Norske pengesedler

Norske pengesedler brukes i tillegg til norske mynter, med pålydende verdi i norske kroner, som standard betalingsmiddel i Norge. Per januar 2019 er gyldige norske pengesedler av valør 50 kroner, 100 kroner, 200 kroner, 500 kroner og 1000 kroner. Sedlene med valører på 50, 100, 200 og 500 kroner var ved inngangen til 2019 allerede i 8. utgave (forklares nedenunder som «serie VIII»), mens 1000 kroner-seddelen ble, som den siste, byttet ut i november 2019.
De første norske sedlene var de såkalte Møhlen-sedlene, som var i sirkulasjon i 1695. Disse ble mislykket fordi ingen av de som fikk sedler hadde tro på dem, og byttet dem inn i sølv ved første anledning. I og med opprettelsen av «Den Kiøbenhavnske Assignations-, Vexel- og Laanebank» (kalt Courantbanken) i 1736 kom sedlene virkelig inn i det dansk-norske pengevesen. Imidlertid kom få av disse sedlene til Norge. Seddelpressen gikk så langt at det medførte frykt for inflasjon, og banken ble senere nedlagt.
Deretter kom Norges neste seddelutgave i 1807, de såkalte «Regjeringskommisjonsedlene». Den første var assignasjonsbevis, 1, 5, 10, 50 og 100 riksdaler i 1807. Deretter fulgte skillemyntseddelen 12 skilling kurant i 1810. Denne kom fordi det var mangel på skillemynt under krigen fra 1807–14. I 1813 ble den norske avdelingen av Riksbanken ble opprettet i 1813, og de ga ut rigsbanksdaler i 1813 og 1814. Under Christian Frederiks tid i Norge ble det utgitt stattholderbevis, kjent som «prinsesedler» fra «Kongeriget Norges Laane- og Disconto-Casse». Av disse riksbanksdalerne ble 99 % inndratt og brent på Akershus Festning. Deretter kom det i 1816 ut utgitt 20, 80 og 200 Norske Speciedaler av nevnte Laane- og Disconto-Casse, men disse ble forbudt etter 1819.
I 1817 de første speciedalersedlene, og det kom flere utgaver frem til 1877. I oversikten under vises sedlene etter Karl Sæthres klassifikasjonssystem. Hovedfargene på sedlene ble etablert da, og bare delvis forandret seg siden, det vil si 100-sedlene har vært røde, 50-sedlene grønne, 10-sedlene gule (bortsett fra den siste) og 5-sedlene blå.
Disse sedlene ble gitt ut i hovedsak under Karl III Johan. Trykkingen foregikk i Trondheim, som fikk blankettene kjørt til seg første gang i 1817, da med militær eskorte. Alle sedlene ble nummerert for hånd. De tidlige sedlene ble kritisert for alt fra kvalitet på blekk og papir til uleselighet og vignetter. Det som var viktigere, var at på grunn av Norges dårlige rykte og det faktum at sølvet ikke ble tatt ut av Norges Banks hvelv, var det bare det siste året av denne perioden at verdien på en specidalers seddel tilsvarte verdien i sølvmynt.
Rundt 1850 dukket det opp en diskusjon om det skulle åpnes for private seddelbanker, slik det eksisterte i Sverige og Danmark. Tanken var at næringlivet trengte kreditt og det å kunne utstede sedler ville ha vært fordelaktig for dem. Det ble likevel nedstemt. Samme år ble de siste eksemplarene av denne seddelrekken inndratt.
Forrige seddeltype hadde sedler til verdi under en speciedaler på grunn av sølvmangel. Denne seddeltypen hadde ikke det. Det som var nytt, var at man fikk tofargetrykk. Med dette betydde det at teksten ble trykket både i sort og en farge til. Grunnen til dette byttet skyldtes delvis sikkerhet, og delvis junstneriske krav. Etter et alvorlig tiflelle av seddelforfalskning i 1839 ble det avgjort at sedlene måtte bli bedre beskyttet. En nyvinning fra 1858 var at seddelnummeret gikk over fra å skrives for hånd til å trykkes med en hurtigpresse. Dette var også tidspunktet der sedler var pari kurs med sølvmynter med samme verdibetegnelse. Den nye designen var tegnet av kunstmaleren Johannes Flintoe.
På 1860-tallet ønsket Norges Bank sedler med bedre papirkvalitet og med moderne produksjonsteknikk. De fikk et tilbud fra paprirfabrikant og seddelprodusent Saunders i London om sedler med trykk basert på galvanoplastikk og maskinell gravering. I 1866 kom den nye seddelserien. Nytt med disse sedlene var også at de var trykket på baksiden. I tillegg hadde de bilder av typen kobbertrykk. Bildene symboliserte de viktigste næringsveiene, bergverk, fiske, landbruk og sjøfart. Etter hvert be fargetrykket utført i Trondheim ettersom trykkeutstyret ble oppdatert. Seddeltypen varte i ni år ettersom Norge gikk over til kroner og øre i 1875. Ellers var det ingen variasjoner i farge på de ulike sedlene.
I denne oversikten er teksten sløyfet ettersom illustrasjoner har tatt over som mest markant symbol.
Norges Bank begynte allerede i 1860-tallet å skifte ut sølvet som var sikkerhet for sedlene med gull. I 1873 var utskiftningen gjennomført, og gullstandarden ble innført i 1874. Den varte til 1931 med unntak av 1915 og 1921–27. Med «Lov om Pengevæsenet» av 17. april 1875 speciedaler og skilling erstattet av kroner og øre. I den anledning måtte det trykkes nye sedler. Denne loven foranlediget at Norge 16. oktober samme år ble del av Den skandinaviske myntunion.
Serie I ble den første og eneste gangen en regjerende konge har vært avbildet på en norsk seddel. Størrelsen på sedlene var slik at de to minste, 5 og 10, var 135 x 78 mm, mens 50 og 100 var dobbelt så store, 135 x 156 mm, og 500 og 1000 kroner var dobbelt så store som det igjen, 270 x 156 mm.
Samtlige sedler ble ugyldige 13. juli 1998.
Fra 1877, etter etableringen av den skandinaviske myntunion, og frem til i dag, har norske pengesedler omfattet 1000-, 500-, 100- og 50-kronesedler. I 1994 ble den første 200-kroneseddelen utgitt. 5- og 10-kronesedler var også i bruk fra 1877, men ble erstattet med mynter i hhv. 1963 og 1983.
Under første og andre verdenskrig og etterkrigsårene i 1917–1925 og 1940–1950 var det mangel på vekslepenger, og 1- og 2-kronesedler ble trykket som «skillemyntsedler». Den første utgaven ble ugyldiggjort i 1926, mens den andre utgaven formelt sett var gyldig helt til 1999. For flere detaljer se avsnittet om historiske norske pengesedler nedenfor.
50-kroneseddelen (2018) avbilder øverste delen av et fyrtårn. Illustrasjonen tar utgangspunkt i Utvær fyr i Solund kommune.
Forrige utgave (1996) portretterer Peter Christen Asbjørnsen (1812–1885), eventyrsamler. Siden 1999 er serienummeret trykket med ultrafiolett fluorescens. Seddelen ble i 2003 oppgradert med bred sikkerhetstråd og små gule sirkler. Fra og med 2008 har sedlene litra, som er en bokstav foran serienummeret.
Utgaven fra 1984 (som fra 28. januar 2008 er ugyldig) portretterer Aasmund Olavsson Vinje (1818–1879), poet, forfatter, og nynorskmann. Dette var den første norske pengeseddelen som viste det nynorske navnet på Norge, Noreg. Blant dekorelementene på seddelen er også en vidjespenning.
Sirkulasjonstiden på 50-kroneseddelen er blitt stadig kortere de senere år, noe som bekymrer Norges Bank. Det er ikke usannsynlig at 50-kroneseddelen blir erstattet med en 50-kronemynt, eller helt fjernet, om ikke altfor lang tid. Dette ble vurdert i prosessen frem mot ny seddelserie (serie VIII), men det ble i denne omgang ikke vedtatt å foreta denne endringen.
100-kroneseddelen (2017) avbilder et vikingskip.
Forrige utgave (1995) portretterte Kirsten Flagstad (1895–1962), operasanger og første direktør i Den Norske Opera. I 2003 ble denne seddelen oppgradert med en holografisk stripe av metallfolie, trykk med perlemoreffekt og små gule sirkler. Denne utgaven ble ugyldig fra 30. mai 2018.
200-hundrekroneseddelen (2017) portretterer en torsk. Den viser også et dagmerke i form av en krekse.
Forsiden av den forrige utgave viste et portrett av Kristian Birkeland mot et stilisert mønster av nordlys og et stort snøkrystall. Birkelands terrella-eksperiment, som bestod av en liten, magnetisert kule som skulle forestille Jorden opphengt i vakuum i en kasse, er vist til venstre. Da den ble bestrålt med elektroner, oppstod en lysglød rundt kulens magnetiske poler, tilsvarende nordlys på Jorden.
Baksiden av den forrige utgaven viser et kart over nordpolområdet med Skandinavia til høyre og det nordlige Canada til venstre. En ring omkring den magnetiske nordpol (nær Resolute i Canada) indikerer plasseringen av nordlysfenomener, deriblant den satellittbestemte statistiske posisjonen av Birkelandstrømmer. Birkelands opprinnelige avbildning av feltrettede strømmer publisert i 1908 er vist nede til høyre.
Den forrige utgaven ble ugyldig fra 30. mai 2018.
Gjeldende 500-kroneseddel (innført 2018) viser RS-14 «Stavanger» på forsiden, og på baksiden er det avbildet en oljeplattform.
Den forrige 500-kroneseddelen (1999) portretterte Sigrid Undset (1882–1949), forfatter og vinner av nobelprisen i litteratur i 1928. Seddelen inneholdt også en holografisk stripe av metallfolie samt andre sikkerhetselementer.
Utgaven før dette (1991), ugyldig fra 17. april 2011, portretterte Edvard Grieg (1843–1907), verdensberømt nasjonalromantisk komponist og pianist.
Bruken av 500-kronesedler og 200-kronesedler har økt i senere år, særlig etter at de ble innført i minibanker. Tilsvarende har 100-kronesedler blitt delvis fortrengt fra minibanker og bruken har gått ned.
Den nyeste 1000-kroneseddelen (innført 2019) viser en bølge på forsiden, og har et bilde av havet på baksiden.
Den forrige utgaven (2001) portretterte Edvard Munch (1863–1944), ekspresjonistisk maler og grafisk kunstner. Seddelen inneholdt også en holografisk stripe av metallfolie samt andre sikkerhetselementer.
Utgaven før Munch (1989), som ble ugyldig fra 26. juni 2012, portretterte Christian Magnus Falsen (1782–1830), en av de fremste grunnlovsfedrene.
Den mest verdifulle norske pengeseddelen har alltid vært 1000-kroneseddelen, men dens verdi er blitt desimert opp gjennom årene. På 100 år fra 1904 til 2004 har verdien av 1000 kroner gått ned til 1/55 av det den var, fra mer enn 4000 brød til mindre enn 70 brød. (Prisen på et brød i 2004 var omtrent 15 kroner, og konsumprisindeksen i nevnte periode økte fra 2,0 til 113,3. [1]) I dag kan det synes uforståelig at det skulle være bruk for så store sedler for over 100 år siden. I en periode da man ikke hadde giroer, nettbank eller kredittkort, så var kontanter den eneste måten å overføre verdier på, også når man skulle kjøpe dyre ting.
Alle norske sedler utstedt siden 1877 er opplistet nedenfor i omvendt kronologisk rekkefølge. Sedlene er utgitt i serier som begynte med serie I i 1877 og gikk inn i serie VII fra 1994. Per 2005 er serie VII og serie VI gyldige, selv om serie VI er delvis ute av sirkulasjon.
Verdenskrigene skapte både et stort behov for kontanter og en mangel på metall til å lage mynter av. I 1917 ble det vedtatt en ny lov som åpnet for 1-krone og 2-krone «skillemyntsedler» som svar på en henvendelse fra Norges Bank til Finansdepartementet:
Deretter ble skillemyntsedler trykket frem til 1925, men ble gjort ugyldige allerede i 1926 da økonomien hadde stabilisert seg etter første verdenskrig.
Skillemyntsedler på 1 krone og 2 kroner ble også trykket under andre verdenskrig (1940−45) og frem til 1950. Disse ble ikke ugyldiggjort etter krigen. Imidlertid ble hele serie II som var trykket i perioden 1901−45 gjort ugyldig den 9. september 1945, og de som ikke kunne redegjøre tilfredsstillende for sin kontantbeholdning fikk kun begrenset kompensasjon i nye penger. Dette ble gjort for å begrense virkningen av krigsprofitering.
5-krone- og 10-kronesedler var i bruk fra 1877, men ble erstattet av mynter i henholdsvis 1963 og 1983 basert på kost-/nytteanalyser.
Bortsett fra de første skillemyntsedlene i 1926 og serie II-sedlene i 1945 var alle norske sedler fra serie I til og med serie V, inkludert 5- og 10-kronesedler samt skillemyntsedlene fra andre verdenskrig, formelt sett gyldige – dvs. mulig å veksle inn i Norges Bank – helt frem til 1998 (serie I) og 1999 (serie III, IV, V, og de siste skillemyntsedlene). 1000- og 500-kronesedlene fra serie V var gyldige til henholdsvis 2001 og 2002.
Norges Bank startet utarbeidelsen av serie VIII i 2013. Norges Bank valgte «havet» som tema for den nye seddelserien, med undertittelen «havets betydning for landets nærings- og velferdsutvikling».
Kilde: Norges Bank