Comitatul Door, Wisconsin

Comitatul Door este cel mai estic comitat din statul american Wisconsin . La recensământul din 2010, populația era de 27.785.
Sediul său de comitat este Sturgeon Bay, ceea ce îl face una dintre cele trei comitate din Wisconsin de pe lacul Michigan, care nu are un sediu de comitat cu același nume. În schimb, este numit după strțmtoarea dintre Peninsula Door și Insula Washington. Pasajul periculos, cunoscut sub numele de Ușa Morții, conține naufragii și a fost cunoscut de nativii americani și de exploratorii francezi timpurii.
Comitatul a fost creat în anul 1851 și organizat în 1861.
Comitatul Door este o destinație de vacanță populară în Midvestul de Sus.
Numele comitatului Door vine de la Porte des Morts (”Ușa Morții”), pasajul dintre vârful Peninsulei Door și Insula Washington. Numele ”Ușa Morții” vine de la poveștile native americane, auzite de exploratorii francezi timpurii și publicate într-o versiune extem de bine înfrumusețată de Hijalmar Holand, care descria un raid eșuat efectuat de tribul Ho-Chunk (Winnebago) pentru a captura Insula Washington de la tribul rival Pottawatomi la începutul anilor 1600. Acesta a început sa fie asociat cu naufragiile din cadrul pasajului.
Secolele al XIX-lea și al XX-lea au suferit imigrația și așezarea pionierilor, marinarilor, pescarilor, tăietorilor de lemne și fermierilor. Primul colonist alb a fost Increase Claflin. În anul 1851, comitatul Door a fost separat de ceea ce fusese comitatul Brown. În anul 1853, Moravii au fondat Ephraim ca o comunitate religioasă după ce Nils Otto Tank a rezistat încercărilor de reformă a proprietății funciare la vechea colonie religioasă de lângă Green Bay. O comunitate afro-americană și o congregație care se închinau la West Harbor de pe insula Washington a fost descrisă în 1854. Tot în 1854 s-a deschis primul oficiu poștal din comitat, pe insula Washington. În 1855, patru irlandezi au rămas în urmă din greșeală de barca lor cu aburi, care mergea spre așezarea a ceea ce este acum Forestville. În secolul al XIX-lea, o imigrație destul de numeroasă a valonilor belgieni a populat o mică regiune din partea de sud a comitatului, incluzând zona desemnată ca District Istoric Namur . Ei au construit mici capele votive la marginea drumului, dintre care unele încă sunt folosite astăzi și au adus alte tradiții din Europa, cum ar fi festivalul recoltei de la Kermiss.
Odată cu adoptarea Homestead Act of 1862 (Legii Gospodăriei din 1862), oamenii puteau cumpăra 80 de acri de teren pentru 18 dolari, cu condiția ca aceștia să locuiască pe teren, să-l îmbunătățească și să cultive cinci ani. Acest lucru a făcut ca așezarea din comitatul Door mai accesibilă.
Când în urma incendiului numit Peshtigo din anul 1871 a ars orașul Williamsonville, șaizeci de oameni au fost decedat. Zona acestui dezastru este acum Tornado Memorial County Park, numit după un vârtej de incendiu care a izbucnit acolo. În total, 128 de oameni din comitat au decedat în incendiul din Peshtigo. În urma incendiului, unii locuitori au decis să folosească cărămida în loc de lemn.
În anul 1885 sau 1886, ceea ce este acum Stația de Pază de Coastă a fost înființată la Sturgeon Bay. Stația mică deschisă sezonier de pe insula Washington a fost înființată în anul 1902.
Pe măsură ce perioada de stabilire și colonizare a continuat, nativii americani trăiau în comitatul Door ca minoritate. Recensământul din anul 1890 a raportat 22 de indieni care locuiau în comitatul Door. Aceștia se întrețineau singuri, erau supuși impozitării și nu primeau rații. Până la recensământul din 1910, numărul lor a scăzut la nouă.
În anul 1894 Ahnapee and Western Railroad (Calea Ferată Ahnapee și Western) au fost extinse până la Sturgeon Bay. În 1969, un tren a plecat la nord de Algoma în comitat pentru ultima dată, în timp ce trenurile din sud au continuat să circule până în 1986.
Între anii 1865 și 1870 au fost construite trei stațiuni hoteliere în și lângă Sturgeon Bay împreună cu o altă stațiune în Golful Mic Fish. Una dintre stațiuni constituită în 1870 avea taxa de 7,5 dolari pe săptămână (un pic mai mult de echivalentul a 150 dolari în 2020). Cu toate că în preț erau incluse 3 mese zilnice, se cerea plată în plus pentru închirierea cailor, care era disponibilă atât cu vagonete, cât și cu șoferi. Pe lângă cazarea în hoteluri, turiștii puteau să stea și în case private. Turiștii puteau să viziteze partea de nord a comitatului cu vaporul cu aburi pentru pasageri pe Marile Lacuri, uneori ca o parte din croazieră pe lac acompaniați de muzică și distracții. Ca să parcurgi drumul din Chicago până la Peninsulă, dura trei zile. Aerul care înconjura comunitățile agricole era relativ fără polen de rugină pentru că grânele se maturizau încet în climatul rece și erau recoltate spre sfârșitul anului. Aceasta a prevenit infectarea miriștii în anotimpul târziu cu rugină. Acest lucru a fost mai ales plăcut pentru cei care sufereau de febra fânului în oraș.
Autostrăzile îmbunătățite din piatră zdrobită au facilitat turismul motorizat la începutul anilor 1900. Până în 1909, cel puțin 1.000 de turiști au vizitat pe an. În 1938, Jens Jensen a avertizat cu privire la impacturile culturale negative ale turismului . El a scris: „Comitatul Door este ruinat treptat de prostii înnebuniți după bani. Această afacere turistică distruge puținul din cultura care a existat. "
În anul 1865, prima operațiune comercială de fructe a fost realizată atunci când strugurii erau cultivați pe una din Strawberry Island (Insulele). Până în 1895, a fost înființată o răsadniță mare de pomi fructiferi, iar horticultura fructelor a fost promovată în mod agresiv. Nu numai fermierii, ci chiar și bărbații „crescuți în oraș” au fost obligați să considere creșterea fructelor ca pe o carieră. Prima dintre multiplele cooperative de comercializare a fructelor a început în anul 1897. Pe lângă livezile administrate de companii, în 1910 a fost înființată prima corporație care planta și vindea livezi prestabilite. Deși livezile de mere au precedat livezile de cireși, până în 1913 s-a raportat că cireșele depășiseră merele.
Femeile și copiii erau de obicei angajați la culegerea culturilor fructifere, dar munca disponibilă a depășit oferta de muncă. Până în 1918, era dificil să găsești suficient ajutor pentru a culege fructele, din care motiv muncitorii au fost aduși de YMCA și Boy Scouts ai Americii. Culesul de cireșe a fost catalogat ca o activitate bună de tabără de vară pentru băieții adolescenți în schimbul unei camere, a meselor și a activităților de recreere. O livadă a angajat jucători de la Green Bay Packers ca și consilieri de tabără. În plus, membrii Națiunii Oneida din Wisconsin și alte triburi native au fost angajați la culegerea culturilor de fructe. În plus față de salariul pe care îl primeau, familiile native americane au primit fructe care erau prea coapte pentru comercializare, pe care le-au păstrat și depozitat pentru utilizare pe termen lung. O tabără a Corpului Civil de Conservare a fost înființată în Peninsula State Park (Parcul de Stat al Peninsulei) în timpul Marei Crize Economice . În vara anului 1945, Golful Fish a fost locul unei tabere POW sub o afiliere cu o tabără de bază la Fort Sheridan, Illinois . Prizonierii germani s- au angajat în proiecte de construcții, au tăiat păduri și au cules cireșe în Peninsula State Park și în zona înconjurătoare. În timpul unei greve scurte, prizonierii au refuzat să lucreze. Drept răspuns, gardienii au stabilit o politică „nu-i muncă, nu-i mâncare” și s-au întors la muncă, culegând 11 căldări pe zi și în total totalizând 508 020 căldări.
Serviciul de Stat pentru Ocuparea Forței de Muncă din Wisconsin a înființat un birou în comitatul Door în anul 1949 pentru a-i recruta pe cei din Tejanos (persoane din Texas) să culeagă cireșe. Munca era imprevizibilă, întrucât recoltele de cireșe erau slabe în anumiți ani, iar lucrătorii erau plătiți în dependență de cantitatea de cireșe pe care au ales-o. În 1951, Departamentul pentru bunăstare publică din Wisconsin a realizat un studiu care documentează conflictul dintre muncitorii migranți și turiști, care se simțeau supuși prezenței familiilor de migranți în zonele de vacanță publică. A fost pregătită o listă de recomandări pentru îmbunătățirea relațiilor rasiale. Angajarea în câmpul muncii a migranților continuă până în prezent. În 2013, în comutat existau trei lagăre de muncă pentru migranți, găzduind un total de 57 de muncitori în livadă și procesatori de alimente, împreună cu cinci non-muncitori.
În 1905, Lilly Amiot se afla în Golful Ellison cu o încărcătură de marfă, dinamită și benzină când aceasta a luat foc. După ce s-a desprins, a plutit până a explodat; explozia a fost auzită până la 15 mile depărtare.
În 1912, Lincoln Beachey și-a demonstrat biplanul în timpul târgului din comutat; se crede că aceasta este prima decolare și aterizare din comutat.
În 1913, Vechea Intersecție Accidentată fost cântată pentru prima dată la Biserica Prietenilor din Sturgeon Bay ca duet de doi predicatori călători.
În 1919, prima cursă cu baloane cu hidrogen a Armatei-Marina a fost câștigată de o echipă a armatei al cărei balon s-a prăbușit în pasajul Ușii Morții. Doi soldați au suportat tulburări de 10 picioare timp de o oră până a fi salvați de către un pescar.
În 1925, o vacă din Golful Horseshoe, numită Aurora Homestead Badger, a produs 30.000 de pfunzi de lapte, reprezentând la vremea respectivă un record zilnic mondial pentru bovinele de lapte.
În iunie 1938, au fost făcute fotografii aeriene ale întregului comitat. În 2011 fotografiile au fost puse la dispoziție online.
În 1941 s-a deschis Școala de Vocație al Sturgeon Bay. Aceasta este în prezent campusul Sturgeon Bay al Northeast Technical College.
În decembrie 1959, Bridgebuilder X dispărut după ce a părăsit un șantier naval din Sturgeon Bay unde a fost reparat. Destinațiile sale erau Northport și South Fox Island. Factorii posibili au fost lipsa de echilibru și dezvoltarea bruscă a undelor de 11 picioare. Cadavrul unuia dintre cei doi membri ai echipajului a fost găsit în vara următoare.
În 2004, comitatul a început o relație frățească cu orașul Jingdezhen din sud-estul Chinei.
Potrivit Biroului de recensământ al SUA, comitatul are o suprafață totală de 2,370 mile pătrate (6,100 km pătrați), din care 482 mile pătrate (1,250 km pătrați) este uscat și 1,888 mile pătrate (4,890 km pătrați) (80%) este apă. Acesta este cel mai mare comitat din Wisconsin după suprafața totală.
Comitatul are 298 mile (480,000 m) de țărm, care, în general, se caracterizează prin escarparea de pe partea de vest. Pe partea de est turba este urmată de dune și plaje de nisip sau pietriș de-a lungul malului lacului. De-a lungul anilor cu scăderea nivelului lacului, flora de -a lungul țărmului demonstrează succesiunea plantelor. Mijlocul peninsulei este în mare parte teren cultivat sau plat. Există trei acvifere distincte și două tipuri de izvoare prezente în comitat.
Comitatul acoperă majoritatea suprafeței Peninsulei Door. Odată cu finalizarea Sturgeon Bay Ship Canal (canalului de navigație al Sturgeon Bay) în 1881, jumătatea nordică a peninsulei a devenit o insulă artificială . Se crede că acest canal a cauzat cumva o reducere a populației de nisetri din golf din cauza modificărilor habitatului acvatic. A 45-a paralelă nordică împarte „insula” și aceasta este comemorată de Parcul Comitatului Meridian.
Aflorațiile dolomite ale Povârnișului Niagara sunt vizibile pe ambele maluri ale peninsulei, dar formațiunile crestei dealului sunt deosebit de proeminente pe partea Green Bay, așa cum se vede la Bayshore Blufflands . La sud de Sturgeon Bay, povârnișul se separă în mai multe creste inferioare fără atât de multe fețe mari de stâncă expuse. Multe peșteri se găsesc în povârniș. Dincolo de vârful nordic al peninsulei, creasta parțial scufundată formează Insulele Potawatomi, care se întind până la Peninsula Garden din Peninsula de Sus a Michiganului. Cea mai mare dintre acestea este Insula Washington . Majoritatea lor formează orașul Washington .
Povârnișul este o locație atractivă pentru cariere de piatră, case și turnuri de comunicații. O fostă carieră de piatră pe povârniș, la cinci mile nord-est de Sturgeon Bay, este acum un parc din comitat.
Eskerurile se găsesc doar în îndepărtatul colțul sud-vestic al comitatului, dar movilele și morenele mici apar, de asemenea, mai sus în peninsulă.
Dealul Bruxelles cu o înălțime de 102 picioare (44°45′06″N 87°35′27″W﻿ / ﻿44.75166°N 87.59093°V﻿ ({{PAGENAME}}), elevație 851 de picioare) este cel mai înalt punct din comitat. Pădurile Red Hill din apropiere constituie cele mai mari păduri de arțar și fag din zonă.
Old Baldy (44°55′13″N 87°12′07″W﻿ / ﻿44.920344°N 87.20192°V﻿ ({{PAGENAME}}) ) este cea mai înaltă dună de nisip din stat la 93 de picioare deasupra nivelului lacului.
Cea mai comună asociație de sol USDA din nordul a două treimi din comitat este Summerville-Longrie-Omena. Aceste asociații de soluri au în general o adâncime mai mică de 3 picioare. În total, treizeci și nouă la sută din comitat este cartografiat ca având mai puțin de trei picioare (aproximativ un metru) de roca de bază a dolomitei. Deoarece relativ puțin sol pe mare parte a peninsulei și roca de bază este fracturată, topirea zăpezii intră rapid în acvifer. Acest lucru determină inundații sezoniere în unele zone.
Atât prețurile de vânzare, cât și valorile chiriei ale terenurilor agricole sunt mai mici decât cele în majoritatea comitatelor din Wisconsin. Cel mai important domeniu de culturi de acri recoltate în 2017 au fost fân și siloz de fân pe 25,197 acri, boabe de soia la 16,790 acri, porumb ( boabe ) la 15,371 acri, porumb ( în silozare ) la 9,314 acri, grâu la 8,790 acri, ovăz la 2610 acri și orz la 513 acri. În pofida productivității mai scăzute pentru alte forme de agricultură, la începutul anilor 1900, combinația de soluri subțiri și rocă de bază fracturată a fost descrisă de promotorii zonei ca fiind benefică pentru horticultura fructelor, pentru că terenul s-ar scurge rapid în condiții umede și ar oferi condiții perfecte de sol pentru pomii de livadă. Pentru mere, se aștepta ca influența dolomitei bogate în calciu asupra solului să promoveze o culoare bună.
Solurile din județ sunt clasificate ca „frigide” deoarece ele au de obicei o temperatură medie anuală mai mică de 8 ° C (46,4 ° F). Implicația acestei clasificări este că se așteaptă ca solurile din comitat să fie mai umede și să aibă mai puțină activitate microbiană decât solurile din zonele mai calde clasificate ca „ mezice ”. Solurile din comitate sunt mai reci decât cele din zonele mai calde din Wisconsin datorită efectelor de moderare a climei produsă de corpurile de apă din apropiere.
Prevalența solurilor de mică adâncime și a rocilor de bază expuse împiedică agricultura, dar este benefică pentru minerit. Astfel încât, din anul 2016, există 16 gropi și cariere active în comitat. Ele produc nisip, pietriș și piatră zdrobită pentru lucrări de drumuri și pentru construcții. Șase dintre ele sunt deținute de comitat și produc anual 75.000 de metri cubi.
Mineralele găsite în Comitatul Door includ fluorit, gips, calcit, dolomită, cuarț, marcasit, și pirită . Cristalele pot fi găsite în caverne.
De trei ori, la începutul anilor 1900, petrolul a fost găsit într-un strat de șist în partea de mijloc și sud a comitatului. În plus, a fost găsit asfalt solid în dolomita expusă de-a lungul țărmului lacului Michigan.
Combinația de soluri de mică adâncime și rocă de bază fracturată contribuie la contaminarea apei din fântâni. În orice moment, cel puțin o treime din fântânile private pot conține bacterii.
Minele, depozitele de deșeuri anterioare și fostele situri de livadă sunt considerate terenuri deteriorate și sunt marcate pe o hartă electronică a comitatului. O hartă electronică diferită arată locațiile fântânilor private poluate cu plumb, arsen și alți contaminanți până la nivelul secțiunii.
Cea mai mare poluare a aerului din comitatul Door provine din afara comitatului. Stabilitatea aerului peste țărmul lacului Michigan împreună cu brizele lacului poate crește concentrația de ozon de-a lungul țărmului.
Efectele de moderare ale corpurilor de apă din apropiere reduc probabilitatea înghețurile dăunătoare târzii de primăvară. Înghețurile târzii de primăvară au mai puține șanse să apară decât în zonele din apropiere și, atunci când apar, ele tind să nu fie atât de severe.
Comitatul are un climat continental umed (clasificat ca Dfb în Köppen ) cu veri calde și ierni reci cu zăpadă. Datele de la Stația de Cercetare Agricolă Peninsulară la nord de orașul Sturgeon Bay oferă temperaturi medii lunare, variind între 68,7 °F (20,4 °C) vara până la 18,0 °F (−7,8 °C) iarna.
Pe 7 ianuarie 1967, Insula Washington a primit 17 inci de zăpadă, stabilind recordul comitatului pentru cea mai mare zăpadă într-o zi.
Acumularea de gheață în timpul iernii anului 2014 a fost cea mai mare înregistrată vreodată pe lacul Michigan.
Patru tornade au avut loc între anii 1844 și 1880 și șase din 1950 până în 1989, dar nu au existat cazuri fatale în niciuna dintre ele. Două tornade au traversat linia comitatului Door-Kewaunee. Din 1989 până în 2019, au existat încă trei tornade, inclusiv F3 „Tornada Comitatului Door” care a lovit Egg Harbor în 1998. În plus, au existat macar 11 scurgeri de apă între 1950 și 2018.
Vremea din comitat este raportată de WXN69 (FM 162.425), postul de radio meteo NOAA din Sister Bay. Rapoartele și previziunile privind grosimea gheții din Golful Green și Lacul Michigan sunt produse de NOAA.
Rapoartele de monitorizare a condițiilor meteorologice terestre și marine din comitat:
În anul 1905, Theodore Roosevelt a recomandat protejarea zonei Nisipurilor Shivering. Astăzi această zonă include Dune de Pește Alb, Kellner's Fen, Nisipurile Shivering complex de zone umede, și Peștera din Parcul Comitatului. Hjalmar Holand, un rezident din Ephraim, a promovat comitatul Door ca destinație turistică în prima jumătate a secolului XX. El a slujit într-un comitet început în 1927 pentru protejarea și promovarea siturilor istorice și, ca urmare a acestui efort, societatea istorică a comitatului a cumpărat terenuri care sunt acum parcuri în proprietatea comitatului, inclusiv Parcul Tornado, Parcul Robert LaSalle, Parcul Murphy, Parcul lui Increase Claflin și Sanctuarul Ridges.
Astăzi, majoritatea turiștilor și locuitorilor din timpul verii provin din zonele metropolitane Milwaukee, Chicago, Madison, Green Bay și Orașele Gemene, deși locuitorii din Illinois constituie grupul dominant atât în Comitatul Door, cât și mai la sud, de-a lungul marginii de est a Wisconsin. .
În 2003, cercetătorii au descoperit că, în comparație cu alte comitate din Wisconsin, comitatul Door avea o cantitate medie de suprafață de apă interioară, întinderi de păduri, suprafață deținută de comitat și kilometri de cale ferată și un număr mare de terenuri de golf, afaceri de divertisment, și dealuri de schi alpin și campinguri . În ciuda numărului mare de locuri de camping, DNR din Wisconsin în anul 2006 a raportat că „cererea de camping depășește cu mult oferta actuală”.
Comitatul Door găzduiește șase parcuri de stat. Patru dintre ele se află pe peninsulă: Newport State Park, la nord-est de Ellison Bay; Peninsula State Park, la est de Fish Bay; Potawatomi State Park, de-a lungul Sturgeon Bay; și Whitefish Dunes State Park de-a lungul lacului Michigan. Două dintre ele sunt situate pe insule: Parcul de Stat de pe Insula Rock și Grand Traverse Island State Park (Parcul de Stat de pe Insula Grand Traverse). În plus față de centrele naturale situate în cadrul parcurilor de stat, există alte trei în afara parcurilor. Există patru zone de stat pentru animale sălbatice și de pescuit și, de asemenea, zone naturale de stat care permit accesul public gratuit.
În afară de comitat, oraș și parcuri comunitare, există o tabără de cercetași pentru băieți, o tabără creștină și un site public operat de The Archaeological Conservancy . O echipă locală are grijă de 14 parcuri private deschise publicului, și 3.277,3 acri (1326,3 ha) de terenuri proprietate privată sunt deschise publicului pentru vânătoare, pescuit, drumeții, vizionare și schi fond în cadrul Programul de gestionare a pădurilor.
Pentru informații suplimentare, consultați Poluarea în Comitatul Door, contaminarea în Plaje & Wisconsin și Peninsula Door & Brize de Lac (Articole în limba engleză)
Incluzând atât malul lacului Michigan, cât și cel al Green Bay, există 54 de plaje publice sau lansări de bărci și 39 de locuri de lansare a caiacului, ducând la promovarea zonei ca „Cape Cod din Midwest”. 35 de plaje sunt monitorizate în mod curent pentru recomandări privind calitatea apei .
Deși comitatul Door are mai puține zile însorite decât majoritatea comitatelor din Wisconsin și Illinois, are și mai puține precipitații și temperaturi mai scăzute de vară, ceea ce asigură un climat optim de plajă.
În anul 2012, în comitat au fost păstrate 8 341 de bărci înregistrate. Majoritatea accidentelor cu barca din comitat raportate în 2012 au avut loc în Golful Green. Un studiu din 1989–90 al plimbărilor cu barca de agrement în Wisconsin a constatat că apele Green Bay și a laculului Michigan din comitat au avut o frecvență mai mare de plimbări cu barca în marile lacuri decât orice alt comitat care se învecinează cu lacul Michigan sau cu lacul de Sus. Motorul tipic utilizat în apele comitatului din Golful Green și Lacul Michigan avea o putere de peste 90 cai putere, în timp ce motorul tipic folosit pentru apele interioare ale comitatului avea o putere sub 50 de cai putere. În general, navigatorii percepeau apele comitatului ca neîngrădite, iar satisfacția navigatorului era medie.
Anula se organizează o cursă pentru care participanții construiesc bărci mici din placaj.
Cea mai lungă rută de canoe a județului se află pe râul Ahnapee din comitatul H spre sud până la linia comitatului.
Unele itinerarii care leagă Marea Buclă în jurul estului SUA și prin Mississippi includ opriri în comitatul Door.
O organizație de caritate susține cursuri de navigație în fiecare vară. Anchetele din anii 1972–1973 efectuate pe juniori și seniori din liceul din nord-estul Wisconsin au descoperit că elevii din comitatul Door erau mai predispuși să folosească bărci cu pânze decât elevii din alte comitate.
În afară de Lacul Michigan și Golful Green, există 25 de lacuri, iazuri sau mlaștini și 37 de râuri, pâraie, pâraie și izvoare în comitat.
4.631 ha (11.400 acri) de zone umede de coastă din Peninsula Door sunt enumerate în Convenția Ramsar ca fiind mlaștini de importanță internațională. Listarea include trei zone recunoscute anterior ca „Wetland Gems”.