davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Eurovision Dance Contest 2010

Eurovision Dance Contest 2010 skulle bli den tredje Eurovision Dance Contest, og skulle opprinnelig bli arrangert i Baku, Aserbajdsjan. Konkurransen skulle arrangeres i 2009, men ble utsatt til høsten 2010 og senere utsatt på ubestemt tid. iTV lovte at en verdensberømt kjendis skal bli en av programlederne, og det ble spekulert i store navn som Shakira, Jennifer Lopez, og Kylie Minogue. Etter planen skulle konkurransen bli avholdt i Heydar Aliyev Sports and Exhibition Complex.
Konkurransen ble utsatt flere ganger ettersom nok kringkastere ikke hadde meldt interesse, og situasjonen raknet ytterligere da Finland, Nederland, Sverige, Litauen og Østerrike offisielt trakk seg, til tross for at Belarus debuterte.
Alle disse landene deltok i Eurovision Dance Contest 2008, men nevnte ikke noe om deltakelse til Eurovision Dance Contest 2010.
Marte Stokstad

Marte Grønvold Stokstad (født 1978) er en norsk programleder. Hun startet sin radiokarriere i NRK med programmet Marte på NRK P3 fra 2003 til 2006. Hun har siden gjort seg kjent som programleder for en lang rekke underholdningsshow, blant andre Melodi Grand Prix, Idol, Norske Talenter og de årlige Adresse-programmene. Fra 2021 er hun norsk kommentator for Eurovision Song Contest.
Stokstad startet som telefonvakt i NRK P3 og jobbet seg oppover i kanalen. Sommeren 2003 fikk hun sitt eget radioprogram, Marte, som ble sendt daglig frem til høsten 2006.
Hun var programleder for Idol 2007 sammen med Kyrre Holm Johannesen, og våren 2008 programleder i Norske Talenter på TV 2 sammen med Sturla Berg-Johansen. Hun har også ledet VG-lista Topp 20-showet fra Rådhusplassen i 2004, 2005, 2009, 2010 og 2011.
Høsten 2009 var hun programleder for underholdningsprogrammet Den norske humor på NRK1, De nominerte i 2014 og The Hit i 2015. Hun ledet Sommeråpent i 2015 og 2016, og hun var programleder i Nitimen fra august 2016.
I 2020 var hun programleder for bolig-gjetteleken Hvem bor her på NRK1.
Stokstad har hatt en rekke programlederjobber innen Melodi Grand Prix. Hun ledet den norske finalen sammen med Per Sundnes i 2010 og 2012. I 2012 og årlig siden 2018 har hun vært programleder for de årlige Adresse-programmene, der NRK forhåndsviser låtene som deltar i Eurovision Song Contest. For Adresse Liverpool fra 2023 ble hun nominert til Gullruten 2024 i klassen beste programleder - underholdning.
I 2020 kunngjorde NRK at Stokstad tar over som norsk kommentator i Eurovision Song Contest etter Olav Viksmo-Slettan. Hun skulle ha kommentert Eurovision Song Contest 2020, men konkurransen ble avlyst på grunn av koronaviruspandemien. I stedet debuterte hun som kommentator for Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam. Hun var også norsk kommentator for Eurovision Song Contest 2022 i Torino.
Marte Stokstad er søster til Morten Stokstad, tidligere sportsjournalist og nå kommunikasjonssjef i Lillestrøm Sportsklubb. Hun er stesøster til journalist og programleder Anne Rimmen. Onkelen Are Stokstad er også journalist og var leder i Mediebedriftenes Landsforening og konserndirektør i Amedia frem til 2020.
Anne-Sophie Mutter

Anne-Sophie Mutter (født 1963) er en tysk fiolinist, oppvokst i den badiske landsbyen Wehr.
Hun fikk sitt internasjonale gjennombrudd på Luzernfestivalen i 1976. Mutter ble kjent som førstefiolinist under Herbert von Karajan i Berliner Philharmoniker og har siden hatt stor suksess. Hun har fått opp til 36.000 pund for en enkelt konsert.
Mutter ble oppdaget av Karajan på Luzernfestivalen i 1976 og han ble hennes mentor. Det var en sensasjon da hun 13 opptrådte under Karajan i Salzburg-festivalen i 1977. Hun vant sin første musikkpris seks år gammel. Aida Stucki var en av hennes lærere.
Hun var gift med André Previn fra 2002 til 2006. Hennes første ektemann, Detlef Wunderlich, døde og hun dediserte en konsert til hans minne.
På Deutsche Grammophon:
På EMI Classics:
På Erato:
Sheena Easton

Sheena Easton (født Sheena Shirley Orr 27. april 1959) er en skotsk pop-sanger. Easton ble kjent gjennom TV-programmet The Big Time i Storbritannia i 1980. Dette programmet, produsert av Esther Rantzen, ble starten på sangkarrieren hennes og førte til at hun fikk platekontrakt med EMI.
Easton er den eneste britiske kvinnelige artist som har hatt to singler («9 to 5» – kjent som «Morning Train» i USA – og «Modern Girl») inne på topp ti på den britiske hitlisten samtidig. I Storbritannia har Sheena Easton hatt ti topp 40-hits og tre topp 40-album. Hun sang også tittellåten til Bond-filmen Kun for dine øyne (1981) - "For Your Eyes Only". Sangen er blant Eastons største hits.
Easton har solgt over 4 millioner album i USA og 20 millioner plater over hele verden. Hun har 15 album, 23 singler, og 14 topp 40-hits på US Billboard Hot 100. Sheena Easton er den eneste artisten som har hatt en topp 3-hit i hver av Billboards hovedlister: Adult Contemporary, Dance, Pop, Country, og R&B. Blant hennes største hits i perioden 1980–1989 kan nevnes «Morning Train (9 to 5)», «Modern Girl», «For Your Eyes Only», «Telephone (Long Distance Love Affair)», «Strut», «Sugar Walls» og «The Lover in Me».
It’s Only Love (Bryan Adams-sang)

«It's Only Love» er en sang skrevet av Bryan Adams og Jim Vallance som ble spilt inn og gitt ut på albumet Reckless med Bryan Adams og Tina Turner i 1984. Sangen ble gitt ut på singel i 1985. Singelen kom på 7.-plass på "Mainstream Rock" i USA, 14.-plass i Canada, 15.-plass på pop-lista, 16.-plass i Sveits, 18.-plass i Irland, 20.-plass i Nederland, 22.-plass i Belgia, 29.-plass i Storbritannia, 30.-plass i Østerrike, 34.-plass i Spania, 37.-plass i New Zealand, 44.-plass i Tyskland og 57.-plass i Australia. Singelen ble også nominert til en Grammy i kategorien "Best Rock Vocal Performance by a Duo or Group". Musikkvideoen ble regissert av David Mallet. Musikkvideoen vant en MTV Video Music Awards i kategorien "Best Stage Performance in a Video".
Talking Heads

Talking Heads var en amerikansk rockgruppe, dannet i New York i 1975. Gruppen opphørte å eksistere i 1991. Talking Heads' musikk var en blanding av punk, funk og på slutten av karrieren også verdensmusikk. Gruppen hadde sin storhetstid på 1980-tallet.
David Byrne, Chris Frantz og Tina Weymouth møttes som studenter ved the Rhode Island School of Design. De flyttet til New York City i 1975, og ble med i punk scenen i New York og rekrutterte Jerry Harrison og skiftet bandets navn til Talking Heads. Deres debutalbum, Talking Heads: 77, ble gitt ut i 1977 og fikk positiv mottagelse. De samarbeidet med den britiske produsenten Brian Eno på de albumene som fikk positiv kritikk, More Songs About Buildings and Food (1978), Fear of Music (1979) og Remain in Light (1980), som blandet deres "art school sensibilities" med influenser fra artister som Parliament-Funkadelic og Fela Kuti. Fra begynnelsen av 1980-tallet, begynte de å inkludere flere musikere i plateinnspillinger og opptredener, inkludert gitaristen Adrian Belew, keyboardisten Bernie Worrell, sangeren Nona Hendryx og bassisten Busta Jones.
Etter en pause, klatret Talking Heads til sitt kommersielle høydepunkt i 1983 med U.S. Top 10 hiten «Burning Down the House» fra albumet Speaking in Tongues, og lanserte en konsertfilm, Stop Making Sense, redigert av Jonathan Demme. Etter dette, ble de forent med Worrell, gitaristen Alex Weir, percussionist Steve Scales og sangerne Lynn Mabry og Ednah Holt. In 1985 ga Talking Heads ut sitt bestselgende album, Little Creatures. De produserte et soundtrack album for Byrne's film True Stories (1986), and released their final album, Naked i 1988, før bandet oppløstes i 1991. Uten Byrne, opptrådte de andre medlemmene performed med navnet Shrunken Heads, og ga ut ett album, No Talking, Just Head, under navnet the Heads i 1996.
Gruppen spilte rock med påvirkninger fra mange steder. Det ga seg utslag i en musikk som er vanskelig å sette i bås. Noen ganger lagde de svært innadvendt og intellektuell musikk, mens de andre ganger kunne lage iørefallende hits som Burning Down The House, And She Was og Wild Wild Life.
Brian Eno var medprodusent på tre av de viktigste av deres album, og har dermed også hatt betydning for gruppens uttrykk.
Utover den nyskapende musikken var gruppen kjent for Byrnes spesielle stemme samt de særpregede tekstene som også antydes av albumtitlene.
Studioalbum
Livealbum
Samlingsalbum
Remixalbum
Videoalbum
Kelly Clarkson

Kelly Brianne Clarkson (født 1982) er en amerikansk sanger og vinner av American Idol første sesong i 2002.
Clarkson har to søsken, en storebror og en storesøster; Jason og Alyssa. Farens navn er Steve Clarkson og morens Jeanne Taylor. Da Clarkson fylte seks år separerte foreldrene hennes seg etter et syv år langt ekteskap. Broren flyttet med faren, søsteren flyttet til en tante og Kelly flyttet med moren rundt om i Texas. Etter en stund giftet moren seg på nytt og flyttet til Burleson med Kelly og den nye mannen.
Clarkson ville egentlig bli marinbiolog, men da en lærer på skolen hun gikk på overhørte henne synge, overtalte hun Clarkson til å bli med å synge i skolekoret og deretter til å bli med i musikaler. Da Clarkson var ferdig på skolen i år 2000, bestemte hun seg for å flytte til Hollywood for å se om hun hadde en sjanse som artist. Men det viste seg at hun ikke hadde lykken med seg, og da leiligheten hennes brant ned, reiste Clarkson tilbake til Texas der hun tok forskjellige småjobber.
Da TV-programmet American Idol hadde prøveopptak for første sesong i 2002 var det mange av vennene til Clarkson som oppmuntret henne til å prøve seg, og det gjorde hun. Dommerne var imponert over stemmen hennes og sendte henne videre. Clarkson var favoritt blant seerne og fikk over halvparten av stemmene. Da Kelly vant, sang hun sangen «A Moment Like This». Senere spilte hun inn en musikkvideo til sangen og fikk den med på hennes første plate Thankful. CD-en viste seg å bli en stor suksess, og det ble solgt 236 000 eksemplarer den første uka.
I desember 2003 var Clarkson i London og deltok i konkurransen World Idol. Hun sang sangen «(You Make Me Feel Like) A Natural Woman» av Aretha Franklin og var favoritt. Hun tapte overraskende for norske Kurt Nilsen.
Hun har gitt ut flere musikkalbum; Thankful er debutalbumet fra 2003. Oppfølgeren Breakaway, som Avril Lavigne hjalp henne med, ble en suksess og solgte over fem millioner album. 21. oktober 2011 ga hun ut albumet med navn Stronger. Albumet ga henne en Grammy for beste pop-album.
June 1, 1974

June 1, 1974 er et konsertalbum fra Rainbow Theatre i London avholdt på denne datoen. Albumet er med artistene Kevin Ayers, John Cale, Brian Eno og Nico, i tillegg til andre kjente musikerer som Mike Oldfield og Robert Wyatt, som òg spilte på denne konserten. Albumet er også kalt ACNE-albumet, altså «Ayers, Cale, Nico, Eno».
Dette var en konsert som kun ble spilt en gang, June 1. 1974, ikke en del av en turne eller noe annet.
Bilde på omslaget var tatt før konserten startet av Mick Rock. Det forvirra blikket mellom John Cale (til høgre) og Kevin Ayers (til venstre) skal ha kommet av at Cale hadde oppdaga Ayers til sengs med kona til Cale kvelden før konserten, paret ble skilt året etter.
Side A
Side B
Andre sanger som ble fremført under konserten, men som ikke kom på LP-en, er Ayers "I'm Got a Hard-On for You Baby" (med Cale på bakgrunsvokal), Cales "Buffalo Ballet" og "Gun" og Nico's "Janitor of Lunacy" og hennes utgave av "Das Lied der Deutschen".
Latter (scene)

Latter er Norges største humorteater og ligger i Holmens gate 1 på Aker Brygge i Oslo. Latter ble grunnlagt i 2004 av Elina Krantz. Krantz startet management- og bookingbyrået Stand Up Norge i 1997 og etter flere år som formidler av komikere til klubber og utesteder landet rundt, fikk Krantz i 2004 mulighet til å starte sitt eget humorteater. Lokalene til den gamle IMAX-kinoen på Aker Brygge sto tomme, og etter flere runder med forhandlinger fikk hun til slutt tilslaget om å ta over driften. Etter en omfattende renoveringsprosess åpnet Latter i august 2004. Den første forestillingen som ble spilt var Antonsen og Golden – tilnærmet lik sant, med Atle Antonsen og Johan Golden. Latter huser fire forskjellige scener samt egen restaurant- og bardrift.
Repertoaret på Latter er en miks av egne forestillinger produsert av Stand Up Norge, samt eksterne produksjoner som leier seg inn. Blant komikere som er tilknyttet Stand Up Norge og som ofte frekventerer Latter er: Dagfinn Lyngbø, Marit Voldsæter, Cecilie Steinmann Neess, Lisa Tønne, Sigrid Bonde Tusvik, Jon Niklas Rønning, Are Kalvø og Johan Golden. I tillegg har mange kjente internasjonale komikere spilt på Latter. Deriblant: Eddie Izzard, Margaret Cho, Stephen Merchant, Pam Ann, Steve-O, Ari Shaffir, Daniel Sloss, Rich Hall, Johan Rheborg, Tom Green, Henrik Schyffert og Celeste Barber.
I tillegg til show- og restaurantdrift, har Latter egen eventavdeling som tilbyr planlegging og gjennomføring av konferanse og seminar i Latters lokaler.
Utvalg av produksjoner som har spilt på Latter:
Bjarne Kortsen

Bjarne Kortsen (1930–2013) var en norsk musikkforsker og musikkritikker.
Kortsen ble cand.mag. i 1962, Ph.D. ved University of Glasgow i 1964. Fra 1966 var han i en periode lektor i musikk ved Stavanger off. lærerskole. Kortsen ga ut de fleste av sine avhandlinger på sitt eget forlag, editio norvegica i Bergen.
Kortsen var en skarp og engasjert kritiker av den etablerte musikkvitenskap. Mange komponister, blant annet Antonio Bibalo, har tilegnet verker til Kortsen. Spesielt hans publikasjoner om norsk musikk i rokokko og nasjonalromantikk ga impulser til forskningen.
Kari Michelsen

Kari Michelsen (født 27. mars 1946 i Oslo) er en norsk musikkforsker og forfatter som innen norsk musikkhistorie har gjort en pionérinnsats på området musikkhandel og avsluttet etter mange års arbeid Notekatalogen og Musikkhandel i Norge fra begynnelsen til 1909 i 2010, der begge foreligger på internett. Det gjelder også boken "Butikk og musikk. Carl Warmuth og hans hus" som kom i 2017. Notekatalogen er en fullstendig fortegnelse over alle noter trykt i Norge fra starten i 1811 til 1909. Den historiske delen og Warmuth-boken foreligger også i papirutgave.
Hun ble cand. philol. ved Universitetet i Trondheim 1971 med musikk hovedfag. Hovedredaktør for, oversetter og forfatter i Cappelens Musikkleksikon I-VI, Oslo 1978-80. Medarbeider i andre leksika: Sohlmans Musiklexikon I-V, Stockholm 1975-79, The New Grove's Dictionary of Music and Musicians, London 1980, Norsk biografisk leksikon, Oslo 1999-2005. – Musikkonsulent i NRK 1987-2003.
Brødrene Hals

Brødrende Hals var norske pianofabrikanter i Christiania på 1800-tallet. Brødrene Hals drev også musikkhandel, musikkforlag og konsertbyrå.
Brødrene Hals var Karl Hals (1822–1898) og Petter Hals (1823–1871) Hals.
Brødrene Hals er også navnet på deres pianofabrikk, som produserte det første oppreiste pianoet i Norge. Produksjonen ble etter hvert betydelig. Hovedproduksjonen lå på oppreiste piano, det ble også produsert noen få taffelpiano, det første flygelet ble bygget i 1863 og en betydelig produksjon av harmonium.
Lokalene ble i 1925 overtatt av det nyetablerte Kringkastingsselskapet som holdt til der til Norsk rikskringkasting overtok i 1933
Brødrene Hals kjøpte i 1887 Håkonsens Musikhandel, og ble dermed medeiere i musikkhandel og musikkforlag i Christiania. I 1908 kjøpte de opp Carl Warmuths forlag, og året etter ble de to forlagene slått sammen til Norsk Musikforlag.
Brødrene Hals åpnet et stort konsertlokale i Christiania i tilknytning til pianofabrikken i 1880, med 423 sitteplasser og 122 ståplasser. Konsertlokalet ble drevet til 1919. Chat Noir holdt til i bygningen fra 1919-1927. Bygningen ble revet i 1930.
Norsk komponistforening ble stiftet ved et møte hos Brødrene Hals den 24. oktober 1917.
Johan Kvandal

Johan Kvandal (født 8. september 1919, død 16. februar 1999) var en norsk komponist.
Johan Kvandal var sønn av komponisten David Monrad Johansen. Han tok sin organist- og dirigentutdannelse ved Musikkonservatoriet i Oslo. I tillegg studerte han komposisjon og teori med Per Steenberg, Arild Sandvold og Geirr Tveitt. Komposisjonsstudiene fortsatte han senere hos Joseph Marx i Wien og Nadia Boulanger i Paris.
I Kvandals tidlige verker som "Fem små Klaverstykker", Op. 1 og "Syv Sanger", Op. 4, ser man tydelig påvirkning fra de nasjonale strømninger på 1920-30-tallet. Han var også opptatt av å kombinere norsk folkemusikk og klassiske former, noe som "Sonatine for Piano" Op. 2 og "Norsk Overture" Op. 7 bærer tydelig preg av. Paris-oppholdet (1952–54) fikk en avgjørende betydning for hans videre arbeid. Gjennom sine studier med Nadia Boulanger og tilgangen på byens rike musikkmiljø, ble han godt kjent med verkene til komponister som Bartôk, Stravinskij og Messiaen. Dette medførte en langt større kompositorisk frihet som etter hvert utviklet seg til en stil han selv betegnet som "moderne tonalitet".
Kvandals produksjon omfatter komposisjoner for nær sagt alle typer ensembler, fra soloinstrumenter til stort orkester. Sentralt står operaen "Mysterier" basert på Hamsuns roman med samme navn. Blant orkesterverkene regnes "Antagonia" Op. 38 (1973) for to strykeorkestre og slagverk, den bredt anlagte "Konsert for Fiolin og Orkester", Op. 52 (1979), samt "Michelangelo Poem" Op. 49 (1977) blant hovedverkene. Hans siste store verk, Klaverkonsert, Op. 85, ble skrevet for pianisten Håvard Gimse, som har spilt den inn på CD sammen med David Monrad Johansens klaverkonsert i Ess-dur.
Kvandal var aktiv både som komponist, organist og musikk-kritiker.
Norsk Komponistforening

Norsk Komponistforening (etablert i Kristiania 24. oktober 1917) er en fag- og interesseorganisasjon for alle komponister som jobber med musikk og lyd som kunstform.
Ved etableringen var hovedmålet å oppnå kompensasjon for bruk av musikken, og i 1917 manglet man grunnlag, bortsett fra et par lovparagrafer om forfatter- og kunstnerrett, for å få musikkbrukerne til å betale.
Den første innkreving skjedde i sesongen 1918/19, og i februar 1918 kom de første innbetalingene. For sanger ble det betalt 50 øre, for orkesterverker 10–25 kroner, og det samlede resultat for Norsk Komponistforening det første året var 67 kroner. I 1928 etablerte foreningen Norsk Komponistforenings Internasjonale Musikkbyrå (TONO) for å besørge innkrevingen, og til sammenlikning betalte musikkbrukere i Norge i 2003 inn over 200 millioner kroner til TONO. Gjennom åndsverksloven av 1930 fikk man et sikrere formelt grunnlag for innkreving av vederlag for bruk av musikk. Foreningen arbeidet også tidlig for normalkontrakten, som i 1960 ble undertegnet og derved sikret et kontraktsforhold mellom oppdragsgiver og komponist. Arbeidet for fremme av ny musikk i Norge ble etter hvert videreført blant annet ved etablering av foreningen Ny Musikk i 1938.
Det legges stor vekt på virksomheten utad, gjennom samarbeid med utøvere, festivaler og andre kulturinstitusjoner, og samarbeid med andre kunstnerorganisasjoner. Foreningen arbeider for å styrke samarbeidet mellom norske komponister og sentrale fremføringsinstitusjoner som orkestre, ensembler og festivaler. Foreningen er medlem i Nordisk Komponistråd som blant annet arrangerer den årlige festivalen Nordiske Musikkdager. NKF forhandler på vegne av norske komponister om vederlag for bruk av medlemmenes musikk i en rekke sammenhenger, som utlån i bibliotek, bruk av musikk i media og offentlighet, kopiering av noter m.m.
Komponistforeningen deler årlig ut prisen «Årets utøver». «Som «Årets Utøver» kan velges en utøver eller et ensemble, på høyt profesjonelt nivå, som har gjort særlig innsats for norsk samtidsmusikk det siste året eller over en lengre periode.»
Det første styrets formann var Gerhard Schjelderup, Eyvind Alnæs var viseformann og David Monrad Johansen sekretær og kasserer. I styret satt dessuten Alf Hurum, Inga Lærum Liebich, Johan Backer Lunde og Trygve Torjussen. Senere styreledere har vært:
Per februar 2018 hadde Komponistforeningen 255 medlemmer: og
Personer som gjør en ekstraordinær innsats for å fremme norske komponister og norsk musikk kan utnevnes av styret i Komponistforeningen til æresmedlemmer i Norsk Komponistforening.
Æresmedlemmene er presentert i Norsk Komponisforening gjennom 25 år (1942), Norsk Komponisforening gjennom 50 år (1967) og NKFs årsberetning for 2016.
Jørgen Ingmann

Jørgen Ingmann (1925–2015 i Holte) var en dansk gitarist. Han startet som jazzmusiker og spilte hos Svend Asmussen i 1940-årene. Sammen med sin kone fra 1956 til 1975, Grethe Ingmann, vant han den internasjonale finalen i Eurovision Song Contest i 1963 med sangen «Dansevise».
Som den mellomste av tre sønner til en jernbanearbeider begynte Ingmann å spille fiolin da han var ti år gammel. Etter at han var ferdig på skolen, begynte han på en utdannelse innen trykkeribransjen. Han sparte en del av det han tjente for å kjøpe sin første gitar. Senere forlot han den trygge jobben og ble med i orkestrene til Roger Henrichsen og Bertrand Bech. Under andre verdenskrig begynte han et samarbeid med Svend Asmussen, en av de mest kjente skandinaviske jazzmusikerne på den tiden.
På denne tiden ble Ingmann kjent med sangeren Grethe Clemmensen, som han giftet seg med i 1956. I slutten av 1950-årene opptrådte han først med Jørgen Ingmann-kvartetten og senere med sin kone.
I slutten av 1950-årene endret han artistnavet sitt til Jørgen Ingmann and his guitar. Under dette navnet spilte han inn «Apache» i 1961, som ble nummer fire på hitlistene i Canada og nummer to i USA. Hans egen versjon av Silvana Manganos «Anna» ga ham moderat suksess på listene i USA.
I 1975 ble Jørgen og kona Grethe skilt, men i slutten av 1980-årene fant de sammen igjen, før hun døde i 1990.
Han trakk seg tilbake som utøvende musiker i 1984.
Ruslana Lyzjytsjko

Ruslana Stepanivna Lyzjytsjko (ukrainsk Руслана Степанівна Лижичко, russisk Руслана Лыжичко, født rundt 24. mai 1973 i Lviv), er en ukrainsk sanger, danser, produsent og komponist.
Siden 1995 har hun vært gift med produsenten Alexander Ksenofontov. De har siden 1993 drevet studioet Luxen sammen og produserer der filmtrailere for musikaler og reklametrailere for radio.
Lyzjytsjko vant Eurovision Song Contest 2004 i Istanbul med tittelen «Wild Dances» som fikk 280 poeng. Hun fikk tildelt poeng fra 34 av 36 deltagende land. Stykket benytter motiver fra folklore fra Karpatene. Den ble ikke valgt offentlig, men ble valgt av en intern jury ved den ukrainske TV-stasjonen NTU for å delta i Istanbul. På scenen hadde hun med seg det ukrainske ballett-ensemblet Szyttja (ukrainsk Життя).
Ruslana er en av symbolfigurene til oransjerevolusjonen i 2004. Etter at valgfusket ble avdekket var hun en av de første til å ta aktivt del i demokratibevegelsen og blir ansett som et symbol på det moderne Ukraina.
I 2014 var hun en av mottakerne av International Women of Courage Award, som utdeles av USAs utenriksdepartement.
Zitti e buoni

«Zitti e buoni» (italiensk uttale: [ˈtsitti e bˈbwɔːni]; norsk oversettelse: ti stille og oppfør dere) er en rockesang fra 2021 med den italienske gruppen Måneskin. Sangen vant Sanremo-festivalen 2021 og deretter Eurovision Song Contest 2021. «Zitti e buoni» er skrevet av bandmedlemmene Damiano David, Ethan Torchio, Thomas Raggi og Victoria De Angelis. Den er produsert av Fabrizio Ferraguzzo og ble sluppet for strømming og digital nedlastning 3. mars 2021.
Sangen ble opprinnelig skrevet som en ballade i 2016, men de påfølgende årene omarbeidet bandet den til en rockelåt. Ifølge Måneskin henviser tittelen til «vårt sinne som omformes til noe positivt, noe som fører til endring». Ifølge NME er sangen et kritisk spark fra den yngre generasjon rettet mot den eldre generasjon, og magasinet skriver videre at teksten tar for seg temaer som å «utfordre fordommer» og det å «finne forløsning». Nettstedet Wiwibloggs beskrev sangen som et «manifest for dem som ønsker å ta seg fremover, ved å verdsette sine unike egenskaper».
Sangen ble utgitt 3. mars 2021, mens en akustisk versjon ble publisert på YouTube 7. mai 2021. Fire dager etter utgivelsen, 7. mars 2021, deltok og vant den Italias største musikkonkurranse, Sanremo-festivalen.
Som vinner av Sanremo-festivalen, tilbød kringkasteren Rai Måneskin å representere Italia i Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam i Nederland. Bandet takket ja til tilbudet og «Zitti e buoni» ble dermed Italias bidrag til finalen i Eurovision Song Contest lørdag 22. mai. På forhånd var sangen storfavoritt til å vinne konkurransen.
Sangen innfridde favorittstempelet og vant Eurovision Song Contest 2021 med til sammen 524 poeng; 318 poeng fra telefonavstemningen og 206 fra juryene. Sangen fikk 25 poeng mer enn andreplassen «Voilà», som ble fremført av Frankrikes Barbara Pravi. Sangen fikk 12 poeng fra juryene i Kroatia, Georgia, Slovenia og Ukraina, og fra seerne i Bulgaria, Malta, San Marino, Serbia og Ukraina. Da gruppen fremførte vinnerlåten på nytt, sang de den usensurerte versjonen av sangen. I seiersintervjuet i sendingen uttalte vokalist Damiano David: «Vi vil bare si til hele Europa, til hele verden: Rock 'n' roll dør aldri».
Dette var første gang siden 2006 at en gruppe vant konkurransen, og med en utypisk musikksjanger for Eurovision Song Contest. Dette var også Italias første seier siden 1990, og den første seieren til en av de «fem store landene», siden Tyskland vant på Fornebu i 2010.
Alle bandmedlemmene bortsett fra vokalisten David er født på 2000-tallet, og med Måneskins seier var det første gang noen som var født på 2000-tallet vant Eurovision Song Contest.
Bandet ble gratulert av Italias president og landets regjering. Italiensk presse sammenlignet seieren i ESC med seieren til Italias fotballandslag under VM i fotball 2006.
Linnea Dale

Linnea Dale (født 1991) er en norsk sanger og låtskriver. Hun slo gjennom musikalsk i Idol i 2007.
Dale var deltaker i sangkonkurransen Idol på TV 2 i 2007 og kom til finaleomgangene. I semifinalen 10. oktober 2007 fremførte hun den egenkomponerte låten «What Do I Know About Love». Dale ble stemt ut, men fikk senere Wild Card og gikk videre derfra til finalerundene.
Dale var gjestevokalist på singlene «Ambitions», «Sometimes», «Awake» og «Think you should» med Donkeyboy.
Dales første soloplate, Lemoyne Street, ble utgitt i 2012 med produsenthjelp fra Øystein Greni og Nikolai Eilertsen fra BigBang. EP-en Children of the Sun og singelen «And Then the Sun Comes Up» ble også lansert i 2012.
Dales andre soloplate, Good Goodbyes, ble utgitt i 2014, med produsent og låtskriverhjelp fra Paal Waaktaar og Kim Edward Bergseth. Dale opptrådte i den norske Melodi Grand Prix-finalen samme år med låten «High Hopes». Dales tredje soloplate, Wait for the Morning, ble utgitt i 2018. Albumet fikk ternigkast 5 i VG, Dagsavisen og Aftenposten.
Ingeborg Walther

Ingeborg Lorentzen Walther (født 1999) er en norsk sanger og artist som går under artistnavnet INGEBORG. Hun har blant annet deltatt i TV-programmene The Voice, Beat for Beat, Stjernekamp og Maskorama. Høsten 2020 ga hun ut sin første norske singel, «Ta meg tilbake» og har siden gitt ut en rekke låter som er blitt listet på NRK P3. Høsten 2023 slapp hun sin debut-EP «Ett år», distribuert av Sony Music Norway. Flere av låtene fra EP’n ble listet på NRK P1. Sommeren 2024 spiller INGEBORG flere festivaler i Norge.
Ingeborg Walther er vokst opp i Skjeberg utenfor Sarpsborg i Østfold fylke.
Som trettenåring mottok hun Norsk kulturskoleråds Drømmestipend i 2013. Hun har også mottatt Sarpsborg kommunes Kulturstipend i 2019.
Høsten 2020 deltok hun i konkurransen Stjernekamp på NRK, hvor hun nådde semifinalen.
Hun deltok også i 2017-sesongen av The Voice, med Morten Harket som mentor. Walther deltok i andre sesong av Maskorama, der hun som «Bamsen» kom på en tredjeplass.
Spilte høsten 2022 og våren 2023 rollen som Mary Roberts i musikalen Sister Act på Chateau Neuf i Oslo, til meget gode kritikker.
Høsten 2023 gav INGEBORG ut Ep’n «Ett år» som består av seks spor med egenskrevne låter basert på egne erfaringer i brytningen mellom ungdom/voksenliv. Flere låter er blitt listet på NRK P1.
Singler
Musikkvideoer
4. Krister Namphathai Larsen, journalist (9. april 2021) https://p3.no/musikk/18-arig-debutant-imponerer-klassisk-forteljing-om-eit-usunt-forhold/ Nrk P3 Best akkurat no. www.P3.no (norsk) 2021. Besøkt 23. april 2021.
5. https://www.sa.no/ingeborg-i-selskap-med-beyonc-og-bruce/s/5-46-1371453 Sarpsborg Arbeiderblad - www.sa.no (norsk). 2023. Besøkt 11. februar 2023.
EMI

EMI Records var et plateselskap med hovedkontor i Hammersmith i London, og opererte i fler enn 25 land over hele verden, deriblant Norge. Selskapet ble opprettet som Electrical and Music Industries Ltd i mars 1931 og var en sammenslåing av Columbia Graphophone Company og Gramophone Company/HMV. I 1955 kjøpte EMI opp Capitol Records og kom seg på den måten inn på det amerikanske markedet.
I 2012 ble EMI solgt til Universal Music Group. Kjøpet ble godkjent av konkurransemyndighetene under forutsetning av at en tredjedel av selskapet ble solgt til andre. Det norske datterselskapet EMI Norge AS, som ble etablert i 1969, ble derfor solgt til Parlophone, eid av Warner Music Group, i 2013.
Ranveig Eckhoff

Ranveig Eckhoff (født 11. februar 1950 i Bærum) er en norsk operasanger (sopran) og kulturjournalist. Hennes operatiske virksomhet har omfattet Norge, såvel som Tyskland, Sverige og Italia.
Eckhoff er datter av pianist og musikkjournalist Erik Holtermann Eckhoff (1920–2004) og journalist Liv Dyrhaug (1919–2011), og søster til Dagfinn Eckhoff og kunstadministratoren Audun Eckhoff.
Grunnleggende sangeropplæring fikk Ranveig Eckhoff i NRKs pikekor under Marie Foss' ledelse. I 1963 studerte hun med Ingeborg Vorbeck (1894–1983) og i 1965 med Gunvor Mjelva på Musikkonservatoriet i Oslo. I 1966 deltok hun i det svenske TV-programmet Hylands hörna. Samtidig gikk hun musikklinjen på Nissens Pikeskole der hun i Porgy and Bess ble instruert i Bess-rollen av den første Bess-tolker, Anne Brown, en oppsetning som også ble tatt på turné til Frankrike. Fra 1969 til 1973 gikk Eckhoff på Musikdramatiska skolan (Operahögskolan) i Stockholm, hun er den yngste som er tatt opp ved skolen. Videre studier tok hun ved Accademia Musicale di Chigiana i Siena og Britten-Pears Center for Advanced Musical Study i England.
Hun ble kjent ved Oscarsteatern i Stockholm med nesten to hundre fremførelser i hovedrollen Hanna Glawari i Den glade enke, der hun spilte med Jarl Kulle (1974–75). Debuten i hjembyen kom i 1975, før hun ble ansatt ved nasjonalteatret i Mannheim (1977). Hun var ved Teatro Sistina i Roma (1983) og turnerte i hele nord-Italia med musikalen Il Re del Circo - en musikal om P.T. Barnums liv der Eckhoff spilte Jenny Lind, mot de kjente italienske skuespillerne Massimo Ranieri og Octavia Piccolo - i tillegg til akrobater, klovner, andre artister og til og med dyr (84-85). Hun var også sentral Kåre Bjørkøy sentral ved Kirsten Flagstad-jubileet (1985) med turné til USA.
Hun var to år ved Theater Ulm (1986–88) mens hun hadde spredte opptredener for Drammen Teater og Den Norske Opera (1985–88), som Mimi i La Bohème, Violetta i La traviata og tittelrollen i Edvard Fliflet Bræins Anne Pedersdotter. Hun har også vært ved Theater des Westens i Berlin, og i Kaiserslautern som Ifgenia (Gluck) og i Den glade enke (1994). Siden 2010 har hun vært skribent for The Huffington Post.
Eckhoff var tidligere gift med fotograf Morten Krogvold (1988-1995), som hun samarbeidet med om utstillinger og bokutgivelser, eksempelvis gav de ut reiseskildringen Italienske hemmeligheter (2002). Mellom 1968 og 1985 var hun samboer med Thorleif Schjelderup, og medvirket på hans filmproduksjoner.
Joshua King

Joshua Christian Kojo King (født 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for den franske klubben Toulouse.
King er en av de få landslagsspillere som aldri har spilt i norsk toppserie. Han har gambisk far og norsk mor.
Høsten 2021 ble King hedret som del av veggmaleriet «Romsås Wall of Fame» på Romsås senter, sammen med 10 andre kjente lokale helter.
King fikk sin førstelagsdebut for Manchester United den 23. september 2009 i ligacupkampen mot Wolverhampton Wanderers FC. Han ble byttet inn ni minutter før full tid og erstattet matchvinneren Danny Welbeck. King fikk draktnummeret 41 i United.
King var utlånt til Preston North End FC i 2010, men ble hentet tilbake da United-managerens sønn Darren Ferguson ble sparket som Prestons manager.
På høsten 2011 var han på utlån hos den tyske klubben Borussia Mönchengladbach. Han fikk sin debut som innbytter mot VfL Wolfsburg den 19. august 2011. Etter å ha vært skadet i store deler av utlånsperioden ble han sendt tilbake til Manchester ved årskiftet. Den 16. januar 2012 ble King lånt ut til Hull City AFC ut 2011/2012-sesongen.
Den 28. mai 2015 ble King solgt fra Blackburn Rovers FC til nyopprykkede AFC Bournemouth, hvor han skrev under på en treårskontrakt.
King spilte på Norges U 21-lag i perioden 2011–2013, hvor han noterte seg for ett mål på åtte kamper. Den 16. oktober 2012 scoret han sitt første landslagsmål for herrelandslaget borte mot Kypros.
Alex Rosén

Jon Alexander «Alex» Rosén (født 1968) er en norsk komiker, musiker og programleder.
Rosén startet karrieren som sanger i et band, kombinert med oppdrag som stuntreporter for NRKs ungdomsprogram U (1991–1992). Etter det gjorde han humoristiske innslag som stuntreporter i talkshowet Wiese (1996–1998) og tilsvarende i NRKs sendinger fra Vinter-OL i Nagano (1998). Deretter fikk han prøve seg som programleder i NRK; først i det Gonzo-aktige intervjuprogrammet Alex Rosen, programleder (1997–1998), deretter i reise- og portrettprogrammet Folk i farta (2001) og i portrettserien Dagen, den er din! (2001). I 2003 deltok han i den delvis omstridte reisedokumentaren Berserk mot Nordpolen, sammen ned eventyrer Jarle Andhøy og amerikaneren David Mercy. Han har også vært dommer i TV 2s talentprogram Norske Talenter (2010–2012), samt vært deltaker i TV 2s Skal vi danse (2016), NRKs Stjernekamp (2020) og TV 2s Farmen kjendis (2020). I 2020–2021 var han den ene forgrunnsfiguren i TV 2s reiseserien Alex og Aune (2020) (sammen med kunstneren Aune Sand). I tillegg har han siden 2017 ledet sitt eget radioprogram på radiokanalen Radio Rock.
Rosen har også hatt en musikalsk karriere og startet som vokalist i gruppa Go-Go Gorilla (1991–1993) som han utgav ett album med. Deretter kjørte han solo i en periode og utgav ett album (1999) før han hadde kortvarige opphold i band som The Highrollers, Tom Lund Band og i Alex Rosén & The Young Dudes, som utgav ett album (2004).
Rosen har også bakgrunn som redaktør fra avisa Weekend (2002–2003), utgitt bøker som Berserk til Valhall (2006) og Tøff pappa (2012) og lansert sitt eget vinmerke (2008). Han har også hatt mindre biroller i filmer som Hører du ikke hva jeg sier! (1995) og One Love (2003), samt bidratt med stemme på en del animasjonsfilmer.
Rosén er sønn av avisredaktør Lasse Rosén og Inger Marie Rosén som jobbet i reklamebyrå.
Album
Album
Camille (violinist)

Imbi-Camille Tamm also known as just Camille is an Estonian violinist.
From 1993 to 1998 she played the violin in the punk rock band Vennaskond.
In 1999 she represented Estonia in Eurovision Song Contest together with singer Evelin Samuel with the song "Diamond of Night", finishing in sixth place. The lyrics for the song were written by Maian-Anna Kärmas, who was a backing vocalist in the entry. This was the first ever time an entry that was not sung in Estonian had ever represented Estonia in the Eurovision Song Contest.
Timeline of musical events

This page indexes the individual year in music pages.
1959 in music, 1959 in British music, 1959 in Norwegian music
1958 in music, 1958 in British music, 1958 in Norwegian music
1957 in music, 1957 in British music, 1957 in Norwegian music
1956 in music, 1956 in British music, 1956 in Norwegian music
1955 in music, 1955 in British music, 1955 in Norwegian music
1954 in music, 1954 in British music, 1954 in Norwegian music –
1953 in music, 1953 in British music, 1953 in Norwegian music
1952 in music, 1952 in British music, 1952 in Norwegian music
1951 in music, 1951 in British music, 1951 in Norwegian music
1950 in music, 1950 in British music, 1950 in Norwegian music
Norwegian Wood (music festival)

Norwegian Wood was an annual music festival in Oslo, Norway, held in Frognerbadet. The name of the festival refers to the Beatles song "Norwegian Wood (This Bird Has Flown)".
Norwegian Wood was initiated in 1992 by Jørgen Roll, Sten Fredriksen and Haakon Hartvedt. The first two festivals were held on Bærums Verk in Bærum, but the festival was moved to Frognerbadet in 1994. Notable artists who have appeared on the festival include Johnny Cash, Jethro Tull, Van Morrison, Savoy, Bo Kaspers Orkester, Bob Dylan, Brian Wilson, the Kinks, Tom Petty and the Heartbreakers, David Bowie, Lou Reed, Jaga Jazzist, Madrugada, Suede, Faithless, Wilco, James Taylor, Sting, Linkin Park, Audioslave, the Dandy Warhols and Counting Crows. The number of tickets sold for the festival numbered 8,000 in 2009.
2017 was the final year Norwegian Wood took place. The responsible company behind the festival declared bankruptcy in autumn of that year, and later attempts to revive it has proven unsuccessful.
Source:
Greta Salóme Stefánsdóttir

Greta Salóme Stefánsdóttir (Icelandic pronunciation: [ˈkrɛːta ˈsaːloumɛ ˈstɛːvaunsˌtouʰtɪr̥]; born 11 November 1986), known outside Iceland simply as Greta Salóme, is an Icelandic singer, songwriter, and violinist in the Iceland Symphony Orchestra. She represented Iceland in the Eurovision Song Contest 2012 in Baku, Azerbaijan, in a duet with singer Jónsi with the song "Never Forget". They qualified from the first semi-final into the Eurovision final and eventually finished in 20th place with 46 points. She represented Iceland again, this time as a soloist, in the Eurovision Song Contest 2016 with the song "Hear Them Calling".
Greta released her first album, titled In the Silence, on 16 November 2012. The album contains her Eurovision song "Never Forget", in both the English and the Icelandic version ("Mundu Eftir Mér"). In August 2012 she released Everything Around Me. It was announced that Greta was among the list of participants in Iceland's selection for Eurovision 2016 with the song "Raddirnar". She qualified from the first semi-final to participate in the final of the selection process. Her song was changed to English for the final, under the title "Hear Them Calling"; she won the national final. She represented Iceland performing the song in the first semi-final of Eurovision on 10 May 2016 placing fourteenth with 51 points. Recently, she had been finishing what will be her second studio album featuring her most recent singles. She also wrote the song "Crazy", which was performed by Raya and participated in UK's national selection for Eurovision Song Contest 2018
A ^ "Never Forget" did not appear on the official Belgian Ultratop 50 chart, but rather on the Ultratip chart, which combines "Airplay and Sales", at number 30.
B ^ "Raddirnar" is the original version of "Hear Them Calling", which was later translated into English.
Secret Garden (duo)

Secret Garden is an Irish-Norwegian band specialised in new instrumental music, led by the duo consisting of Irish violinist and singer Fionnuala Sherry and Norwegian composer, arranger and pianist Rolf Løvland.
The group came to fame when they won the 1995 Eurovision Song Contest, representing Norway with the composition "Nocturne". In the course of a partnership lasting over 25 years, they have sold millions of albums worldwide, many of which went platinum in numerous countries.
The group won the Eurovision Song Contest for Norway's second time in 1995 with the composition "Nocturne". It was the only time that a predominantly instrumental piece has won the Eurovision Song Contest, although a few Norwegian lyrics, written by screenwriter Petter Skavlan, were included to ensure that the entry adhered to the contest's rules. Norwegian singer Gunnhild Tvinnereim sang the song in the Eurovision Song Contest, with Hans Fredrik Jacobsen on penny whistle and Swedish nyckelharpist Åsa Jinder guesting on the occasion, although none of them are regular members of the group. Ten years earlier, Rolf Løvland wrote the song "La det swinge" (Let it swing) that secured Norway its first Eurovision Song Contest victory in 1985.
Their success at Eurovision spearheaded the success of their first album Songs from a Secret Garden. It sold a million copies around the world going platinum in Norway and Korea, gold in Ireland, Hong Kong and New Zealand and spending two years in the Billboard new-age charts in 1996 and 1997. Barbra Streisand adapted "Heartstrings" from this album as the song "I've Dreamed of You" on her A Love Like Ours album. She also used "Heartstrings" in her wedding to James Brolin.
Their sophomore album White Stones followed in 1997, and also made the top ten on Billboard New Age charts. Dawn of a New Century was released in 1999 as their third studio album, and again featured lyrics by Norway's Petter Skavlan. Their 2001 studio album Once in a Red Moon also enjoyed success around the world, including reaching Billboard's new-age top ten.
A compilation album, Dreamcatcher, was released in 2000. Secret Garden released a Dreamcatcher: Best Of album for its tour through Australia and New Zealand in 2004, and this reached the top of the Australian New Age charts and the ARIA top 50 album charts.
After several other albums, they released their tenth album, Storyteller, in 2019.
Secret Garden's most famous song "You Raise Me Up", originally performed by Johnny Logan and Brian Kennedy, has been recorded by more than a hundred other artists including Josh Groban, Russell Watson, Westlife, Sissel Kyrkjebø, Becky Taylor, Celtic Woman, Lena Park, Robert Tremlett, Il Divo, Rhydian, and Sergio Dalma.
"Nocturne" won the 1995 Eurovision Song Contest. Their piece "Adagio", with a cor anglais solo, was used in the Wong Kar-wai film 2046 which was released in 2004.
In 2015, Secret Garden published a book titled You Raise Me Up: The Story of Secret Garden co-written by Rolf Løvland with Fionnuala Sherry. The book tells their story of their triumphs as well as the trials and tribulations they endured along two decades.
2009

2009 (MMIX) was a common year starting on Thursday of the Gregorian calendar, the 2009th year of the Common Era (CE) and Anno Domini (AD) designations, the 9th year of the 3rd millennium and the 21st century, and the 10th and last year of the 2000s decade.
2009 was designated as the International Year of Astronomy by the United Nations to coincide with the 400th anniversary of Galileo Galilei's first known astronomical studies with a telescope and the publication of Astronomia Nova by Johannes Kepler. It was also declared as the International Year of Natural Fibres by the United Nations General Assembly, as well as the International Year of Reconciliation and the Year of the Gorilla (UNEP and UNESCO).
අපේ අම්මා, අත්තම්මා, අගමැතිනිය: සිරිමාවෝ

අපේ අම්මා, අත්තම්මා, අගමැතිනිය: සිරිමාවෝ යනු අනෝමා රාජකරුණා විසින් අධ්‍යක්ෂණය කරන ලද 2023 වාර්තා චිත්‍රපටයකි . මෙම චිත්‍රපටය ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රථම කාන්තා අගමැතිනිය වූ සහ නූතන ලෝක ඉතිහාසයේ තේරී පත් වූ ප්‍රථම කාන්තා රාජ්‍ය නායිකාව වූ සිරිමාවෝ බණ්ඩාරනායකගේ ජීවිතය විස්තර කරයි.
ඇයගේ සැමියා වන එස්.ඩබ්.ආර්.ඩී. බණ්ඩාරනායක ඝාතනයෙන් පසු අගමැතිනිය ලෙස ඇයගේ වෘත්තීය ජීවිතය පිළිබඳ කතාව මෙම චිත්‍රපටිය කියයි. ඇයගේ දියණියන් දෙදෙනා වන හිටපු ජනාධිපතිනි චන්ද්‍රිකා කුමාරතුංග සහ සුනේත්‍රා බණ්ඩාරනායක සමග සිදුකෙරෙන සංවාද මෙම චිත්‍රපටයේ අන්තර්ගතයි. ඇගේ මුණුබුරන් දෙදෙනෙකු සමඟ සම්මුඛ සාකච්ඡා ද එහි අඩංගු වේ. සිරිමාවෝගේ ජීවිතය ඇය සමඟ ජීවත්වීම පිළිබඳ ඔවුන්ගේ කතා හරහා චිත්‍රපටය කියයි. ඇයගේ කැබිනට් මණ්ඩලයේ කොටස්කරුවන් වූ ලංකා පරිපාලන සේවයේ දිගුකාලීන සාමාජිකයින්ගේ පුද්ගලික ගිණුම් ද චිත්‍රපටයේ අඩංගු වේ.
මෙ චිත්‍රපටිය 2023 ජූලි 21 දින නිකුත් විය. එය බංග්ලාදේශ‌යේ 21 වැනි ඩාකා ජාත්‍යන්තර චිත්‍රපට උළෙලේ හොඳම වාර්තා චිත්‍රපටිය ලෙස සම්මානයට පාත්‍ර විය.
බලංගොඩ

බලංගොඩ නගරය සබරගමුව පළාතේ රත්නපුර දිස්ත්‍රික්කයේ කොලඹ මඩකලපුව අධිවේගී මාර්ගයේ හමුවන එක් උප නගරයකි.මෙම නගරය සබරගමුව පළාතේ විශාලතම නගර වලින් එකකි.ශ්‍රී ලංකාවේ 2001 ජන හා සංගණනයට අනුව ජනගහනය 16875ක් වේ.වර්ග කිලෝමීටර් 16.2ක භූමි ප්‍රමාණයක් ඇත.
ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුගය දක්වා හිමිකම් කියන මේ නගරය බලංගොඩ ආනන්ද මෛත්‍රී නාහිමි ලෝකයේ ප්‍රථම අගමැතිනිය වන සිරිමාවෝ බණ්ඩාරනායක මැතිනිය සහ ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රථම කතානායක ෆ්‍රැන්සිස් මොලමුරේ මහතා උපන් නගරයයි.සබරගමුව කඳුවැටිය මධ්‍යම කලාපයේ පිහිටා ඇති මෙම නගරය තෙත් හා වියලි කලාපයට අයිති වේ.වැසියන්ගේ ප්‍රධාන ජීවනෝපාය වනුයේ ගොවිතැනයි (එළවළු,පලතුරු හා කුළුබඩු ).තවද දේශීය පරිභෝජනය සඳහා වී වගාව ද ( හෙල් මළු ක්‍රමයට )සකස් කල කුඹුරු වලට ප්‍රසිද්ධිය.වානිජමය වශයෙන් තේ වගා කිරීමද සිදුකරයි.තවද මැණික් කර්මාන්ත සඳහා ද ප්‍රසිද්ධියක් උසුලන නගරයකි.
බලංගොඩ නගරයේ ස්ථාපිත වු සංචාරක කර්මාන්තය ද දැකිය හැකිය.සමනල වැව,බෙලිහුල්ඔය,කල්තොට ජනප්‍රිය ස්ථාන වේ.
http://t.me/TheBalangoda
අයිස්ලන්තය

අයිස්ලන්තය උතුරු අත්ලාන්තික් සාගරයේ පිහිටා ඇති අතිශය සීතල රටකි. ජනගහනය 370,000 වන අතර, විශාලත්වය වර්ග කි.මි. 103,000 (වර්ග සැතපුම් 39,769) කි. අගනුවර රෙයිකවික්ය. මෙරට ගිනිකඳු හා භූ‍ගෝලීය වශයෙන් සජීවි ප්‍රදේශයකි. රට අභ්‍යන්තරය තැනිතලා වලින් යුක්තයි. කඳු හා ග්ලැසියර් ද මෙහි ඇත. මෙහි සෞම්‍ය දේශගුණයක් පවතී. අයිස්ලන්තයේ මුල් මිනිස් පදිංචි වීම් ක්‍රි.පූ. 874 ආරම්භ වූ අතර ඉගොල්ෆ් ආනර්සන් මුල්ම පදිංචිකරුවා විය. 1262 සිට 1918 වනතෙක් එය නොර්වේජියානු හා ඩෙන්මාර්ක රාජධානියේ කොටසක් වූ අතර, 20 වන ශතවර්ෂය තෙක් සේ යටත්ව පැවැතිණි. අයිස්ලන්තය ප්‍රධාන වශයෙන් ධිවරකර්මාන්තය හා කෘෂිකර්මය මත යැපේ. වර්ෂ 1994 දී ඇතිවූ එකඟතාවයකින් පසු යුරෝපිය ආර්ථික කලාපය ඇති විය. මෙහි නිදහස් ආර්ථිකයක් පවතින අතර, බදු අඩු රටකි. එහි සුබසාධන පද්ධතියක් සහ ගෝලීය සෞඛ්‍ය පද්ධතියක් හා ප්‍රාදේශීය අධ්‍යාපනයක් ඇත. මෑත වර්ෂවල මෙය ලොව ධනවත්ම හා සංවර්ධිත රාජ්‍යයන් අතරට එක් විණි. 2007 වර්ෂයේ එක්සත් ජාතීන්ගේ මානව සංවර්ධන ලැයිස්තුවේ වඩා සංවර්ධිත රට ‍ලෙස හඳුන්වන්නේද අයිස්ලන්තයයි. 2008 වර්ෂයේ දි ජොහානා සිගුරුවාඩොටීර් අගමැතිනිය විය. මෙම රටේ සංස්කෘතිය රඳා පවතින්නේ සම්ප්‍රදායික ආහාරපාන, ගීත සහ පුරාණ අයිස්ලන්ත පුරාථණයන් මතය.
ලොව ශක්තිවන්තම මිනිසුන් සිටින රට වන අයිස්ලන්තය ස්ට්‍රෝංමෑන් ක්‍රීඩාවට ඉමහත් ප්‍රසිද්ධියක් උසුලයි. එදා මෙදාතුර මිහිමත බිහිවූ ලොව ශක්තිවන්තම මිනිසා ලෙස විරුදාවලිය ලත් ලෝක ශූර ස්ට්‍රෝංමෑන් ක්‍රීඩක හැෆ්තෝර් ජූලියස් බියෝර්ංසන් මෙන්ම අනෙකුත් ලෝක ශූර ස්ට්‍රෝංමෑන් ක්‍රීඩකයන් වන ජෝන් පෝල් සිග්මාසන්, මැග්නස් වර් මැග්නුසන්, ස්ටෙෆාන් සොල්වි පීටර්සන්, බෙනඩික්ට් මැග්නුසන්, පාල් ලෝගාසන්, ආරි ගනර්සන්, හයිටි ආනර්සන් සහ අන්ඩ්‍රෙස් ගුඩ්මුන්ඩ්සන් යන සියළුදෙනා අයිස්ලන්ත ජාතිකයින්ය. කිලෝග්රෑම් 186 ක් බරැති පුරාවෘත්තයක් හා සබැදි දැවැන්ත හුසෆෙල් ගලද පිහිටා ඇත්තේ අයිස්ලන්තයේය.