davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
List of World Heritage Sites in Mongolia

The United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization (UNESCO) designates World Heritage Sites of outstanding universal value to cultural or natural heritage which have been nominated by countries which are signatories to the UNESCO World Heritage Convention, established in 1972. Cultural heritage consists of monuments (such as architectural works, monumental sculptures, or inscriptions), groups of buildings, and sites (including archaeological sites). Natural features (consisting of physical and biological formations), geological and physiographical formations (including habitats of threatened species of animals and plants), and natural sites which are important from the point of view of science, conservation or natural beauty, are defined as natural heritage. Mongolia ratified the convention on 2 February 1990.
Mongolia has six sites on the list. The first site, the Uvs Nuur Basin, was listed in 2003. The most recent site, the Deer Stone Monuments and Related Bronze Age Sites, was listed in 2023. Two sites are natural and are shared with Russia. The other four sites are listed for their cultural significance. In addition, Mongolia has 11 sites on the tentative list.
UNESCO lists sites under ten criteria; each entry must meet at least one of the criteria. Criteria i through vi are cultural, and vii through x are natural.
In addition to sites inscribed on the World Heritage List, member states can maintain a list of tentative sites that they may consider for nomination. Nominations for the World Heritage List are only accepted if the site was previously listed on the tentative list. Mongolia has 11 properties on its tentative list.
Citizen Identity Card (Mongolia)

The Citizen Identity Card of Mongolia (Mongolian: Монгол Улсын Иргэний үнэмлэх) is a compulsory identification document issued to Mongolian citizens over the age of 16. The card's usage is regulated by the General Law on State Registration and the Law on Civil State Registration.
The card contains information regarding the bearer's family name, surname, and given name; date of birth; sex; civil registration number (Mongolian: иргэний бүртгэлийн дугаар); the card's issuing authority; and the dates of issuance and expiry.
The Mongolian People's Republic introduced a Civil passport (Mongolian: Иргэний паспорт) in 1940, paving the way for a national registration system. Starting in the 1960s, internal migration intensified in the country, and a corresponding need to control migration and social order resulted in new regulations. In 1968, a civil identification card was introduced. By the 1970s, there were two main identification documents for citizens: a civil passport for residents of Ulaanbaatar, Erdenet, Darkhan, and Selenge, and a separate civil identification card for residents of other provinces. This inconsistency was recognized, and from 1974 to 1981, a universal passportization process was undertaken, with 97% of citizens over 16 being issued a civil passport.
The 1990 revolution and 1992 constitution provided for freedom of movement and residence within the country, and with reserves of the civil passport blanks finishing and the old system having various human rights and privacy concerns, a new identity card was issued starting 1999 to 2003.
Starting in 2012, a new smart card (Mongolian: Цахим үнэмлэх) was introduced, which includes an embedded microprocessor containing personal and biometric data. A further change was introduced in 2022, with the bearer's home address and registration number (Mongolian: регистрийн дугаар) removed from the physical cards.
The Citizen Identity Card is issued to Mongolian citizens at ages 16, 25, and 45, with citizens obligated to apply in-person for the card within 30 days of reaching those ages.
The Early Worm Gets the Bird

The Early Worm Gets the Bird is a 1940 Warner Bros. Merrie Melodies cartoon supervised by Tex Avery. The short was released on January 13, 1940. The name is a play on the adage "The early bird gets the worm."
The story starts in the house of the Blackbird family. Three young birds are seen saying their bedtime prayers. Their mammy tells them goodnight, and the children get into bed to go to sleep. But, as soon as they are alone, one sits up and begins reading a book called "The Early Bird gets The Worm". He wakes the brother next to him and tries to tell him about the story, but he doesn't care. Mammy notices the light coming from the children's room so goes in and, seeing what her son is doing, grabs the book and throws it out the window. Then, she tells the three of them about the fox who eats birds and who surely, if they try to go outside early to catch a worm, will catch them.
The youngsters prepare again to go to sleep; the book-reader tells the other two that he will get up early in the morning and go catch the worm. At five a.m., he sneaks out and begins sniffing out a worm. Meanwhile, a worm has come across the discarded book and reads about the "early bird"; he decides to sniff one out. In this manner, they find each other and, frightened, each run away.
Once the bird realizes he has met the worm, he chases after him. After a few gags Bugs Bunny and Elmer Fudd style, the fox appears and holds up two signs for the audience. One says "The Villain" and the other "As if you didn't know". The fox then chases the bird as the bird is chasing the worm. Noticing the fox but not realizing it is indeed this dangerous animal, the bird stops and engages in conversation, actually believing that this creature is also an "early bird" after the worm. He shares his mammy's descriptive warning about the fox, slowly coming to realize that he is face to face with one. The young bird is captured but, as the fox is fixing him up as a sandwich, the worm - with the assistance of an angry bee - rescues him. The bird goes home and gets back into bed with his siblings just as the alarm clock rings and Mammy comes in. She asks her three children what they want for breakfast. The other two say worms, but the "early bird" says he does not want worms. The worm pops up from beneath the sheets and says he doesn't, either, then covers his mouth, followed by the iris out.
Motion Picture Exhibitor (Jan 24, 1940): "The little bird doesn't believe the story, wants to find out for himself, is caught by the bad fox, and then saved by the little worm, all of which is familiar, but made in the better Schlesinger vein. Good."
Motion Picture Herald (Oct 10, 1943): "A sidelight on the old adage, this Leon Schlesinger cartoon suggests that a bird can't be too careful."
The cartoon has not been officially released on DVD. However, it was included in the Golden Age of Looney Tunes LaserDisc/videocassette series. Additionally, it can often be found on low-quality VHS tapes and DVDs of various public domain cartoons, since the copyright on this film has not been renewed.
Bergen og omland

Bergen og omland er en storbyregion i Vestland fylke som omfatter Bergen by og Strilelandet som omgir byen (Midthordland og Nordhordland). Den består av 13 kommuner med et samlet areal på 4 468 km² og 414 863 innbyggere per 1. januar 2024. Det utgjør 81,1 % av innbyggerne i Hordaland og 30,7 % av befolkningen på Vestlandet. Av disse bor 66,3 % i Bergen kommune og 33,7 % på Strilelandet (omlandet). 45 % av arealet er fjellområder som ligger høyere enn 300 meter over havet.
Tabellen viser befolkningsutviklingen i Bergen og omland i perioden 1966-2018.
Bergen og omlands største tettsteder, rangert etter innbyggertall 1. januar 2013 (nåværende kommune i parentes):
Etter kommunestyrevalget i 2011 bodde 92,4 % av innbyggerne i Bergen og omland i en kommune med enten ordfører (82,9 %) eller varaordfører (9,5 %) fra Høyre. 5,8 % i en kommune med ordfører fra Fremskrittspartiet, 4,8 % med ordfører fra Arbeiderpartiet, 4,3 % med ordfører fra Kristelig Folkeparti og 2,1 % med ordfører fra Senterpartiet (jfr. Liste over ordførere i Norge 2011-2015).
Synne Corell

Synne Corell (født 1973) er en norsk historiker, ph.d. ved Universitetet i Oslo (UiO) i 2010.
Corell er særlig opptatt av minoritetshistorie med vekt på jødisk historie og forholdet mellom minne og historie. Hennes bok Krigens ettertid. Okkupasjonshistorien i norske historiebøker kom ut i 2011. Boken er et kritisk blikk på krigshistorikerne hvor særlig tre kanoniske historieverk om norsk historie om den andre verdenskrig som er nøye gransket: Sverre Steen (Norges krig, 1947-1950); Magne Skodvin (Norge i krig, 1984-1987); og Hans Fredrik Dahl, Øystein Sørensen, og andre (Norsk krigsleksikon 1940-1945, 1995). Corell har gransket historikernes språk, deres verktøy for formidling, hva de framhever og hva de ikke legger vekt på, og det som kan karakteriseres som den «patriotiske minnekultur». Blant tematikken er at jødenes skjebne har hatt en tendens til å bli betraktet som en «detalj» i store bildet, og synet på kommunistenes innsats har stort sett ikke endret seg fra de første krigshistorikerne og til de siste. I et intervju uttalte Corell at «Når én fortelling er etablert, kan andre ting være kamuflert. Språket kan brukes til å grave fram dette.»
Corell har tidligere virket ved Institutt for arkeologi, konservering og historie på UiO hvor hun blant annet var prosjektleder for «Norgeshistorie på nett». Tidligere har hun vært tilnyttet HL-senteret.
Synne Corell er datteren av visesangeren og forfatteren Jon Arne Corell.
Kolonialisme

Kolonialisme er en utvidelse av et lands suverenitet over territorier utenfor landets egne grenser ved etablering av en koloni. Kolonialisme kan dessuten referere til den ideologi som legitimerer og promoterer dette systemet. Navnet stammer fra latin colonia som betyr «(utenbys) bosetning». For eksempel kommer navnet på byen Köln fra det samme ordet.
Formålet med kolonialismen var som oftest å skape bedre politiske eller økonomiske vilkår for kolonimakten gjennom herredømme over viktige naturressurser. Kolonialismen kan således betraktes som et element i imperialismen. Det geografisk mest omfattende eksempel på kolonialisme er de europeiske makters erobringer på 1700-tallet og 1800-tallet. I kjølvannet av kolonialismen oppstod mange kriger, herunder også stammekriger og opprør på grunn av grenseinndelingene som ble foretatt av kolonimaktene.
I den europeiske middelalder var korsfarerstatene i Midtøsten, fra 1000-tallet til 1300-tallet, det første kolonilignende fenomen. Den tradisjonelle europeiske kolonialisme daterer seg tilbake til 1415, da Henrik Sjøfareren inntok den nordafrikanske havnebyen Ceuta og omdannet byens moské til en kristen kirke.
Storbritannia ble i løpet av 1700-tallet den ledende kolonimakten i Europa.
Afrika dannet fra begynnelsen av 1800-tallet til utbruddet av første verdenskrig i 1914 rammen om en rekke territorialkonflikter mellom de imperialistiske europeiske land, kalt kappløpet om Afrika.
På 1800-tallet var borgerlige nasjonalister i Europa forkjempere for å etablere kolonier, så industrien kunne få råvarer og markeder, men også for å bosette overtallige innbyggere.
SS marschiert in Feindesland

SS marschiert in Feindesland (norsk: SS marsjerer i fiendeland), også kjent som Teufelslied (Djevelens sang), var en marsj brukt av Waffen SS i Nazi Tyskland.
Teksten refererte opprinnelig til slagene nær Volga-elven i Russland.
Da SS ble en multi-etnisk og multinasjonal organisasjon, ble marsjen modifisert og tilpasset av organer med ulik opprinnelse og herkomst. Dermed har vi Le chant du diable, en marsj fra SS-divisjonen Charlemagne. På Vikingtog, brukt av Den norske legion. En estisk versjon, brukt av 5. SS-Panzer-Division «Wiking» og en latvisk, som representerer 19. Waffen-Grenadier- Division der SS.
Etter andre verdenskrig ble melodien til stykket brukt av den franske Fremmedlegionen, det brasilianske flyvåpenet og den italienske hæren.
I 2017 ble et instrumentalt cover av sangen, med tittelen Blitzkrieg Of Fire, spilt inn av fashwave-musiker C Y B E R N ∆ Z I.
Knute Nelson

Knute Nelson (født Knud Evanger 2. februar 1843 i Evanger, død 28. april 1923 i Trimonium i Maryland i USA) var en amerikansk politiker av norsk opphav. Han tilhørte Det republikanske parti.
Han emigrerte fra Norge til Amerika i 1849. Der ble han medlem av Representantenes hus i den amerikanske kongressen, senator og guvernør i Minnesota. Tidligere hadde han også vært medlem av delstatsforsamlingen i Wisconsin og i senatet i staten Minnesota. Under den amerikanske borgerkrigen tjenestegjorde han i Nordstatenes hær. Han var medlem av Representantenes hus fra 3. mars 1883 til 3. mars 1889. I 1892 ble han valgt til Minnesotas 12. guvernør og ble gjenvalgt i 1894. Han satt i embetet til 31. januar 1895, da han trakk seg tilbake for å forberede seg til å bli senator.
I 1895 ble han valgt som representant til det amerikanske senatet. Som senator var han med på å danne det amerikanske Handels- og arbeidsdepartementet og utformingen og godkjenningen av Nelsons konkurslov (Nelson Bankruptcy Act) i 1898. Han var et høyt respektert senatsmedlem frem til han døde i 1923.
Paul McCartneys diskografi

James Paul McCartney (født 18. juni 1942 i Liverpool, England) er en britisk musiker. Han var medlem av The Beatles (1957–70) og Wings (1971–80). I tillegg til å spille bass i The Beatles (og ved noen anledninger gitar, piano og slagverk) sto McCartney for mesteparten av låtskrivingen i gruppen sammen med John Lennon.
Paul McCartney er oppført i Guinness rekordbok som den mest fremgangsrike komponist av populærmusikk. Slår man sammen hans arbeid med og uten The Beatles har McCartney skrevet over 50 «top ten»-låter, mer enn noen annen komponist.
McCartney og John Lennon skrev det meste av musikken i The Beatles, og mange av McCartneys komposisjoner fra denne perioden, inkludert «Hey Jude», «Yesterday» og «Let It Be», er ofte rangert blant de aller beste sangene fra populærmusikkens historie. En annen sang skrevet av McCartney, «Helter Skelter», er ofte blitt kalt den aller første tungmetall-sang.
McCartneys karriere etter The Beatles har ikke vært mindre suksessrik. Som soloartist og med sin gruppe fra 1970-årene ved navn Wings, maktet han 30 «top ten»-singler i England og USA, inkludert sanger som «Maybe I'm Amazed», «Live and Let Die», «Band on the Run», «Silly Love Songs», «Pipes of Peace» og en duett med amerikaneren Stevie Wonder, «Ebony and Ivory».
Diskografien til Paul McCartney består av 26 studioalbum, 4 samlingsalbum, 9 livealbum, 37 videoalbum, 111 singler, 7 klassiske album, 5 elektroniske album, 17 box set og 79 musikkvideoer.
"—" under strek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
"—" under strek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
"—" under strek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
kom på 4 plass på VG-lista
kom på 4 plass på VG-lista.
Elverum folkehøgskule

Elverum folkehøgskule er en frilynt folkehøgskole i Elverum i Innlandet, som ble etablert i 1928. Skolen har 130 elevplasser.
Skolen eies av Peer Væringsaasens Nationalfond, og ligger i gangavstand til Elverum sentrum.
Skolen har 12 linjer og rundt 30 valgfag.
Linjefag ved skolen for 2025/2026 er:
På skoleområdet er det railpark for snowboard/ski, fotballbane, sandvolleyballbane, disc golf, store grøntarealer og nærhet til badeplasser og fiskemuligheter ved Sagtjernet og Glomma. Skoleanlegget er bygget i tradisjonell Østerdalsstil.
I sommerhalvåret arrangeres ulike festivaler, kurs og arrangementer på skolen. Musikkfestivalen Elvebris samler tusenvis av mennesker og noen av Europas beste artister hvert år. Ungdomssymfonikerne har fast tilhold på skolen under Festspillene i Elverum.
Skolen er kjent for Stortingets, Kongens og regjeringens opphold 9. april 1940. Her ble Elverumsfullmakten utformet, og Kong Haakon VII sa nei til å samarbeide med de tyske invasjonsstyrkene, samt nei til å innsette Vidkun Quisling som statsminister. På skolen er det tre ulike krigsminnesmerker og en informasjonstavle om hendingene i Elverum i april 1940.
Scandinavian Echoes

Scandinavian Echoes var navnet på et radioprogram myntet på skandinaver som bodde i USA. Programmet ble direktesendt på norsk hver lørdag formiddag fra et studio i Brooklyn, og den utvandrede norske dokkarbeideren Hans Berggren var programleder for sendingene gjennom over 45 år.
Hans Berggren ble i 1961 tildelt St. Olavsmedaljen for sin innsats med å skape og lede programmet. I 1981 ble det holdt en stor fest i Sjømannskirken i Brooklyn for å feire Berggrens 45 år som programleder for Scandinavian Echoes.
Norskamerikanere

Norskamerikanere er statsborgere i USA av norsk opprinnelse.
Norsk emigrasjon til USA foregikk særlig mellom 1860 og 1920. Blant disse utvandrernes etterkommere finnes det fremdeles mange som betegner seg som nordmenn i Amerika.
Stadig færre norskamerikanere snakker norsk, og det finnes ikke lenger noen norskspråklig avis i USA. Det er mer enn 4,5 millioner norskamerikanere, og de lever overveiende i den øvre Midtvesten.
Ved den amerikanske folketellingen i 2000 ble det registrert 4,5 millioner med deler av norske aner i Amerika. Det store flertall av norskamerikanerne er etterkommere etter norske immigranter som kom til Amerika mellom 1860 og 1920 og som slo seg ned i midtvesten. I de siste to generasjonene har det vært betydelige folkeforflyttninger slik at bare fem av ti norskamerikanere nå finnes i midtvesten, men man anslår at nesten ni av ti norskamerikanere har bånd til midtvesten (det vil si at de selv eller at en eller begge foreldre er født der), men manglende muligheter og manglende jobber i midtvesten har ført til at mange norskamerikanere har flyttet sørover, vestover eller østover til andre deler av landet.
Etniske nordmenn og deres etterfølgere representerer 1,6 prosent av den totale amerikanske befolkning. Totalt sett utgjør skandinaver om lag fire prosent av befolkningen i USA, men dette tallet er mye høyere i øvre midtvesten (særlig Minnesota, vestlige Wisconsin, Nord- og Sør-Dakota, og nordlige Iowa), hvor skandinaver utgjør om lag 25 prosent av befolkningen. I sørstatene utgjør etniske nordmenn nær null prosent av folketallet.
De ti delstatene med flest norskamerikanere er:
De ti delstatene med høyest prosentandel nordmenn er:
Bruken av norsk språk nådde en topp mellom 1900 og første verdenskrig, da over en million amerikanere snakket norsk som førstespråk og det utkom en rekke norskspråklige aviser i den øvre Midtvesten. I 1910 abonnerte mer enn 600 000 hjem på minst en norsk avis, og mer enn 3 000 lutherske kirker brukte norsk som eneste språk i gudstjenestene.
Idag er det kun 81 000 amerikanere som snakker norsk som hjemmespråk.
Flere lutherske college etablert av norskamerikanere, som St. Olaf College, Luther College og Pacific Lutheran University, tilbyr norsk i sine undergraduate-programmer. Store universiteter som University of Washington, University of Oregon og University of Wisconsin tilbyr også studier i norsk i rammen av sine studieprogrammer for germanske språk.
Karmøy Folkehøgskule

Karmøy Folkehøgskule er en frilynt folkehøgskole på Karmøy i Rogaland. Skolen tar årlig imot ca 120 elever og eies av Stiftelsen Karmøy Folkehøgskule.
På skolen velger elevene to linjer som de har gjennom hele året. En linje fra linje/kategori 1 og en linje fra linje/kategori 2.
Linje 1:
Fokus Europa, Friluftsliv Sjø, BRO Afrika, BRO Sør Amerika, Energyboost, Fotball Europa, Baker & Konditor, Fashion Klær Design/Redesign, og ta opp fag fra videregående.
Linje 2:
Fokus Asia & Japan, Action & Adventure, Backpack Foto Asia, Norwegian Culture Food & Language, Multisport, Vocal & Performance, Tasty Food, Golf, og Fokus Europa.
Pål Hermansen

Pål Hermansen (født 15. juni 1955) er en norsk bildekunstner, fotograf og forfatter bosatt på Siggerud utenfor Oslo.
Hermansen har utdannelse tilsvarende BA fra Robert Meyer kunsthøgskole, dessuten er han tannlege og homeopat. Som fotograf har han vunnet en rekke internasjonale priser, blant annet i World Press Photo, Wildlife Photographer of the Year og European Nature Photographer of the Year. Bilder og artikler er publisert i ledende media som National Geographic Magazine, GEO og BBC Wildlife Magazine. Han har utgitt om lag 35 egne bøker og har hatt en rekke fotoutstillinger i inn- og utland. Han har også hatt flere multimediavisninger internasjonalt og leder fotoworkshops og -reiser. Han er representert som en av verdens ti ledende fotografer innen feltet natur i boken Masters of Nature Photography, Natural History Museum/BBC 2013.
Hermansen er medlem av Forbundet Frie Fotografer og fra 2010 æresmedlem i Norske Naturfotografer. Han er tilknyttet bildebyråene Getty Images, Nature Picture Library og NTB/Scanpix og er representert av Galleri Svalbard og The Art of Wild Gallery, Tyskland.
Sixpence None the Richer

Sixpence None the Richer er et amerikansk kristent pop/rockeband, som holdt på fra 1992 til 2004. De gjorde et comeback i 2007. Bandet ble grunnlagt i New Braunfels, Texas, men etterhvert flyttet de til Nashville, Tennessee. Navnet på bandet er inspirert av et kapittel av C.S. Lewis' bok: Mere Christianity («Kan man være kristen?»)
Gruppen hadde i 1999 suksess over hele verden med låten «Kiss Me».
Kim Basinger

Kimila Ann Basinger (født 1953) er amerikansk filmskuespiller.
Basinger ble skuespiller etter først å ha vært modell, og hennes mest omtalte roller inkluderer 9½ Weeks (1986), Batman (1989), og L.A. Confidential (1997). For sistnevnte fikk hun Oscar for beste kvinnelige birolle. Fra 1993 til 2002 var hun gift med skuespiller Alec Baldwin, som hun senere ble involvert i en lengre juridisk prosess angående tvist om deres felles barn.
Basinger kjøpte den lille byen Braselton i Georgia i 1989 for 20 millioner dollar med den hensikt å etablere byen som en turistattraksjon med filmstudioer og filmfestival, men hun fikk finansielle problemer og solgte den i 1993. Byen er eid av utvikler Wayne Mason. Basinger har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Kasimir Malevitsj

Kazimir Severinovitsj Malevitsj (1879–1935) var en ukrainsk maler og kunstteoretiker, en pioner innen geometrisk abstrakt kunst og et av de viktigste medlemmene av den såkalte russiske avantgarde.
Malevitsj ble født i Kiev i Ukraina, av foreldre av polsk opprinnelse. Han studerte på Kiev Kunstskole (1895–1896), Moskvas skole for maling, skulptur og arkitektur (1904–1910) og i studioet til Fjodor Rerberg i Moskva (1904–1910). Han ble utsatt for grov tortur av det hemmelige politiet OGPU i Leningrad i 1930.
Taxi Driver

Taxi Driver (norsk kinotittel: Taxi-sjåføren) er en amerikansk dramafilm fra 1976 regissert av Martin Scorsese. Filmen skildrer livet til en vietnamveteran som sliter med å tilpasse seg livet hjemme i USA. Han lider av søvnløshet og kjører taxi i New York nattestid. Hans liv tar en ny og dramatisk retning når en mindreårig prostituert søker beskyttelse hos ham. Hovedrollen spilles av Robert De Niro, mens sentrale biroller spilles av Jodie Foster, Cybill Shepherd, Harvey Keitel, Peter Boyle, Albert Brooks og Leonard Harris. Manuset ble skrevet av Paul Schrader og var delvis basert på egne erfaringer.
Taxi Driver ble tildelt Gullpalmen.
Travis føler seg isolert og ensom etter å ha vendt hjem fra Vietnamkrigen og må ta seg jobb som taxisjåfør på nattestid i et av New Yorks dårligere områder. Han blir skremt og frustrert over den moralske avgrunnen samfunnet er blitt og klarer ikke helt å takle de sosiale normene etter krigen. Ondskapen topper seg når en 12 år gammel prostituert (Iris) må flykte fra sin hallik i Travis' taxi. Gradvis utvikler det seg en sterk trang hos Travis til å gjøre noe med denne lovløsheten.
Det amerikanske filminstituttet kåret Robert De Niros rollefigur til filmhistoriens 30. beste skurkeskikkelse.
En scene fra filmen er blitt legendarisk: Travis snakker til seg selv i speilet og sier: «You talkin' to me? You talkin' to me? You talkin' to me? Then who the hell else are you talkin' to? You talkin' to me? Well, I'm the only one here. Who the fuck do you think you're talking to? Oh, yeah? Ok.»
Filmen ender med en scene av svært voldelig art, der Travis skyter ned hallikene. Travis overlever selv om han blir skutt både i nakken og armen. Travis blir til slutt hedret som en helt, fordi han 'reddet' Iris. Mange har senere diskutert om dette kan være en drøm Travis har og at han faktisk er død på slutten. Det siste bildet i filmen viser Travis like isolert som tidligere der han stirrer paranoid ut av taxien.
Taxi Driver ble en moderat suksess i USA. Den ble sett av ca 13 millioner kinogjengere i USA, noe som innbragte $27,8 millioner. Den havnet på en 15-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1976.
Produksjonskostnadene var på $1,9 millioner.
Den ble meget godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 98 % på Rotten Tomatoes. Roger Ebert gav den 4 av 4 stjerner og plasserte den senere opp på sin eksklusive liste Great Movies. Leonard Maltin gav den bare 2 av 4 stjerner.
Gustave Le Bon

Gustave Le Bon (født 7. mai 1841 i Nogent-le-Rotrou i departementet Eure-et-Loir i Frankrike, død 13. desember 1931 i Paris) var en fransk sosialpsykolog, sosiolog og amatørfysiker.
Charles-Marie Gustave Le Bon ble født 7. mai 1841 i Nogent-le-Rotrou i Centre-Val de Loire. Familien var av bretonsk herkomst, faren var provinsfunksjonær for den franske regjering.
I 1860 begynte han på medisinstudiet ved universitetet i Paris. Han absolverte sitt praksisår i Hôtel-Dieu de Paris og promoverte i 1866. Fra da av betegnet han som lege, skjønt han ikke utøvet dette yrke i legepraksis.
I studietiden skrev Le Bon artikler om en rekke medisiske emner. Hans første bok La mort apparente et inhumations prématurées (1866) befattet seg med definisjonen av død, og foregrep dermed de juridiske diskusjoner som skulle finne sted på 1900-tallet.
Han forfattet en rekke arbeider som framla hans teorier rundt nasjonale trekk, rasemessig overlegenhet, flokkatferd og massepsykologi. Hans arbeider rundt massepsykologi fikk gjennomslag i den første del av det 20. århundre, da de ble anvendt spesielt av mediaforskere.
Le Bon skrev også arbeider vedrørende materien og energiens natur. Hans bok L'évolution de la matière var meget populær og kom ut i 12 opplag. Henri Poincaré interesserte seg noe for Le Bons fysiske arbeider, og kommenterte dem.
Det har blitt argumentert for at fascistiske teorier om ledelse støttet seg på Le Bons psykologiske teorier. Adolf Hitlers Mein Kampf utnyttet de teknikker for propaganda som Le Bons bok fra 1895 framla. Benito Mussolini hadde også lest Le Bons hovedverk.
Edward Bernays, Sigmund Freud nevø, var influert av Le Bon, og i sin berømte bok Propaganda erklærte han at demokratiets store feiltagelse av manipulasjonen av massene ved bruk av media og reklame.
Johanne Borchgrevink

Johanne Christiane Borchgrevink (født Wang 23. januar 1836 i Christiania, død 31. mai 1924 samme sted) var en norsk misjonær og lærer.
Hennes foreldre var Christian Kolbjørnsen Wang og Engelke Trondsen. Sammen med sin ektemann Christian Døderlein Borchgrevink spilte hun nøkkelrolle i den norske misjonsvirksomheten i Madagaskar drevet av Det Norske Misjonsselskap. I 1872 grunnla og drev hun en kostskole for piker i Antsahamanitra, et pigeasyl i Tananarive fra 1872. Paret dro tilbake til Norge i 1912.
Alexander Bogomazov

Alexander Bogomazov eller Oleksandr Bohomazov (ukrainsk: Олександр Костянтинович Богомазов, 26. mars 1880 – 3. juni 1930) var en ukrainsk (USSR) maler.
I 1914 skrev Bogomazov sin avhandling The Art of Painting and the Elements. I den analyserte han samspillet mellom objekt, kunstner, bilde og tilskuer og setter det teoretiske grunnlaget for moderne kunst. I løpet av sitt kunstneriske liv malte Bogomazov flere kunststiler. De mest kjente er Kubofuturisme (1913–1917) og Spectralisme (1920–1930).
«Viking» (skip)

«Viking» er en nær kopi av Gokstadskipet, som ble funnet ved Sandefjord i 1880. «Viking» ble vist fram på Verdensutstillingen i 1893. Per 2017 eies det av stiftelsen «Friends of the Viking Ship».
Skipet ble bygget i skipsverftet Rødsverven i Sandefjord. Det ble konstruert av skipsreder Christen Christensen og Ole Wegger i Sandefjord.
Skipet ble døpt «Viking» og ble seilt av kaptein og larviksmann Magnus Andersen samt et mannskap på 11. Ferden startet i Bergen og gikk via Newfoundland til New York City og videre opp langs Hudsonelva, gjennom Eriekanalen og inn i De store sjøer. Turen endte i Chicago, hvor Verdensutstillingen ble arrangert i 1893 for å feire Christofer Columbus' oppdagelse av Amerika. Carter Harrison, Sr., som var borgermester i Chicago i fire valgperioder, kom om bord og tok kommandoen under den siste etappen av turen. Skipet ankom Jackson Park onsdag 12. juli 1893, til stor fanfare.
Etter å ha ligget i Chicago mens utstillingen pågikk, seilte Viking ned Mississippi-elven til New Orleans. Selve turen ned ble dekket av flere lokale aviser.
Året etter seilte «Viking» nordover igjen. Da skipet kom fram til Chicago, ble det først lagt til kai ved siden av Field Columbian Museum (i dag Museum of Science and Industry). I 1919 ble skipet restaurert, og fra 1920 ble hun anbragt i Lincoln Park under et inngjerdet overbygg av tre. I 1993 uttalte Chicago Park District at «Viking» ville bli flyttet fra sitt oppbevaringssted for å gjøre plass til utvidelsen av Lincoln Park Zoo. I det skandinavisk-amerikanske miljøet (the Federation of Norwegian Women's Societies) ble det satt i gang en innsamlingskampanje, og i 1994 ble skipet flyttet til en lagerbygning i Vest-Chicago. Etterpå ble det flyttet til Good Templar Park i Geneva, Illinois. Fronten og enden på «Viking» lagres (per 2017) i Museum of Science and Industry i Chicago.
I 2008 ble stabilisering av skipet påbegynt med midler skjenket av American Express i partnerskap med National Trust for Historic Preservation. Det andre trinnet i stabiliseringsarbeidet gikk t på å rengjøre, behandle og forsegle de mange tusen naglene på «Viking».
Bernt Julius Muus

Bernt Julius Muus (1832–1900) var sogneprest blant norske innvandrere i USA, nærmere bestemt i Holden i Minnesota, fra 1859. I 1874 grunnla han St. Olaf College i Northfield i Minnesota.
Han var dattersønn av presten Jens Rynning og søstersønn av utvandringspioneren Ole Rynning.
I 1859 ble han ordinert til prest, giftet seg Oline Pind fra Fet og utvandret til USA. Her begynte han som prest i Holden menighet i Goodhue County i Minnesota. Han var prest her hele sitt yrkesaktive liv.
I 1874 grunnla han St. Olaf College i Northfield.
Bernt Muus var distriktspresident i Den norske synode i perioden 1876–1883.
Hans mange ubestridte bragder førte ikke til at hans omdømme bare var strålende. Han har blitt karakterisert som «en fascinerende, kapabel men feilbar leder» (fascinating, capable, but flawed leader). Under predestinasjonskontroversen (naadevalgsstriden), der Den norske synode opplevde en indre splid i spørsmål vedrørende predestinasjon og omvendelse, støttet pastor Muus The Anti-Missourian Brotherhoods standpunkter. Muus' stahet og kompromissløse natur førte til slutt til at han ble ekskludert fra sin kirke i 1898 for ikke å ville justere sine læreavvik.
I USA huskes han best for søksmålet som hans kone, Oline Muus, reiste for å få ham til å betale ut farsarven hennes; hun hevdet blant annet at han gjennom en årrekke hadde opptrådt «hjerteløst» mot både henne selv og deres felles barn. I stor grad nådde hun frem med sitt skilsmissesøksmål. Endelig dom falt i Minnesotas høyesterett 20. januar 1883. En pastorfrue som saksøkte sin høyt respekterte mann vakte stor oppmerksomhet i Amerika, og da ikke bare i den lokale presse. Den norske historikeren og sakprosaforfatteren Bodil Stenseth ga i 2019 ut en bok om Oline Muus, søksmålet hun tok ut mot sin ektemann, og omstendighetene rundt. Boken har tittelen Fru Muus' klage : Ekteskapsskandalen som rystet det norske Amerika.
Bernt Julius Muus døde i 1900 under et opphold hos sin datter i Trondheim. Der ble han gravlagt på Domkirkegården.
Bognor Regis

Bognor Regis er en ferieby ved kysten og et verdslig sogn, administrert i distriktet Arun i grevskapet West Sussex ved sørkysten England. Den ligger 89 km fra London, 39 km vest for Brighton og 9 km sørøst for Chichester. Andre byer i nærheten er Littlehampton i øst-nordøst og Selsey i sørvest. De nærliggende landsbyene Felpham (hvor dikteren William Blake engang bodde) og Aldwick er nå forsteder til Bognor Regis, sammen med landsbyene North og South Bersted. I 1960 åpnet Billy Butlin en av sine berømte ferieleirer, Butlins Holiday Camps, i Bognor Regis. Den ble senere kalt Southcoast World, inntil 1998 da de fikk navnet Butlins Bognor Regis. I henhold til folketellingen i 2011 av det urbane området (inkludert Felpham og Aldwick) er det en befolkning på 63 885 innbyggere i byen. Byen alene utgjør rundt 24 064 innbyggere for samme tidsrom.
Bognor er et av de eldste nedtegnede angelsaksiske stedsnavnene i Sussex. I et dokument fra år 680 er det referert til som Bucgan ora, i betydningen «Bucges kyst», eller landingssted. Bucge er et angelsaksisk kvinnenavn.
Bognor Regis het opprinnelig kun Bognor og var en landsby som drev med fiske (og smugling) fram til 1700-tallet da den ble omformet til et feriested av Richard Hotham som døpte stedet om til Hothampton, men det ble aldri populært. Det har blitt postulert at Hotham og hans nye feriested er portrettert i Jane Austens ufullførte roman Sanditon.
Den 12. desember 1928 ble det utført en lungeoperasjon på kong Georg V etter at han var blitt syk. I etterhånd var det påkrevd med rekonvalesens, og Buckingham Palace trengte å finne et egnet sted som hadde de nødvendige «nærhet til havet, ligge i sør, beskyttelse fra vind, være privat, og ha rimelige tilgang til og fra London.» Bognor ble valgt, og som et kongelig sted, ønsket man å legge til Regis («av kongen») til stedsnavnet som kongelige patronat. Dette ønsket ble framlagt den aldrende kongen som etter sigende skal ha svart «Bugger Bognor!», det vil si «Pokker ta Bognor!» Kongens sekretær vendte deretter tilbake og informerte om at «kongen har vært vennligsinnet til å innvilge deres ønske.» En variant av den samme historien er at kongen kort tid før sin død ble fortalt at han snart var frisk nok til å besøke Bognor. Kongen skal da gryntet: «Bugger Bognor!» Selv om det er få bevis på at kongen skal ha ytret disse i ordene i denne konteksten, og at sjøluften i byen faktisk var til hjelp, er det sikkert at kongen brydde seg svært lite om byen.
I 1944 ble 331 (Norwegian) Squadron flyttet i den anledning til Bognor Regis i påvente av invasjonen av Normandie.
Bognor Regis har følgende vennskapsbyer:
(en) Bognor Regis hos Wikivoyage
Liste over filmer som er blitt sendt som mandagsfilm på NRK

Dette er en liste over filmer som er blitt vist som mandagsfilm på NRK i perioden 1960 til 2001.
Det ble sendt en film annenhver mandag de første årene, fra 1966 hver mandag.
Betegnelsen R-00 betyr at filmen er en reprise og er blitt vist tidligere som mandagsfilm (De to sifrene etter R forteller hvilket år den første gang ble vist).
Enkelte ganger lager NRK sine egne titler på filmene. I disse tilfellene benyttes den tittel som ble brukt da filmen hadde sin kinovisning i Norge. Om den ikke er blitt vist norske kinoer, vil filmens originaltittel som oftest benyttes.
Det er lite informasjon om hvilke filmer som ble sendt i første halvår av 1960. Det er også en del mangler i 1962. I 1991 og 1992 ble det av ukjente årsaker sendt relativt få filmer på mandagene.
I 1991 ble det vist få filmer på mandager. Det gikk flere serier og TV-dokumentarer på mandagskveldene.
Det er flere mandager hvor det, av ulike årsaker, ikke ble vist spillefilm.
Anwar Hussein (photographer)

Anwar Hussein (3 November 1938 – 23 September 2024) was a Tanganyika-born British photojournalist and author. In 2016, he became the longest-serving photographer covering the British royal family and Queen Elizabeth II.
He changed perceptions of the royal family through shooting casual photographs instead of formal portrait photography. Elizabeth II and The Queen Mother used his photographs on their Christmas cards.
Two of Hussein's sons became royal photographers working independently of him.
Anwar Hussein died after a long illness on 23 September 2024, at the age of 85.
Bergen City Museum

Bergen City Museum (Norwegian: Bymuseet i Bergen) is a foundation which operates several museums in Bergen, Norway.
The museum foundation was established on 1 July 2005 through merger of the former independent institutions. The establishment of Bergen City Museum took place as part of a national museum reform. Each museum has joint administration and manages historic building reflecting various aspects of the city's history. Collectively Bergen City Museum presently manages more than 100 buildings and a unique collection of art and artifacts.
Moods of Norway

Moods of Norway AS was a Norwegian clothing brand started by Stefan Dahlquist, Peder Børresen, and Simen Staalnacke in 2003. The company declared bankruptcy on 20 September 2017.
After the bankruptcy, the old owners bought back the rights to the Moods of Norway trademark.
Moods of Norway was relaunched in March 2019, now under the shorter brandname Moods.
The trio was featured in the July 2009 issue of Cliché Magazine, with a story of their growing brand. Dahlkvist and Staalnacke were studying at Hawaii Pacific University, when Børresen (who was an old friend of Staalnacke's) visited. A conversation at a late night party about a fashion brand with a Norwegian twist led to the group launching the first collection in 2003. After a handful of stores in Norway, Japan, Sweden, the Netherlands, and Switzerland, Moods of Norway opened a U.S. flagship store in May 2009 on Robertson Boulevard in Beverly Hills. but the company relocated that store to Melrose Avenue in Los Angeles.
The company sports the slogan "Happy Clothes for Happy People." In the midst of their fun and edgy designs, the designers were able to incorporate their sense of humor. "246.619" is embroidered in every one of the men's suits, referring to the number of tractors in Norway.
In 2010 the brand released their first fully electronic product, a waffle iron which made waffles shaped like tractors. However, on November 17, 2011, they asked customers via Facebook and other social media, to return their waffle irons, stating it could be a fire hazard.
In 2014 Moods of Norway was one of the official designers for the Norwegian Olympic team uniforms at the Sochi Olympics opening ceremony.
On 20 September 2017 Moods of Norway declared itself bankrupt. A month later Simen Staalnacke, Jan Egil Flo and some former employees bought the bankruptcy estate for 52.6 MNOK.
Moods of Norway operated stores in Norway, Iceland, Japan, and the United States:
Fashion Nugget

Fashion Nugget is the second studio album by alternative rock band Cake. It was released in 1996, and contains 14 songs. "The Distance" and "I Will Survive" became the most successful singles on the record, with the prior peaking at number 22 in the UK and at number 4 on the US Alternative Airplay Chart. The album was recorded at Paradise Studios in Sacramento, California.
On December 9, 1996, the album was certified gold by the RIAA, and the next year, the album was certified platinum for shipments of one million copies.
The album contains elements of alternative rock, rock, funk, hip hop, rockabilly, jazz, country, pop rock, folk rock, and Latin music.
Cake
Guests
Widow's cap

A widow's cap (or mourning cap), a sign of mourning worn by many women after the death of their husbands, was a sign of religious and social significance and was worn through the first mourning period during the 19th century (Victorian era).
After Queen Victoria's husband, Prince Albert, died of typhoid on 14 December 1861, she wore mourning dress for more than forty years until her own death in 1901. She fully mourned for three years and dressed her whole court the same way. The queen's conduct strengthened traditions of public mourning during the Victorian era.
Victorian mourning fashion was aimed particularly at women, widows to be precise. The fashion had the function of signalling the widow's social distance just as Queen Victoria had done. Mourning attire was the main way to show how wealthy and respectable a woman was.
A Victorian mourning cap was identified by its black colour or tone (depending on the level of mourning). The more recent the loss the simpler the design. The shape of the cap depended on the age of the widow but the most common was peaked at the front. Widows' caps were either lisse, tulle or tarlatan, shape depending mainly on the age. Young widows wore mainly the Mary Stuart shape, but all widows' caps had long streamers. Their prices were various. Tarlatan could be home-made, but widows did not like home-made widows' caps because even though economical, they were ruined quicker than bought caps. It was smart to buy extra streamers and bows for them as they could be used at home to trim mourning caps.
A Mary Stuart cap or attifet is a type of hat which was made well known in the 16th century, thanks to it regularly appearing in portraits of Mary, Queen of Scots. This specially styled cap became quite fashionable for a small period of time, and even became part of formal mourning dress until the 19th century. A classic Mary Stuart cap is discerned by being very tight, with a solid piece of triangular material which hangs over the forehead, creating a heart shape when it is viewed from the front. The design was intended to hold a veil, which would usually be worn over the cap, and the material might be rolled into shape in the back or formed with wires which held it tightly in place. The cap also flickered slightly at the sides to accommodate rolls of hair.
ஆக்ரா

ஆக்ரா என்பது இந்தியாவின் உத்திரப்பிரதேசத்தில் உள்ள ஒரு நகராகும். இது யமுனை ஆற்றின் கரையில் அமைந்துள்ளது. இது முகலாய ஆட்சியின் போது சிறப்புப் பெற்றிருந்தது (1526-1658). அக்கால கட்டத்தில் பல சிறப்பு மிக்க கட்டிடங்கள் கட்டப்பட்டன. இங்கு அக்பரால் கட்டப்பட்ட கோட்டையும் அதனுள் ஷாஜகானால் கட்டப்பட்ட அரண்மனை மற்றும் முத்து மசூதி ஆகியனவும் அமைந்துள்ளன.
தாஜ் மஹால் ஆக்ரா நகரின் முக்கிய அடையாளமாக அமைந்துள்ளது. இது ஷாஜஹானால் தனது மனைவியின் நினைவாகக் கட்டப்பட்ட கல்லறை ஆகும். இது யுனெசுகோவால் பண்பாட்டுச் சின்னமாக அறிவிக்கப்பட்டுள்ளது.
மும்மணிகள் (பௌத்தம்)

மும்மணிகள் அல்லது திரிசரணம் (three jewels, மூன்று இரத்தினங்கள்) என்பது பௌத்தர்கள் சரணம்(பௌத்தம்) அடையும் மூன்று விடயங்களைக் குறிக்கும். இதனைத் திரிசரணம் எனவும் குறிப்பிடுவதுண்டு.
மூன்று மணிகள்:
இந்த திரிரத்தினங்களிடம் சரணம் அடைதல், பௌத்த சடங்குகளில் மிகவும் முக்கிய பங்கு வகிக்கிறது. மஜ்ஜிம நிகாயத்தில் குழந்தை பருவத்தில் உள்ளவர்களின் சார்பாகவும், பிறக்காத குழந்தைகளின் சார்பாகவும் கூட பிறர் சரணமடையலாம் என குறிப்பிடப்பட்டுள்ளது. திரிரத்தினங்களிடம் சரணம் அடைதல் ஒருவதை அதிகாரப்பூர்வமாக பௌத்தராக ஆக்குவதாக பொதுவாக நம்பப்படுகிறது. எனவே, தேரவாத நாடுகிளில், புத்த பிக்ஷுகளும் இதை அவ்வப்போது உச்சாடனம் செய்வர்.
இந்த திரிசரணத்தின் சீன/ஜப்பானிய மகாயன பதிப்பு, தேரவாத பதிப்பில் இருந்து சிறிதளவே வேறுபடுகிறது.
திபெத்திய பௌத்த சரணம்
பௌத்தத்தில் திரிரத்தினங்களிடம் சரணம் அடைதல் மிகவும் முக்கியத்துவம் வாயந்ததாக கருதப்படுகிறது. இந்த வழக்கம் மனதில் புத்தம், தர்மம் மற்றம் சங்கத்தின் பிரதிபிம்பமாக கருதப்படுகிறது. இந்த குணங்கள் மஹாபரிநிப்பான சூத்திரத்தில் தர்மத்தின் பளிங்கு என அழைக்கப்படுகிறது. இது பளிங்கு போன்ற மனத்தினை அடைய உதவுவதாக கூறப்படுகிறது.
கீழிருந்து மேலாம், திரிரத்தின சின்னம், கீழ்க்கண்ட கூறுகளை கொண்டுள்ளது.
புத்த பாதத்தில் திரிரத்தினத்தை சித்தரிக்கும் போது, திரிசக்கரத்தினை சுற்றி தர்ம சக்கரம் இடப்படுகிறது. திரிரத்தின சின்னம் சாஞ்சியில் உள்ள கொடிக்கம்பத்தில் (கி.மு இரண்டாம் நூற்றாண்டு) உள்ள சிற்பங்களில் காண முடியும். மேலும் புத்த பாதத்திலும் இது காணப்படுகிறது
கி.மு முதலாம் நூற்றாண்டில், பஞ்சாப் பகுதியை ஆண்ட குனிந்தர்கள் வெளீயிட்ட நாணயங்களில், இந்த திரிரத்தின சின்னம், ஸ்தூபியின் மீதுள்ளதாக பொறிக்கப்பட்டுள்ளது. குஷன் அரசர்கள் வெளியிட்டுள்ள சில நாணயங்களிலும் இது காணப்படுகிறது. இந்த திரிரத்தினம் சுற்றி மூன்று தர்மசக்கரங்களும் அவ்வப்போது இடப்படுவதுண்டு. இந்துக்களால் திரிரத்தின சின்னம் நந்திபாதம் என அழைக்கப்படுகிறது.
மும்தாசு மகால்

மும்தாஜ் மகால் (Mumtaz Mahal, செப்டம்பர் 1, 1593 – சூன் 17, 1631) ) தாஜ்மகாலை உருவாக்கிய முகலாயப் பேரரசு மன்னனான ஷாஜகானின் மனைவி ஆவார். இவரது இயற்பெயர் அர்சுமந்த் பானு பேகம், 1593 இல் இந்தியாவில் ஆக்ராவில் பிறந்தவர். இவரது தந்தை பார்சி இனத்தவரான அப்துல் அசன் அசாஃப் கான் ஜகாங்கீர் மன்னரின் மனைவியான நூர் ஜகானின் சகோதரர் ஆவார்.
மும்தாஜ் தனது 19வது வயதில் 1612, மே 10 இல் குர்ராம் என்ற இளவரசனைத் திருமணம் செய்தார். குர்ராம் பின்னர் முகாலாயப் பேரரசின் மன்னனாகி ஷா ஜகான் என்ற பெயரைப் பெற்றார். மும்தாஜ் சாஜகானின் மூன்றாவது மனைவியானாலும் அவருக்கு மிகவும் விருப்பமுடைய மனைவியாயிருந்தார். இவர் மத்தியப் பிரதேசத்தில் உள்ள பர்ஹான்பூரில் தனது 14வது மகப்பேறின் போது மரணமானார். இவரது நினைவாக சாஜகானால் கட்டப்பட்ட தாஜ்மகால் நினைவு மண்டபத்தில் மும்தாசின் உடல் இறுதியாக அடக்கம் செய்யப்பட்டது.
கௌஹர் அரா பேகம்

கௌஹர் அரா பேகம் (Gauhar Ara Begum) ( Persian: گوہر آرا بیگم ; 17 சூன் 1631 – c. 1706) ஒரு முகலாய இளவரசியும் முகலாயப் பேரரசர் ஷாஜகான் மற்றும் அவரது மனைவி மும்தாஜ் மஹாலின் பதினான்காவது மற்றும் இளைய குழந்தையும் ஆவார்.
1631-ஆம் ஆண்டில் அவரது தாயார் அவரைப் பெற்றெடுத்து இறந்தார். இருப்பினும், கௌஹர் ஆரா பிரசவத்தில் இருந்து தப்பி, மேலும் முக்கால் நூற்றாண்டு காலம் வாழ்ந்தார். அவரைப் பற்றியும், தனது தந்தையின் சிம்மாசனத்திற்கான வாரிசுப் போரில் அவர் ஈடுபட்டாரா என்பதும் பற்றி அதிகம் அறியப்படவில்லை.
கௌஹர் ஆரா 1706 ஆம் ஆண்டில் தனது 75 வயதில் இறந்தார்.
தாயார் மும்தாஜ் மஹால் இறந்த நாளான 1631 சூன் 17 அன்று பிறந்த கௌஹர் அரா பேகம், தனது தந்தை மற்றும் சகோதரரின் ஆட்சிக் காலம் முழுவதும் மிகவும் தாழ்ந்த ஆளுமையைக் கொண்டிருந்ததாகத் தெரிகிறது. வாரிசுப் போரின் போது அரியணைக்கான தனது நான்காவது சகோதரர் முராத் பக்சின் முயற்சியை அவர் ஆதரித்திருக்கலாம் என்று சான்றுகள் தெளிவற்ற முறையில் சுட்டிக்காட்டுகின்றன. உண்மையாக இருந்தால், இந்தப் பாத்திரம் குறிப்பாக சுறுசுறுப்பாக இருந்திருக்க வாய்ப்பில்லை, ஏனெனில் அவரது தந்தை மற்றும் சகோதரி ஜஹானாரா போலல்லாமல், அவர் பின்னர் இவரது வெற்றிகரமான சகோதரர் ஔரங்கசீப்பால் சிறையில் அடைக்கப்படவில்லை.
தனது தந்தையின் வீழ்ச்சியைத் தொடர்ந்து, தனது உறவினர்களின் திருமணங்களை ஏற்பாடு செய்வதில் தன்னை ஈடுபடுத்திக் கொண்டார். அவரது மூத்த சகோதரர் தாரா மகன் சிபிகர் ஷிகோ 1673 இல் அவுரங்கசீப்பின் மகள் ஜுப்தாத்-உன்-நிஸாவை மணந்தபோது, கௌஹர் ஆராவும் அவரது தாய்வழி உறவினர் ஹமிதா பானு பேகமும் திருமண விழாவை ஏற்பாடு செய்தனர். 1672 ஆம் ஆண்டில் தாராவின் பேத்தி சலீமா பானு பேகம் (கவுகார் அரா தத்தெடுத்து வளர்த்தவர்) மற்றும் அவுரங்கசீப்பின் நான்காவது மகன் இளவரசர் முகமது அக்பர் ஆகியோரின் திருமண ஏற்பாட்டில் அவர் ஒரு பெரிய பங்கினை வகித்துள்ளார். மணமகளின் தாயின் இடத்தை அவர் ஏற்றுக்கொண்டார், இத்திருமணம் ஒரு காலா நிகழ்வு என்று விவரிக்கப்பட்டது. "டெல்லி வாயிலிலிருந்து பேகமின் மாளிகைக்கு செல்லும் சாலையின் இருபுறமும் அலங்கார மரக் கட்டமைப்புகள் ஒளிரும் வகையில் அமைக்கப்பட்டன".
கௌஹர் அரா பேகம் 1706இல் ஷாஜகானாபாத்தில் இறந்தார். அந்த நேரத்தில் தக்காணத்தில் நிறுத்தப்பட்டிருந்த ஔரங்கசீப், தனது தங்கையின் மரணத்தால் பாதிக்கப்பட்டார். "ஷாஜகானின் அனைத்து குழந்தைகளிலும், அவளும் நானும் மட்டுமே எஞ்சியிருந்தோம்" என்று அவர் தொடர்ந்து கூறியதாக கூறப்படுகிறது.