davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Arnis

Ang arnis, kilala din bilang kali o eskrima/escrima, ay ang pambansang sining pandigma ng Pilipinas. Ang tatlong katawagan ay halos napagpapalit-palit ang gamit para sa tradisyunal na sining pandigma sa Pilipinas, na binibigyan-diin ang pakikipaglabang may armas at ito ang mga kahoy na pambambo, kutsilyo, matatalim na sandata, at improbisong armas, at gayon din ang mano-manong pamamaraan na walang armas.
May mga kampanya para gawin ang arnis na manomina sa mga Talang Pamanang Pangkalinangan na Di-nahahawakan ng UNESCO, kasama ang ibang sining pandigma sa Pilipinas. Noong 2018, may nakatalang siyam na pamanang pangkalinangan na may kaugnayan sa sining pandigma sa UNESCO.
Nagmula ang katawagang arnis sa arnés, isang Lumang Kastilang salita para sa baluti. Hinango naman ang eskrima (binabaybay din bilang escrima) mula sa salitang Kastila para sa palakasang esgrima. Ang kaugnay nito sa Pranses ay escrime at may kaugnayan sa katawagnang Ingles na skirmish.
Malamang hinango ang pangalang kali mula sa katawagang Filipino bago dumating ang mga Kastila para sa mga talim at sa palakasang eskrima, ang kalis (baybay sa Kastila: "calis"), na dinokumento ni Antonio Pigafetta, ang tagapagtala ng ekspedisyon ni Fernando de Magallanes noong paglalakbay nila sa Kabisayaan, at sa diksyunaryong lumang Kastila sa sariling wikang Filipino, at mga bokubolaryong aklat na pinetsa mula 1612 hangang sa huling bahagi ng dekada 1800, tulad ng Vocabulario de Lengua Tagala ni Padre Pedro de San Buenaventura.
Budots

Ang Budots ( /buˈdɔːts/ ; boo-DOTS) ay isang musikang grassroots na may genre na electronic dance music (EDM) nagmula sa Lungsod Davao, katimugang Pilipinas, at sa huli ay kumalat sa mga rehiyong nagsasalita ng Bisaya. Batay sa house music at mga katutubo na tugtuging Badjao, ito ay itinuturing na unang "Finilipino" na elektronikong musika, na nailalarawan sa pamamagitan ng mabigat na paggamit ng pagtambulin, hypnotic bass, mataas na tunog na "tiw ti-ti-tiw" na hooks ng sipol, at organikong mga ingay na pumapalibot sa lungsod. Itinatanghal ang musika nang hindi koordinado at freestyle na pagsasayaw na tila likas na "bulate", na nagtatampok ng mababang squats habang binubuksan at isinasara ang mga tuhod.
Salas

Ang sala o salas (tinatawag din bilang silid ng pagpapalipas-oras, silid na palipasan ng oras, silid na pampalipas ng oras, o kuwartong istambayan) ay isang uri ng silid-pamahingahan kung saan maaaring nagpapahinga o nagrerelaks na naghihintay o umiistambay ang mga tao habang lumilipas ang oras o nagpapaglipas ng oras. Maaari itong maglaman ng mga upuan na kung minsan ay maaaring "paghilataan" ng mga taong naghihintay. Sa isang tahanan, isa itong silid kung saan maaaring makapagbasa ng mga aklat at iba pang mga babasahin ang mga nakaokupa, manood ng telebisyon, at iba pang mga gawain. Dito rin nag-uusap kadalasan ang mga magkakasama sa bahay at mga bisita na dito muna unang tinatanggap. Sa pormal na mga gusali o mga lugar na katulad ng otel, paliparan, at sinehan, ito ang pook na paupuan ng mga panauhin o ng mga kliyente habang naghihintay sa mga kausap o mga taong haharapin at kakapanayamin. Sa isang otel, katulad ito ng isang bulwagang hintayan o bulwagang tanggapan, subalit maaaring maging isang lugar, silid, o bahagi ng palapag ng gusali na karaniwang pinagsisilbihan din ng sari-saring mga inumin.
Noong ika-19 na siglo sa Pilipinas, hiwalay ang silid na tumatanggap ng mga bisita (tinatawag na caida) sa pangunahing sala (tinatawag na sala mayor). Noong dekada 1930, matataas ang mga kisame ng tipikal na mga bahay kubo na may mas malalaking salas.
Palosebo

Ang palosebo, palo-sebo, palo sebo, o palocebo ay isang kinaugaliang laro ng mga Pilipino na karaniwang isinasagawa tuwing may kapistahang pambayan o anumang mahalagang okasyon, karaniwan na sa mga lalawigan. Kabilang sa tradisyonal na larong ito ang isang mahaba, kininis at nakatayong kawayan na nilagyan ng grasa. Kailangang akyatin ng mga nakikilahok sa laro upang abutin ang isang supot ng gantimpala, na karaniwang naglalaman ng salapi o mga laruan. Maaari ring isang banderitas o maliit na watawat ang aabutin bago magawaran ng tunay na premyo. Nilalaro ang akyatan ng kawayang may pampadulas na ito ng dalawa o higit pang bilang ng mga manlalaro. Karaniwang mga batang lalaki ang sumasali sa larong ito na ginagawa sa labas ng bahay. Diskwalipikado ang hindi makaabot sa pabuyang nakabitin sa dulo ng kawayan. Kailangang kalagin mula sa pagkakatali ang premyo bago pumadausdos pababa ang kalahok.
ang palo sebo ay isang larong pang pilipino
Raha Siagu

Si Raha Siagu ay ang raha ng Karahanan ng Butuan na tinatawag din ng mga dalubhasa sa kasaysayan o mga mananalaysay bilang Raha Siawi o Raha Awi. Namuno siya sa Butuan at Calagan (Lungsod ng Surigao na ngayon) sa Hilagang Mindanao noong tinatayang maagang ika-16 na dantaon. Siya ang naging pinuno ng mga Manobo.
Noong Marso 28, 1521, tinanggap ni Raha Siagu at ni Raha Kolambu na raha ng Limasawa at kapatid ni Raha Siagu ang pagdating ng manggagalugad na Portuges na si Fernão de Magalhães (o si Ferdinand Magellan) sa pulo ng Limasawa na bahagi na ngayon ng bansang Pilipinas. Nangyari bago mapatay si Magalhães sa pulo ng Mactan sa pamumuno ni Lapulapu. Isa sina Raha Siagu at Raha Kolambu sa mga unang pinunong nakilala ni Magalhães na tinanggap ang Kristiyanismo at dumalo sa kauna-unahang Misang Katoliko sa lugar na bahagi na ngayon ng mga Kapuluang Pilipinas na naganap noong Marso 31, 1521, Linggo ng Pasko ng Muling Pagkabuhay.
Ginawa nina Raha Siagu at Raha Kolambu ang sanduguan o pagsasandugo (o blood compact sa Ingles) kay Fernão de Magalhães, na inangkin ang pag-aari ng mga kapuluan para sa hari ng Espanya, na si Carlos V, Banal na Emperador Romano sa panahon iyon. Naipangalan ang pulo bilang Kapuluan ng San Lazaro noong Marso 16, 1521. Ang sanduguan ay tanda ng pagkakasundo at pagkakaibigan sa pagitan ng mga partido kung saan kinukuha ang dugo ng pinuno ng bawat partido at hinahalo sa alak na iinumin ng lahat ng nakisali. Nakipagkaibigan ang mga Kastila sa mga raha sa pamamagitan ng sanduguan para maging teritoryo ng Espanya ang kapuluan.
Sabi sa mga talang Tsino na natapos ang Karahanan ng Butuan nang sinuko ni Raha Siagu ang kanyang soberanya sa pagpapalawak ng kolonyalismo ng Espanya noong 1521.
Pinsan ni Raha Siagu si Raha Humabon ng Karahanan ng Sugbo (o Cebu). Pamangkin ni Raha Humabon si Raha Tupas, ang huling ng Raha ng Sugbo, at dahil dito, pamangkin din siya ni Raha Siagu. Si Raha Siagu ang unang Waray na nakilala ng mga mananakop na Kastila. Ang kanyang kasuotan ay yari sa seda at bulak, may malaking hikaw, may tila gintong patak sa mga ngipin, puno ng tatu sa katawan at may tangan na balaraw. Ipinakita niya ang kanyang hospitalidad sa mga Kastila at hinainan sila ng litsong baboy nakalagay sa platerang poselana at tuba na lahat ay nakalagay sa banig. Naganap ang piging na binigay ni Raha Siagu nang Biyernes Santo kung saan bawal kumain sa Katoliko ng karne at nakalimutan ito ng mga banyagang Kastila.
Ayon sa tagapagtala ni Fernão de Magalhães na si Antonio Pigafetta, mayroong minahan ng ginto si Raha Siagu. Sinalarawan ang Butuan noon na maraming ginto at may palamuting ginto sa mga bahay, at kahit ang alipin ni Raha Siagu ay mayroong gintong alahas.
Ang Gawad Raha Siagu (o Rajah Siagu Award) na binigay ng Pambansang Komisyon sa Ginagampanan ng Kababaihang Pilipina (Komisyon sa Kababaihan ng Pilipinas na ngayon), Sangay sa Lungsod ng Butuan, ay ipinangalan kay Rajah Siagu. Ibinibigay ang parangal na ito sa Pinakatangi-tanging Mamamayan sa Larangan ng Agham at Teknolohiya. Isa sa mga nagawaran ng parangal na ito ang kilalang siyentipikong marina na si Jurgenne Honculada-Primavera.
Conching Rosal

Si Conchita Rosal-Pimentel, o mas kilala sa pangalang Conching Rosal (8 Disyembre 1926 – 6 Disyembre 1985), ay isang mang-aawit na kilala sa kanyang napakataas boses at sa kanyang pag-aawit ng awiting kundiman.
Si Conchita Rosal-Pimentel ay ipinanganak sa San Jose, Batangas noong ika-8 Disyembre 1926. Siya ay ipinanganak kina Eusebio at Soledad Rosal, at nagpakasal sa abogado-impresario Luis Pimentel.
Nagsimulang kumanta si Conching Rosal sa edad na anim bilang soloista ng parokyang simbahan sa San Jose Church sa Batangas. Mahilig din siyang kumanta habang ang kanyang ina ay nagtitinda ng isda sa palengke, na ikinatutuwa ng mga nakikinig sa kanyang mga awiting Filipino, lalo na ang "Ang Maya".
Nang maglaon ay nag-aral siya ng boses sa Unibersidad ng Santo Tomas Conservatory of Music kung saan siya ay naging paboritong mag-aaral ng kilalang propesor na si Lourdes Corrales de Razon at isang kaklase ni Sylvia La Torre.
Ipinagpatuloy niya sa Amerika ang pag-aaral sa pag-awit sa ilalim ni Dean Varchines, tanyag na tagapagturo sa mga mang-aawit ng Metropolitan Opera at New York Opera. Noong 1952, ay tinanggap niya ang karangalan at gantimpala buhat sa Elizalde Hour Talent Search. Nagsimula ang kanyang katanyagan bilang coloratura soprano sa pag-awit niya sa Operang Carmen.
Maalala si Conching Rosal sa kanyang makabagbag damdaming pag-awit ng mga Kundiman tulad ng "Huling Awit", "Kundiman ng Luha", "Ibong Sawi", "Pakiusap", "Alin Man Lahi", "Sa Iyo, Inay", "Hatinggabi", "Mutya ng Pasig" at marami pang iba na isinaplaka ng Villar Records. Ang kanyang boses soprano ay ginamit rin bilang Ibong Adarna na umaawit para makatulog ang sinumang makarinig noong 1972 para sa pelikulang Ang Hiwaga ng Ibong Adarna sa ilalim ng Roda Film Productions.
Sa panahon ng isang musikal na karera na sumasaklaw ng higit sa tatlong dekada, si Rosal ay pinarangalan bilang isa sa mga dakilang soprano ng Pilipinas. Ang kanyang huling operatic performance ay sa Aida noong 1981.
Namatay siya sa Lungsod ng Quezon noong ika-6 Disyembre 1985 dahil sa breast cancer.
Unique

Si Unique Torralba Salonga, kilala sa pangalang UNIQUE, (ipinanganak Abril 26, 2000) ay isang Pilipinong musikero, manunulat at mang-aawit. Sinimulan niya ang kanyang karera bilang ang mang-aawit at orihinal na frontman ng IV of Spades at pagkatapos ay nagpatuloy siya sa isang solo career.
Noong Hunyo 2014, si Allan Silonga ay nagpasyang bumuo ng isang banda para sa kanyang anak na si Blaster, na siyang naging nangungunang gitarista ng banda. Nakayanan ng mga Silonga na i-recruit ang tambulerong si Badjao de Castro at basistang si Zild Benitez, na mga kaibigan ni Blaster. Si Unique Salonga, na noon ay nagsusulat na ng kanyang sariling musika, ay saka na-recruit na maging nangungunang mang-aawit ng banda.
Pumirma ang IV of Spades sa isang record label at inilabas ang kanilang unang single na "Ilaw sa Daan" sa ilalim ng Warner Music Philippines.
Ang pangalawang single ng grupo, "Hey Barbara" ay inilabas noong Hulyo 9, 2017. Sinundan ito ng kanilang pangatlong single na "Where Have You Been My Disco?", na inilabas noong Disyembre 9, 2017, sa Youtube.
Noong 2018, inilabas ng nila ang ika-apat na single na pinangalanang "Mundo". Ito ang naging pinakasikat na single ng grupo sa Youtube. Umabot na sa higit 100 milyon ang kabuuang bilang ng views ng banda sa Youtube.
Napanalunan ng IV of Spades ang New Artist of the Year at ang MYX Bandarito Performance of the Year at nominado bilang Group of the Year sa taunang Myx Music Awards. Napanalunan din ng banda ang Dreams Come True with Air Asia, ang paghahanap ng kompanyang-eroplano ng pinaka-mahuhusay sa rehiyon. Nakasamang magtanghal ng banda si David Foster bilang isa sa kanilang gantimpala.
Noong Mayo 4, Lumisan si Unique Salonga sa IV of Spades upang magpatuloy ng isang solo career.
Noong 2018, inilabas ni Salong ang kanyang debut single, Midnight Sky, sa ilalim ng label ng O/C Records ng VIVA. Sa parehong taon, inilabas ni Salonga ang kanyang debut album, Grandma, at ang kanyang unang solo concert ay ginanap noong Septyembre 29, 2018.
2020 nang inilabas niya ang kanyang pangalawang album, 'PANGALAN:'
kasama ang IV of Spades
Ang Kalapati (kuwentong bibit)

Ang Kalapati ay isang Italyanong pampanitikang kuwentong bibit na isinulat ni Giambattista Basile sa kaniyang 1634 na akda, ang Pentamerone.
Bagaman walang ebidensiya ng direktang impluwensiya, pinagsasama ng kuwentong ito ang maraming paksa sa paraang katulad ng The Two Kings' Children ng mga Grimm.
Isang kawawang matandang babae ang kinailangang mamalimos nang husto para makakuha ng isang palayok na puno ng sitaw. Isang prinsipe at ang kaniyang mga kaibigan ang sumakay at nabasag ang palayok sa isang laro. Sinumpa niya siya na umibig sa anak ng isang ogro . Sa loob ng ilang oras, naligaw siya sa isang kakahuyan at nawala ang kaniyang mga katulong, at natagpuan ang isang batang babae na nanunuya ng mga kuhol. Nahulog siya sa unang tining, at nahulog din sa kaniya ang dalagang si Filadoro. Masyado siyang nakatali sa dila para manligaw, at nahuli siya ng dambuhala. Sinubukan niyang hampasin siya, ngunit hindi siya makagalaw. Inutusan niya itong maghukay ng isang ektarya ng lupa at ihasik ito sa gabi. Inalo siya ni Filadoro. Nang marinig niyang may mahika siya, tinanong niya kung bakit hindi sila makaalis; Sinagot niya ang isang kumbinasyon ng mga bituin na pinigilan ito, ngunit pupunta. Nang bumalik ang dambuhala sa gabi, tinawag si Filadoro na ihagis ang kaniyang buhok upang maakyat niya ito, handa na ang lupain. Kinabukasan, itinakda niya itong hatiin ang pitong salansan ng kahoy, at ginawang muli ni Filadoro.
Sa ikatlong araw, pinaghinalaan ng dambuhala si Filadoro at inilagay ang prinsipe na alisin ang laman ng isang balon. Sinabi ni Filadoro na dapat silang tumakas at maghukay ng butas sa isang daanan sa ilalim ng lupa at sila ay tumakas. Ang prinsipe ay hindi nais na dalhin siya sa kaniyang palasyo na naglalakad at nagbihis ng ganitong paraan, kaya nagpunta siya upang kumuha ng angkop na damit at isang karwahe. Sinumpa siya ng dambuhala na kalimutan siya sa sandaling mahalikan siya, at nang makarating siya sa kastilyo, hinalikan siya ng kaniyang ina. Hindi na niya maipaliwanag ang nangyari sa kaniya, at pumayag siyang magpakasal sa gusto ng kaniyang ina.
Nang mabalitaan ni Filadoro ang tungkol sa kasal, nagbalatkayo siya bilang isang lalaki at pumunta sa kastilyo kung saan siya tinanggap bilang isang kitchen boy. Kapag ang pie na ginawa ni Filadoro ay inukit, lumipad ang isang kalapati na nagpapaalala sa prinsipe tungkol sa lahat ng ginawa ni Filadoro para sa kaniya. Kapag lumipad na ang kalapati, dinala ng prinsipe sa harap niya ang batang lalaki sa kusina na gumawa ng pie. Bumagsak si Filadoro sa paanan ng prinsipe, agad niya itong nakilala at ipinahayag sa kaniya na siya ang kaniyang pakakasalan. Ang gusto lang ng kaniyang ina ay ang ninanais ng prinsipe habang ang napiling nobya ay umamin sa pagnanais na hindi magpakasal ngunit bumalik sa Flandes. Kung saan, si Filadoro at ang prinsipe ay ikinasal.
Panliligaw

Ang ligaw, panliligaw o pagligawo paniningalang pugad Naka-arkibo 2023-01-20 sa Wayback Machine. ay isang gawain ng taong nanunuyo sa kanyang taong napupusuan. Tinatawag din itong pangingibig.
Isang tradisyunal o nakagawiang kultura ang panliligaw ng isang lalaki upang maipahayag niya ang kanyang damdamin para sa babaeng kanyang iniibig. Isa itong paraan ng panunuyo bago humantong sa kasunduan ng pag-iisang dibdib (engagement) at kasal (marriage). Sa panahon ng ritwal ng ligawan, karaniwang lumalabas o nagde-deyt (dating) ang mga magkasintahan o magiging magkasintahan upang magkakilala sila ng lubusan at makapagdesisyon kung maaari silang magkaroon ng kasunduang magpakasal sa hinaharap. Sa paraan na ito, maaari silang kumain sa labas, manood ng sine, pumunta sa mga handaan at sayawan (pasayaw), at gumawa ng iba pang mga gawaing pang-magnobyo at pang-magnobya. Mayroong mga nakapagliligawan dahil sa makabagong teknolohiya internet o iba pang mga aktibidad na pang-kompyuter, at telepono (katulad ng chat, text message, pagpapadala ng mga litrato), at maging sa paggamit ng mga makalumang paraan gaya na lamang ng pagpapadala ng liham sa kanyang bahay, pagpapadala ng mga bulaklak, mga awitin, o regalo.
May ligawan ding nagaganap sa daigdig ng mga hayop, katulad ng mga mamalya, ibon at isda.Iba-iba ang kanilang pamamaraan ng pagsuyo sa kanilang iniibig.
Mga piling uri ng panliligaw:
Sa mga kanayunan sa Pilipinas, bukod sa panghaharana at paninilbihan, isa pang kaugalian ang pag-akyat ng ligaw o pagdalaw ng binata sa tahanan ng kanyang iniibig na babae. Sa pamamaraan na ito, maaaring manghiram ang kabataang lalaki ng aklat o anumang babasahin bilang pagsubok sa babae: isang pag-alam kung may gusto rin at pauunlakan ito ng sinisintang dalaga. Kapag nagpahiram ang babae ng babasahin, mataimtim na makapag-iipit ang dalawa ng mga lihim na liham para maipaalam nila ang kanilang mga damdamin para sa isa't isa. Lihim ito sapagkat kapag dumadalaw ang isang lalaki sa tahanan ng babae, naroroon ang mga magulang nito, na kinakaharap din ng binatang nanliligaw. Hindi lamang ang usaping pag-ibig ang napag-uusapan kapag kaharap ang mga magulang ng dalaga, kabilang dito ang taya ng panahon, politika, at iba pang mga bagay na mapag-uusapan. Isang tanda na may pag-asa ang lalaki na maging kasintahan ang babae kung magpahiram ang dalaga ng babasahin, ang aklat ang nagsisilbing simula at "tulay" ng kanilang unang pag-uugnayan.
Jibaku Shōnen Hanako-kun

Ang Jibaku Shōnen Hanako-kun (Hapon: 地縛少年花子くん, Ingles: Toilet-Bound Hanako-kun, ay isang serye ng manga na isinulat ni Iro at iginuhit ni Aida, na nagreresulta sa kanilang pinagsamang pangalan na "AidaIro". Ito ay inilathala sa Monthly GFantasy, ang magasin ng Square Enix, mula 2014. Umiikot ang kuwento kay Nene Yashiro, isang estudyante sa unang taon sa high school na mahilig sa mga kuwentong okultismo, na masigasig na naghahangad ng kasintahan. Para dito, sinubukan niyang tawagin si Hanako-san mula sa palikuran.
Noong Agosto 2022, ang Jibaku Shōnen Hanako-kun ay mayroong mahigit 8 milyon na kopya sa sirkulasyon.
Kilala ang paaralang Kamome Academy sa mga sabi-sabi ukol sa kanilang mga "Pitong Misteryo" at mga pangyayaring sobrenatural. Ipinatawag ni Nene Yashiro, isang dalaga na gustong magkaroon ng kasintahan at isang first-year na mag-aaral sa high school, ang Ikapito at pinakatanyag na Misteryo, si "Hanako-san of the Toilet", ang espiritu ng isang batang babae na sinasabing nagmumulto sa palikuran at maaaring magbigay ng mga kahilingan para sa tamang halaga. Sa pagpapatawag sa kanya, natuklasan ni Nene na si "Hanako-san" ay hindi katulad ng sinasabi ng iba; si Hanako-san ay isang lalaki.
Kasabay ng mga pangyayari, siya ay espirituwal na nakatali kay Hanako at naging katulong niya, tinutulungan siyang sirain ang masasamang supernatural at baguhin ang mga sabi-sabi upang mapanatili ang balanse sa pagitan ng mundo ng mga espiritu at ng mundo ng mga tao. Kasabay nito, nalaman ni Nene ang tungkol sa kanyang koneksyon sa mundo ng mga espiritu at ang mga madilim na lihim tungkol kay Hanako at sa kanyang nakaraan.
Folk costume

Folk costume, traditional dress, traditional attire or folk attire, is clothing of an ethnic group, nation or region, and expresses cultural, religious or national identity. An ethnic group's clothing may also be called ethnic clothing or ethnic dress. Traditional clothing includes everyday and formal wear. The word "costume" in this context is sometimes considered pejorative, as the word has more than one meaning, and thus "clothing", "dress", "attire" or "regalia" can be substituted without offense.
Following the rise of romantic nationalism in parts of Europe, pre-industrial peasantry came to serve as ideals for genuinity and desirability. Garments evoking peasant dress were made from traditional pre-industrial textiles.
In regions where Western dress styles are common, traditional garments are often worn during special events or celebrations. International events may cater to non-Western attendees with a compound dress code such as "business suit or national dress".
In some contemporary societies, traditional garments are required by sumptuary laws. For example, in Bhutan the driglam namzha mandates what citizens should wear in public spaces. Bhutanese citizens must wear the traditional clothing of the Ngalop people, including a gho and kera for men and a kira and wonju for women, including for official business, schools and institutions, and official occasions and assemblies. These restrictions apply when people are in or near "monastic fortresses (dzong), monasteries (gompa) and temples (lhakhang), and government buildings. Karin Altmann, a textile art scholar, describes the intent behind this law "to prevent specific features of Bhutanese culture from disappearing," and "to emphasize national identity", but it has contributed to conflict due to the ethnic and cultural diversity of Bhutan.
Schools of Living Traditions

The Schools of Living Traditions (SLTs) are education institutions in the Philippines dedicated to indigenous arts, crafts and other traditions.
The National Commission for Culture and the Arts (NCCA) under Felipe M. de Leon, Jr. launched its program on SLTs in 1995. The NCCA supports SLTs as part of the UNESCO's mandate to preserve living traditions of the indigenous peoples. SLTs are community-managed centers of learning headed by cultural masters and specialists who teaches knowledge or skills on a particular art, craft and tradition to the youth. The conduct of teaching in SLTs is often non-formal, oral and with practical demonstrations. There are currently 28 SLTs being implemented across the Philippines.
In 2021, the SLTs were included in the Register of Good Safeguarding Practices under the UNESCO Intangible Cultural Heritage List. The inclusion in the UNESCO list recognizes the efforts of the SLTs to safeguard traditional and cultural knowledge and practices from the potential negative effects of modernization.
Bamboo musical instruments

Bamboo's natural hollow form makes it an obvious choice for many musical instruments. In South and South East Asia, traditional uses of bamboo the instrument include various types of woodwind instruments, such as flutes, and devices like xylophones and organs, which require resonating sections. In some traditional instruments bamboo is the primary material, while others combine bamboo with other materials such as wood and leather.
Bamboo has been used to create a variety of instruments including flutes, mouth organs, saxophones, trumpets, drums and xylophones.
There are numerous types of bamboo flutes made all over the world, such as the dizi, xiao, shakuhachi, palendag and jinghu. In the Indian subcontinent, it is a very popular and highly respected musical instrument, available even to the poorest and the choice of many highly venerated maestros of classical music. It is known and revered above all as the divine flute forever associated with Lord Krishna, who is always portrayed holding a bansuri in sculptures and paintings. Four of the instruments used in Polynesia for traditional hula are made of bamboo: nose flute, rattle, stamping pipes and the jaw harp. Bamboo may be used in the construction of the Australian didgeridoo instead of the more traditional eucalyptus wood.
In Indonesia and the Philippines, bamboo has been used for making various kinds of musical instruments, including the kolintang, angklung and bumbong. Bamboo is also used to make slit drums. Traditional Philippine bamboo ensemble use a variety of bamboo musical instruments, including the marimba, angklung, panpipes and bumbong, as well as bamboo versions of western instruments, such as clarinets, saxophones, and tubas. The Las Piñas Bamboo Organ in the Philippines has pipes made of bamboo culms. The modern amplified string instrument, the Chapman stick, is also constructed using bamboo. The khene (also spelled khaen, kaen and khen; Lao: ແຄນ, Thai: แคน) is a mouth organ of Lao origin whose pipes, which are usually made of bamboo, are connected with a small, hollowed-out hardwood reservoir into which air is blown, creating a sound similar to that of the cello. In the Indian Ocean island of Madagascar, the valiha, a long tube zither made of a single bamboo stalk, is considered the national instrument.
Bamboo has also recently been used for the manufacture of guitars and ukuleles. Bamboo Ukuleles are constructed of solid cross laminated bamboo strips not plywood. The bamboo solid wood strips are similar to bamboo manufactured flooring.
Shawn Stockman

Shawn Patrick Stockman (born September 26, 1972) is an American singer, songwriter and record producer. He is best known as a member of the vocal group Boyz II Men.
In addition to Boyz II Men, Stockman was a member of the group Black Men United. He was also a judge on the NBC television show The Sing-Off for five seasons (2009–2014).
Stockman, a native of Southwest Philadelphia, started singing with the Philadelphia Boys Choir & Chorale at the age of 8. He attended CAPA (Creative and Performing Arts High School) in South Philadelphia, where he met the other members of Boyz II Men, originally calling themselves Unique Attraction.
Stockman was recruited to join the R&B vocal group Boyz II Men in 1988, when members George Baldi, Jon Shoats and Marguerite Walker all left the group due to graduating from high school. He was asked to join after the members saw him sing a solo in the school choir. After signing to Motown in 1991, they released their debut album, Cooleyhighharmony. Boyz II Men would quickly start to climb music charts with songs such as; I'll Make Love to You (1994) and Water Runs Dry (1995). In 1996, the group released the single One Sweet Day featuring Mariah Carey. Boyz II Men are best known for their vocal harmonies. Stockman sings tenor vocals in the group.
Stockman still tours with Boyz II Men as of 2023.
Stockman recorded a solo album as a side project during the late 1990s, but the LP was never released.
Stockman appeared in the group Black Men United with his group Boyz II Men, while recording their II album for the hit single "U Will Know" which appeared on the Jason's Lyric soundtrack (1994). He also wrote and sang the song "Visions of a Sunset" for the Mr. Holland's Opus soundtrack (1996).
Stockman wrote the songs "Forever", "Hot Thing" and "Let It Go" (which was played during the Showtime film Seventeen Again). He also recorded a cover version of Beyoncé's hit song "If I Were a Boy", and contributed vocals on the title track of the Foo Fighters album Concrete and Gold (2017).
Stockman started his own record label called Soul Chemistry Projects. He released solo albums Shawn in 2018, and Forward in April 2020.
In 2009, it was announced that Stockman would be a judge on the NBC show The Sing-Off. He remained a judge on the show until its cancellation in 2014.
Stockman is married to Sharonda Jones. He is the cousin of Atlanta-based neo soul singer Anthony David.
Stockman is an honorary member of Phi Beta Sigma (2021).
List of female judges of the Supreme Court of India

This is a list of women judges of the Supreme Court of India, the highest court in the Republic of India. The list is arranged in chronological order.
The first woman to become a judge of the Supreme court was Fathima Beevi, appointed on 6 October 1989. There have been 11 women justices in the court since then. Currently, there are two sitting women judges out of the total 34, including Chief Justice of India.
Incumbent
Karl Johans gate

Karl Johans gate (1–47, 2–26), uformelt også omtalt som «Karl Johan», er oppkalt etter kong Karl III Johan og regnes som hovedgaten i Oslo. Den strekker seg nå fra Oslo sentralstasjon i sydøst til Slottet i nordvest. Gaten er nå gågate fra Oslo Sentralstasjon til Stortingsbygningen. Langs gaten ligger kjente institusjoner som Oslo domkirke, Basarene med Brannvakten, Stortingsbygningen, Nationaltheatret og Universitetsbygningene.
Målt fra fasaden på Oslo sentralstasjon i rett linje til fasaden på slottet er gaten 1415 meter.
I forkant av 100-årsmarkeringen av Unionsoppløsningen i 2005 ble vestre del Karl Johans gate pusset opp som en del av Hovedstadsaksjonen under ledelse av Thomas Thiis-Evensen.. Nye Karl Johans gate ble vunnet av Snøhetta, og prosjektert av landskapsarkitektene Ragnhild Momrak og Rainer Stange. Karl Johans gate ble strammet opp i forhold til slottets midtakse som en fransk aveny. Fortauene ble gjort bredere. Asfalt og betong er erstattet av granitt. Dette ble gjort ved å utvide fortauet på sørsiden mot Studenterlunden og Eidsvolls plass, tilsvarende utvidelsen av nordsidens fortau i 1972. Gaten fikk nye lyktestolper som tilnærmete kopier av stolpene fra 1920-årene, parvis oppstilt. Kjørebanen ble brolagt med slottsgatestein, og fortauene ble belagt med store granittheller og fikk ny kantstein med bredde 60 cm. Rekkene av lindetrær fikk ny jord, og det ble plantet inn nye lindetrær. I 2006 var det hundre år siden Henrik Ibsen døde, og Oslo markerte dette med en serie sitater fra hans verker innlagt i fortausdekket på strekningen fra Frederiks gate til Grand Hotel, som Ibsen tilbakela hver dag i 1890-årene på vei fra hjemmet i Arbins gate til sin stamkafé.
Se også egen artikkel om Karl Johan-kvartalet, som blant annet omfatter Karl Johans gate 33–45.
Først og fremst er Karl Johans gate Norges paradegate nummer 1, og fylles fortrinnsvis av turister og tilreisende. 17. mai er Karl Johan full av barn som går i tog, og som går opp forbi Slottet, hvor kongefamilien står og vinker.
Karl Johans gate er et av de viktigste stedene for gateartister å opptre, sammen med Rådhusplassen. Gjøglere, musikere og andre opptredende er en viktig del av gatebildet, enten de er norske eller utenlandske. Sesongen for å opptre på gaten er fra mai til oktober.
En del tiggere har tilholdssted på Karl Johans gate. En del selger også magasinet =Oslo.
7. juni-plassen (Oslo)

7. juni-plassen (1) er en plass utenfor Utenriksdepartementet i Oslo.
Plassen fikk sitt navn i 1962 til minne om unionsoppløsningen i 1905, som fant sted på denne datoen. Plassen gikk tidligere under navnet Triangelplassen.
På plassen står Nils Aas' statue av kong Haakon VII, som ble Norges første konge etter unionstiden. 7. juni ble også en merkedag for kong Haakon VII i to andre år. Han forlot Norge etter tyskernes invasjon på denne dagen i 1940. Han returnerte også på denne dagen i 1945, etter at andre verdenskrig var over.
Natt til 1. mai 1979 ble det kastet en bombe mot uteserveringen på plassen av Petter Kristian Kyvik, som skadet tre personer. Senere samme dag kastet han en ny bombe mot 1. mai-toget.
Den eneste bygningen som har fast adresse til plassen, er Utenriksdepartementets kontorbygg (nr. 1) fra 1964; arkitekter Bernt Heiberg og Ola Mørk Sandvik. En bygning med adresse Drammensveien 2 lå tidligere på samme tomt. Her holdt blant annet Norsk Vaktselskap (forløperen til Securitas) til. Denne bygningen ble ødelagt da britiske flystyrker bombet Victoria terrasse i 1944.
I 2009 ble det satt opp en midlertidig bygning på plassen, VM-paviljongen, som er administrasjonskontor og billettsalg for Ski-VM 2011. Paviljongen er tegnet av Snøhetta, og investoren Arthur Buchardt finansierte den. Bygget er i massivt tre med store glassfelt, og det er lagt vekt på å presentere skandinavisk design i innredningen. Bygget ble senere flyttet til Majorstua, der det står i dag og brukes som ungdomshus.
Tidligere var det en mye brukt uteservering (Kongeterrassen) på plassen, men etter ombyggingen av Nationaltheatret stasjon, som ligger under plassen, ble det ikke satt av noen plass til dette.
NIX

NIX (Norwegian Internet eXchange) er et norsk knutepunkt for IP-samtrafikk. På NIX kan internettleverandører koble seg opp ved fibertilknytning til eget datasenter og oppnå samtrafikk/peering med andre internettleverandører. De fleste internettleverandører i Norge er tilkoblet NIX. NIX har en nøytral prismodell.
NIX består av seks separate samtrafikkpunkter på 6 forskjellige lokasjoner.
NIX drives av IT-avdelingen på Universitetet i Oslo (UiO). Samtrafikkpunktene utenfor Oslo er teknisk driftet av de lokale universitenene/høgskolene. IT-avdelingen innehar administrativt ansvar for samtlige samtrafikkpunkter.
Allment viser ofte «NIX» til samtrafikkpunktene i Oslo, mest fordi de øvrige punktene er mindre kjent. NIX er likevel en fellesbetegnelse på alle samtrafikkpunktene.
Soen

Soen er et svensk progressivt metalband dannet i 2010. Bandnavnet har ingen bestemt betydning.
Grunnlegger, trommeslager og låtskriver Martin Lopez har beskrevet Soens musikk som «melodisk, tung, intrikat og veldig annerledes enn alt annet». Tekstene er samfunnskritiske, med temaer som å stå opp for seg selv, ikke la seg hemme av andres forventninger, og ikke se verden i svart-hvitt.
Originalmedlemmene Lopez og Ekelöf har fulgt bandet gjennom hele dets eksistens, og det meste av musikken skrives av Lopez.
Kimen til Soen oppsto allerede i 2004 da tidligere Opeth-trommeslager Martin Lopez og gitarist Joakim «Kim» Platbarzdis kom sammen for å jamme, men det var ikke før i mai 2010 at de ble offisielt annonsert som band. Den første lineupen besto av Lopez og Platbarzdis i tillegg til bassist Steve Di Giorgio (Death, Testament) og vokalist Joel Ekelöf (Willowtree).
Gruppas første singel, «Fraccions», ble publisert på bandets nettside i oktober 2010, og deres første video – for låta «Savia» – ble lagt ut på Facebook-siden deres i februar 2012.
Debutalbumet Cognitive ble utgitt på Spinefarm Records i 2012, til positiv mottakelse hos kritikerne. Spesielt medlemmenes tekniske ferdigheter ble fremhevet, og mange anmeldere påpekte de stilistiske likhetene med Tool.
Cognitive ble mikset av David Bottrill (Tool, Silverchair, Smashing Pumpkins, Muse etc.) og mastret av João Carvalho. På den japanske utgaven finnes et bonusspor; «Writhen». Omslaget er laget av den amerikanske kunstneren Ben Tolman.
Soens andre album,Tellurian, ble gitt ut 4. november 2014. Albumet ble produsert av Soens gitarist Platbarzdis, mikset av David Bottrill og mastret av Adam Ayan. Albumets omslag ble laget av den meksikanske maleren José Luis López Galván. Dette ble den siste utgivelsen på Spinefarm Records – og den siste med Platbarzdis i bandet. Bassist Di Giorgio blir erstattet av Stefan Stenberg, etter at geografiske avstander gjorde det vanskelig å beholde førstnevnte i bandet. Med Tellurian ble også keyboard en del av Soens musikalske uttrykk.
Lykaia, Soens tredje album, ble utgitt på det tyske selskapet UDR Music i 2017. Hele dette albumet ble spilt inn med analogt utstyr, og med minimal redigering av vokalen.
I 2019 signerte Soen på plateselskapet Silver Lining. Deres første album på denne labelen, Lotus, ble gitt ut samme år – dette var også den første plata med gitaristen Cody Ford. Plata ble produsert av David Castillo og Iñaki Marconi.
I 2021 kom plata Imperial. Nå var Oleksii «Zlatoyar» Kobel med på bass i stedet for Stenberg. Plata ble produsert av Iñaki Marconi i samarbeid med bandet, og mixet og mastret av Kane Churko (Ozzy Osbourne, Bob Dylan m.fl.).
I 2023 kom deres sjette plate, Memorial.
Soen turnerer intensivt, både i Europa og på det amerikanske kontinentet. I Norge har de spilt på John Dee flere ganger, på Rockefeller og på Ælvespeilet i Skien. I 2025 besøker de Byscenen i Trondheim og festivalen Karmøygeddon.
ExxonMobil

Exxon Mobil Corporation, eller ExxonMobil, NYSE: XOM er et oljeselskap med hovedkvarter i Irving i USA. Selskapet er pr. 2010 det største oljeselskapet i verden, etter en fusjon i november 1999 mellom de tidligere amerikanske oljeselskapene Exxon og Mobil. ExxonMobil er et morselskap til en rekke datterselskaper i verden, deriblant Exxon, Mobil, og Esso. Nåværende konsernleder i ExxonMobil er Rex Tillerson, som 1. januar 2006 tok over etter Lee Raymond.
ExxonMobil i Norge er representert ved datterselskapene
Oppgavene er
ExxonMobil er blant de tre største i det norske marked på oljeprodukter.
Slagentangen har mer enn en tredel av raffinerikapasiteten i landet og kan årlig behandle mer enn 40 mill. fat tilsvarende ca. 6,6 millioner Sm³ eller ca. 5,6 millioner tonn råolje. Til sammenligning regnes kapasiteten ved landets andre raffineri på Mongstad å være ca. 10 millioner tonn råolje pr år.
ExxonMobil i Norge har rettigheter i produksjonslisenser som gir andel av petroleumsproduksjon på 24 ulike felt på norsk sokkel. Selskapets største volumandeler av gjenværende olje ligger i Balderfeltet, Granefeltet, Snorrefeltet og Statfjordfeltet. Selskapet har operatøransvar på Balderfeltet. Det tidligere Mobil i Norge var kjent for å ha oppdaget og bygget ut Statfjordfeltet. Operatøransvaret for Statfjordfeltet ble overført til Statoil i 1987.
Andel av totale reserver på norsk sokkel er pr 1. januar 2005 107,6 millioner Sm³ olje og 98,4 mrd Sm³ gass. Dette tilsvarer 8,9 % av oljereservene og 3,7 % av gassreservene på sokkelen. ExxonMobils andel av oljeproduksjonen på sokkelen var i 2004 ca. 15,6 millioner Sm³, et prosentvis uttak på ca. 13 % målt av selskapets reserve ved inngangen til 2004.
Alle tall for petroleumsreserver er ifølge Oljedirektoratet.
Imagine Dragons

Imagine Dragons er et amerikansk alternativt rockband med Dan Reynolds, gitaristen Wayne Sermon, bassisten Ben McKee og trommeslager Daniel Platzman. Bandet ble grunnlagt i Las Vegas i USA i 2008 og fikk sin internasjonale popularitet i 2012. De mest kjente sangene er «Radioactive», «Demons», «It's Time», «Believer» og «Thunder». De har gitt ut fem album: Night Visions, Smoke+Mirrors, Evolve, Origins og Mercury (Act I og Act II).
Før de utgav debutalbumet Night Visions, gav de ut tre ep-er: Imagine Dragons, Speak To Me, Hell and Silence, It's Time.
Act I:
Act II:
Pariserhjul

Pariserhjul er en konstruksjon som består av et vertikalt stående stort hjul, med gondoler som henger i hjulets kanter. Det er bygget for å brukes i fornøyelsesparker.
Den tidligste forløper til et pariserhjul var et tyrkisk Opp-og-Ned hjul, en enkel hånddreven innretning som går tilbake til det 17. hundreåret. Slike enkle innretninger var lenge i bruk på små reisende tivoli og mest beregnet for barn.
Det moderne pariserhjul, på engelsk Ferris wheel, har fått navn etter konstruktøren, den amerikanske ingeniøren George Ferris, som tegnet et 80 meter stort hjul for Verdensutstillingen i Chicago 1893. Det var ment å være et motstykke og amerikanernes svar til Eiffeltårnet, hovedattraksjonen på Verdensutstillingen i Paris 1889.
Denne første konstruksjonen veide 2 200 tonn og kunne romme 2 160 passasjerer; Hjulet, som var den største attraksjonen på verdensutstillingen, var over 75 meter høyt og ble drevet av to dampmaskiner, hver på 1 000 HK. Det hadde 36 gondoler, alle på størrelse med en mindre buss som kunne romme 60 mennesker (20 sitteplasser og 40 ståplasser). Det tok 20 minutter for en omdreining. (Billettpris: 50 cent.) Hjulet ble flyttet to ganger etter utstillingen i 1893. Siste gang til verdensutstillingen i St. Louis i 1904 og ble deretter demontert.
Noen eksempler på pariserhjul bygget i senere tid:
Navnet pariserhjul brukes bare i Skandinavia. Andre land bruker en betegnelse som går på hjul, eller stort hjul. Eks.: (Ty.: Riesenrad. Fr.: Grande roue, Det antas at det var etter verdensutstillingen i Paris at slike konstruksjoner ble allment kjente her og navnet pariserhjul ble valgt. Engelsktalende land bruker betegnelsen Ferris wheel etter konstruktøren, mens man for de moderne konstruksjonene som London Eye bruker betegnelsen Observation wheel for ikke å forbinde disse med Tivoli-arrangementer.
George Washington Gale Ferris jr.

George Washington Gale Ferris jr. (1859–1896) var en amerikansk ingeniør, mest kjent som oppfinneren av pariserhjulet (Ferris Wheel) for Verdensutstillingen i Chicago 1893 Chicago.
George Washington Gale Ferris jr. var født i Galesburg, Illinois i 1859. Byen var grunnlagt av hans navnebror, George Washington Gale (1789–1861). Ferris jr.s foreldre drev en gård med melkeproduksjon, men i 1864 solgte de kvegfarmen og flyttet til Carson City i Nevada. Familien bodde to år i Carson City. I 1875 begynte Ferris jr. gikk på high school i Oakland i California. Han tok høyere teknisk utdannelse og ble uteksaminert fra Rensselaer Polytechnic Institute i 1881. Etter eksamen begynte han sin karriere i jernbaneindustrien og var interessert i brobygging. Han grunnla sitt eget firma G.W.G. Ferris & Co. i Pittsburgh, Pennsylvania, hvor han spesialiserte seg på å tilby tjenester i testing og inspeksjon av metaller brukt i jernbane- og brobygging.
Etter at det ble kjent at Chicago skulle arrangere verdensutstilling i 1893, den såkalte World's Columbian Exposition, besluttet Ferris å flytte til Chicago. Arrangørene av utstillingen gikk i 1891 ut med en invitasjon til amerikanske ingeniører om å konstruere et monumentalbygg som kunne overgå Eiffeltårnet, som var blitt bygget til Verdensutstillingen i Paris i 1889. Arrangørene i Chicago ønsket noe «originalt, utfordrende og dristig». Ferris foreslo et hjul hvorfra de besøkende kunne se ut over hele utstillingsområdet. Ferris' forslag ble forkastet fordi arrangørene fryktet at det ville representere en sikkerhetsrisiko.
Ferris aksepterte ikke avslaget. Få uker etter la han på bordet anbefalinger fra velrenommerte ingeniører, og arrangørene besluttet da å realisere planene hans. En sterkt medvirkende årsak til arrangørenes omslag var antagelig det faktum at Ferris hadde fått lokale investorer til å dekke byggekostnadene på $400 000.
Hjulet var 75 meter i diameter og hadde 36 gondoler, hver med 40 dreibare seter og plass til opptil 60 mennesker. Når hjulet var fullsatt kunne det følgelig romme hele 2160 personer. Hjulet gjorde en full omdreining tre ganger i timen.
Pariserhjulet ble en øyeblikkelig suksess da utstillingen åpnet. Hver passasjer betalte 50 cent for en 20-minutters tur. Da utstillingen stengte, hevdet Ferris at arrangørene skyldte ham og investorene en andel av de nesten $750 000 som pariserhjulet totalt hadde innbragt. Han brukte de neste to årene på søksmål mot utstillingens arrangører.
Ferris døde av tyfoidfeber i 1896, 37 år gammel. Pariserhjulet i Chicago ble revet i 1906, og hadde da gitt 2,5 millioner passasjerer utsikt over byen.
Kjetil Grande

Kjetil Grande (født 6. desember 1977), kjent under artistnavnet Grande, er en norsk gitarist, sanger og låtskriver fra Kristiansand. Grande er kjent som soloartist og som frontfigur i The Crank Bros..
Han var gitarist i det norske R&B-bandet Good Time Charlie i perioden 1998–2005 og var med på albumet Oochie Coochie, og har spilt med en rekke norske og internasjonale artister, deriblant Thom Hell, Paperboys, Helene Bøksle, Salvador Sanchez, Knut Reiersrud, Vidar Busk og Marthe Wulff.
I november 2007 ga han ut debutalbumet Uppers, Downers, Screamers & Howlers på Fabuloso Records/Sonet. Albumet vant han Spellemannprisen 2007 i klassen blues. I 2009 bidro Grande som gitarist og låtskriver på Paperboys' The Oslo Agreement og som gitarist på Thom Hells All Good Things som ble utgitt i 2010. Albumet You Are the Night ble lansert 19. april 2010. Grandes sideprosjekt, R&B-trioen The Crank Bros., ble nominert til Spellemannprisen 2009 i klassen blues for sitt debutalbum.
Grande har også holdt konserter på bransjefestivalen South By Southwest (SBSW) i Texas, USA. Samme år ble han invitert av Eric Clapton som support-artist for hans konsert i Norge, Koengen (Bergen).
Jarle Bernhoft

Jarle Norman Bernhoft-Sjødin (født 1976), også kjent mononymt som Bernhoft, er en norsk sanger, multiinstrumentalist, komponist og tekstforfatter. Han vokste opp i Nittedal. Bernhoft ble for alvor kjent som soloartist etter albumet Solidarity Breaks i 2011 og ble kåret til Årets spellemann og beste mannlige artist under Spellemannprisen 2011.
Bernhoft har tidligere vært vokalist og låtskriver i bandet Span frem til gruppa ble oppløst høsten 2005. Tidligere har Bernhoft også spilt i gruppa Explicit Lyrics sammen med kollega Fridtjof Nilsen fra Span.
Bernhoft har medvirket på innspillinger og konserter med Kristin Asbjørnsen, Lester, Siri Gjære, Hanne Hukkelberg, Dadafon, Friko, Karl Seglem og Bigbang. Han sang også på Maria Mena sitt album White Turns Blue i 2004. Bernhoft er også kjent fra Køhn / Johansen Sextet. Under pseudonymet Rod Hot var Bernhoft også med i bandet Green Granadas.
Bernhofts solokarriere startet den 1. september 2008, da han ga ut den første soloplaten Ceramik City Chronicles.
I januar 2010 ga Bernhoft ut et dobbelt konsertalbum kalt 1:Man 2:Band, der en halvpart er opptak av en solokonsert holdt på Kampen Bistro, og den andre halvdelen inneholder konsertopptak fra Rockefeller og Molde Jazzfestival med band. Han varmet også opp for Joe Cocker på hans turné i Tyskland i 2010.
I januar 2011 ga han ut sitt andre studioalbum, Solidarity Breaks som lå på 1. plass på VG-lista i 9 uker. I september 2011 var Bernhoft gjest på det amerikanske talkshowprogrammet The Ellen DeGeneres Show og fremførte sangen «C'mon Talk».
Bernhoft ble kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 2011 og vant i tillegg klassen mannlige artist for Solidarity Breaks. Under by:Larm 2012 ble han tildelt Statoil-stipendet på én million kroner. Han fikk Edvard-prisen i 2015 i klassen populærmusikk for albumet Islander. For albumet Dancing on My Knees fra 2021 ble han nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen pop.
I 2015 spilte han gitar og bassgitar på Rihanna sin sang «Love on the Brain», skrevet og produsert av Fred Ball, utgitt som singel og på albumet Anti.
I 2021 var han en av deltakerne i 12. sesong av TV 2s musikalske underholdningsprogram Hver gang vi møtes. Sesongen ble spilt inn på Kjerringøy i Nordland hvor Bernhofts far kommer fra.
Jarle Bernhoft er mentor i den åttende sesongen av TV 2 sin sangtalentkonkurranse «The Voice».
Bernhoft kom fra en musikalsk familie og vokste opp i Nittedal. Han er utdannet ved Musikkhøyskolen i Oslo.
Han er gift med Lisa Bernhoft-Sjødin. Sammen har de to sønner. De er bosatt i Oslo.
C.P. Snow

Charles Percy Snow (1905–1980), adlet som baron Snow av byen Leicester, var en britisk kjemiker og romanforfatter som også hadde flere betydningsfull posisjoner innenfor britisk statstjeneste og som kortvarig satt i den britiske regjeringen. Han er kjent for sin serie av romaner som kollektivt kalles for Strangers and Brothers, og for De to kulturer (1959), en forelesning i 1959 hvor han klagde på avstanden mellom vitenskapelige forskere og «litterære intellektuelle», mellom humaniora og naturvitenskapen.
Snow ble utnevnt til kommandør av Order of the British Empire.
Mac OS X v10.6

Mac OS X versjon 10.6 «Snow Leopard» er den syvende versjonen av Apples Mac OS X-operativsystem. Snow Leopard ble lansert av Apples direktør Steve Jobs på Apple Worldwide Developers Conference den 9. juni 2008. Operativsystemet ble utgitt av Apple før opprinnelig lanseringsdato, 28. august 2009. Ved lansering av forrige operativsystem Mac OS X v10.5 ble tidsplanen forskjøvet med ni måneder. Det var opprinnelig planlagt lansering våren 2007, men ble i stedet lansert i slutten av oktober 2007.
Det nye systemet har ikke fokus på nye funksjoner, men heller å forbedre den generelle stabiliteten, kompatibiliteten og brukervennligheten. En tidlig versjon ble distribuert til programvareutviklere 10. juni 2008. Bilder viser også at Mac OS X 10.6 bare vil kunne installeres på Macintosh-maskiner som har en Intel-prosessor.