davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Pagbomba sa Paliparang Pandaigdig ng Francisco Bangoy ng 2003

Ang 2003 Francisco Bangoy International Airport bombing o 2003 Francisco Bangoy International Airport bombing, ay naganap noong ika Marso 4, 2003 (oras: 5:25) ay isang homemade na bomba ay sumabog sa paghihintay sa harap ng Davao International Airpor nagatala ito patay ng hindi bababa sa 21 at nasugatan nang 146.
Sinabi nang mga tauhan nang paliparan na ang bomba ay sumabog malapit sa waiting area nang pasahero sa sinasakyang Cebu Pacific galing mula sa Maynila, isang Amerikanong misyonero ang namatay habang dalawang iba pang mga US citizen ang nagtamo ng pinsala. Ang mga sugatang Amerikano ay nakilala bilang mga miyembro nang isang pamilya na misyonerong Southern Baptist: Barbara Stevens, 33, ang kanyang siyam na buwan na anak na lalaki, na si Nathan, at si William Hyde, ay nagsabi na maraming mga pinsala, Ang isang batang lalaki, isang babae, pitong babae at 10 lalaki ay kabilang sa iba pang mga namatay.
Nag likha ito nang malakas na pagsabog at natanggal ang bahagi nang bubong at na basag ang mga bintana nang salamin sa una at ikalawang palapag sa nasabing lugar sa kabilang kalye. Kabilang sa mga biktima ang mga drayber nang taxi, mga porter nang paliparan, mga nagtitnda at mga protektado mula sa tropikal na ulan habang naghihintay na dumating ang mga ka-nak at mga kaibigan. Tinulungan nang mga eksperto sa Amerika at Australia angpag imbestiga sa Pilipinas nang pag-usisa sa eksena.
Kupang

Kupang ay ang kabisera ng lalawigan Silangan Nusa Tenggara, Indonesya. Lugar na lugar ay 180.27 km ² na may isang total ng tungkol sa ± 450.000 tao pendududuk. Ang lugar na ito ay nahahati sa 4 na distrito at 45 nayon.
Pribadong estasyon ng radyo operating sa lungsod ng Kupang, bukod sa iba:
Telebisyon estasyon ng operating sa lungsod ng Kupang, bukod sa iba:
Kota Kupang sa pamamagitan ng paliparan, Paliparan El Tari upang kumonekta sa ilang mga iba pang malalaking lungsod sa Indonesia tulad ng Jakarta, Surabaya, Semarang, Yogyakarta, Mataram at Makassar. Sa karagdagan, ang airport na ito din ay may mga direktang flight sa at mula sa ibang bansa, namely sa Australia at Silangang Timor. Mula sa Kupang din ay maaaring maging nagsilbi pioneers abyasyon sa iba't ibang distrito sa kabisera ng Silangan Nusa Tenggara.
Port ng Kupang ay maaaring magsilbi ang mga sasakyan ng kalakal at mga pasahero. Advance sa pamamagitan ng ship docks madalas maglingkod pasahero heading Pante Makasar, Ruteng, Baa, Dili, Kalabahi at iba pa.
Kupang lupain transport system ay nagsilbi sa pamamagitan ng lungsod transport minibuses karaniwang tinatawag oplet, taxi at ilang mga ruta ay nagsilbi sa pamamagitan ng lungsod bus. Karamihan ng mga ruta sa mga lungsod ay nagsilbi sa pamamagitan ng pagkonekta oplet ilang mga terminal. Para sa pag-alis mula sa bayan kalye serbisiyo sa Terminal Kupang.
Sa pamamagitan ng kalye ay rin ay nagsilbi sa pamamagitan ng bus sa pagitan ng mga bansa, namely sa Dili, Silangang Timor. Bus ay ibinigay sa pamamagitan ng iba't-ibang mga nagbibigay ng serbisyo kabilang ang mga DAMRI. Mga Serbisyo imigrasyon Indonesia-Silangang Timor na gaganapin sa Silangang Tasifeto- Batugade.
Lazada Philippines

Ang Lazada Philippines ay isang websayt kung saan maaaring makapamili ng mga kagamitang pambahay, damit, produktong pangkalusugan, at marami pang iba. Ito ay isang kompanyang sinimulan sa tulong ng Rocket Internet, isang malaking kompanya galing Alemanya na kilala sa pagbubuo ng iba pang mga kompanya sa iba’t ibang bansa sa Asya, Europa, at iba’t iba pang panig ng mundo.
Ang Lazada Pilipinas ay inilunsad noong Pebrero 2012 kasabay ng iba pang kahalintulad nito sa Timog-silangang Asya. Ang mga nasabing kahalintulad ay ang Lazada Indonesia, Lazada Thailand, Lazada Vietnam, at Lazada Malaysia. Mayroong kulay na asul at narangha ang websayt at logo ng Lazada. Maraming obrero muna ang hinanap ng Lazada bago inilunsad ang websayt.
Ipinagdiwang ang unang anibersaryo ng Lazada Philippines noong Abril 2013. Ang Lazada Philippines ay isa sa mga websayt na pinakasikat sa buong Timong-silangang Asya. Marami na rin itong nakuhang fans sa Facebook.
Nagbebenta ng iba’t ibang produkto ang Lazada Philippines tulad ng gadgets, kagamitang pambahay, kagamitang pang paaralan, kagamitang pang lakbay, kagamitang pang laro, damit, aksesorya, laruan, Bitamina, libro, DVDs, at CDs. Ang websayt ng Lazada ay sumusunod sa mga patakarang makakasiguro ang seguridad ng mga mamimili [1] Naka-arkibo 2013-12-17 sa Wayback Machine. at para mapangalagaan ang impormasyon at proteksiyon ng mga [2] gumagamit ng websayt. Maaring makapamili sa Lazada gamit ang credit card o debit card, cash on delivery, at Banco de Oro(BDO) credit card installment. Nagbibigay din ang Lazada ng manufacturers' warranty at mayroon itong returns policy [3]. Maari rin makapamili gamit ang Lazada Android app [4] na nailunsad sa Google Play Store noong Hunyo 2013.
Ayon sa Alexa, isang websayt na nagbibigay ng impormasyon ukol sa iba pang mga websayt, and Lazada ay kasama sa Top 20,000 websites worldwide na madalas puntahan ng mga tao. Ayon sa Lazada, ang pag-unlad nito ay patunay na malaki ang potensiyal ng Timog-silangang Asya para sa pagnenegosyo gamit ang Internet.
Ang Rocket Internet ay matatagpuan sa Berlin, Germany. Ang kompanyang ito ay nakapagbuo na at patuloy pang bumubuo ng mga kompanya. Mayroon itong mahigit isang daan na kompanya sa mahigit limampung bansa. Naitatag ang Rocket Internet noong 1997.
Rocket Internet has established three companies in the Philippines namely:
Lamido Philippines

Ang Lamido Philippines ay isang buy and sell (bumibili at nagbebenta) websayt kung saan maaring magbenta at bumili ng iba't ibang klase ng gamit tulad ng kagamitang pambahay, pampaganda, pangkalusugan, mga aksesorya, gadyets at marami pang iba. Ang Lamido ay isang pakikipagsapalaran ng Rocket Internet, isang ecommerce na kumpanya na nakabase sa Alemanya. Kilala ang Rocket Internet sa pagbuo ng iba't ibang kumpanya sa Europa at Asya at pati na rin sa ibat ibang sulok ng mundo.
Ang Lamido Philippines ay itinatag noong Enero 2014, sumunod sa mga nauna na nitong kahalintulad sa Timog-silangang Asya. Ang mga naunang nailunsad na kahalintulad nito ay ang Lamido Vietnam, Lamido Indonesia, at Lamido Malaysia. Ang logo ng Lamido ay sumisimbolo ng pag-apruba ng publiko sa pamamagitan ng pagtaas ng hinlalaki. Ang disenyo ng websayt ay pinaghalong kulay ng asul at kahel.
Sa Lamido Philippines, makakakita ng iba’t ibang produkto na nakagrupo sa iba-ibang kategorya tulad ng kagamitang pambahay, aksesorya, alahas, elektronika, relos at marami pang iba. Ang websayt ng Lamido ay binuo na nakaayon sa mga patakaran na pumuprotekta sa seguridad[1] ng parehong mamimili at nagbebenta. Pinahahalagahan din ng Lamido ang impormasyon ng mga gumagawa ng transaksyon[2] Naka-arkibo 2014-07-02 sa Wayback Machine. sa websayt. Ang pamimili sa Lamido ay sa pamamagitan ng bank transfer at cash on delivery (COD).[3] Naka-arkibo 2014-07-02 sa Wayback Machine.
Nitong Setyembre 2014, Ang Lamido ay naglabas ng mobile app para sa mga gumagamit ng smartphones at android phones. Ito ay naging posible ayon na rin sa lumalaking demand ng publiko para sa mas mabilis at madaling pamamaraan ng online shopping. Sa pamamagitan ng Lamido App[4] Naka-arkibo 2015-03-04 sa Wayback Machine., maaari nang mamili ng iba’t ibang gamit sa pamamagitan ng mobile phone. Maaari na ring maging updated sa mga kasalukuyang online deals sa website kahit saan mang sulok ng Pilipinas kung may naka-install na Lamido App sa cellphone.
Ayon sa Third Team Media, isang social media at digital marketing na kompanya na nakabase sa Cebu, ang Lamido ay isa sa mga papaangat na tindahan ng mga gamit online. Tinagurian din nito ang Lamido bilang isang kumpanya na nagbibigay ng pinakamagandang deals sa mga mamimili.
Ang Rocket Internet ay isang kumpanya na itinatag ng Samwer Brothers noong 1997 at matatagpuan sa Berlin, Germany. Kilala ito bilang isang kumpanya na bumubuo ng iba’t ibang klaseng kumpanya sa buong mundo. Sa kasalukuyan, mayroong mahigit isang daang kumpanya ang Rocket Internet sa humigit kumulang limampung bansa.
Traysikel

Ang traysikel (Inggles: tricycle; Kastila: tricileta) ay isang uri ng sasakyang popular sa Timog-silangang Asya. Ang mga de-motor na tricycle, o simpleng tricycle (Filipino: traysikel; Cebuano: traysikol), ay isang uri ng de-motor na sasakyan mula sa Pilipinas na binubuo ng isang motorsiklo na nakakabit sa isang pampasaherong cab. Maliban sa mga jeepney, isa ito sa pinakakaraniwang paraan ng pampubliko o pribadong transportasyon sa Pilipinas, lalo na sa mga rural na lugar. Ang mga pampublikong sasakyan na ito ay maaaring dumaan sa isang nakatakdang ruta o for-hire, tulad ng mga taxi.
Ang mga tricycle ay itinayo sa iba't ibang istilo, na naiiba sa bawat lungsod, at kadalasang ginagawa sa lokal sa pamamagitan ng paggawa ng sidecar at ikinakabit ito sa isang imported na motorsiklo.
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Tala ng mga dating palabas ng GMA Network

Kinapalolooban ang mga programa ng GMA Network ng mga balita, mga palabas tungkol sa kasalukuyang kaganapan, dokumentaryo, drama, mga seryeng banyagang sinalin sa Tagalog, mga palabas ng balitaktakan, palarong palabas, mga sari-saring palabas, musikal, sitcom, pambatang palabas, mga anime, mga palabas na pantasya at realidad.Ito ang mga dating palabas ng GMA. Para sa mga programang naipalabas ngayon, tingnan din ang talaan ng mga palabas ng GMA Network.
Re-aired during GMA Network's 50th Anniversary in 2000.
¹Re-aired during GMA Network's 50th Anniversary in 2000.
¹in cooperation with Solar Sports
Paliparan

Ang isang paliparan ay isang lugar kung saan ang sasakyang panghimpapawid tulad ng mga eroplano, helikopter, at blimp, ay lumilipad paalis ng lupa. Ang mga sasakyang panghimpapawid ay maaari rin na naka-garahe sa paliparan. Ang isang paliparan ay binubuo ng hindi bababa sa isang ibabaw tulad ng isang daanan, isang helipad, o tubig para sa pagtaas at landing, at maaari madalas kasama ang mga gusali tulad ng garahe ng eroplano at terminal building.
Ang mga mas malaking paliparan ay maaaring may taning na ang operator ng batayang serbisyo, eroplanong pantubig docks at ramps, air traffic control, mga pasilidad pang pasahero tulad ng mga restoran at lounges, at emergency na serbisyo. Ang militar na paliparan ay kilala bilang isang airbase o air estasyon. Ang mga kataga airfield, airstrip, at aerodrome ay maaari ding magamit upang sumangguni sa mga paliparan, at ang mga tuntunin heliport, eruplanong pantubig base, at STOLport sumangguni sa airports dedikado eksklusibo sa helicopters, seaplanes, o maikling pagtaas at landing sasakyang panghimpapawid. Sa ilang mga hurisdiksiyon, ang mga kataga ng paliparan ay ginagamit kung saan ang mga pasilidad na ito ay lisensiyado bilang tulad ng mga may government organization (hal. ang US Federal Aviation Administration (FAA), Transport Canada). Sa ibang lugar sa pagkakaiba lamang ay ang isa sa mga pangkalahatang hitsura. Ngunit ang iba pang mga lugar na itakda ang isang paliparan nito sa pamamagitan ng pagkakaroon ng mga kinakailangang customs opisina atbp inaasahan ng isang port, lang ang mas pangkalahatang kataga ay paliparan ng entry.
Ang isang paliparan na nagseserbisyo lamang ng mga helicopter ay tinatawag na heliport. Ang isang paliparan para sa paggamit ng mga seaplanes at amphibious aircraft ay tinatawag na seaplane base. Karaniwang kasama sa naturang base ang isang kahabaan ng bukas na tubig para sa mga takeoff at landing, at mga seaplane docks para sa pagtali.
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Tala ng mga paliparan sa Pilipinas

Tala ng mga paliparan sa Pilipinas, na naka-grupo bilang sa uri at nakabukod bilang sa lokasyon
Mayron apat na klase ng paliparan sa Pilipinas (Ayon sa kwalipikasyon CAAP): mga paliparang pandaigdig, mga paliparang na Class 1 principal, mga palipirang na Class 2 principal, at paliparang na komunidad
Paliparan ng Marinduque

Ang Paliparan ng Marinduque IATA: MRQ, ICAO: RPUW ay ang nag-iisang paliparan na sa at naglilingkod sa pulong lalawigan ng Marinduque sa Pilipinas. Nasa may Barangay Masiga sa bayan ng Gasan ang paliparan, malapit sa hangganan nito sa kabiserang panlalawigan, Boac. Klasipikado ang paliparan bilang isang ikalawang-klaseng paliparang prinsipal (menor na domestiko) ng Pangasiwaan ng Abyasyon Sibil ng Pilipinas, isang pangasiwaan ng Kagawaran ng Transportasyon (DOTr) na may responsabilidad sa pamamalakad 'di lamang ng paliparang ito kundi rin para sa lahat ng paliparan sa Pilipinas maliban sa pangunahing paliparang pandaigdig.
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Pandaigdigang Paliparan ng Ben Gurion

Ang Ben Gurion Internasyonal Paliparan (Ingles: Ben Gurion International Airport - נְמַל הַתְּעוּפָה בֵּן גּוּרְיוֹן‎, Nemal HaTe'ūfa Ben Gurion) ay isang pandaigdigang paliparan sa Tel Aviv, Israel. Ito ang pangunahing pangdaigdigang paliparan at ang pinakamalaking paliparan sa Israel.
32°00′41″N 34°53′12″E﻿ / ﻿32.01139°N 34.88667°E﻿ / 32.01139; 34.88667
Paliparan ng Basco

Paliparan ng Basco (English: Basco Airport) o BSO IATA: BSO, ICAO: RPUO ay ang pangunahing paliparan para sa Batanes. Ito ay itinalaga bilang "Class 2" o "Minor Domestic" ng Civil Aviation Authority of the Philippines, isang lupon ng mga tagapangasiwa ng mga paliparan sa Pilipinas. Pinagsisilbihan ng paliparang ito ang bayan ng Basco at ang isla ng Sabtang.
Ang paliparan ay isa sa mga hub ng Sky Pasada.
Bagama't ang paliparan sa nakaraan ay panandaliang pinagsilbihan ng mga internasyonal na flight, ang paliparan ay hindi opisyal na inuri bilang isang internasyonal na paliparan.
Ang lathalaing ito ay isang usbong. Makatutulong ka sa Wikipedia sa pagpapalawig nito.
Night flying restrictions

Night flying restrictions or night-time curfews, including night flight bans, are any regulations or legislation imposed by a governing body to limit the ground-perceived exposure to aircraft noise pollution during the night hours, when the majority of residents are trying to sleep. Such regulations may include restrictions to available flight paths, or prohibitions against takeoffs, or prohibitions against takeoffs and landings, or prohibitions against ground operations (engine runups or taxiing).
Night flying restrictions are common at airports in Europe. Most airports in Germany have restrictions and curfews during the night. Several night flying restrictions including full night flight bans have been introduced in order to ensure that residents living near airports can sleep at night.
Curfews are not as common at international airports in Oceania as they are in Europe, though some airports do still have curfews if they surround densely-populated suburbs.
Taxi stand

A taxicab stand (also called taxi rank, cab stand, taxi stand, cab rank, or hack stand) is a queue area on a street or on private property where taxicabs line up to wait for passengers.
Stands are normally located at high-traffic locations such as airports, hotel driveways, railway stations, subway stations, bus depots, ferry terminals, shopping centres, and major street intersections. Usually stands are marked by simple painted signs.
Stands generally work as a first-come, first-served queue, so that the first taxicab to arrive on the stand (the one at the front of the line) serves the first passenger to arrive, and as the first taxicab leaves, each taxicab behind it moves ahead one spot, with the last taxicab to arrive taking the last spot.
In the Republic of Ireland an intending passenger is entitled to choose any taxicab that is available for hire at an appointed taxi stand. The Commission for Taxi Regulation has deemed that the customer has the right to choose and that the principle of first come, first served is dismissed.
In some cities, such as London and New York, some older taxi stands are marked by special lamps with "TAXI" painted on the sides of them.
Some major stands are divided into separate queues. For example, at the Nagoya railway station in Japan, small- and large-capacity taxis line up separately; while at Shanghai Hongqiao International Airport in Shanghai, short- and long-distance taxis use separate queues. In Hong Kong, different kinds of taxis line up separately, as some of their service areas overlap.
Taxicab stands can be used to recharge batteries of electric taxis.
Radin Inten II Airport

Radin Inten II Airport (IATA: TKG, ICAO: WILL, WICT), formerly Branti Airport, is a domestic airport serving the city of Bandar Lampung in Lampung province, Indonesia. The name is taken from Radin Inten II (1834–1858), the last Sultan of Lampung (possibly a vassal of the Banten Sultanate). It is on the Jalan Branti Raya in Branti, Natar, northwest of Bandar Lampung in the South Lampung Regency. The airport serves the Lampung area, as it is currently the only commercial airport in the Lampung province. Radin Inten II Airport in Lampung Province is a public airport organized by InJourney.
On 2 April 2024, the Ministry of Transportation revoked the international status of the airport.
Formerly called Branti Airport, it was built by the Japanese in 1942 on the midst of World War II to combat the Allied forces. It serves as a home base of several Japanese airplanes and warplanes. After Indonesia declared independence, the airport was taken over by the Indonesian Air Force. At that time, the airport was not serving commercial flights. In 1955, the management of the airport was handed over to the Directorate General of Civil Aviation, since the Indonesian Air Force moved their air base to Astra Ksetra Air Force Base in Menggala, North Lampung Regency. In 1963, Branti Airport was handed over from Air Force to the Lampung Residency.
In 1976 the construction of the runway and the apron was completed, and it was inaugurated in June 1976 using the Fokker-28 MK-3000 aircraft. From 1984 to 1987 the runway was extended by 330 meters to 1,850 meters. On May 22, 1995, a new terminal was completed and inaugurated by Minister of Transport Haryanto Dhanutirto. The name of Branti Airport was changed to Radin Inten II Airport. In 2016, the airport terminal was increased to three floors to serve an estimated 3 million passengers with a four-storey parking building to accommodate 1000 vehicles. In addition, according to the plan the Ministry of Transportation, the runway was extended to 3,000 meters from the previous 2,500 meters. The airport was able to serve international routes from 2017 to 2024.
Taxes Domestic: Rp 25,000 Taxes International: Rp 100,000
The airport is served by Puspa Jaya Taxi company from the first flight to the last flight daily.
To support the development of Radin Inten II Airport as an international airport in 2017, the Ministry of Transportation will also build a railway line Tanjung Karang - Radin Inten II Branti South Lampung to unravel congestion and better organize transport modes. This is unlikely to proceed now that the Ministry of Transportation has revoked the international status of this airport.
Maneuvering area

A maneuvering area (or manoeuvring area in British spelling) is that part of an aerodrome to be used by aircraft for takeoff, landing, and taxiing, excluding aprons and areas designed for maintenance of an aircraft.
A movement area, as defined by ICAO, is "That part of an aerodrome to be used for the takeoff, landing and taxiing of aircraft, consisting of the maneuvering area and the apron(s)."
In the United States, the movement area excludes aprons. Federal Aviation Regulations part 139.5 states, "Movement area means the runways, taxiways, and other areas of an airport that are used for taxiing, takeoff, and landing of aircraft, exclusive of loading ramps and aircraft parking areas." At airports/heliports with a tower, specific approval for entry onto the movement area must be obtained from air traffic control.
List of Ironman Heavymetalweight Champions

The Ironman Heavymetalweight Championship (Japanese: アイアンマンヘビーメタル級王座, Hepburn: Aianman Hebīmetaru-kyū Ōza) is a professional wrestling championship created and promoted by the Japanese promotion DDT Pro-Wrestling (DDT). Open to anyone, regardless of gender or DDT employment status, the championship is defended "24/7", as in any time, anywhere, as long as a referee is there to confirm the win. Because of this rule, not only is the championship winnable regardless of gender or number of individuals (in case of a common pinfall or submission), it is also available to "unconventional" champions such as animals or inanimate objects, with title changes regularly occurring outside of regular shows, often with videos posted on the promotion's social media accounts. It was created as a parody of the defunct WWE Hardcore Championship, which also had a "24/7 rule".
The championship was introduced on the June 29, 2000 TV taping, during which Poison Julie Sawada created the title and awarded it to himself, only to lose it in under three minutes after Mitsunobu Kikuzawa attacked him with the belt and successfully pinned him. The championship is currently held by Poison Sawada Julie who is in his ninth reign.
There have been 1,707 officially recognized reigns between 423 different human individuals, 7 teams and 56 inanimate objects and animals. The record for most reigns is held by Shinobu, who won it 216 times, including by trading the title back-and-forth with 215-time champion Yuko Miyamoto a total of 303 times on the same night. Danshoku Dino holds the record for longest combined reign with at least 619 days (the exact date of when he won his tenth title is uncertain). Masa Takanashi's sixth reign is the longest singular reign at 333 days. Only 142 individuals have held the title for longer than a day. The title has occasionally been won by unusual means, such as an auction for the belt, rock–paper–scissors, and even a title change that occurred in a dream. On February 6, 2022, DDT's YouTube channel hit the 100,000 subscribers milestone and the tablet which showed the moment pinned former champion Mao so all the hundred thousand subscribers were considered champions.
Non-wrestlers to have held the title include AV idol Nao Saejima, TV personality LiLiCo, J-pop idols Akari Suda, Kaori Matsumura, Yuki Arai, Rise Shiokawa, Aika Sawaguchi, Misaki Natsumi, Momomi Wagatsuma and Lingling, a cat, a monkey, a ladder, Vince McMahon's Hollywood Walk of Fame star, and the title belt itself. Seven referees – Megumi Grace Asano (DDT), Yukinori Matsui (DDT), Rick Knox (PWG), Sparky Ballard (WCPW), Ref Gill (WCPW), Punch Tahara (Sendai) and Bryce Remsburg (AEW) – have won the championship.
As of 14 February 2025.
This list contains combined reigns of all male/female wrestlers who held the title for a known duration. Some names may appear more than once in the teams list underneath completed by the combined days held and times won in this one.
List of busiest airports by passenger traffic

The world's busiest airports by passenger traffic are measured by total passengers provided by the Airports Council International, defined as passengers enplaned plus passengers deplaned plus direct-transit passengers. The world's busiest airport is Hartsfield–Jackson Atlanta International Airport in metropolitan Atlanta, Georgia, which has been the world's busiest airport every year since 1998 with the exception of 2020, when its passenger traffic dipped for a year due to travel restrictions resulting from the COVID-19 pandemic. Atlanta regained the top position in 2021, and has held it since. Alternatively, London has the world's busiest city airport system by passenger count.
As of 2024, the United States has the most airports in the top 50 list, with 15 (16 in 2023), following by China having 11 (10 in 2023), while India and Spain have two. In terms of regions, North America has 17 airports in the top 50 (18 in 2023), followed by East Asia with 14 (12 in 2023), Europe with 8 (same as in 2023), Southeast Asia with 5 (6 in 2023), West Asia with three (same as 2023), South Asia with two (same as 2023), and South America with one (same as 2023).
Source: 2023 report from the Port Authority of New York and New Jersey
Source: 2022 report from the Port Authority of New York and New Jersey
Source: 2021 report from the Port Authority of New York and New Jersey
Source: 2020 report from the Port Authority of New York and New Jersey.
Figures as reported by airports are as follows:
Figures as reported by airports are as follows:
Airports Council International's full-year figures are as follows:
Airports Council International's full-year figures are as follows:
Comuna Prăjești, Bacău

Prăjești (în maghiară Prezsest/Prezest) este o comună în județul Bacău, Moldova, România, formată numai din satul de reședință cu același nume.
Comuna se află în nordul județului, pe malul stâng al Siretului. Este străbătută de șoseaua județeană DJ207D, care o leagă spre sud de Traian și spre nord de Negri, Dămienești și mai departe în județul Neamț de Icușești și Ion Creangă.
Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Prăjești se ridică la 2.132 de locuitori, în creștere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 1.869 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (91,7%), iar pentru 8,21% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt romano-catolici (83,3%), cu o minoritate de ortodocși (7,74%), iar pentru 8,49% nu se cunoaște apartenența confesională.
Comuna Prăjești este administrată de un primar și un consiliu local compus din 11 consilieri. Primarul, Damian Comorașu[*]​, de la Partidul Național Liberal, este în funcție din 1 noiembrie 2024. Începând cu alegerile locale din 2024, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:
La sfârșitul secolului al XIX-lea, comuna Prăjăști făcea parte din plasa Bistrița de Jos a județului Bacău și era formată din satele Prăjăști-Moldoveni, Prăjăști-Unguri (reședința) și Traian (recent înființat în 1879), având în total 1747 de locuitori ce trăiau în 524 de case. În comună funcționau o școală mixtă cu 42 de elevi la Prăjăști-Unguri, o biserică ortodoxă la Prăjăști-Moldoveni și una catolică la Prăjăști-Unguri, iar principalul proprietar de terenuri era statul. Anuarul Socec din 1925 consemnează separarea satului Traian, comuna rămânând cu satele Prăjești (rezultat prin unirea satelor Prăjești-Moldoveni și Prăjești-Unguri), Bogdăneștii de Jos și Bogdăneștii de Sus, având 2083 de locuitori. Comuna a fost desființată în 1931, satul Prăjești trecând la comuna Traian, în cadrul căreia a făcut parte între 1950 și 1968 din raionul Bacău al regiunii Bacău.
Comuna a fost reînființată în anul 2005, prin desprinderea satului Prăjești din comuna Traian (prin Legea nr. 67 din 23 martie 2005).
În comună există un muzeu botanic înființat în anul 1971 de profesorul Paul Țarălungă.
Singurul obiectiv din comuna Prăjești inclus în lista monumentelor istorice din județul Bacău este situl arheologic de pe dealul Ponoare din marginea de sud a satului Prăjești, sit ce cuprinde o necropolă daco-romană din secolele al II-lea–al III-lea e.n.
The Dead Pit

The Dead Pit (titlu original: The Dead Pit) este un film american de groază slasher cu zombi din 1989 regizat de Brett Leonard (debut regizoral). Rolurile principale au fost interpretate de actorii Jeremy Slate, Cheryl Lawson și Danny Gochnauer.
Cheryl Lawson joacă rolul unui pacient cu tulburări psihice care trebuie să învingă un criminal în serie mort viu care a lucrat anterior la azil, interpretat de Danny Gochnauer.
Filmările au avut loc la Agnew's Development Center din Santa Clara, California. Scriitorul Ken Kesey a folosit anterior zona ca decor pentru romanul său ecranizat Zbor deasupra unui cuib de cuci.
Premiera în Statele Unite a avut loc în octombrie 1989.
Pe casete VHS a fost lansat prima dată în SUA de Imperial Entertainment, iar compania Code Red DVD a lansat filmul pe DVD pe 17 iunie 2008.
Fangoria a inclus filmul în lista cu „101 cele mai bune filme de groază pe care nu le-ați văzut niciodată”. Cu timpul a devenit un film idol.
Sandviș de pâine prăjită

Un sandviș de pâine prăjită (cunoscut și sub numele de sandviș de pâine) este un sandviș în care umplutura dintre cele două felii este ea însăși o felie subțire de pâine prajită, pe care poate fi întinsă unt. O rețetă din 1861 spune să adaugăm sare și piper pentru un gust mai intens.
O rețetă pentru sandvișuri cu pâine prăjită este inclusă într-o secțiunea de gătit a cărții din 1861 de Isabella Beeton.
În noiembrie 2011, sandvișul de pâine prăjită a fost recreat de către Societatea Regală de Chimie într-o degustare organizată cu ocazia împlinirii a 150 de ani de la lansarea "Cărții Managementului Casei" de Isabella Beeton. Societatea a încercat să readucă în atenție această mâncare uitată în urma Marii Recesiuni, după ce a calculat costul sandvișului la doar 0,075 lire sterline pe bucată. Ei l-au numit "începutul de prânz economic al țării" și au oferit 200 de lire sterline oricui ar fi putut crea un meniu mai ieftin. Datorită numărului mare de înscrieri, oferta a fost închisă după șapte zile, iar suma de 200 de lire sterline a fost acordată unui participant ales la întâmplare.
În restaurantul Heston Blumenthal's The Fat Duck, 12 sandvișuri de pâine prăjită sunt servite ca un fel de garnitură. Un fel de mâncare principală inspirat de Alice în Țara Minunilor. Rețeta lui Blumenthal pentru sandvișul de pâine prăjită include salată de măduva osoasă, gălbenuș, muștar, gastrique, maioneză și ketchup.
Mike Vago, de la Clubul A.V. a descris-o ca fiind o "extravagantă a blândeții". Articolul Daily Meal "12 sandvișuri care îți schimbă viața pe care nu le-ai auzit niciodată" a spus că sandvișul de pâine prăjită "nu era atât de bun ... Din fericire, dadaiștii nu au mai inventat sandvișe după aceea".
Sandvișul de pâine prăjită a fost discutat pe The Leonard Lopate Show într-un interviu cu Dan Pashman. Hostul Leonard Lopate a comentat, "îmi pare ciudat". Panelistii de la emisiunea de jocuri Wait Wait... Don't Tell Me! fiecare a încercat sandvișul de pâine prăjită. Hostul Peter Sagal a remarcat: "Aceasta este echivalentul culinar al unei picturi Rothko. Sau este ca un sandviș de Marcel Duchamp!
Prăjitor de pâine

Prăjitorul de pâine este un aparat electrocasnic care se folosește la prăjirea feliilor de pâine. Prăjitorul de pâine încălzește pâine prin căldura degajată prin efectul Joule, conducând electricitatea printr-o rezistență. Prin procesul de prăjire se urmărește reducerea conținutului de apă din pâine, aproximativ 35% din ea, evaporând-o și rumenind ușor felia de pâine. Un prăjitor de pâine modern cu două orificii folosește în jur de 900 W și prăjește pâinea în 1-3 minute.
În anul 1909 a fost lansat pe piață prăjitorul de pâine de către grupul de companii americane General Electric patentată cu numele de D-12,iar în anul 1919 a fost îmbunătățit prin aplicația de a expulza feliile după prăjire, descoperitorul acestei funcții ale prăjitorului este Charles Strite.
Prăjitură

Prăjitura este un fel de pâine, în formele sale moderne fiind, de obicei, un desert dulce copt la cuptor. În formele sale mai vechi, prăjiturile erau în mod normal pâine prăjită cu brânză și aveau de obicei o formă de disc. A determina dacă un anumit produs alimentar ar trebui să fie clasificat drept pâine, prăjitură sau produs de patiserie poate fi un lucru dificil.
Prăjiturile moderne, în special cele cu mai multe straturi, conțin de obicei o combinație de făină, zahăr, ouă și unt sau ulei, toate amestecate cu alte lichide (de obicei, lapte sau apă) și afânători (ca drojdia sau praful de copt). Pot fi adăugate și ingrediente aromate, cum ar fi piureuri de fructe, nuci, fructe uscate sau confiate; de multe ori se adaugă și numeroase substanțe substituente ale acestor ingrediente primare. Prăjiturile sunt adesea pline cu fructe conservate, creme sau unt și decorate cu marțipan sau fructe confiate.
De multe ori intră în componența meselor de la unele ceremonii, cum ar fi nunți, aniversări și zile de naștere.
Pâine cu roșii

Pâinea cu roșii (catalană Pa amb tomàquet, spaniolă Pan con tomate) este una din bucatele tradiționale ale Cataloniei, servită în locul pâinii obișnuite. Constă dintr-o felie de pâine (simplă sau prăjită) unsă cu roșii, peste care se adaugă puțin ulei de măsline și sare.
Karaage

Karaage (唐揚げ 空揚げ or から揚げ, Karaage [kaɾaːɡe]) este o metodă de gătit din bucătăria japoneză prin care diferite ingrediente—cel mai adesea carne de pui, dar și alte cărnuri și pește—sunt prăjite în ulei. Procesul presupune acoperirea bucăților de carne cu un strat subțire de făină sau amidon de cartofi sau porumb, iar apoi prăjirea lor în ulei. Ingredientele sunt de obicei marinate înainte de acoperirea cu făină. Procesul diferă de tempura, metodă în care ingredientele nu sunt marinate și sunt acoperite cu aluat. Karaage este de obicei servit de sine stătător sau cu orez și varză tocată. O variantă populară de a consuma karaage este învelit în frunze de salată.
Se consideră că metoda karaage a fost popularizată în anii 1920 de restaurantul Toyoken din Beppu, Japonia. Metoda a fost creată pentru a găti în special carnea de pui și a devenit populară din cauza penuriei de alimente din Japonia după al Doilea Război Mondial. Puiul era deja foarte popular, dar era mai ușor de gătit prin metoda karaage și putea fi consumat într-un fel nou.
Acest stil de gătit este de asemenea întâlnit în bucătăria chineză, unde tofu este prăjit pentru mâncăruri vegetariene. Cu toate acestea, metoda de prăjire există de când tempura a apărut din perioada Edo din Japonia. Aceștia foloseau sos de soia și vin de orez, un proces similar cu stilul japonez karaage.
Din 1920, acest fel de mâncare s-a extins în toată Japonia. Karaage se referă de obicei la pui prăjit, deoarece acest ingredient a devenit varianta cea mai răspândită. Versiunea de pui gătit în stil karaage este de obicei disponibilă ca aliment fast-food în magazine precum Lawson, Family Mart și 7/11. Este de asemenea disponibilă la standuri cu mâncare în toată Japonia.
Atunci când ingredientele sunt acoperite cu amidon, metoda se numește Tatsuta-age. Tatsuta este numele unui râu, dar originea numelui metodei stă la baza unor teorii contradictorii.
Karaage este de asemenea disponibil la standuri și festivaluri în toată Japonia. Un astfel de festival este Festivalul Karaage organizat anual în Oita, unde participă peste 60 de magazine, fiecare oferind versiuni unice ale acestui fel de mâncare japonez.
Karaage este un element de bază al bucătăriei japoneze și este menționat de mai multe ori în televiziune. Probabil cea mai notabilă apariție a fost în serialul anime/manga Shokugeki no Souma, în care un tânăr bucătar în devenire se ține de rădăcinile sale în prepararea mâncărurilor în restaurantul de familie.
O altă apariție care merită menționată a fost Anthony Bourdain. Bourdain a lăudat acest fel de mâncare japonez într-un interviu, menționând că mereu se oprește la Lawson pentru a cumpăra karaage când vizitează Japonia.
Deoarece Karaage este răspândit în toată Japonia, există mai multe versiuni regionale ale acestui fel de mâncare. Câteva dintre cele mai notabile variante sunt:
Yakisoba

Yakisoba (焼きそば, Yakisoba), cu înțelesul literal de "tăiței prăjiți", este o mâncare vândută adesea la festivaluri în Japonia, dar care își are originile în China. Mâncarea a fost derivată din tradiționalul chinezesc chow mein, dar a fost integrată mai tare în bucătaria japoneză, precum s-a întâmplat și cu ramen. Chiar dacă cuvântul soba (tăiței japonezi făcuți din hrișcă) face parte din denumirea, yakisoba, tăițeii nu sunt facuți din hrișcă, ci sunt similari cu cei din ramen, făcuți din făină de grâu.
Yakisoba în general se referă la sōsu yakisoba, aromat cu sos de yakisoba.
Se prepară prin prăjirea tăițeilor ca de ramen cu bucăți mici de porc, legume (de obicei varză, ceapă sau morcovi) și aromănd cu sos de yakisoba, sare și piper. Se servește cu o multitudine de garnituri, precum aonori (pudră de alge), beni shoga (ghimbir murat ras), katsuobushi (chipsuri de pește), și maioneză japoneză.
Yakisoba este cel mai adesea servit pe un platou fie ca garnitură, fie ca fel principal. Un alt mod popular de a servi yakisoba în Japonia este prin a aranja tăițeii grămadă într-o bucată de pâine tăiată ca pentru hot dog și să adaugi maioneză și bucăți de ghimbir murat în vârf. Această variantă este denumită yakisoba-pan, pan însemnând pâine, și este ușor de găsit la matsuri (festivaluri japoneze) sau la conbini (magazine ABC).
Uneori tăițeii japonezi de udon sunt folosiți pentru a înlocui soba și mâncarea primește numele yakiudon. Această variațiune a fost pornită în Kitakyushu în Prefectura Fukuoka.
Yakisoba instant creat de compania japoneza Nissin, precum "UFO", este vândut in supermarketurile din Japonia și China și se prepară doar prin adăugarea de apă fiartă.
Compania de ramen Sapporo Ichiban a făcut o varietate de "yakisoba" instant care este compus din tăiței de ramen deshidratați, alge uscate și o pungă de arome care se aseamănă cu sosul de akisoba. Tăițeii sunt rehidratați ca ramenul obișnuit și apoi prăjiți cu pachețelul de aromă, varză tăiată japoneză, carne și se servește cu alge.
De asemenea, compania Nissin vinde yakisoba în Germania, numit "Yakisoba Deluxe". Compoziția este similară cu ramenul instant de la Sapporo Ichiban.
"Yakisoba" instant UFO are o metodă unică de preparare. Se ridică folia care acoperă containerul pătrat și se extrag pachetele de aonori și de sos. După ce se adaugă apa clocotită peste tățeii, varza și carnea deshidratate și se lasă să stea, se ridică o altă parte a foliei, care are găuri, pe unde va curge apa și nimic altceva. Ceea ce rămâne este o aproximație destul de bună pentru adevăratul yakisoba printr-o metodă instant.
Jiaozi

Jiaozi (chineză: 餃子) reprezintă un tip de colțunași (sau găluște) de origine chinezești, fiind consumați atât în China, cât și în alte state din Asia de Est. În China, sunt preparate foarte populare pentru Anul Nou Chinezesc. Cel mai frecvent, acestea se prepară prin introducerea unui amestec format din carne și/sau legume într-un strat subțire de aluat, urmând ca apoi marginile aluatului să fie închise prin presare.
Tradițional, se crede că jiaozi au fost inventate în timpul Dinastiei Han (25-220 î.Hr.) de către Zhang Zhongjing, un important practicant al medicinei tradiționale chinezești. Acesta a introdus noul preparat pentru a trata persoanele suferinde de urechi degerate, iar rețeta originală se baza pe fierberea cărnii de oaie, a piperului și a unor plante medicinale și introducerea ingredientelor într-un înveliș de aluat.
Există mai multe tipuri de găluște chinezești (jiaozi) în funcție de metodele prin care acestea au fost preparate:
Există mai multe varietăți de jiaozi, printre care se numără: wonton (chineză simplificată: 馄饨; chineză tradițională: 餛飩; pinyin: húntun), dim sum (chineză simplificată: 点心; chineză tradițională: 點心; pinyin: diǎnxīn) și zongzi (chineză simplificată: 粽子; chineză tradițională: 肉粽; pinyin: zòngzi).
Termenul japonez gyōza (ギョーザ, ギョウザ, ぎょうざ, 餃子) este derivat de la jiaozi și este utilizat în Japonia pentru a desemna același tip de găluște. Deși este originar din China, preparatul a devenit foarte popular în Japonia, unde se utilizează cel mai frecvent ca umplutură carnea de porc, ceapa nira și ceapa verde, varza, ghimbirul și usturoiul. În Japonia au fost preluate și varietățile chinezești, purtând denumirile de sui gyoza (pentru cele fierte) și yaki sau age gyoza (pentru cele prăjite), metodele de preparare fiind foarte similare. Sunt adesea servite împreună cu sos de soia, oțet de orez și/sau ulei de chilli japonez (La-Yu).
Găluștele chinezești se prepară relativ simplu, în patru etape: realizarea amestecului de umplut, obținerea aluatului ce va acoperi amestecul, umplerea aluatului cu închiderea sa și procesul final de fierbere sau de prăjire.
Ca umplutură se pot alege fie derivate din carne de porc, oaie, pui, vită, din pește sau creveți (care sunt adesea utilizate împreună cu legume tăiate), fie doar legume, precum varză, ceapă, țelină, spanac, ciuperci, morcov, ceapă verde și arpagic.
Deoarece există mai multe tipuri de jiaozi, tehnicile de împăturire a aluatului pot să difere foarte mult. Totuși, cea mai comună metodă implică umezirea marginii aluatului, urmată de unirea capetelor de aluat peste umplutură prin apăsare. În final, aluatul cu umplutură poate să fie fiert, prăjit, sau preparat la aburi.
Coșul cu pâine (pictură de Dalí din 1926)

Coșul cu pâine este o pictură în ulei pe pânză din 1926 a pictorului suprarealist spaniol Salvador Dalí. Tabloul înfățișează patru bucăți de pâine unse cu unt așezate într-un coș. Una dintre ele este separată de celelalte și este pe jumătate mușcată. Coșul este așezat pe o pânză albă. Tabloul se află la Muzeul Salvador Dalí din St. Petersburg, Florida, SUA.
Pictura a fost finalizată în 1926, când Dalí avea 22 de ani, la scurt timp după ce terminase cursurile formale de artă din Madrid, unde studia maeștrii olandezi. Este printre cele mai timpurii dintre cele câteva picturi despre pâine realizate de Dalí; un exemplu ulterior este Coșul cu pâine din 1945.
Bruschetta

Bruschetta [brusˈketːa], audio aparține aperitivelor de origine italiană. „Hrana săracului” originală vine din Italia Centrală și de Sud. Pâinea proaspăt prăjită, ca de exemplu Pane Pugliese (cu o crustă dură), se freacă, încă caldă, cu o jumătate de cățel de usturoi și se unge cu ulei de măsline, cu piper și sare după gust și se consumă imediat.
Sunt cunoscute numeroase tipuri de bruschetta, în funcție de regiune și de gust :
Langoș

Langoșul (în maghiară lángos), este un tip de mâncare tradițională din bucătăria maghiară. Este vorba de o turtă făcută din aluat de pâine, umplută cu brânză, urdă etc., coaptă sau prăjită în grăsime. Langoșul se poate găsi și în bucătăria din Transilvania și Banat, unde este numit și scovardă sau lăngălău
Numele provine de la cuvântul láng, ce în maghiară înseamnă „flacără”.
Dicționarul din Beszterce de la începutul secolului al XV-lea, cel mai vechi „dicționar” maghiar cunoscut în prezent, dezvăluie că strămoșul suprem al langoșului este panis focacius, atribuit romanilor (de la care derivă și pâinea plană italiană numită focaccia). Un fel de langoș exista atât în bucătăria bizantină, cât și în cea otomană, și era numit lalanga; în timp ce în cea bizantină se consuma doar ca dulce, în Turcia otomană se consuma atât ca fel de mâncare dulce împreună cu miere, fie ca sărată, cu brânză. Lalanga continuă să existe în bucătăria turcească,, precum și în cea greacă (mai ales în Peloponez) ca Lalagia (în greacă Λαλάγγια).
Aluatul pentru langoș este făcut din apă sau lapte, făină, drojdie și sare. Ingredientele sunt lucreate împreună fie manual, fie cu un malaxor. Pe măsură ce drojdia începe să metabolizeze carbohidrații din făină, se eliberează dioxid de carbon care determină creșterea aluatului, creând bulele de aer ce se găsesc pe langoș. Aluatul este practic același cu aluatul pentru pizza, dar nu este copt, ci prăjit în ulei. Adăugarea de smântână, iaurt sau piure de cartofi în aluat este opțională, dar este foarte populară, iar în acest caz din urmă se numește langoș de cartofi (în maghiară krumplis lángos). Se mănâncă proaspăt și cald, acoperit cu smântână și brânză rasă, sau cu körözött, șuncă sau cârnați, sau cel mai frecvent, fără să fie acoperit de numic, doar frecat cu usturoi.
În mod tradițional, langoșul mai demult se prăjea în fața cuptorului din cărămidă, aproape de flăcări. Se prepara din aluat de pâine și era servit ca mic dejun în zilele în care pâinea nouă era coaptă. Acum că oamenii nu mai au cuptoare din cărămidă și nici nu fac pâinea acasă, langoșul este practic întotdeauna prăjit în ulei.
Mic dejun

Micul dejun este o mâncare care se ia de regulă dimineața. Este într-o mare măsură considerată să fie masa cea mai importantă a zilei. De obicei constă din produse bogate în valoare energetică, spre exemplu pâine, șuncă, brânză, cereale, legume fragede, marmeladă, ouă, ș.a.m.d., și este servit cu băuturi calde, precum ceai, lapte, cafea, sau suc.
Lebăr

Lebărul este un preparat de mezelărie românesc pe bază de carne de porc.
Lebărul este versiunea românească a Lebărvurstului german, cunoscut în Franța sub denumirea de „cârnat de pate de ficat”, dar spre deosebire de cârnatul german, care utilizează carne de vită, la pregătirea lebărului se folosește carne de porc.
Lebărul este preparat din ficat de porc, slănină, carne de porc, ceapă tocată și ouă întregi. Carnea, ficatul și slănina sunt tăiate și fierte înainte de a fi tocate și amestecate cu ceapa, condimentele și ouăle. În funcție de rețetă, tocătura este mai groasă sau mai fină, iar amestecul se fierbe înainte sau după ce a fost introdus într-un maț de porc. Tot în funcție de rețetă, pentru compoziție se folosesc și alte organe de porc precum rinichii, inima, plămânii sau gușa. Condimentele cele mai folosite sunt cimbrul, piperul sau foile de dafin.
Proporția de ficat de porc variază între 10 și 15%. O proporție mai crescută de ficat ar produce un gust mai intens și ar face întreaga compoziție imposibil de întins pe pâine, din cauza structurii tocăturii de ficat.
Lebărul este una din mâncărurile românești tradiționale și se consumă în special în timpul sărbătorilor de iarnă. Este servit în general ca antreu în perioada Crăciunului, tartinat sau în felii pe pâine, cu muștar și murături.
Drob

Drobul de miel este un preparat culinar tradițional românesc, fiind una dintre mâncărurile din miel specifice sărbătorii de Paște.
Ingredientele principale sunt măruntaiele de miel (ficat, plămâni, splină, inimă și rinichi), verdețuri (ceapă verde, mărar, pătrunjel, usturoi, leuștean), ouă (crude și fierte), pâine înmuiată în apă sau lapte. Măruntaiele fierte și tocate sunt amestecate cu celelalte ingrediente și condimente (sare, piper). Prapurul mielului este așezat într-o tavă, peste care se pune amestecul de carne. Drobul de miel este unul dintre cele mai apreciate mâncăruri tradiționale, existând o serie de variații ale rețetei. Una dintre acestea este utilizarea unei foi de aluat în locul praporelui. În majoritatea variantelor se așază ouă fierte în centrul acestuia.
În mod tradițional, pregătindu-se pentru sărbătorile pascale, creștinii jertfesc un miel, ce simbolizează jertfa mielului pascal pentru mântuirea neamului omenesc.. Din acesta sunt realizate o multitudine de preparate ce vor fi servite de întreaga familie, alături de ouă roșii și pasca cu brânză.
În lume există un număr de preparate asemănătoare cu drobul de miel, dar cel mai cunoscut este haggis-ul scoțian. Una dintre diferențele principale dintre aceste preparate este faptul că haggis-ul se fierbe în burtă de oaie și nu conține o cantitate mare de verdețuri precum drobul românesc.
În S.U.A. este interzis importul și pregătirea pentru consumul uman al plămânilor de oaie. Astfel, în S.U.A. este imposibilă prepararea drobului de miel tradițional românesc sau a haggis-ului tradițional scoțian. Drobul poate fi facut nu doar cu ingrediente de miel, ci si cu ingrediente de porc sau pui.
Zacuscă

Zacusca este o mâncare de legume proaspete, coapte sau prăjite în ulei, găsită în mai multe țări din Balcani. Principalele ingrediente sunt vinetele coapte, gogoșarii (sau ardeii roșii) copți și ceapa tăiată. Mai pot fi adăugate roșii, ciuperci, morcovi, dovlecei, etc. Există numeroase varietăți de zacuscă, în funcție de ingredientele folosite. Se mai adaugă și condimente, printre cele mai folosite fiind piperul și foile de dafin.
Conform tradiției românești, după recolta de toamnă, unele familii pregătesc zacuscă și o conservă în borcane sterilizate, pentru iarnă. Poate fi achiziționată și în magazine. Se consumă în special întinsă pe pâine sau ca adăugare la frigărui pe un platou de garnituri.
Preparate similare din Balcani sunt ayvar, pinđur, lutiniță, kyopolou. Lipovenii au creat o rețetă autentică de zacuscă cu pește.
Cuvântul zacuscă este de origine slavă (закуска, zakuska), la origine având înțelesul de „gustare” sau „aperitiv”. Rădăcina slavă a cuvântului (кус, kus) înseamnă gustos, delicios sau a mușca.