davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Liste over norske arkitekturtidsskrifter

Liste over norske arkitekturtidsskrifter omfatter arkitektur- og planleggingstidsskrifter og tidsskrifter innen beslektede fagområder, som interiør- og landskapsarkitektur.
Arkitekturfaget spenner fra arkitekturhistorie og -teori, via forvaltning og vern til nyskapende, eksperimentell arkitektur. Dette gjenspeiles i fagets tidsskrifter. De fleste inneholder en blanding av bygningspresentasjoner, arkitekturteori, -debatt og -kritikk.
Listen omfatter norske tidsskrifter som presenterer arkitekter, deres teorier og verk, byggeskikk, materialbruk og -teknologi. Listen inneholder derfor forskningstidsskrifter, nyhets-, bransje- og debattorganer, studentpublikasjoner og enkelte årbøker og serier. Listen omfatter også avsluttede tidsskrift. Internordiske fagtidsskrifter inkluderes.
Bransjepublikasjoner fra BA-næringen er relevante for arkitekturfaget hvis de legger vekt på å presentere arkitektur i tilknytning til det faget eller i det materialet bransjen beskjeftiger seg med. Tidsskrifter som har selvbyggere, hytteeiere og designinteresserte personer som målgruppe, tas med dersom de har presentasjoner av arkitektur og arkitekter som del av sin redaksjonelle profil. Likeledes inkluderes enkelte lokalhistoriske årbøker og andre serier som inneholder artikler om arkitektur utover det rent lokale, for eksempel om bygninger som har en sentral arkitekturhistorisk betydning.
Norske arkitekter publiserer også i utenlandske arkitekturtidsskrifter, og norsk arkitektur presenteres både i norske og utenlandske tidsskrifter. Slike tidsskrift er ikke tatt med ovenfor; og listen over norske arkitekturtidsskrifter gir derfor ikke en fullstendig oversikt over dokumentasjonen av norske arkitekters virksomhet.
Dagspresse og ukepresse har intervjuer, nekrologer og omtale av arkitekter, arkitektkontorer og arkitektur. Disse finnes i betalingsbasen Retriever (Atekst).
Harald Herresthal

Harald Herresthal (født 15. januar 1944 i Neuwied) er en norsk konsertorganist, komponist og faglitterær forfatter som er professor ved Norges musikkhøgskole. Han var rektor ved Norges musikkhøgskole fra 1980 til 1982. Ved rektorvalg i 1979 fikk Harald Herresthal flest stemmer og han erstattet Robert Levin som rektor.
Herresthal har i sine skriftlige arbeider spesielt vært opptatt av europeisk musikkhistorie. Han fullførte i jubileumsåret 2010 sitt firebindsverk om Ole Bull.
Faren var fiolinisten Heinz Herresthal som var tysk soldat. Moren Bjørg Nordsjø kom fra Narvik. Harald Herresthal har skrevet boken Min mor valgte meg (Ad Notam forlag) om familiehistorien. Harald Herresthal ble født i Neuwied i Tyskland der moren var hos svigerforeldrene i krigens sluttfase. Faren Heinz var en periode internert av den allierte okkupasjonsmakten. Familien flyttet til Narvik og deretter til Vestfossen.
Acta Ibseniania

Acta Ibseniania er en vitenskapelig bokserie om Henrik Ibsen som utgis av Senter for Ibsen-studier ved Universitetet i Oslo. Det er ved siden av tidsskriftet Ibsen Studies en av de sentrale kanalene for Ibsenforskning. Serien ble etablert i 2002. I 2010 kom bindet Den biografiske Ibsen (VI) redigert av Astrid Sæther, Ståle Dingstad, Atle Kittang og Anne Marie Rekdal, som Ellen Rees beskriver som en milepæl i historisk Ibsenforskning. I 2013 kom bind VIII, «… af stort est du kommen»: Henrik Ibsen og Skien, en bredere kartlegging av Ibsens familiebakgrunn.
Acta Ibseniania består av bindene:
Helge Lurås

Helge Lurås (født 1970) er norsk siviløkonom, redaktør og norsk sikkerhetspolitisk kommentator.
Lurås var ansvarlig redaktør for den alternative nettavisen Resett fra 2017 til 2022, da han ble avsatt etter en konflikt med styret. I august samme år startet han ny nettavis, med navnet iNyheter.
Lurås er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i 1995, der han skrev avslutningsoppgave innen internasjonal økonomi med tittelen Etikk og adferd; et metaetisk studium av moralspråket, og ble senere også cand.mag. med sosiologi, idéhistorie og sosialantropologi i fagkretsen.
Fra 1995 arbeidet han for Forsvaret, og deltok i flere utenlandsoppdrag, hovedsakelig i Bosnia-Hercegovina. Han var administrasjonssjef ved Tuzla Air Base (UNPROFOR) i Bosnia i 1995, budsjettoffiser ved National Support Element/IFOR i Ungarn i 1996, militærobservatør (kaptein) ved MINUGUA i Guatemala i 1997, politisk analytiker for Forsvarets Overkommando (Etterretningstjenesten) stasjonert i Bosnia 1999–2003 og politisk rådgiver for Den høye representant for Bosnia-Hercegovina 2004–2008. Fra 2008 til 2011 var han rådgiver ved Norsk utenrikspolitisk institutt.
I 2012 grunnla Lurås enkeltpersonsforetaket Senter for internasjonal og strategisk analyse (Sisa). Sisa har siden 2012 mottatt støtte til tre prosjekter fra Utenriksdepartementet. I 2016 inngikk UD og Sisa en rammeavtale innenfor tema konflikt og sårbarhet. Det ble stilt spørsmål ved om Sisa kunne regnes som en forskningsinstitusjon, og den eneste ansatte i Sisa var Lurås. Sisa var våren 2019 under avvikling.
Lurås har fra 2008 ofte kommentert sikkerhetspolitiske spørsmål i norske medier. Han har gitt ut boka Hva truer Norge nå?
Den 28. august 2017 ble Lurås ansvarlig redaktør for nettavisen Resett, som «skal fremstille saker fra en annen vinkel enn etablerte massemedier, samt få frem sakene som massemediene ikke ønsker å dekke». Lurås ble nektet medlemskap i Redaktørforeningen 2018 og 2020, blant annet grunnet gjentatte og klare brudd på Vær varsom-plakatens intensjoner. På grunn av uenigheter med styret i Resett, ble Lurås i juni 2022 byttet ut med Maria Zähler som fungerende redaktør.
I august 2022 lanserte Lurås en ny nettavis med navnet iNyheter.
Carl Nesjar

Carl Nesjar (født Carl Carlsen 6. juli 1920 i Larvik, død 23. mai 2015 i Roma) var en norsk maler, grafiker og billedhugger.
Nesjar utdannet seg ved Pratt institute i New York City i perioden 1935–38, ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og ved Kunstakademiet.
Han debuterte i Larvik Kunstforening i 1940 og hadde siden et utall utstillinger med grafikk, fotografi, maleri og skulptur i viktige gallerier over hele verden.
Hans mest kjente offentlige arbeid er betongrelieffet på Høyblokka og Y-blokka i Regjeringskvartalet i Oslo, som han laget i samarbeid med Pablo Picasso i perioden 1956–1971. De to kunstnerne samarbeidet om en rekke utsmykninger i naturbetong, blant annet i Barcelona, Saint Hilaire, Marseille, Stockholm og Chicago.
Nesjars helårsfontener, som utnytter vannspillet i sommerhalvåret og isens mer stabile formverden vinterstid, finnes ved Moderna Museet i Stockholm, i OL-byen Lake Placid i USA, på Universitetet i Buffalo og flere andre steder. En modell av en Nesjar-fontene ble i 2020 gjengitt på et norsk frimerke, i anledning Nesjars 100-årsdag.
Hans arbeider er innkjøpt av og henger i dag blant annet i Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Henie-Onstad Kunstsenter, Oslo kommunes kunstsamlinger, Louisiana kunstmuseum ved København, Moderna Museet i Stockholm og i Museum of Modern Art i New York.
Nesjar fikk Statens Garantiinntekt for kunstnere i 1978 og ble utnevnt til æresborger av Larvik i 2001.
Carl Nesjar ble i 2011 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden «for hans omfattende kunstneriske virke». Han var også ridder av den franske Ordenen for kunst og litteratur.
Carl Nesjar var i en periode gift med kunstneren Inger Sitter. Han bodde i New York, Frankrike, Sverige, Spania og Nederland.
Nesjar var med i kunstnergruppen Terningen, et fellesskap for norske kunstnere som malte abstrakt.
Ingrid Landmark Tandrevold

Ingrid Landmark Tandrevold (født 1996) er en norsk skiskytter som representerer Fossum Idrettsforening. Hun debuterte i verdenscupen i mars 2016 med en 29.-plass på sprinten i Khanty-Mansijsk. Per 10. mars 2024 har hun fire individuelle verdenscupseire. Hun har fire VM-gull, hvorav tre på stafett og én på miksstafett, samt tre sølv og én bronse individuelt fra VM.
Tandrevold ble i 2015 regnet som et stort skiskyttertalent, og hun vant normaldistansen i NM i mars samme år. Under junior-VM i Minsk i februar 2015 tok hun gull på jaktstarten, sølv på normaldistansen og bronse på sprint og stafett.
Under EM i skiskyting 2016 i Tjumen tok Tandrevold tre bronsemedaljer: i jaktstart, fellesstart og parstafett der hun gikk sammen med Vetle Sjåstad Christiansen. Under EM i skiskyting 2017 tok hun en ny medalje i parstafett sammen med Sjåstad Christiansen, denne gangen ble det sølvmedalje.
20. januar 2019 fikk hun sin første pallplassering i verdenscupen da hun ble nummer to på fellesstart i Ruhpolding.
Tandrevold tok sølvmedalje på sprinten under VM i skiskyting 2019 i Östersund, kun 9,7 sekunder bak verdensmester Anastasija Kuzmina fra Slovakia.
16. februar 2021, under VM i skiskyting 2021 i Pokljuka, tok hun bronse på normaldistansen. Hun var 1 minutt og 4 sekunder bak vinneren Marketa Davidova fra Tsjekkia. På andreplass kom Hanna Öberg fra Sverige. Tandrevold gikk første etappe på Norges lag som vant gull på stafetten. De øvrige etappene ble gått av henholdsvis Tiril Eckhoff, VM-debutant Ida Lien og Marte Olsbu Røiseland.
På VMs siste dag spurtslo hun Eckhoff og Røiseland, og gikk inn til sølv på fellesstarten.
Tandrevold tok sin første seier i verdenscupen da hun vant den siste øvelsen i verdenscupen i skiskyting 2020/21, fellesstart i Östersund. Hun deltok på Norges lag som tok sølv på miksstafett i VM i skiskyting 2024 i Nové Město na Moravě i Tsjekkia.
Live Landmark

Live Landmark (født 1969) er en norsk foredragsholder og lederutvikler med grunnlag i positiv psykologi. Hun var tidligere journalist i VG.
Landmark er utdannet journalist ved Høgskolen i Oslo og jobbet flere år i VGs featureavdeling. Hun har en mastergrad i ledelse fra Handelshøyskolen BI (organisasjonspsykologi) og er blitt kjent som instruktør i kurset The Lightning Process.
Landmark er doktorgradskandidat i psykologi og er del av forskergruppen MindBodyLab på Universitetet i Oslo.
Landmark fikk diagnosen kronisk utmattelsessyndrom (CFS/ME) i 2004, men ble frisk i 2007, noe hun selv tilskriver forståelse fra stressteori og mentale teknikker lært på kurset Lightning Process. Hun fortalte sin historie i boken Vekk meg når det er over utgitt på Kagge Forlag i 2009, senere ut i nytt opplag på Cappelen Damm forlag. Samtidig startet hun eget selskap «livelandmark.no»
Landmark har deltatt i offentlig debatt og har argumentert for en biopsykososial modell-tilnærming til CFS/ME og liknende tilstander siden 2010. I 2012 søkte Folkehelseinstituttet om 9 millioner kroner til å forske på kurset . Landmark satt i forskningsgruppen. I 2016 foreslo hun sammen med flere et forskningsprosjekt på CFS/ME og Lightning Process . I 2017 ble det søkt midler til en studie på Lightning Process av en forskergruppe ledet av Vegard Bruun Wyller.
I 2020 fikk en ny forskningsgruppe ledet av professor Leif Edward Ottesen Kennair på NTNU tildelt midler fra Forskningsrådet til prosjektet «En 3-dagers intervensjon for CFS/ME hos voksne: en randomisert kontrollert studie». og Landmark ble phd-student i psykologi på NTNU. Studien ble godkjent av Regional etisk komite høsten 2020 i to omganger.
Etter omfattende klager fra ME-foreningen ble vedtaket enstemmig omgjort av Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin og helsefag (NEM) våren 2021. Komitéen mente at Landmarks økonomiske interessekonflikt var uforenlig med den nødvendige tiltroen til studiens resultater. Forskerne svarte med å påpeke det de hevdet var faktafeil i grunnlaget for vedtaket. Høsten 2021 søkte forskerne om ny godkjenning, og fikk REK-godkjenning i to omganger. ME-foreningen klaget inn godkjenningene, men denne gangen fikk de ikke medhold.
Prosjektet er nå godkjent av alle etiske komiteer og startet rekruttering av deltakere i 2023. Forskningsprosjektet på 100 pasienter med CFS/ME utgår fra NTNU og har fått støtte fra Helsedirektoratet, NAV og Nasjonal kompetansetjeneste for CFS/ME. Studien gjennomføres i samarbeid med kommuner i Viken. Landmark var selv en av dem som stiftet Recovery Norge, organisasjonen som skal bistå med brukermedvirkning i studiet.
Norli

Norli AS er morselskap i Norli-konsernet og er fellesadministrasjon for kjedene Norli og Kontorspar. Norli AS er Norges største bokhandelvirksomhet og driver i dag kjeden Norli fordelt på 187 butikker i hele landet. Norli AS eies av forlagshuset Aschehoug og NorgesGruppen.
Norli-kjeden består per april 2021 av 143 egeneide butikker og 44 kjøpmenn. I tillegg er det 13 medlemsbutikker. Kontorspar-kjeden består av 23 butikker.
Norli Gruppen ble etablert i 1999/2000 da Lauritzen Bokhandel AS i Drammen og Aschehoug forlag slo sammen sine butikker til Lauritzen-Norli Gruppen, hver med 50% av aksjene. Denne bokhandelgruppen skiftet navn til Norli Gruppen i 2001. Butikkene utgjorde flere store bokhandels-selskaper: Lauritzen i Drammen og Oslo, Norli i Universitetsgata i Oslo, en bokhandel som ble etablert av forlagsbokhandler Olaf Norli i 1890, overtatt av Aschehoug i 1985 og er i dag Nordens største, Melvær i Bergen, Olafsen Bok og Papir i Tønsberg og Sandefjord, Mox-Næss i Trondheim, Bokhandelen i Steinkjer, Landmark Libris på Gjøvik, Juul-Møller i Oslo (Fra 2002) og P.M. Danielsen i Arendal (fra 2003).
I oktober 2010 inngikk Norli Gruppen og NorgesGruppen Bok og Papir AS avtale om å fusjonere Norli og Libris, og het Norli Libris. Kjedenavnene skulle beholdes. Det nye selskapet blir eid med 51 % av Aschehoug og 49 % av NorgesGruppen Fra 1. januar 2020 tok kjeden igjen navnet Norli.
Bokhandlerkjeden Norli delte i årene 2011–13 ut litteraturprisen Norlis debutantpris.
Norli arrangerer årlig Norli junior lesekonkurranse for barneskoletrinnene. I 2020 deltok over 51 000 elever fordelt på 2973 klasser, som til sammen leste 823 528 bøker.
Bellini (cocktail)

Bellini er en cocktail av hvit fersken og prosecco, skapt på Harry's Bar i Venezia, med navn etter renessansemaleren Giovanni Bellini (ca. 1430–1516). Den internasjonale bartenderorganisasjonen har den på sin liste over vår tids klassikere.
Cocktailen (eller drinken) Bellini ble skapt en gang i 1930-årene og lages av hvit fersken og prosecco, italiensk musserende vin som kommer fra området rundt byen Treviso. Barens eier Giuseppe Capriani hadde brukt prosecco som alternativ til champagne med godt resultat da han arbeidet i Frankrike tidlig i karrieren. Han var spesielt glad i hvit fersken og eksperimenterte med bruk av denne i en drink.
I tidlige år ble Bellini bare laget i ferskensesongen, månedene fra juni til september. Harry's Bar hadde en egen ansatt for å skrelle og skvise fersken. Senere brukes frossen ferskenpuré fra Frankrike. Mengdeforholdet skal være tre deler vin til én del ferskenpuré, og begge ingredienser og glasset skal være nedkjølt ved tillagingen. Giuseppe Cipriani var en beundrer av et av Bellinis bilder med en fremtredende rosa farge, og han snakket om dette i familien. I 1948, i forbindelse med en stor Bellini-utstilling i Venezia, valgte Cipriani å la maleren gi navn til den rosefargede cocktailen.
En mann ved navn Canella gjorde i 1990 avtale med Arrigo Cipriani om å få overta lisensen til Bellini. Cipriani mente cocktailen Canella laget var dårlig vare, bl.a. brukte han bringebærjuice for å regulere fargen. Etter en voldgift i 1995 fikk Cipriani lisensen tilbake.
Bellini lages også med champagne, i en nyere oppskrift er mengdeforholdet tre deler champagne til en del ferskenjuice, og med sukker på kanten av glasset.
Varianter av Bellini som lages på Harry's Bar:
De tre variantene lages med samme mengdeforhold som original Bellini.
International Bartenders Associations hjemmeside nevner variantene Rossini og
Bellini står på listen over IBA Official Cocktails i kategorien vår tids klassikere på International Bartenders Associations hjemmeside. IBA oppgir mengdeforhold to til en for vin og juice for alle varianter, med 100 ml prosecco og 50 ml juice.
Losholt

Losholt er et sammenbindende horisontalt tømmerstykke mellom to stendere i bindingsverk, også kalt rigel. Begge betegnelser er lånord fra henholdsvis nedertysk Lösholt og tysk Riegel. I tradisjonelt europeisk bindingsverk var formålet å underdele faget før utfylling med leirklint flettverk eller murverk. I hvert fag var det én eller to losholter, avhengig av etasjehøyden. Losholter avgrenser også åpninger over og under vinduer og over dører. I eldre bidningsverk ble losholtene tappet inn i stenderne og sikret med trenagler.
I bordkledd bindingsverk, og særlig i moderne lett bindingsverk fungerer losholtene mest som spikerslag, og dette ordet oppfattes ofte som synonym for losholt. De festes med spiker til stenderne. Over vinduer og dører i bærende vegger erstatter en kraftigere overdekning losholten med spinklere dimensjon.
DJ Falk

Jarle Falk Reiss (født 16. april 1967 i Lørenskog, nå bosatt på Stokmarknes i Hadsel) bedre kjent som DJ Falk, er en norsk discjockey, sanger, og låtskriver. Han er mest kjent for sine sceneshow med lasere og for sine remixer.
Han bodde i de første leveårene på Nesodden utenfor Oslo, men han flyttet til Gjøvik i femårsalderen. Han bodde på i Gjøvik til han var rundt 20 år, og flyttet deretter i noen år til Lena i Østre Toten før han til slutt flyttet til Nord-Norge.
Han har vært profesjonell internasjonal DJ siden 1987, og har spilt fra Warszawa i sør til Longyearbyen i nord. Han har spilt på alt fra små klubber til store haller og arenaer, og hans hittil største publikum var da på over 6000 mennesker.
I september 1996 ble hans trance-/dance-konsept The Arctic Dance Experience startet opp, under en spillejobb på Huset i Longyearbyen på Svalbard. Hans særegne musikkstil er, ifølge ham selv, inspirert av naturen på Svalbard, og det inntrykket Operafjellulykken, som skjedde noen uker før han ankom Longyearbyen, gjorde på ham. Under sitt opphold på Svalbard fikk han god kontakt med Jon Larsen fra gruppa Hot Club de Norvège, som stilte sitt plateselskap Hot Club Records til disposisjon for DJ Falk. Hans debutalbum, The Arctic Dance Experience ble utgitt i mai 2008, først som nedlasting fra nett, men i løpet av høsten også som CD på Hot Club Records.
I 2007 og 2008 hadde han lasershow i Vesterålshallen under Lofoten og Vesterålens største dataparty, LoVe-Lan, hvor han også fungerte som show-vert under konkurranser på scenen. Natt til 17. mai 2010 spilte han i Hadselhallen, og startet dermed sin «Northern Lights Tour 2010», hvor også DJ Microv, DJ Falks tidligere faste sidekick, og DJ Frank, samt Vengaboys var på scenen. I slutten av juli gikk turneen videre til Polen, med show på et stadionanlegg. Mer enn 180 000 mennesker var til stede. Deretter fulgte en stille periode frem til juli 2012 da DJ Falk slapp sitt album Urban Landscapes. Kort tid etter slapp han singlene «Heile nettet», og «Æ må dø» på nytt, denne gangen som en verdensomfattende utgivelse. Ifølge organisasjonen DJ RANKINGS er DJ Falk ranket som nummer 2 i Norge og som nummer 4884 i verden, blant over 1,25 millioner andre profesjonelle DJ-er. DJ Falk er en av ca 200 såkalte "kjendiser", som har offentliggjort sitt standpunkt mot pelsdyrindustrien på NOAHs PelsUT-kampanje. Etter en lang pause i utgivelsene, ble låten "Oldtimer" sluppet 16. april 2019. Ifølge artistens eget nettsted, var dette den første av tre singler som ville bli sluppet våren og forsommeren 2019. 13. mai kom singelen Rush traffic, raskt etterfulgt av singelen The Race.
I januar 2021 slapp han singelen Electric Rain, og i august kom hans remix av Ballade pour Adeline.
Høsten 2023 kom 2 nye singler, House Call, og Drifting in the Dark (Can we do better).
Singelen Drifting in the Dark (Can we do better) er en felles produksjon sammen med sønnen, discjockeyen og musikkprodusenten Benjamin Falk Hjemvoll Reiss.
Listeplasseringer ifølge POPCUTS
Oslo City

Oslo City er et norsk kjøpesenter som ligger på Vaterland i Oslo, like ved Oslo S og Oslo Plaza. Det er et av Norges største kjøpesentre, både når det gjelder areal og omsetning. De hadde en omsetning på 1,85 mrd. kr i 2015. Oslo City eies av Steen&Strøm og er 79.791 kvm stort. Kjøpesenterdelen er på 19 430 m² og 26 620 m² inkl. fellesarealer. Det ble åpnet i 1988, og gjennomgikk en utvidelse i 2005.
Oslo City ble kåret til Nordens beste kjøpesenter 2010 og årets kjøpesenter i Norge i 2009
På andre siden av gaten for Oslo City ligger Byporten som også er et kjøpesenter. Disse to kjøpesenterne forbindes med en gangbro som går videre til Oslo Plaza.
Morten Andersen

Morten Andersen (født 10. september 1965 i Akershus) er en norsk bildekunstner og fotograf, bosatt i Oslo.
Han er utdannet ved International Center of Photography i New York. Fotografisk er han mest kjent for sine bilder fra storbymiljø og musikkmiljø. På 1980-tallet og 1990-tallet fotograferte han mye for musikkavisen Beat med bilder fra Oslos rockescener.
I 1995 startet han plateselskapet hit me records sammen med Kjetil Andersen.
Han har utgitt flere bøker og har hatt en rekke fotoutstillinger i inn- og utland, blant annet i Museet for samtidskunst. Han var tilknyttet bildebyrået Samfoto.
Neighboring Sounds

Neighboring Sounds er et indieband fra Bergen i Norge. Fra 2004 til 2006 het bandet The First Cut og før 2004 het bandet Crash (n).
Crash (n) ble dannet i 2000 i Bergen. Bandet ga ut to 7", en 10" og en CD, turnerte Europa og Skandinavia en gang og Storbritannia to ganger. Etter at Aaron Arjuna Rudra forlot bandet i 2003 valgte bandet å endre navn og fortsatte som The First Cut. Bandet gjorde en rekke show og ga ut en CD i 2006 kalt "Silence afterwards", men på grunn av forskjellige omstendigheter fant bandet det vanskelig å fortsette å turnere og holdt en lav profil gjennom 2005 og 2006.
The First Cut var på pause fra 2006 til 2014. Thomas Santuna Larssen begynte å spille bass i Datarock, og Ralph Myerz and the Jack Herren Band mens Kristian Gundersen spilte i bandet IOU Arild Eriksen sang og spilte bass i Bouvet.
I 2014 startet derimot bandet opp igjen under navnet Neighboring Sounds. Yngve Andersen fra bandet Blood Command ble med på bass. Bandet spilte først inn noen få sanger med Kenneth Ishak fra Beezewax i 2016, men ga bare ut sangen Everyone's From Somewhere Else digitalt. Thomas Larssen ble med i bandet igjen i 2016 og bandet spilte inn ytterligere noen få sanger med Kenneth Ishak i 2019, som ble utgitt på singelen Spolia i 2021 på Arild Eriksen sin label Sound Fiction.
Anders Blom fra bandene Flight Mode, Youth Pictures of Florence Henderson, Islandsgate og Ben Leiper ble med på bass i 2021.
Neighboring Sounds spilte inn albumet Cold in the smart city, som ble utgitt høsten 2023 på labelene Friend Club (US), strictly no capital letters (UK), Bcore disc (ES), Friend of mine (JPN), Adagio830 (GER), Lilla Himmel (N) og Sound Fiction (N).
Burj Khalifa

Burj Khalifa (arabisk برج خليفة), fram til åpningen i januar 2010 kjent som Burj Dubai, er en skyskraper i Dubai i De forente arabiske emirater. Bygningen er, pr. 2019, det høyeste byggverket i verden. Skyskraperen ble offisielt åpnet 4. januar 2010. Høyden på gigantbygget er 828 meter. Bygningen er tegnet av arkitektfirmaet Skidmore, Owings & Merrill i Chicago, som har tegnet høye bygninger siden 1936. Skyskraperen er bygd i stål, betong, aluminium og glass. Den inneholder hotell, forretninger, kinoer, kontorer og private luksusleiligheter. Bygningen har 163 etasjer og har per februar 2019 rekorden som bygningen med flest etasjer i verden. Kostnaden for bygget var ca. 8 milliarder kroner.
Stål fra representasjonsbygget Palast der Republik i Øst-Berlin ble gjenbrukt i tårnet, etter at det tyske bygget ble revet i januar 2006.
Burj Khalifa betyr «Khalifa-tårnet», og bygget er oppkalt etter Khalifa bin Zayed Al-Nahyan (1948–2022), emir i Abu Dhabi og president i De forente arabiske emirater.
Døden på Oslo S (film)

Døden på Oslo S er et norsk ungdomsdrama og kriminalfilm fra 1990 regissert av Eva Isaksen. Filmen er basert på Ingvar Ambjørnsens bok Døden på Oslo S fra 1988 og er det er den første av tre filmer med Pelle og Proffen. Hovedrollene spilles av Håvard Bakke, Tommy Karlsen og Helle Beck Figenschow.
Kjartan Kristiansen og Atle Karlsen i DumDum Boys samarbeidet om filmmusikken. Hitlåten fra filmen er «Englefjes».
Det er siden kommet to filmer i serien med Pelle og Proffen: Giftige løgner (1992) og De blå ulvene (1993).
«Filla» og Stein er to gutter som bor på guttehjem. Da de blir provosert av bestyreren, raserer de kjøkkenet og stikker av. De treffer Pelle og stjeler pengene hans. Pelle drar på Burger King hvor han treffer Lena, som han blir forelsket i. Hun forsvinner mens Pelle og Proffen er på leting etter Filla og Stein. På letingen etter de tre møter de Oslos bakside gjennom hjemløs ungdom, stoffmisbruk og prostitusjon. Det skal senere vise seg at Lena har problemer, og hva har alt sammen med det faktum at det står «horekunde» sprayet på bakskjermen til bestyreren på guttehjemmet «Håpet»? Og hva slags utpressingsopplegg har Filla og Stein planlagt?
Bydel Gamle Oslo

Gamle Oslo er en administrativ bydel i Oslo med 58 671 innbyggere (1. januar 2020) og et areal på 7,5 km².
Bydel Gamle Oslo består av syv delbydeler.
Bydelen består av følgende strøk (sortert etter geografisk plassering):
Det finnes også dalsøkk i bydelen som er delt mellom ulike strøk: Jordal er delt mellom Vålerenga og Kampen, Lodalen mellom Gamlebyen og Kværner, mens Svartdalen kun er i strøket Kværner. Bydelen omfatter også enkelte øyer i Oslofjorden, nemlig Bleikøya, Gressholmen, Heggholmen, Hovedøya, Kavringen, Lindøya, Nakkholmen og Rambergøya.
For tiden bygges det ut kraftig i Gamle Oslo, blant annet i Bjørvika-området. Bydel Gamle Oslo er, ifølge Oslo kommune, den bydelen der befolkningen er ventet å øke mest de neste ti årene, primært på grunn av innflytting av personer i arbeidsfør alder. En venter en befolkningøkning på rundt 25 000 mennesker, noe som ifølge prognosene vil føre bydelen forbi Nordre Aker, Grünerløkka og Frogner i folketall, og gjøre Gamle Oslo til Oslos mest befolkede bydel i 2023.
Bydelsutvalget i Gamle Oslo har følgende representasjon i valgperioden 2019-2023: Teodor Bruu (leder, MDG), Agnes Viljugrein (nestleder, Ap), Tuva Løkse (MDG), Ingrid Ophaug Dahl (MDG), Emil Snorre Alnæs (MDG), Sara Ali Barzinje (Ap), Mats Kvaløy-Bjørbekk (Ap), Stian Amadeus Antonsen (SV), Hasti Hamidiasl (SV), Katherine Joakimsen (R), Olaf Svorstøl (R), Beate Bull (H), Tjeran Tham Vinje (H), Gøril Bjerkol Havro (V), Kjell Johansen (Frp)
I 2010 vedtok bydelsutvalgene i Bydel Gamle Oslo og Bydel Grorud å boikotte varer fra Israel på bakgrunn av den israelske regjeringens økonomiske og humanitære blokkade av Gaza-stripen. Byråd Aud Kvalbein (KrF) kritiserte vedtaket, mens bydelsleder i Gamle Oslo Hans Christian Lillehagen (Ap) forsvarte vedtaket og sammenlignet det med vedtaket om bli Fair Trade-bydel noen år tidligere.
Tre uker senere ble vedtakene i de to bydelene kjent ugyldige av byrådet. Flertallet mente at siden saken hadde potensielle utenrikspolitiske implikasjoner var den ikke et kommunalt anliggende. Bydelene hadde derfor ikke rett til å fatte et slikt vedtak. Partiene Rødt og SV stemte mot flertallet og mente at alle i samfunnet, uavhengig av nivå, har et selvstendig ansvar for å ta etiske og moralske avgjørelser.
Oslo Concert Hall

Oslo Concert Hall (Norwegian: Oslo Konserthus) is a concert hall located in Vika, a part of Oslo city centre in Norway. It is the base of the Oslo Philharmonic Orchestra (Oslo-Filharmonien), but it also aims to be one of the premier music venues for the general musical and cultural life of Norway, offering a broad variety of musical styles from classical, world music, and popular entertainment by both Norwegian and international artists and groups. It presents more than 300 events yearly and receives more than 200,000 visitors.
For a long time, Oslo lacked a proper concert hall, and the Oslo Philharmonic did not have a regular hall for their rehearsals. Sometimes the rehearsals could be on different locations every day through the same project.
After decades of debate and delay, an architectal competition was arranged in 1955 and final drafts for the concert hall were presented in 1965, based on Gösta Åbergh [no]'s winning proposal. Oslo Konserthus AS was founded in October 1966 and, on 22 March 1977, the concert hall was finally opened. In September the same year, a specially build organ (with 7000 pipes) from Göttingen, Germany was installed. It was the largest organ in Norway until 2014.
The building consists of two concert halls, several meeting and practise rooms, large foyers and bars, a box office and an office wing. The main hall has a maximum capacity of more than 1,404 and the small hall has 266.
The foyers can be used as exhibition areas, and the bars have a capacity of serving up to 1,400 people. Also the open area in front of the hall and the premises below belong to Oslo Konserthus AS. The Stenersen Museum (Stenersenmuseet), with its café Diorama, are located in the latter.
In 2000 Mariss Jansons, then conductor of the Oslo Philharmonic Orchestra, resigned his position after disputes with the city over the poor acoustics of the hall.
Media related to Oslo Konserthus at Wikimedia Commons
Vika, Oslo

Vika is a neighborhood in the Oslo city center in Norway. It is located between the Royal Palace, Oslo, Oslofjord, Aker Brygge, Pipervika, Slottsparken, Oslo City Hall, Oslo Concert Hall and borders on the north with Karl Johans gate, the main street of the city of Oslo which hosts Norwegian Parliament Building as well as known for being the hub to major Scandinavian brands, bars and hotels including Grand Hotel, the annual venue of the winner of Nobel Peace Prize and various state dignitaries.
Vika is home to historical architectural monuments such as Victoria Terrasse. The new building for Norway's National Museum of Art, Architecture and Design, which is the largest art museum in the Nordic region and host to exclusive collection of world renowned artists such as Edvard Munch, is in the same vicinity. Vika falls within Frogner administrative district of Oslo which is deemed as one of city's most expensive, upscale and exclusive neighborhood with a handful of period properties. Over the years, several residential properties have been occupied by various embassies, high end restaurants and art galleries.
The area is dominated by public institutions, such as the Norwegian Ministry of Foreign Affairs, Oslo City Hall and the Embassy of the United States in Oslo. There are also a number of cultural institutions, such as the Nobel Peace Center and Oslo Concert Hall while the National Theatre (Oslo) is also within a short walking distance . Vika was also the location of the former Western Railway Station. The Vika Line of the Oslo Tramway runs through the area.
59°54′41″N 10°43′53″E﻿ / ﻿59.9114°N 10.7314°E﻿ / 59.9114; 10.7314
Vernacular architecture in Norway

Vernacular architecture in Norway covers about 4,000 years of archeological, literary, and preserved structures. Within the history of Norwegian architecture, vernacular traditions form a distinct and pervasive influence that persists to this day.
Archeological evidence in Norway indicates that Nordic Bronze Age and Iron Age settlements were commonly large, communal, and multipurpose buildings. These buildings were not particularly durable; they were supported by posts in the ground that rotted in the course of a few decades. Roofs were thatched or covered with birch bark and turf, and walls were built of turf, palisades or Wattle and daub.
Over time, the buildings became more elaborate, notably with internal pillars and increasingly sophisticated structural practices. Large farms took the form of small communities, with several buildings, including a hall of assembly. These houses eventually could be as much as 90 meters long and 7 meters wide. These had central open hearths with vents in the roof above.
The method of wood stave construction evolved over several hundred years in Norway, reaching their apex with the stave churches in the 13th century in Norway and into the 14th century in Iceland.
Stave construction lent itself well to building the earlier large, multipurpose houses.
Red Brick Store

The Red Brick Store in Nauvoo, Illinois, was a building constructed and owned by Joseph Smith, founder of the Latter Day Saint movement.
Smith constructed the Red Brick Store in 1841. The building became a center of economic, political, religious, and social activity among the Latter Day Saints. In addition to being a mercantile store, the second floor of the building was also for a period of time the headquarters of the Church of Jesus Christ of Latter Day Saints. Members would visit the store to pay their tithing and other offerings to the church. Before the Nauvoo Masonic lodge was dedicated in 1843, the upper chamber of the Red Brick Store was used and referred to at times as the "Masonic Hall."
A number of important events in Latter Day Saint history occurred in the Red Brick Store, including:
After Joseph Smith was killed and the majority of Latter Day Saints left Nauvoo, the Red Brick Store fell into disrepair. Eventually, it was torn down and the bricks were used to construct new buildings in Nauvoo.
In 1980, the Reorganized Church of Jesus Christ of Latter Day Saints (now known as Community of Christ) rebuilt the Red Brick Store on the original foundation as part of its 1980 sesquicentennial celebrations. The reconstructed Red Brick Store is now owned and operated by the Church of Jesus Christ of Latter-day Saints, which purchased the structure on March 5, 2024, as part of a larger sale of historically significant artifacts and properties by the Community of Christ.
In Manti, Utah, the headquarters of the True and Living Church of Jesus Christ of Saints of the Last Days is located in a building named the Red Brick Store in honor of Smith's original structure in Nauvoo.
40°32′26.5″N 91°23′35.4″W﻿ / ﻿40.540694°N 91.393167°W﻿ / 40.540694; -91.393167
Scandinavian Design (store)

Scandinavian Design, Inc. was a furniture retailer located in New York City. It was founded in 1955 by Hans Lindblom and his wife Celia, who sold the work of their friend, Swedish designer Bruno Mathsson, under the name Bruno Mathsson Furniture. During the years more and more designs were added, and the store became Scandinavian Design, Inc., representing many designers and manufacturers from Denmark, Finland and Sweden. Original designers that were at times showcased by Scandinavian Design included Alvar Aalto, Arne Jacobsen, Poul Kjaerholm, Borge Mogensen and Hans J. Wegner.
The showroom was first located at East 53 Street in Manhattan. It was later moved to East 59th Street, where it was located until 1998, then moved to 347 Fifth Avenue.
The company closed its showroom in 2014.
Interior with Young Woman Seen from the Back

Interior with Young Woman Seen from the Back (Danish: Interiør med ung kvinde set fra ryggen) is an oil-on-canvas painting from c. 1903–04 by the Danish artist Vilhelm Hammershøi. It is now held in the Randers Museum of Art. It uses the muted grey-blue palette, uncluttered composition and detailed attention to the play of light typical of Hammershøi's work.
The young woman featured is Hammershøi's wife, Ida, whom he painted frequently with her back turned. Michael Palin, an admirer of Hammershøi's work, believes that Ida is often depicted facing away since, in the portraits in which she is facing the viewer, her face reveals "a troubled soul"; and that maybe Hammershøi painted her in structured, minimalist interiors as a response to an emotionally fraught domestic life. Palin admits that this is only conjecture, but is fascinated by the feeling of secrecy produced by presenting subjects with their back to the viewer. Felix Krämer, writing when the Kunsthalle Hamburg held the first German Hammershøi retrospective in 2003, felt that the recurrent back-to-the-viewer theme provoked "a feeling of aloofness" in the viewer.
Hans Edvard Nørregård-Nielsen notes how the subject who is leaning towards the right is offset by the platter she is holding on her hip. The effect is achieved with strong brush-strokes which provide a balancing contrast with the blue and white tureen in the left half of the picture. It serves to concentrate the viewer's attention on the pretty nape of her neck, highlighted between the demure black dress and the simple tight braid of her hair. It has also been noted that the portrait is a good example of light and shade. Ida's dark hair contrasts with the fair skin on her neck with light coming in from the left, while her black clothing stands out against the pale background, while the play of light and shadow on the folds of her dress adds depth to the otherwise flat character of the painting.
The furniture and decoration shown is in Hammershøi's own apartment on Strandgade in Copenhagen which was decorated in the simple minimalist style now recognised as "Scandinavian design", but which, at the time, was in stark contrast to the 19th-century penchant for elaborate, heavy and cluttered decoration.
Fractal Design

Fractal Design is a Swedish computer hardware manufacturer. Founded in 2007, the company manufactures computer cases, water coolers, case fans, and power supplies.
In recent years the company's products have won several awards in computer hardware industry such as the Case Manufacturer of the Year (2013–2015), European Hardware Awards (2015) and Brand of the year IXBT.com (2015), Russia.
Their products are designed and engineered in the company's headquarters in Gothenburg, Sweden, and manufactured in China. As Fractal Design is operating internationally, the company also has offices in Europe, North America and Asia.
Fractal Design was founded in Gothenburg, Sweden, in 2007. In 2009, international recognition for the company grew after the first computer case within the Define series was introduced. In the same year, the company opened a North American office in Dallas, Texas. A few months later, an Asia office was established to handle increased Product Development and Sales.
By the end of 2016, the company continued to develop the concepts of Scandinavian design, silent computing and support of powerful computer configurations by launching new computer cases under the Define series. As of 2020, Fractal products are available in more than 50 countries.
Königs Wusterhausen Central Tower

Königs Wusterhausen Central Tower was a 243 m (797 ft), freestanding steel framework tower on the Funkerberg of Königs Wusterhausen, Germany. The tower, with its unique triangular cross section, was built from 1924 to 1925. The tower collapsed during the storm Quimburga on 13 November 1972.
52°18′15″N 13°36′40″E﻿ / ﻿52.304167°N 13.611111°E﻿ / 52.304167; 13.611111
JR Central Towers

The JR Central Towers are in Nakamura-ku in the city of Nagoya, central Japan. It is located right above Nagoya Station and serves as the headquarters of the Central Japan Railway Company. Opened in December 1999, it is the second-tallest building in Nagoya, and eighth-tallest overall in Japan as of 2015. It is one of the world's largest train station complexes by floor area. The complex was designed by Kohn Pedersen Fox Associates and Taisei Corporation.
The office tower is slightly taller than the hotel tower.
Takashimaya and the Nagoya Marriott Associa Hotel are in the towers.
The construction of the building was completed in December 1999.
Media related to JR Central Towers at Wikimedia Commons
35°10′17″N 136°52′58″E﻿ / ﻿35.17139°N 136.88278°E﻿ / 35.17139; 136.88278
Equestrian statue of Genghis Khan

The Genghis Khan Equestrian Statue, part of the Genghis Khan Statue Complex, is a 40-metre (130 ft) tall, stainless steel statue of Genghis Khan on horseback and the world's tallest equestrian statue. It is located about a mile from the Tuul River at Tsonjin Boldog, 54 km (33.55 mi) east of the Mongolian capital Ulaanbaatar, where, according to legend, he found a golden whip. The statue is symbolically pointed east towards his birthplace. It is on top of the Genghis Khan Statue Complex, a visitor centre, itself 10 metres (33 ft) tall, with 36 columns representing the 36 khans from Genghis to Ligdan Khan. It was designed by sculptor D. Erdenebileg and architect J. Enkhjargal and erected and opened in 2008 to honor the 800th anniversary of the founding of the Mongol Empire.
Visitors walk to the head of the horse through its chest and neck, where they have a panoramic view. The main statue area will be surrounded by 200 ger (yurts), designed and arranged like the pattern of the horse brand marks that were used by the 13th century Mongol tribes. The cost of the complex is reported to be US$4.1 million, built by The Genco Tour Bureau, a Mongolian company.
The attached museum has exhibitions relating to the Bronze Age and Xiongnu archaeological cultures in Mongolia, which show everyday utensils, belt buckles, knives, sacred animals, etc. and a second exhibition on the Great Khan period in the 13 and 14th centuries which has ancient tools, goldsmith subjects and some Nestorian crosses and rosaries. Adjacent to the museum is a tourist and recreation centre, which covers 212 hectares (520 acres).
Betanzos

Betanzos (Galician pronunciation: [beˈtanθʊs]) is a municipality in the autonomous community of Galicia in northwestern Spain in the province of A Coruña. It belongs to the comarca of Betanzos. In Roman times Betanzos was called Flauvium Brigantium or Brigantium. During the Medieval period the settlement was known as Carunio.
The town is located in a fertile valley close to the Atlantic Ocean, and it has one of the best preserved old quarters in Galicia. Noteworthy is the Igrexa de San Francisco (St Francis Church), erected in 1387 by order of count Fernán Pérez de Andrade, whose tomb, decorated with hunting scenes, is inside of the church. The Igrexa de Santiago (St James Church), built in the 15th century by the guild of tailors, has a main portal decorated with a horseback statue of Saint James. The town is on the English Way path of the Camino de Santiago.
Other sights in the town are several town palaces, a 16th-century clock tower, and the town walls, which preserve three of their original four gates.
There are two celebrations in Betanzos in August each year. At the festival of San Roque, a very large paper balloon is launched. Later in August, decorated boats sail along the Mandeo river to the nearby Os Caneiros.
Carunio is the most acceptable origin of the town today's name, a pathway which perhaps suffered a sudden overturn. Pointing out Calunio as it most probable rule name, popularly vocalized changing the L by the R, a similar pathway along with Corunna.
Calunio as a toponym fits well as an evolution of "calunia" the place where calumny somehow was associated to, for example a few fishermen depicting their fishery within some augmentation. When the hamlet step up to the village status claims for a more feasible official name would stand aiming its elevation purposes . Betar which means to match the colors, for example when making fashionable cloths, used figuratively as to say well or agree, was the antonym picked down to replace the previous form of nominate the place. Within the betar family of words, betanços would apply better for the double function of invert the context (without distort the action of have been saying something in it superlative acception) and to be suitable as a toponym where Betanzos is its latest form.
Equestrian statue of George I, Birmingham

The Equestrian statue of George I, by John van Nost the Elder, is a statue that stands outside the Barber Institute of Fine Arts in Birmingham, England.
The bronze statue was commissioned by the city of Dublin in 1717, as a gesture of loyalty towards George I (who had been King of Great Britain and Ireland since August 1714), in the face of support from Irish Catholics for the pretender to his throne, James Stuart.
George is shown wearing contemporary clothing, but with a laurel wreath in the Roman style. The work may have been finished by van Nost's students.
It was displayed on Essex Bridge (now Grattan Bridge) in Dublin from 1722 until some time between 1753 and 1755 when it was removed by George Semple, who was in charge of rebuilding the bridge, in order to prevent erosion caused by the flow of water around the pedestal on which the statue sat.
The statue was re-erected in 1798 in the gardens of the city's Mansion House. It was acquired for the Barber Institute, Birmingham in 1937 (at which time Dublin was the capital of the Irish Free State) by the institute's founding director, Thomas Bodkin, who had arrived there directly from his post as director of the National Gallery of Ireland in 1935.
In July 1982, the statue was granted legal protection as a Grade II listed structure, preventing unauthorised removal or alteration.
እንጀራ

እንጀራ የዳቦ ዓይነት ሲሆን ከጤፍ፣ ከስንዴ፣ ከገብስ፣ ከሩዝ ወይም ከበቆሎ ሊዘጋጅ ይችላል። ከቀይ ወይም ከነጭ ጤፍ የሚዘጋጀው እንጀራ ተፈላጊና ተመራጭ ነው።
አስፈላጊ
አሰራር
አብሲሲቱ የሊጡ 1/3 መሆን አለበት
ቤቴ በየት ዞረህ መጣህ

ቤቴ በየት ዞረህ መጣህ
(56)እንግዲህ እሳቸው አያልቅባቸውም አይደል አንዴ ምን ሆኑ መሰላችሁ። ሚስታቸው ወይዘሮ ማዘንጊያ ነጋ ጠባ እንጀራ በተልባ እያቀረቡ ቢያስቸግሯቸው ጊዜ የተለየ ምግብ አላጣም ይሉና ቅምጣቸው ቤት ብቅ ይላሉ። ውሽማቸውም «ደህና መጡ» ትልና እንጀራ በተልባ ታቀርብላቸዋለች። ከዛ አለቃም በተራቸው ውሽሚት ሳትሰማ ዞር ብለው «ቤቴ በየት ዞረህ ቀደምከኝ ብለው እርፍ»።
ክትፎ

ክትፎ ኢትዮጵያ ውስጥ የሚሰራ የምግብ አይነት ሲሆን፣ የሚሰራውም ከበሬ ስጋ ነው።
የሚያስፈልጉ ነገሮች፤ ቅቤ፣ በደቃቁ የተከተፈ የበሬ ስጋ፣ ሚጥሚጣ፣ ኮረሪማ እና ጎድጓዳ ሳህን
ቅቤውን ማቅለጥ ከዚያም ስጋውን፡ ሚጥሚጣውን እና ኮረሪማውን በሳህን ውስጥ ካደረጉ በኋላ ስጋውን ጨምሮ ማለወስ ያስፈልጋል።
ጥሬ ሥጋ፡- ክትፎ በተለምዶ የሚሠራው በጥሬ ሥጋ ነው፣ ብዙ ጊዜ የበሬ ሥጋ ነው። የበሬ ሥጋ ምርጫ አስፈላጊ ነው። እና ጥሬው ስለሚበላው ከፍተኛ ጥራት ያለው እና ትኩስ መሆን አለበት።
ቅመም፡- የኢትዮጵያ ምግብ በድምቀት እና ጥሩ መዓዛ ባላቸው ቅመማ ቅመሞች ይታወቃል። ክትፎን በተመለከተ እንደ ሚጥሚጣ፣ ቀረፋ፣ ቅርንፉድ እና ጨው ያሉ ቅመሞች በብዛት ጥቅም ላይ ይውላሉ።
እፅዋት፡ ነጭ ሽንኩርት እና ዝንጅብል በብዛት በክትፎ ውስጥ ጥቅም ላይ የሚውሉ ሲሆኑ ጥልቀት እና ጥሩ መዓዛ ያላቸውን ምግቦች ወደ ምግቡ ውስጥ ይጨምራሉ። ሽንኩርት ለተጨማሪ ጣዕም ጥቅም ላይ ሊውል ይችላል.
የተፈጨ ስጋ፡ ስጋው በጥሩ ሁኔታ የተፈጨ ወይም የተፈጨ ሲሆን ይህም ከታርታር ጋር ተመሳሳይ የሆነ ሸካራነት ይፈጥራል። ጥሩው ማይኒንግ በወጥኑ ውስጥ ወጥነት ያለው እና ለስላሳ ሸካራነት ያረጋግጣል።
ማጣፈጫ፡- የተፈጨው ስጋ በቅመማ ቅመም እና ቅጠላ ቅይጥ ይቀመማል። ይህ እርምጃ ክትፎን የሚለይ ልዩ እና ጠንካራ ጣዕም ስለሚሰጥ ወሳኝ ነው።
ስታይል ማገልገል፡ ክትፎ ብዙውን ጊዜ የሚቀርበው ከኢንጄራ ጋር ነው፣ የዳቦውን ጣእም የሚያሟላ። የተቀመመ ስጋ ከትንሽ ጣፋጭ ከሆነው ኢንጄራ ጋር መቀላቀል አስደሳች የምግብ አሰራርን ይፈጥራል።
VariationsKitfo፡ ኪትፎ በቅመማ ቅመም ውስጥ የተጣራ ቅቤ (ኒትር ኪቤህ) የሚያካትት የተለየ የክትፎ አይነት ነው። ይህ ተጨማሪ ምግብ ወደ ምግቡ ብልጽግናን ይጨምራል. ክትፎ ብዙ ጊዜ የሚቀርበው ከእንጀራ ጋር ነው።
የጎማ ሲጋ፡- ይህ ልዩነት ጥሬ የተፈጨ የበሬ ሥጋን በቅመም መረቅ ያካትታል። በዝግጅት እና በቅመማ ቅመም ወቅት የክልል ልዩነቶች ሊኖሩት ይችላል.
እንጀራ፡- እንጀራ በኢትዮጵያ ምግብ ውስጥ ዋና ምግብ ነው እና በተለምዶ ከክትፎ ጋር ይቀርባል። እርሾው ጠፍጣፋ ዳቦ ሁለቱንም እንደ ዕቃ እና ለስጋው ደፋር ጣዕም ማሟያ ሆኖ ያገለግላል።
አዪብ፡ አይብ፣ የኢትዮጵያ ጎጆ አይብ፣ ከክትፎ ጋር አብሮ ሊቀርብ ይችላል። የአይብ ክሬም እና ትንሽ ጠማማ ተፈጥሮ ከተቀመመ ስጋ ጋር ንፅፅርን ይሰጣል።
የበዓሉ አከባበር ዲሽ፡- ክትፎ ብዙ ጊዜ በልዩ ዝግጅቶች እና በዓላት ይደሰታል፣ ​​ይህም ባህላዊ ጠቀሜታ ያለው ምግብ ያደርገዋል። በጠረጴዛው ላይ መገኘቱ በዓላትን እና የጋራ ደስታን ያመለክታል.
ማህበራዊ ስብሰባዎች፡ የክትፎ ሰሃን መጋራት የጋራ ባህሪ ለማህበራዊ ስብሰባዎች ተወዳጅ ምርጫ ያደርገዋል። የጋራ የምግብ ልምዶችን ያበረታታል እና ማህበራዊ ትስስርን ያጠናክራል.
ብዝሃነት፡- የኢትዮጵያ ምግብ በተለያዩ ጣዕሞችና መዓዛ ባላቸው ቅመሞች ይከበራል። ክትፎ በድፍረት በማጣፈም እና ጥሬ ሥጋን በመጠቀም የኢትዮጵያን ምግቦች ጀብደኝነት እና የበለፀገ ተፈጥሮን ያሳያል።
የባህል ቅርስ፡- የክትፎ ዝግጅት እና መደሰት የኢትዮጵያን ባህላዊ ቅርስ እና የምግብ አሰራር ወግ ያሳያል። በትውልዶች ውስጥ የተላለፈ የምግብ አሰራር መግለጫ ነው።
ጥሬ ሥጋ፡- ክትፎ ተወዳጅ ምግብ ቢሆንም ጥሬ ሥጋን ከመመገብ ጋር ተያይዞ የሚመጣውን የጤና ሥጋት ለመቀነስ ትኩስ እና ጥራት ያለው ሥጋን ማዘጋጀት አስፈላጊ ነው። የምግብ ደህንነት መስፈርቶችን ማክበር አስፈላጊ ነው. የኢትዮጵያ ክትፎ ከምግብነት በላይ ነው; የኢትዮጵያን የምግብ አሰራር ባህሎች ይዘት የሚይዝ፣ ህዝቦችን በአንድነት በማክበር እና በጋራ መደሰትን የሚያሳይ የባህል ልምድ ነው።
ቃተኛ

ቃተኛ(አነባበሮ) ኢትዮጵያ ውስጥ የሚሰራ የምግብ አይነት ሲሆን፣ የሚሰራውም ከደረቅ እንጀራ እና ንጥር ቂቤ በበርበሬ ነው።
ብሳና

ብሳና ኢትዮጵያ ውስጥ የሚገኝ ተክል ነው።
ዛፉ ባብዛኛው ከ7 እስከ 15 ሜትር ይደርሳል።
በኢትዮጵያ በጣም ተራ ነው።
ፍሬዎቹና የሥሮቹ መረቅ ለአባለዘር በሽቶች ተጠቅመዋል።
የተደቀቀው ልጥ ከኮሶ ወይም መተሬ ጋር ተቅላቅሎ ትልን ያስወጣል።
ዘሮቹና ሙጫዎቹ መርዛም ናቸው፣ ለአሣ መርዝ ይጠቀማሉ።
የቅጠሎቹ ውጥ ለአናት እከክ ይጠቀማል።
ለወፍ በሽታ፦ የብሳና ቡቃያ ቅጠል መረቅ ከሰንሰል ጋር ተቀላቅሎ፣ ቁንዶ በርበሬና ቅቤ ይጨምር ለ፫ ቀን በዳቦ ይበላል፤ በርካታ ወተትም ይጠጣል እንጂ ሥጋ ወይም ዘይታም ምግቦች መተው አለበት።
ከልዩ ልዩ ቦታዎች ባህላዊ መድሃኒት ውስጥ፣ የብሳና ላፒስ እንደ ቅባት ለችፌ፣ ቋቁቻ ወይም ጭርት ያከማል። እንዲሁም የብሳና ዛፍ ልጥ ዱቄት ለቁስሎች ይለጠፋል። የአገዳው ልጥ ዱቄት በወተት ለልብ ድካም ይጠጣል።
የብሳና፣ የጨጎጊትና የክትክታ ቅጠላቅጠል ተደቅቀው እንደ ለጥፍ ደግሞ ለቁስል ይለጠፋል።
ለትኩሳት («ምች»)፣ የብሳና ቅጠልና የቀበሪቾ ሥር እንደ ጢስ ይናፈሳል። የብሳና ቅጠል ከተለያዩ ሌሎች አይነት ቅጠሎች ጋር በውሃ ተፈልቶ እንፋሎቱ ለ«ምች» ይናፈሳል፦ ለምሳሌ ነጭ ባሕር ዛፍ፣ ዳማ ከሴ፣ ዋንዛ፣ ጥንጁት ቅጠል፣ ፌጦ ዘር።
ለውሻ በሽታ፦ የብሳና ልጥ፣ የእምቧይ፣ የገበር እምቧይና የግንዶሽ ሥር፣ የጽድ ቅጠልና የጤፍ ዘር፣ አንድላይ ተጋግሮ ተድቅቆ በውሃ ይጠጣ። እንዲሁም ለእንስሳ ውሻ በሽታ፣ በትንሽ ጤፍ እንጀራ ይበላ።
በዘጌ ልሳነ ምድር ጥናት እንደ ተዘገበ፣ ለቁርባ ማከም የብሳና ቅጠል ወደ ወጥ ይጨመራል። የቅጠሉም ዱቄት ለተቅማጥ ይጠጣል፣ ለወፍ በሽታ ደግሞ ለ፯ ቀን ይጠጣል።
ነዪ ብዪ እንጂ

ነዪ ብዪ እንጂ
(59)ጾም ነው ሮቡዕ ቀን። አለቃ ጸሎት ከአጥር ግንብ ጎን ሆነው ይደግማሉ እንደገናም ወዴቤት እያሾለቁ ይመለከታሉ። ወይዘሮ ማዘንጊያ ወተት ንጠው ወተቱን አፍልተው አይብ ሠርተው እሱን ጎረስ ጎረስ ጎረስ በጤፍ እንጀራ ያደርጋሉ። አለቃ ይኼንን አይተዋል። ፀሎት አሣርገውወደ ቤት ይገባሉ ከሠዓት ላይ ነው። ለአለቃ ማዘንጊያ ቁርስም ምሣቸውን በማሰብ ምግብ በሽሮ ወጥ ያቀርቡላቸዋል። ይሔኔ አለቃ ማዘንጊያሽ «ነይ ብዪ እንጂ» ይሏቸዋል። ማዘንጊያም «አለቃ ምግብ አልበላ ብሎኛል ይሏቸዋል» ይሄኔ አለቃ «አንቺ ባይበላሽ እኔ እበላዋለሁ» ብለው ብቻቸውን ምሣቸውን በሉ ይባላል።
ያልጫ ድንፋታ እንጀራ እስኪቀርብ

ያልጫ ድንፋታ እንጀራ እስኪቀርብ የአማርኛ ምሳሌ ነው። ያልጫ ድንፋታ እንጀራ እስኪቀርብ የአማርኛ ምሳሌ ነው።