by Matt Smukler and written by Jana Savage, from a story by Smukler and Savage. It stars Kiernan Shipka, Dash Mihok, Charlie Plummer, Jean Smart, Alexandra Daddario, Reid Scott, Erika Alexander, Samantha Hyde, Brad Garrett, and Jacki Weaver.
The film premiered at the Toronto International Film Festival on September 12, 2022 and was released on March 17, 2023.
Bea is the daughter of two mentally disabled parents Sharon and Derek, and during her senior year in high school Bea is left comatose. Through flashbacks the story explores aspects of her life, including a romantic relationship with fellow student Ethan.
The film was inspired by Smukler's niece, and was originally conceived as a short film before being developed as a feature film. The script was optioned by Morning Moon production company in 2020, who produced the film in partnership with Limelight and Entertainment One. The filmmakers consulted disability representation activist Elaine Hall during development.
The film was screened at the Toronto International Film Festival on September 12, 2022. It was released by Momentum Pictures on March 17, 2023 in the United States and Canada.
On the review aggregator website Rotten Tomatoes, 64% of 40 critics' reviews are positive, with an average rating of 5.8/10. The website's consensus reads: "Wildflower benefits from its appealing ensemble cast, but their efforts aren't quite enough to distinguish this middling coming-of-age story." Metacritic, which uses a weighted average, assigned a score of 52 out of 100, based on 7 reviews indicating "mixed or average reviews".
William Bibbiani, writing for TheWrap, said that the film "can't seem to decide if it's a big mess or a formulaic teen drama, but when it gives us tender moments between its characters, it’s hard to really care." Lovia Gyarkye of The Hollywood Reporter wrote that the film "might not be a radical departure from films of its type, but it does offer buoyant performances from both fresh and familiar faces."
In a review titled "When Disability Representation Goes Wrong", Sarah Milner of /Film criticized its approach to portraying disability and described it as "inspiration porn." She criticized the portrayal of Sharon and Derek in particular, calling the characters "paper-thin punchlines." Wendy Ide in a review for Screen Daily compared the film to CODA (2021), but felt that Wildflower fell short in its portrayal of disabled parents by comparison. Charles Bramesco, writing for ThePlaylist.net, gave the film a C− rating and described its exploration of themes as shallow.
Sanghyang Heuleut

Sanghyang Heuleut nyaéta salah sahiji tempat pelesir nu aya di Rajamandala Kulon Kecamatan Cipatat Kabupaten Bandung Barat Jawa Barat, perenahna aya di kawasan PLTA Saguling. Sanghyang Heuleut mangrupa situ anu luhurna dialiri cai nu asalna ti walungan Citarum.
Sanghyang hartina hiji hal nu dianggap suci sedengkeun heuleut hartina wates antara dua hal atawa dua waktu. Aya ogé sasakala nu nyebutkeun yén tempat ieu téh sok dipaké mandi para widadari. Jadi lamun dihartikeun mah Sanghyang Heuleut téh hartina hiji tempat suci anu sok didatangan ku widadari nu miboga dua dunya.
Sanghyang Heuleut mangrupa salah sahiji tina tilu bagéan Sanghyang. Dua lainna nyaéta Sanghyang Tikoro jeung Sanghyang Poék anu lokasina padeukeut jeung Sanghyang Heuleut. Tempat ieu téh kaasup kana obyék wisata tilu situ terasering anu dikiurilingan ku babatuan sarta cadas-cadas nu terjal. Ku lantaran ieu ogé, Sanghyang Heuleut kaasup situ purba lantaran formasi batu-batu nu aya di tempat ieu.
Tempat ieu bisa didatangan ngagunakeun kandaraan roda dua atawa roda opat kalawan waktu tempuh kiéang leuwih sajam satengah ti Kota Bandung. Para wisatawan nu hayang apal rute ka Sanghyang Heuleut bisa ngaliwatan rute ieu. Kahiji, ngaliwatan jalan Raya Bandung-Cianjur tuluy asup ka jero gerbang waduk Saguling anu aya di sisi kéncaeun jalan lamun indit ti Kota Bandung. Sanggeus éta, asup ka jalan anu rék ak Waduk Saguling, kalawan jalan anu pépéngkolan ngaliwatan Sanghyang Tikoro.
Gerbang tempat wisata Sanghyang Heuleut teu jauh ti kawasan Sanghyang Tikoro. Kurang leuwih 200 méter ti gerbang, aya pos awal mangrupa warung jeung tempat parkir kandaraan. Tepi ka dieu, lalampahan dituluykeun ku cara leumpang, dipandu ku masarakat satempat nu jadi pamandu wisata.
Di bagian awal lalampahan, wisatawan kudu ngaliwatan pipa gedé tuluy asup ka jalan satapak anu loba tatangkalan. Wisatawan leuwih hadé maké sapatu anu solna henteu leueur lantaran jalan nu kudu diliwatan lumayan rumpil jeung hésé. Ieu obyék wisata dibuka ti mimiti jam 8 isuk-isuk tepi ka jam 4 soré.
Loba jalma nu nyaruakeun tempat ieu jeung Green Canyon Kabupatén Pangandaran. Salian ti babatuan jeung cadas, aliran walungan-walungan leutik, tatangkalan nu rimbun ogé nambahan kaéndahan tempat ieu.
Jangari

Jangari nyaéta sesebutan pikeun situ di wewengkon Bobojong Kacamatan Mande, kabupatén Cianjur.Situ Jangari bisa kahontal ti Jakarta ngaliwatan jalan tol Jagorawi. Sabada gerbang tol Ciawi tuluy ka arah Puncak diteruskeun ka kota Cianjur, jarakna kira-kira 17 km ti kota Cianjur. Ieu situ téh mangrupa situ jieunan manusa anu masih kénéh bagian ti situ Cirata.
Salah sahiji lauk budidaya nu utama di ieu situ nyaéta lauk emas. salian ti lauk séjénna kayaning nila beureum, nila hideung, nilem, patin, bawal, jrrd. Lauk nu diingu di ieu situ boga kapunjulan ti lauk nu diingu di tempat lianna, iwal ti laukna gancang gedé, dagingna ogé teu bau leutak.
Rata-rata produksi lauk di ieu situ bisa ngahontal 1.000 ton unggal bulanna. Hasil lauk ti ieu situ téh tuluy dikirim ka sababaraha kota di Indonesia, ogé pikeun minuhan kabutuhan lauk di Jawa Kulon. Produksi anu bisa sakitu gedéna téh alatan di ieu situ aya teu kurang ti 70.000 unit jaring apung.
Di ieu situ aya hiji tradisi nu maneuh diayakeun unggal taunna anu disebut tradisi Ngalokat Leuwi Jangari jeung Ngarak Burayak. Dina ieu kagiatan téh diayakeun rupa-rupa pagelaran, helaran jeung atraksi kasenian has Cianjur, di antarana tari Pelung Manggung, tari Kuda Kosong, kendang penca, Cianjuran jrrd.
Situ Sangiang

Situ Sangiang mangrupa obyek wisata alam sarta ziarah. Sacara administratif lokasina aya di Désa Sangiang, Kacamatan Banjaran, Kabupatén Majaléngka. Luas wisata Situ Sangiang kira-kira 19.70ha kaasup RPH Citaman BKPH Talaga KPH Majaléngka
Daérah Situ Sangiang dikurilingan ku tangkal mahoni jeung kai amis aya ogé jenis-jenis séjénna, di antarana Eurih, jukut teki, gewar, hoé, saliara, kirinyuh, pohpohan, tepus, kiara, manglid, suren, barang, kemiri, pasang jeung sajabana. Sedengkeun jenis sasatoan di antarana oray sanca, oray sérang, manuk cangkurileung, bincarung, cangkakak, monyet, lutung, bai.
Kagiatan Wisata di dieu di antarana lintas alam, paparahuan, nguseup jeung kémah. Di jero di dinya aya papan pangumuman yén teu meunang ngojay, nyokot atawa nguseup lauk, miceun runtah padu waé, nyieun durukan, sarta nyorétan tangkal atawa fasilitas séjénna. Alatan éta, lauk anu aya di Situ Sangiang umumna ukuranana gararedé. Lamun aya lauk nu paéh ogé, lauk baris dikuburkan dibeulah dinyana kénéh.
Di Situ Sangiang aya istana anu dikeramatkan. Juru kuncén nyebutkeun yén istana anu aya disisi Situ Sangiang ieu mangrupa salah sahiji istana inohong nu nyebarkeun Islam diwewengkon Majaléngka.
Wajar waé lamun tempat ieu miboga sipat réligius. Aya anu jarauh datang ka dinya, ngan hayang ziarah ka istana wali sarta saterusna mandi disisi dinya. Jadi bener-bener wisata éta pohara sakral. Ceuk nu cicing di daérah éta jeung juru kuncén na éta téh mangrupa jajadén ti hiji karajaan kuna anu disebut karajaan Talaga.
Dina buku sajarah sunda, Karajaan Talaga ieu masih bareng jeung Karajaan Pajajaran, Panjalu, Saunggalah atawa Sumedang Larang. Tapi ceuk dina sajarahna, karajaan éta misteri. ceuk sakaol béjana, karajaan éta leungit jeung sakabéh wargana. Sedengkaeun sawaréh rahayat karajaan, robah jadi lauk di Situ Sangiang téa.
Fasilitas anu aya di Situ Sangiang di antarana nyaéta pager pengaman, shelter, jalan satapak, tempat parkir, jembatan, gerbang/loket karcis, musholla, MCK, instalansi cai, tempat diuk, tempat ulin barudak sarta kolam renang alami.
Situ Sangiang bisa dijugjug ku motor, lamun ti Majaléngka kira-kira 30 km.
Toyota Sienta

Toyota Sienta nyaéta minivan leutik 5 panto anu di jieun ku Toyota anu dijual di Jepang jeung Indonésia. Diwanohkeun mimiti di bulan September 2003, mobil ieu miboga 7 tempat diuk sanajan ukuran bodina leutik pisan. Toyota Sienta miboga mesin bensin 1500 cc VVT-i miboga tanaga 110 bhp (82 kW) @ 6000 rpm dilengkepan ku transmisi CVT. ABS jeung EBD ogé jadi parangkat kaamanan standar. Toyota Sienta generasi kahiji sempet dijual di Indonésia jeung diimpor sacara utuh (CBU) ti Jepang jeung ngan bisa dimeunangkeun di showroom mobil CBU. Toyota Sienta generasi kadua dijual di Jepang dina kaping 9 Juli 2015.
Pikeun pasar Indonesia , Toyota Sienta generasi kadua diwanohkeun di Indonesia International Motor Show (IIMS) 2016 di Jakarta di kaping 7 April 2016. Mobil ieu geus mulai dijieun sacara massal di Toyota Karawang Plant 2, Jawa Barat, di akhir Juni 2016. Samentawis, mesin NR-engine anu maké dual VVT-i anu dipaké Sienta geus dijieun di Toyota Karawang Plant 3 anu diresmikeun di bulan Maret 2016. Mobil ieu saingan langsung jeung Honda Freed di Indonésia. Mobil ieu mulai aya dina opat pilihan tipe, nyaéta E, G, V jeung Q. Lian ti eta, Toyota Sienta anu dijieun di Indonésia ogé di ekspor ka Malaysia, Singapura, jeung Thailand. Toyota Sienta modéllista ogé dipedalkeun minangka aksesori tambahan di Gaikindo Indonesia International Auto Show (GIIAS) 2017 di kaping 10 Agustus 2017, sarta nambahkeun warna anyar, nyaéta Red Mica Metallic.
Dina kaping 11 September 2018, Sienta facelift dijual di Jepang. Versi 5-séater ti Sienta di bere ngaran Funbase, atos ditambahkeun. Sienta facelift ieu direncanakeun rek dirakit di Indonésia di taun 2019.
Balap motor Grand Prix usum 2017

Kajuaraan Grand Prix balap motor FIM 2017 ngajangjikeun taun nu pohara kompetitif dina kelas balap motor. Dina taun 2016, Marc Marquez ngahontal gelar juara MotoGP nu katilu kalina. Grand Prix Qatar nyaéta salah sahiji acara nu kacida ahéng, kalayan balapan lumangsung peuting disorot ku lampu Sirkuit Internasional Losail nu méncrang, kira-kira 30 km ti Doha ibu kota Qatar.
Balap motor Grand Prix di handap dijadwalkeun lumangsung taun 2017.
Peunteun dileler ngan nepi ka nu anggeus balapan ka lima belas. Saurang purah balap kudu nganggeuskeun balapan pikeun meunang peunteun.
Motor listrik

Motor listrik mangrupikeun alat pikeun ngarobih énergi listrik kana énergi mékanis. Alat anu fungsina tibalik, ngarobah énergi mékanis kana énergi listrik disebut generator atanapi dinamo. Motor listrik tiasa dipanggihan dina alat-alat rumah tangga sapertos kipas, mesin cuci, pompa cai sareng beberesih vakum. Motor listrik anu biasa dianggo dina dunya industri nyaéta motor listrik asinkron, sareng dua standar global, nyaéta IEC sareng NEMA. Motor asinkron IEC dumasar métrik ( milimeter ), sedengkeun motor listrik NEMA dumasar kaisar ( inci ), dina aplikasi aya unit kakuatan dina tenaga kuda (hp) sareng kiloWatt (kW).
Dina motor listrik, kakuatan listrik dirobih janten kakuatan mékanis. Parobihan ieu dilakukeun ku ngarobah kakuatan listrik kana magnet anu katelah magnet elektro. Sakumaha urang terang yén: tihang magnet kalayan nami anu sami bakal ngusir sareng kutub henteu sami, daya tarik. Maka urang tiasa kéngingkeun gerak upami urang nempatkeun hiji magnet dina poros puteran, sareng magnet sanés dina posisi anu tetep.
Daptar Juara Dunya Balap Motor Grand Prix

Balap motor Grand Prix nyaéta kajuaraan balap motor utama, nu geus dibagi jadi tilu kelas saprak usum 1990: 125cc, 250cc jeung MotoGP. Kelas nu geus dieureunkeun nyaéta 350cc jeung 50cc/80cc. Kajuaraan Dunya balap jalan aspal Grand Prix diadegkeun dina taun 1949 ku badan pangalola olahraga, nyaéta Fédération Internationale de Motocyclisme (FIM), sarta nyaéta balap motor Kejuaraan Dunia nu pangkolotna nu kungsi aya.
Aya opat kelas kajuaraan dimimitian taun 1949; 500cc, 350cc, 250cc sarta 125cc. Kelas 50cc geus diwanohkeun taun 1962 . Alatan ngaronjatna waragad nu ngabalukarkeun sajumlah produsén ninggalkeun kajuaraan, FIM ngawates motor 50cc pikeun séher tunggal, motor 125cc jeung 250cc diwates 2 séher sarta motor 350cc jeung 500cc diwates 4 séher. Kelas 350cc teu diteruskeun taun 1982; dua taun saterusna kelas 50cc diganti ku kelas 80cc, nu geus teu dituluykeun taun 1989. Dina taun 2002, motor 990cc ngaganti motor 500cc sarta kelas diganti ngaran jadi MotoGP. Motor 600cc ngaganti motor 250cc taun 2010, kalayan ngaganti nagaran jadi Moto2.
Giacomo Agostini, kalayan 15 kali kameunangan, panglobana meunang kajuaraan dunya. Ángel Nieto kadua kalayan 13 kajuaraan dunya sarta Valentino Rossi, Mike Hailwood jeung Carlo Ubbiali nyaéta tilu urang kalayan 9 kali juara dunya. Agostini nyekel rekor pikeun kameunangan panglobana di kelas 500cc/MotoGP sarta kelas 350cc classes kalayan dalapan kali jeung tujuh kali juara dunya. Phil Read jeung Max Biaggi meunang panglobana kajuaraan kelas 250cc / Moto2, kalayan 4 kali kameunangan. Nieto meunang panglobana kajuaraan kelas 125cc jeung kelas 50cc/80cc kalayan 7 kali sarta 6 kali kameunangan.
Bibliograpi
Umum
Spécsifik
Plaza Indonesia

Plaza Indonesia (originally Plaza Indonesia Shopping Center) is a shopping mall located at Jalan M.H. Thamrin, Central Jakarta, Indonesia. The mall is part of the Plaza Indonesia Complex, which is a mixed development complex often referred to as "PI". Plaza Indonesia opened in 1990. It is located at the corner of one of the landmarks of Jakarta, The Selamat Datang (Welcome) Monument. It is also home to Cold Storage's first Indonesian branch.
Plaza Indonesia opened its doors in March 1990 on a site of 38,050 m at the junction of Jalan M. H. Thamrin and Jalan Kebon Kacang Raya, in Central Jakarta. The shopping center was designed by Hellmuth Obata & Kassabaum, and has undergone several major renovations; in 1996, 2000 and 2008. Renovations of the south facade and Lamoda Café in the atrium was completed in 2014. Again in 2009, Plaza Indonesia expanded with 42,325 m of gross floor area in 6 levels, with 24,672 m more space. The first three levels of the retail extension are connected to the existing shopping center. The 4th to 6th levels are dedicated to "modern lifestyle concepts", with various dining and entertainment facilities. The extension also provides 5 levels of underground parking. The retail extension has an entrance on Jalan M.H. Thamrin. Plaza Indonesia is also connected to the Plaza Indonesia complex.
Plaza Indonesia Complex is a mixed development of 3 towers,
Keraton at the Plaza is a hotel and residential suites tower, which is 225 meters tall and has 48 floors above the ground. Keraton at the Plaza is a franchise of Hyatt's The Unbound Collection. The Plaza Office Tower is a 200 meters tall office building, which has 42 floors above the ground and 5 floors below the ground. Grand Hyatt Hotel building is 122 meters high and has 30 floors.
6°11′35″S 106°49′18″E﻿ / ﻿6.193067°S 106.821731°E﻿ / -6.193067; 106.821731