davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Limbi romanice

Limbile romanice sau neolatine sunt toate limbile derivate din latina vulgară. Fac parte din subfamilia italică a limbilor indo-europene. Au mai mult de 700 de milioane de vorbitori nativi răspândiți în întreaga lume, mai ales în Europa, America de Sud și Africa.
Limbile romanice își au rădăcinile în așa-numită latină vulgară, sociolectul popular al limbii latine vorbit de legionari, colonizatori și comercianți ai Imperiului roman, deosebit de limba clasică folosită de clasele superioare ale societății. Între anii 350 î.Hr și 150 d.Hr., expansiunea imperiului a dus la aceea că latina a devenit limba dominantă a Europei de Vest și de Sud continentale, influențând de asemenea dialectele folosite în Marea Britanie, Africa de Nord și partea de nord a Balcanilor.
În timpul căderii Imperiului și după împărțirea lui în secolul al V-lea, dialectele latine au început să se diferențieze ducând la apariția limbilor noi. Imperii de peste mări create de Portugalia, Spania și Franța au dus la răspândirea limbilor romanice în lume. Acum, peste 70% din vorbitorii limbilor neolatine trăiesc în afara Europei.
În ciuda influențelor din limbile germanice și cele preromane, iar în cazul limbii române din cele slave – fonologia, morfologia, lexica și sintaxa tuturor limbilor romanice au evoluat în cea mai mare parte din latina vulgară. Toate au pierdut sistemul de declinare al limbii latine (totuși româna și-a dezvoltat unul prin punerea pronumelor demonstrative latine la sfârșitul cuvintelor) și prin urmare folosesc mai multe prepoziții.
Un studiu din 1949 al lingvistului Mario Pei care analizează gradul în care șapte limbi romanice s-au separat de latina vulgară în ceea ce privește vocalizarea accentului, a dat următoarele măsurători ale divergenței (cu procente mai mari indicând o divergență mai mare față de vocalele accentuate ale Latină vulgară):
Studiul a subliniat, totuși, că acesta a reprezentat doar „o demonstrație foarte elementară, incompletă și provizorie” a modului în care metodele statistice ar putea măsura schimbările lingvistice, au atribuit valori punctuale „foarte arbitrare” diferitelor tipuri de schimbări și nu au comparat limbile din eșantion cu privire la nicio caracteristică sau formă de divergență, altele decât vocalele accentuate, printre alte avertismente.
Teritoriul pe care se vorbesc astăzi limbi romanice nu coincide cu cel al Imperiului Roman. Au fost pierdute pentru romanitate mai multe zone (Panonia, Dalmația, Thracia, Grecia, Moesiile (parțial întrucât există minoritatea română/vlahă sau aromână) Britania, Germania, Africa de nord). Acestea poartă numele de Romania Submersa („scufundată“) și mai păstrează uneori forme ale romanității în toponimie și vocabular.
Similaritățile lexicale și gramaticale ale limbilor romanice, precum și latina și fiecare dintre ele, pot fi puse în evidență cu ajutorul exemplelor următoare:
SIL International a alcătuit pentru limbile romanice clasificarea de mai jos.
Următoarele limbi creole s-au format având la bază limbi romanice. Se indică locul unde se vorbesc aceste limbi.
Telekom Romania

Telekom Romania este un brand de telecomunicații din România, lansat pe 13 septembrie 2014. Deși se prezintă și comunică sub același brand, serviciile fixe sunt oferite de Telekom Romania Communications SA (fost Romtelecom SA), iar serviciile mobile sunt oferite de Telekom Romania Mobile Communications SA (fost Cosmote Romanian Mobile Telecommunications SA); ambele societăți au sediul în București și reprezintă subsidiara Deutsche Telekom în România. Infrastructura operațională exista cu mult timp înainte, Romtelecom fiind operatorul național de telefonie fixă, domeniu în care a deținut monopolul până la 1 ianuarie 2003, iar Cosmote (ex-Cosmorom) deținând din 1998 una din licențele de telefonie GSM, cu acoperire națională.
În iunie 2010 Romtelecom avea în portofoliu 2,6 milioane de clienți de telefonie fixă, iar Cosmote 7,2 milioane de clienți dintre care 21% sunt abonati. La data rebranding-ului (2014), prin comasarea portofoliului de clienți, Telekom Romania a ajuns pe primul loc ca număr de clienți pe piața românească de telecomunicații.
Principalele domenii de activitate sub brand-ul consolidat sunt: telefonia mobilă, telefonia fixă, furnizarea de acces la internet și televiziune digitală prin satelit, IPTV și WebTV, noul brand concentrându-se asupra serviciilor integrate (pachete 5 Play). Concurenții principali sunt: RCS & RDS, Vodafone și Orange.
Compania Telekom Romania Communications se redenumește Orange Romania Communications, ca urmare a deciziei AGA (Adunarea Generală a Acționarilor) din 10 februarie 2022. Acest pas vine după ce pe 1 ianuarie 2022 sediul social al companiei a fost stabilit în Calea Victoriei nr. 35, 010061, Sector 1, București, România.
Continuatoare a fostului Romtelecom, compania Telekom Romania Communications este controlată de Orange România (din 2021 după ce a cumpărat acțiunile de la Deutsche Telekom), care deține 54% din acțiuni. Restul de 46% din acțiuni au rămas în posesia statului român.
Continuatoare a fostului Cosmote România, Compania Telekom Romania Mobile Communications este controlată de Deutsche Telekom prin OTE, care deține 100% din acțiuni. La sfârșitul lui 2013, compania avea 6,1 milioane de clienți, dintre care 25,9% erau abonați, iar restul foloseau servicii preplătite. După rebranding, baza de clienți a scăzut dramatic de la 6,1 milioane de utilizatori la 4,84 milioane utilizatori în august 2017.
Baywatch

Baywatch este unul dintre cele mai cunoscute seriale TV, producție Germania - Statele Unite ale Americii, filmat intre anii 1989-1999. A continuat până în anul 2001 cu seria Baywatch Hawaii.
Serialul prezintă întâmplările de zi cu zi ale unei echipe de salvamari, viața lor și cazurile întâlnite.
A intrat în Cartea Recordurilor pentru cel mai vizionat serial TV din toate timpurile, atingând peste 1 miliard de telespectatori într-o săptămână. După difuzarea primului sezon, la canalul de televiziune american NBC, serialul s-a suspendat datorită audienței mici și faptului că studiourile în care s-au filmat aceste episoade s-au retras din producție.
Ulterior a fost reluat, în anul 1991, având un succes nesperat, în special pe piața internațională.
Pentru că în anul 1999 costurile de producție s-au mărit foarte mult, nu a mai fost posibilă continuarea serialului aici și s-a decis mutarea lui în Australia. După episodul pilot, producția a fost oprită în totalitate pentru că locuitorii din Avalon (New South Wales, Australia) s-au plâns cu privire la fragilitatea deja existentă a ecosistemului.
Regizorii filmului au fost Reza Badiyi, Cliff Bole, Gabrielle Beaumont, Michael Berk, Gregory J. Bonann, Charles Braverman, Paul Cajero, Roy Campanella, Gary Capo, Lyndon Chubbuck, David Hasselhoff, Monte Markham și din distribuție au făcut parte: David Hasselhoff (Mitch Buchannon), Michael Newman (Mike 'Newmie' Newman), Michael Bergin (Jack "J.D." Darius), Jason Brooks (Sean Monroe), Brooke Burns (Jessie Owens), Stacy Kamano (Kekoa Tanaka), Simmone Mackinnon (Allie Reese), Jason Momoa (Jason Ioane), Brandy Ledford (Dawn Masterton), Krista Allen (Jenna Avid), Parker Stevenson (Craig Pomeroy), Brandon Call (Hobie Buchannon), Shawn Weatherly (Jill Riley), Erika Eleniak (Shauni McClain), David Charvet (Matt Brody), Billy Warlock (Eddie Kramer), Monte Markham (căpitanul Don Thorpe), Nicole Eggert (Roberta 'Summer' Quinn), Pamela Anderson (C. J. Parker), Loni Christine Willison.
Servicii de urgență din România

.
Serviciile de urgență din România sunt agenții (structuri) specializate de intervenție care asigură soluționarea imediată a problemelor specifice urgențelor[1]. Ele sunt fie publice (de interes general, coordonate de autoritățile administrației publice și disponibile tuturor cetățenilor), fie private.
În caz de urgență, alarmarea structurilor publice specializate în acest sens se poate face telefonic prin intermediul Sistemului Național Unic pentru Apeluri de Urgență(SNUAU), formându-se numărul unic pentru apeluri de urgență 112 valabil în Europa continentală. În unele țări, un număr este utilizat pentru toate serviciile de urgență(de exemplu, 911 în America, 999 în Marea Britanie. În unele țări, fiecare serviciu de urgență are propriul număr de urgență. Unele departamente de pompieri oferă servicii medicale de urgență împreună cu serviciile lor primare.
În România principalele servicii specializate de urgență de interes național sunt:
Aceste servicii pot fi furnizate de unul dintre serviciile de bază sau de către un guvern separat sau un organism privat.
Aceste instituții, societăți comerciale, grupuri și organizații răspund la situații de urgență și oferă alte servicii legate de siguranță fie ca parte a sarcinilor lor la locul de muncă, ca parte a misiunii principale a afacerii sau preocupărilor lor, sau ca parte a serviciilor lor.
Gestionarea eficientă a serviciilor de urgență necesită ca agențiile din mai multe servicii diferite să colaboreze strâns și să aibă linii de comunicare deschise. Majoritatea serviciilor au sau ar trebui să aibă proceduri și legături pentru a asigura acest lucru, deși absența acestora poate fi grav dăunătoare bunei funcționări. Uneori poate exista tensiune între servicii din mai multe alte motive, inclusiv membri ai echipajului profesioniști versus voluntari, sau pur și simplu în funcție de zonă sau divizie. Pentru a ajuta comunicațiile eficiente, diferite servicii pot împărtăși practici și protocoale comune pentru anumite situații de urgență pe scară largă. În Marea Britanie, protocoalele comune utilizate în mod obișnuit includ CHALET și ETHANE în timp ce în SUA, Departamentul pentru Securitate Internă a solicitat implementarea la nivel național a sistemului național de gestionare a incidentelor (NIMS), din care face parte sistemul de comandă a incidentelor (ICS).
Primul răspuns certificat

Primul răspuns certificat este o persoană care a finalizat un curs și a primit certificat în acordarea de îngrijiri pre-spitalicești pentru urgențe medicale. Persoanele certificate sunt acelea care au mai multe informații decât cei care au fost instruite pentru acordarea primului ajutor de bază și resuscitarea cardiopulmonară(RCP), dar au cunoștințe de îngrijire medicale avansate (tehnicienii medicali de urgență - EMT) și paramedicii). Asistența medicală avansată este de obicei oferită de EMS, deși unii ofițeri de poliție și pompieri se antrenează și pentru a deveni tehnicieni medicali de urgență sau paramedici.
În Franța, îngrijirea pre-spitalicească este efectuată fie de primii pompieri certificați veniți la fața locului (sapeurs-pompiers, în majoritatea situațiilor de urgență), fie de la o companie de ambulanță privată (urgența la domiciliu), sau de către o echipă medicală care include un medic, o asistentă medicală și un tehnician de ambulanță(numit „ SMUR ”). Scara intermediară, asistenta de pompieri (infirmier sapeur-pompier, ISP), este doar o evoluție recentă și este realizată de asistenții care au fost instruiți special acționând cu protocoale de urgență; aceste asistente medicale sunt echivalentul francez al paramedicilor. Sosirea primilor respondenți este astfel cel mai frecvent rezultat al unui apel de urgență. În plus, în Franța există o rețea de asociații de prim-răspuns, precum Crucea Roșie Franceză (Croix-rouge française), Protecția Civilă Franceză (Protection civile), FFSS (Fédération Française de Sauvetage et de Secourisme) sau altele.
Primele persoane certificate în asistență de urgență medicală din SUA pot oferi asistență de urgență inițială mai întâi la fața locului (poliție/ pompieri/căutare și salvare) sau pot sprijini tehnicienii medicali de urgență și paramedicii. Abilitățile permise la acest nivel sunt foarte asemănătoare cu cei din EMT, inclusiv controlul sângerării, ventilația cu presiune pozitivă cu o mască, căile respiratorii orale, căile respiratorii nazale, administrarea suplimentară de oxigen, aspirația, resuscitarea cardiopulmonară(CPR), utilizarea unui sistem extern automat defibrilator(DEA), stabilizarea manuală a fracturilor și asistarea în administrarea medicamentelor de bază. De asemenea, sunt instruiți în ambalarea, mutarea și transportul pacienților.
La National Fire Protection Association standardele 1006 [8] și 1670 afirmă că toți „salvatori“ trebuie să aibă o pregătire medicală pentru a efectua orice operațiuni de salvare inclusiv tăierea vehiculul în sine în timpul unei descarcerare.
Primul curs de instruire pentru lucrătorii din serviciile de urgență (pompierii profesioniști și voluntari) cuprinde cunoștințe strict minime pentru rezolvarea unei situații de urgență inclusiv acordarea primului ajutor medical.
Personal intervenții non-tradiționale include:
Filmografia lui Kirk Douglas

Următoarea listă este filmografia actorului de film și teatru, producătorului de film și autorului Kirk Douglas. Cele mai populare filme ale sale sunt Out of the Past (1947), Champion (1949), Ace in the Hole (1951), The Bad and the Beautiful (1952), 20,000 Leagues Under the Sea (1954), Lust for Life (1956), Paths of Glory (1957), Gunfight at the O.K. Corral (1957), The Vikings (1958), Spartacus (1960), Lonely Are the Brave (1962), Seven Days in May (1964), The Heroes of Telemark (1965), Saturn 3 (1980) și Tough Guys (1986).
Este pe locul 17 în lista Institutului American de Film a celor mai mari legende ale marelui ecran din istoria cinematografiei americane, fiind persoană în viață cea mai bine cotată. În 1996, a primit Premiul Onorific Oscar "pentru 50 de ani ca forță creatoare și morală în comunitatea cinematografică".
Nume de Cod: Clanul Nebunaticilor de Alături

Nume de Cod: Clanul Nebunaticilor de Alături (engleză Codename: Kids Next Door) este un serial american de animație creat de Mr. Warburton pentru Cartoon Network ca al treisprezecelea serial Cartoon Cartoons al canalului. Serialul urmărește aventurile unui grup divers de cinci copii în vârstă de 10 ani care operează într-o căsuță din copac cu tehnologie înaltă, luptând împotriva adulților și adolescenților răufăcători cu tehnologie avansată 2×4. Folosindu-și numele de cod (Numării Unu, Doi, Trei, Patru și Cinci), ei sunt Sectorul V, parte a unei organizații globale numite Clanul Nebunaticilor de Alături.
Pilotul serialului a avut premiera în mijlocul lui 2001 ca parte a The Big Pick II, un eveniment de difuzare special prezentând 11 episoade pilot promițătoare pentru seriale diferite. Câștigătorii unui sondaj pentru spectatori de la Cartoon Network decid care pilot va devenin un serial întreg. După ce a câștigat sondajul, serialul a debutat pe 6 decembrie 2002 și a fost difuzat până pe 21 ianuarie 2008, cu șase sezoane și 78 de episoade. Două filme de televiziune au fost difuzate: Operațiunea Z.E.R.O. în 2006 și Operațiunea I.N.T.E.R.V.I.U. în 2008, care a fost finalul serialului. Un episod special de jumătate de oră care s-a încrucișat cu Negrele aventuri ale lui Billy și Mandy intitulat Negrele aventuri ale Clanului Nebunaticilor de Alături a fost difuzat în 2007.
Două jocuri video bazate pe serial au fost lansate, Operation S.O.D.A. și Operation V.I.D.E.O.G.A.M.E. O mână de alte jocuri Cartoon Network având aceste personaje au fost de asemenea lansate. Serialul a avut lansări pe DVD atât ca parte a Nume de Cod: Clanul Nebunaticilor de Alături și ca adiții la alte DVD-uri de compilație a Cartoon Network.
The Birthday Party

The Birthday Party (cunoscut inițial sub numele The Boys Next Door) a fost o trupă australiană post-punk, activă din 1978 până în 1983. În ciuda succesului comercial limitat, influența The Birthday Party a fost de anvergură și au fost numiți „unul dintre cele mai întunecate și mai provocatoare grupuri post-punk apărut la începutul anilor '80”. „Peisajele sonore sumbre și zgomotoase” ale grupului, care au creionat în mod ireverențios bluesul, jazz-ul liber și rockabilly, au constituit scenariul pentru poveștile tulburătoare despre violență și perversiune ale vocalistului Nick Cave. Muzica lor a fost descrisă de criticul Simon Reynolds drept gotică, single-ul Release the Bats fiind deosebit de influent pe scena gotică emergentă.
În 1980, The Birthday Party s-a mutat de la Melbourne la Londra, unde au devenit favoriții radiodifuzorul John Peel. Dezamăgiți de șederea lor la Londra, sunetele și show-urile live ale trupei au devenit din ce în ce mai violente. S-au despărțit în 1983, la scurt timp după ce s-au mutat în Berlinul de Vest. Nucleul creator al The Birthday Party – cântărețul și compozitorul Nick Cave, multi-instrumentistul și compozitorul Mick Harvey și cântărețul, compozitorul și chitaristul Rowland S. Howard – și-au continuat separat carierele de succes.
Cruce scandinavă (model)

Crucea scandinavă este, în vexilologie, un tip de cruce, folosită adesea în cadrul drapelelor cu cruce nordică, de unde vine și denumirea sa. Totuși, crucile scandinave nu apar doar în cadrul drapelelor statelor nordice, dar și pe ale altor state din lume, iar termenul este unul universal folosit de către vexilologi.
Crucea propriu-zisă, care reprezintă creștinismul, se extinde până la marginile drapelului, linia verticală aflându-se mai aproape de partea în care este arborat drapelul, iar linia orizontală se află la mijloc.
Pierre de Coubertin

Pierre de Coubertin (n. 1 ianuarie 1863, Paris - d. 2 septembrie 1937, Geneva, Elveția) a fost un pedagog și istoric francez, fondatorul CIO și părintele Jocurilor Olimpice moderne.
A devenit unul dintre primii susținători ai educației fizice în Franța.
Pierre de Coubertin s-a născut la Paris, la 1 ianuarie 1863, într-o familie aristocratică și a murit la Geneva. A fost al doilea președinte al Comitetului Internațional Olimpic în perioada 1889 - 1916 și 1919 - 1925.
Materiale media legate de Pierre de Coubertin la Wikimedia Commons
Povestea jucăriilor 4

Povestea Jucăriilor 4 este un film de animație american din 2019 și al patrulea din franciza Povestea jucăriilor. Este produs de studiourile Pixar și distribuit de Walt Disney Pictures. Regizat de Josh Cooley, scenariu revenindu-i lui Stephany Folsom si Andrew Stanton, Cooley redactând povestea filmului alături de John Lasseter și Stanton, care au fost co-regizorii primelor două pelicule din trilogie.
Ou de Paști

Un ou de Paști este un ou vopsit sau decorat cu desene, în special în roșu, cu ocazia sărbătorii Paștelui creștin. De obicei este un ou de găină fiert tare, care, conform tradiției, este mâncat sau dăruit.
Oul de Paște are și scop decorativ în perioada Paștelui. Ouăle de Paști decorative pot fi ouă de găină golite de conținut, sau pot fi confecționate din carton, gips, lemn, piatră, material plastic. Există și ouă de Paște de ciocolată.
Conform Danielei Dumbravă, istoric în cadrul Institutului de Istorie a Religiilor din cadrul Academiei Române, vopsitul ouălor vine din Persia, din vremuri imemoriale, iar primul ou vopsit de care se știe este Oul de struț punic din sec. IV-III î.Hr. descoperit în Cartagina.
Coloratul de ouă de Paști este o răspândită tradiție precreștină cunoscută, începând din Armenia, Rusia, Grecia, zona mediteraneană, până în Europa centrală.
În general, în istoria artei oul este simbolul Învierii - în picturile vechi religioase, de cele mai multe ori în fondul picturii.
Folclorul conservă mai multe legende creștine care explică de ce se înroșesc ouăle de Paști și de ce ele au devenit simbolul sărbătorii Învierii Domnului. Una dintre ele relatează că Maica Domnului, care venise să-și plângă fiul răstignit, a așezat coșul cu ouă lângă cruce si acestea s-au înroșit de la sângele care picura din rănile lui Iisus.
Sărbătoarea creștină de Paști provine de la Paștele evreiesc, sau sărbătoarea Pesach.
Lista de desene animate Popeye (King Features Syndicate)

Această listă cuprinde desenele animate cu Popeye Marinarul produse în intermediul companiei "King Features Syndicate" și făcute pentru televiziune, din 1960 până în 1963. Acestea au fost făcute sub mai multe studiouri de animație, printre care: Larry Harmon Pictures, Rembrandt Films, Gerald Ray Studios, Jack Kinney Productions și Paramount Cartoon Studios.
Listă de debuturi regizorale

Aceasta este o listă de debuturi regizorale în ordine cronologică. Filmele și datele cronologice sunt în funcție de premiera comercială cinematografică.
Note:
♦ Indică că regizorul respectiv a creat anterior alte lucrări pentru televiziune
# Indică faptul că în lucrările sale anterioare regizorul nu a fost menționat
† Indică faptul că lucrările anterioare ale regizorului nu au fost lansate în cinematografe, fiind de exemplu producții pentru școli de film sau filme de scurtmetraj sau videoclipuri muzicale.
Vă rugăm să consultați articolele individuale pentru detalii suplimentare (acolo unde există).
Gina Philips

Gina Philips (n. 10 mai 1970) este o actriță americană. Philips s-a născut sub numele de Gina Consolo în Miami Beach, Florida. Este cunoscută pentru rolul din serialul Ally McBeal unde interpreta personajul Sandy Hingle și pentru serialul Boston Public unde interpreta personajul Jenna Miller. Rolurile sale din filme includ Jeepers Creepers, Anarchist Cookbook, Dead and Breakfast și The Sick House. Gina a făcut apariții pe post de invitat în Star Trek: DS9, Sliders, ER, CSI și Medium and Monk. A jucat și în Ring Around the Rosie (2006). Aceasta este pregătită pentru filmările celui de-al treilea film Jeepers Creepers 3 propus pentru lansare în 2011.
Donald Richie

Donald Richie (n. 17 aprilie 1924, Lima, Ohio, SUA – d. 19 februarie 2013, Tokyo, Tōkyō, Japonia) a fost un niponolog, scriitor și regizor american.
Cu toate că Richie vorbește limba japoneză fluent, nu poate citi sau scrie în limba respectivă.
În timpul celui de al Doilea Război Mondial, Richie și-a slujit țara pe navele de transport Liberty drept casier și infirmier.
Prima carte a sa, publicată în 1942, "Tumblebugs", este o povestire.
În 1947, Richie a vizitat Japonia pentru prima dată, cu trupele de ocupație americane. Căutând să scape de viața monotonă din orașul natal, a văzut Japonia ca o șansă. A lucrat ca dactilograf și apoi ca ziarist civil la ziarul forțelor armate americane The Star and Stripes. În 1948 o întâlnește pe Kashiko Kawakita, care îi face cunoștință cu regizorul Yasujirō Ozu. De-a lungul prieteniei lor, Richie și Kawakita au colaborat la promovarea cinematografiei japoneze în Occident.
După ce s-a întors în SUA, s-a înscris la Universitatea Columbia, unde și-a luat licența în literatura engleză în 1953. După aceea s-a reîntors în Japonia, mai întâi ca critic de film al ziarului The Japan Times. A locuit majoritatea celei de a doua jumătăți a secolului al XX-lea în Japonia.
Donald Richie este autorul a circa 30 de filme experimentale, de lungime între 5-47 minute, 6 dintre care au fost publicate pe DVD. Nu erau inițial pentru vizionare publică.Filmele de pe DVD, au fost filmate inițial pe peliculă de 16 mm,:
Alte filme neincluse în colecție: Small Town Sunday (1941, 8 mm), filmat când mai locuia încă în SUA, A Sentimental Education (1953), Aoyama Kaidan (1957), Shu-e (1958) și Life (1965).
Alte filme:
George Gabriel Stokes

Sir George Gabriel Stokes (n. 13 august 1819, Skreen, Connacht, Irlanda – d. 1 februarie 1903, Cambridge, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei) a fost un matematician și fizician irlandez, care, lucrând la Cambridge, a adus importante contribuții în domeniile dinamicii fluidelor (îndeosebi prin formularea ecuațiilor Navier-Stokes), opticii, și fizicii matematice (inclusiv Teorema lui Stokes). A fost secretar și ulterior președinte al Royal Society.
Megapenthes (Argos)

Megapenthes (greaca veche: Μεγαπένθης) a fost fiul lui Proitos, regele Argosului. El a preluat tronul de la unchiul său Acrisios, care i-l furase tatălui său. Mai târziu, Megapenthes a schimbat tronul din Argos cu cel din Tirint, în favoarea vărului său Perseu, care mai târziu l-a ucis, preluând puterea în ambele orașe.
Argos Cernavodă

Argos Cernavodă este un șantier naval din România. Argos a devenit din anul 1994 primul șantier naval cu capital integral privat din România. Firma dispune de hale de producție și montaj, ateliere - mecanic, electric, prelucrări prin așchiere, tapiserie, protecție anticorosivă, cu dotări specifice activității. Din infrastructură fac parte spațiile de depozitare închise și în aer liber, precum și depozitele de combustibil, cu acces rutier, naval și pe calea ferată. Compania a fost fondată în anul 1948 și deține pachetul majoritar la Dobroport, firmă ce are în exploatare porturile Cernavodă, Medgidia și Basarabi.
Compania este deținută de familia Lazia, care este implicată în mai multe firme, printre care: Nuclearmontaj International SA, Sorena SA, Ecoprefconstruct SRL, Betoane și prefabricate SRL, ABN Construcții Industriale SRL, Neptun Investment SRL și Acvacons.
Cifra de afaceri:
Argos (câine)

În Odiseea lui Homer, Argos (Ἄργος) sau Argus este câinele credincios al lui Odiseu.
A aparținut lui Odiseu, care l-a hrănit până la plecarea sa la război; în tinerețe a fost renumit pentru flerul, viteza și curajul său. Întorcându-se în secret acasă douăzeci de ani mai târziu, Odiseu îl găsește pe Argus întins pe o grămadă de bălegar, bolnav, slab, ofilit, uitat de slujitorii neglijenți.
Argus, spre deosebire de alți locuitori din Itaca, își recunoaște instantaneu stăpânul, dar nu găsește puterea de a se târî până la Odiseu, numai cu bucurie dă din coadă și își ciulește urechile. Odiseu, pentru a nu se da de gol, nu se apropie de Argus, varsă pe furiș o lacrimă și trece pe lângă el, după care Argus moare.
Anorthosis Famagusta

Αnorthosis Famagusta FC (greacă Ανόρθωσις Αμμοχώστου, Anorthosis Ammochostou) este un club de fotbal și volei din Famagusta, aflat din 1974 în exil la Larnaca, în urma invaziei turce a Ciprului. Echipa susține meciurile de acasă pe Stadionul Antonis Papadopoulos cu o capacitate de 13.586 de locuri.
: Ambele meciuri jucate în Cehoslovacia. : Ambele meciuri jucate în Belgia.
Ultima actualizare: 10 august 2012
Oficial
Site-uri ale fanilor
Altele
Curitiba

Curitiba (portugheza braziliană: [kuɾitʃibɐ]) este capitala și cel mai mare oraș al statului brazilian Paraná. Populația orașului este de aproximativ 1.760.500 de oameni în 2010, fiind al optulea cel mai populat oraș din țară, și cel mai mare din Regiunea Sud.Zona Metropolitana Curitiba cuprinde 26 de municipii, cu o populație totală de peste 3,2 milioane (estimare IBGE în 2010), ceea ce înseamnă că este a șaptea cea mai populată din țară.
Curitiba este un important centru cultural, politic și economic în America Latină. Orașul este așezat pe un platou la altitudinea de 932 de metri deasupra nivelului mării. Acesta este situat la 105 km (65 km) vest de portul maritim Paranaguá și este deservit de către aeroporturile Afonso Pena și Bacacheri. Orașul găzduiește Universitatea Federală din Paraná, înființată în 1912.
În 1700 Curitiba era așezat într-o locație favorabilă între zona de creștere a bovinelor și piețele de desfacere, ceea ce a dus la un comerț de succes cu vite și prima perioadă de extindere majoră a orașului. Mai târziu, între 1850 și 1950, a crescut ca urmare a devoltării industriei forestiere și sectorului agricol în statul Paraná. În anii 1850 valuri de imigranți din Europa au ajuns în Curitiba, în special germani, italieni, polonezi și ucraineni, care au contribuit la dezvoltarea economică și culturală a orașului. În prezent, sosesc numai un număr mai mic de imigranți străini, în primul rând din Orientul Mijlociu și alte țări din America Latină.
Dezvoltarea orașului s-a amplificat după 1950, cu ajutorul planificării urbane inovatoare, populația a cresut de la câteva sute de mii la mai mult de un milion de oameni. Economia municipalității Curitiba se bazează pe industrie și servicii și este a patra cea mai mare din Brazilia. Creșterea economică a atras un număr substanțial de brazilieni din alte orașe ale țării, aproximativ jumătate din populația orașului nu s-a născut aici.
Curitiba are unul dintre cele mai mari Indici ai dezvoltării umane din Brazilia, fiind de 0,856. În 2010 a fost distins cu premiul Oraș Global Durabil, acordat orașelor și municipiilor care excelează în dezvoltarea urbană durabilă. Potrivit revistei americane Reader's Digest, Curitiba are cea mai bună calitate a vieții dintre „marile orașe latino-americane”.
Curitiba este înfrațit cu:
Curitiba are acorduri de cooperare cu:
Confederația africană de volei

Confederația Africană de Volei (franceză Confederation Africaine de Volleyball, abbr. CAVB) este o structură de guvernare a voleiului african. Reunește 54 de federații naționale. Reprezintă Federația Internațională de Volei (FIVB) din Africa . Sediul central este situat în Cairo (Egipt). Din 2020, Bushra Hajij (Maroc) este președintele CAVB.
Comisia africană de volei a fost formată în 1965. I s-a încredințat organizarea și dezvoltarea voleiului în țările africane. Acesta include federațiile naționale din 25 de țări ale continentului african, care la acea vreme erau membre ale FIVB. Printre ei se numără unul dintre fondatorii FIVB Egipt. Dacă în 1961 existau doar 8 țări africane în Federația Internațională de Volei, atunci în trei ani erau deja 22. Creșterea rapidă a reprezentării africane în mișcarea sportivă internațională este legată de independența "continentului negru". În 1972, Comisia Africană de Volei a fost reorganizată într-o confederație și a primit numele actual.
În 1965, la Brazzaville (Congo), s-a desfășurat primul turneu de volei pentru echipele naționale masculine în cadrul I Jocurilor All-African, iar în 1978, în cadrul III Jocurilor All-African din Algeria (Algeria), primul turneu similar în rândul femeilor.
În 1967, a avut loc primul Campionat african de volei masculin. În 1976, primul astfel de turneu a avut loc în rândul echipelor naționale feminine de pe continentul african.
Din 1984, campionatele africane de volei au avut loc printre echipele masculine de tineret, iar din 1986 - printre echipele naționale feminine. În 1994, a avut loc primul Campionat African pentru tineret, iar în 2004, în rândul fetelor.
Organul suprem al Confederației Africane de Volei este Adunarea Generală .
Pentru a îndeplini sarcinile stabilite de Adunarea Generală pentru CAVB, precum și cerințele statutare, delegații adunării aleg un Consiliu administrativ format din 18 membri. Se întrunește cel puțin o dată pe an. Dintre membrii săi, Consiliul de administrație alege un Comitet executiv, care pune în aplicare deciziile Adunării Generale și, de asemenea, organizează activitățile de zi cu zi ale CAVB. Lucrările sale sunt conduse de președintele Confederației Africane de Volei.
Pentru rezolvarea sarcinilor speciale cu care se confruntă CAVB, în structura sa au fost create comitete tehnice permanente: sport-organizatoric, juridic, arbitral, medical, tehnic și antrenor, comisia de volei pe plajă.
Zonele teritoriale au fost, de asemenea, formate în cadrul Confederației Africane de Volei. În total sunt 7: 1. (Africa de Nord), 2. (Atlantic), 3. (Africa de Vest), 4. (Africa Centrală), 5. (Africa de Est), 6. (Africa de Sud) și 7. (Oceanul Indian).
Ca parte a activităților sale, Confederația Africană de Volei este responsabilă de următoarele turnee:
Iluzionism abstract

Iluzionismul abstract este un termen inventat de istoricul și criticul de artă Barbara Rose în 1967. Louis K. Meisel a creat independent termenul pentru a defini o mișcare artistică care a devenit proeminentă în Statele Unite în timpul anilor 1970.
Lucrările erau în general derivate din stilurile expresioniste și de pictură abstractă, având margini clare, elemente adăugate de perspectivă, surse de lumină artificiale și umbre simulate pentru a obține iluzia spațiului tridimensional pe o suprafață bidimensională. Iluzionismul abstract se diferenția de arta tradițională Trompe-l'œil (a păcăli ochiul) în sensul că spațiul pictural părea să iasă în față sau să se îndepărteze de suprafața pânzei, în loc să recedeze în planul imaginii, așa cum se întâmplă în pictura tradițională. În primul rând, acestea erau picturi abstracte, spre deosebire de realismul trompe-l'œil. Până în anii '80, multe dintre dispozitivele vizuale care au avut originea în Iluzionismul Abstract au fost preluate în lumea comercială și au servit la o varietate largă de aplicații în design grafic, design de textile și decorarea mai puțin obișnuită a vehiculelor recreative. Această proliferare a comercialismului în imagini Iluzioniste Abstracte a condus în cele din urmă la dezintegrarea mișcării artistice originale, întrucât un număr de artiști originali au renunțat să mai lucreze în acest stil. Precursorii și practicienii stilului înainte de 1970 includ nume precum Ronald Davis, Allan D'Arcangelo și Al Held.
Printre artiștii asociați cu mișcarea iluzionismului abstract din anii 1970, așa cum o arată expozițiile și literatura de la acea vreme, se numără James Havard, Jack Lembeck, Joe Doyle (artist), Tony King, Jack Reilly, George D. Green, Michael B. Gallagher sau John Mikel Thomas. Primele expoziții importante din sfera iluzionismului abstract au fost:
O serie de expoziții au fost organizate de principalul dealer de artă specializat pe acest gen, Louis K. Meisel, care a prezentat publicului artiști importanți, în cadrul unor expoziții individuale sau de grup, găzduite la galeria sa din SoHo.
În 1972, criticul englez Bryan Robertson a utilizat, de asemenea, termenul iluzionism abstract pentru a caracteriza sculpturile realizate de Kenneth Draper, Nigel Hall și William Tucker, precum și picturile realizate de Paul Huxley și Bridget Riley.
Stilles Tal

Stilles Tal (Valea liniștită) este un film german o dramă, care se are loc după Reunificarea Germaniei. Filmul este produs în anul 2010 în regia lui Marcus Rosenmüller.
După 4 săptămâni de renovare a hotelului "Stilles Tal" care l-au costat 20 000 euro, Thomas Stille ("Stumphy") poate în șfârșit să redeschidă localul din Müglitztal, Saxonia. Spre surpriza lui sosește fostul proprietar din Germania de Vest, Konrad Huberty (Atzorn), cu soția sa (Victoria Trautmannsdorff) și o avocată. Între fostul și noul proprietar începe o dispută aprigă, dispută care este câștigată în final de Konrad. Fostul proprietar, Thomas, soția și fiica sa refuză chiar la somația poliției să părăsească localul. Între timp plouă într-una și are loc inundația din 2002, care mătură toată localitatea. Rămâne numai ca o insulă hotelul grav avariat, în mijlocul apelor. Prin telefonul mobil Konrad află de la avocat, clădirea hotelului nu era asigurată contra inundațiilor, ci numai în timpul când era proprietar Thomas. În fața noii situații optica germanului din vest se schimbă brusc. El renunță la proprietate în favoarea lui Thomas, care moare în clădirea care se surpă, în timpul acțiunilor de salvare.
Hotelul Bejan

Hotelul Bejan este o construcție istorică care a existat în Iași în zona Râpa Galbenă. Hotelul a fost contruit în 1897 de inginerul Grigore Bejan pe un teren al cărui proprietar era, teren situat pe strada Elisabeta nr. 8.
Hotelul era situat la poalele dealului Copou, fiind amplasat într-o zonă favorabilă călătorilor: aproape de gară, pe drumul spre Copou sau centrul orașului (Piața Unirii). Clădirea, cu parter, terasă acoperită, două etaje și mansardă și cu arhitectură modernă, era orientată cu fațada principală către sud, având o frumoasă priveliște către esplanada Elisabeta, finalizată în anul 1900, Gara Iași și parcul care se găsea în partea dreaptă a bulevardului Ferdinand, bulevard ce unea Râpa Galbenă cu Piața Gării. Terenul pe care era situat hotelul ar corespunde astăzi zonei situat în dreptul aripii stângi a esplanadei, parțial ocupat de căminul Akademos al Universității din Iași.
În perioada interbelică, camerele de la mansarda hotelului deveniseră un loc recunoscut al prostituției ieșene. Hotelul a funcționat până la cutremurul din noiembrie 1940 când, datorită importantelor avarii suferite, a fost demolat.
Grigore Bejan a fost unul din liderii locali ai naționalismului de dreapta, apropiat al Profesorului A.C. Cuza. Numeroase întruniri ale studenților ieșeni membri ai Asociației Studenților Creștini s-au desfășurat în sala Hotelului Bejan, acesta fiind un timp „sediul neoficial” al organizației. Ulterior, în 1924, Grigore Bejan cedează asociației un teren situat în apropiere pe care aceștia vor construi Căminul Cultural Creștin.
Corona (cerveza)

Corona es una marca de cerveza fundada en 1926, producida en múltiples fábricas en México y exportada a mercados de todo el mundo. Es la marca de cerveza importada más vendida en los Estados Unidos. La empresa Anheuser-Busch InBev es propietaria de la cerveza en todos los demás mercados. La receta incluye maíz, así como malta de cebada y lúpulo que se utilizan tradicionalmente para hacer cerveza.
En 1926, la fábrica inició la producción de Corona en su presentación de "cuartos" de botella y desistió del proyecto de envasar esta cerveza en botella oscura para favorecer la conservación de sus aceites esenciales del lúpulo, ya que al público le agradaba más su envase transparente. La botella de Corona es en la actualidad fácilmente reconocible por su logo y estampado, el indicando el nombre de la marca y su leyenda "la cerveza más fina".
En 1935, esta compañía comienza a crear por primera vez sus anuncios comerciales, al mismo tiempo que la modernización de carreteras en México. En 1950, se inicia la llamada "Caravana Corona”, fue el primer promocional de la empresa; a la par de la modernización del país. Cinco años después, en 1955 surge el nombre Corona Extra, uno de sus primeros patrocinios con equipos deportivos y eventos importantes. En 1964, la cerveza Corona Extra presenta al público la cerveza para hogares, también conocida como la “cerveza social”.
En 1985, Corona México compra todos los derechos de marca a la Cerveza Corona en Puerto Rico, la cual había quedado en bancarrota y cerrado. Esta venta le abrió los derechos a la cerveza Corona de México para poder vender sus productos en los Estados Unidos, siendo la Cerveza Corona de Puerto Rico la primera cerveza de esta marca en los Estados Unidos.
En 1989, comienza la producción de su variante light en los Estados Unidos.
En 2010 la compañía tiene presencia en 170 países del mundo y, en 2012, la compañía belga-brasileña InBev adquirió el 49% del paquete accionario de Grupo Modelo.​
La marca está distribuida en más de 159 países en los cinco continentes. Se distribuye por parte de la empresa Constellation Brands en Estados Unidos, México, Nueva Zelanda e Italia.​
Entre los países donde se puede consumir se encuentran los siguientes:
Cerveza Corona light

Corona Light se introdujo en Estados Unidos en 1989. Es la primera cerveza de tipo Light lager que produjo Grupo Modelo. Contiene aproximadamente 30% menos de calorías y 89,2% menos de alcohol que Corona Extra, pero con el mismo sabor; según su publicidad.
Al principio esta cerveza era producida solamente en la República Mexicana pero de venta exclusiva en los Estados Unidos, pero a partir del 2007 se introdujo a este mercado y actualmente se vende en todo México.
Alfonso Corona Blake

Alfonso Corona Blake (Autlán, Jalisco, 2 de enero de 1919 - Ciudad de México, 21 de enero de 1999) fue un director y guionista de cine mexicano. Dirigió 27 películas entre 1956 y 1971. Su película El camino de la vida lo hizo acreedor de la mención honorífica en la sexta edición del Festival de Cine de Berlín en la categoría de Mejor Director.​
Nació en Autlán, Jalisco, el 2 de enero de 1919. En su comunidad natal comenzó sus estudios, la secundaria la realizó en Guadalajara, y más adelante el bachillerato en la UNAM, Ciudad de México. Comenzó la carrera de medicina, y en esa época visitó los estudios de Cine Nacional, en donde participó como extra. Ese fue el inicio de su carrera.​
Comenzó su carrera cuando la industria del cine mexicano va en declive; sin embargo, se hacían en promedio cien películas al año.​
Sus primeros papeles fueron de extra o de roles incidentales; más adelante caracterizó a Maximiliano de Habsburgo en Caballería del imperio (1942), también al duque de Nevers en El jorobado (1943). Además de actor, también era apuntador, lo cual lo llevó a convertirse en asistente de directores como William Rouwland y Carlos Orellana. En 1944, se convirtió en asistente de dirección. Logra suplir al director en algunas películas, como Enrédate y verás (Carlos Orellana) y Porque puedo vengo (Alazraki).​
Su primer papel como director fue con El camino de la vida, de 1956, filme con el que obtuvo siete arieles, incluyendo el de mejor director, mejor película y el Ariel de Oro. Esta cinta concursó en el VI Festival Internacional de Berlín, ganando mención honorífica por dirección, el premio de la Oficina Católica Internacional del Cine (OCIC) y el octavo lugar dentro de las diez mejores películas del festival.​
Algunos otros temas que abordó en su carrera como director fueron el género de arrabal (Cabaret trágico, 1957); el drama rural (Sed de amor, 1958); el melodrama biográfico (Yo pecador, 1959); el cine de terror (El mundo de los vampiros, 1960; Santo contra las mujeres vampiro, 1962) y el cine de luchadores, en el que logra unir lo fantástico con la lucha libre, creando un cine gótico característico de las décadas de los 50 y 60.​
Dirigió cerca de 27 películas, escribió dos guiones y dos argumentos.​
Falleció el 21 de enero de 1999 en el Hospital Los Ángeles de la Ciudad de México. La causa fue una hemorragia cerebral.​
Gallo (cerveza)

Cerveza Gallo es una marca de cerveza producida por la Cervecería Centro Americana, S.A.. Es la cerveza más consumida en Guatemala. La Cervecería Centro Americana tuvo hasta 2003 una cuota de mercado cercana al 100% del mercado cervecero guatemalteco. Desde entonces creció la cuota del único competidor relevante, la cerveza Brahva, producida por la cervecera brasileña Companhia de Bebidas Las Américas que forma parte del grupo belga-estadounidense AB InBev. En 2007 la cuota de Gallo se mantuvo todavía en un 87%.​ En 2004 fue la primera marca comercial de Guatemala en ser admitida en el Hall of fame por la institución Guatemalteca "Grandes Marcas de Guatemala".
La historia de la cerveza Gallo se remonta a finales del siglo XIX. En 1881 los hermanos Mariano y Rafael Castillo Córdova, bajo el nombre de "Hermanos Castillo", comenzaron con la producción de cerveza en la ciudad de Guatemala.​ En 1896 introdujeron un lager con la imagen de un gallo en la etiqueta, pero sin nombre de marca. En referencia a la imagen de la etiqueta, los consumidores rápidamente adoptaron el nombre de "Gallo". Desde 1926, el nombre de Gallo aparece en las etiquetas. Durante su historia de más de 100 años, la cerveza fue distribuida con solo cinco etiquetas diferentes. La etiqueta del año 1960 con la cabeza del gallo estilizado, es todavía la que está en uso hoy en día.
La cerveza Gallo se distribuye en diversas variedades:
Hay eventos como el Festival Árbol Gallo que es un evento guatemalteco construido desde 1985 hasta que en 2011 fue transmitió en Canal 3 de Guatemala desde la plaza obelisco.
Región administrativa especial

La región administrativa especial (special administrative region en inglés, região administrativa especial en portugués, 特別行政區 en chino) es uno de los tipos de división administrativa provincial de República Popular China. Se sitúa directamente por debajo del Gobierno Popular Central, y goza del grado más alto de autonomía.
Cada una tiene un representante ejecutivo y sus propias leyes orgánicas, indicando que el territorio es una «región administrativa local de la República Popular China, que gozará de un alto grado de autonomía y estarán directamente bajo el Gobierno Popular Central».​
La base legal del establecimiento de estas regiones se encuentra en el artículo 31 de la Constitución de la República Popular de China de 1982. El artículo dicta:
Se han establecido dos regiones de este tipo de acuerdo con la Constitución: Hong Kong y Macao, antiguas colonias británica y portuguesa, respectivamente. Fueron transferidas a China en 1997 y 1999, de acuerdo con la Declaración conjunta chino-británica de 1984 y la Declaración conjunta chino-portuguesa de 1987.
De acuerdo a estas declaraciones (que son los tratados internacionales registrados en la Organización de las Naciones Unidas) y sus propias Leyes básicas, las regiones administrativas especiales de China «disfrutan de un alto grado de autonomía».
A pesar de su nombre, la Región Administrativa Especial de Wolong, situada en Sichuan, no es una de las regiones especiales establecidas por el artículo 31 de la Constitución. Tampoco deben confundirse con las zonas económicas especiales, que son áreas sobre las que se aplican leyes que favorezcan el comercio y las inversiones; o con las naciones constituyentes que existen en el Reino Unido o en el Reino de los Países Bajos.
Generalmente, no se considera que ninguna de las dos zonas especiales constituyan una parte de la China continental de acuerdo con ambas autoridades.
La disposición para establecer las regiones administrativas especiales apareció en la Constitución en 1982, en previsión de las conversaciones con el Reino Unido sobre la cuestión de la soberanía sobre Hong Kong. Fue concebido como el modelo para la eventual reunificación con Taiwán y otras islas, donde se ha establecido la República de China desde el año 1949.
Ambas regiones administrativas tienen una Ley Básica mediante la cual se provee a las regiones de un alto nivel de autonomía, y un sistema político separado. Todo esto bajo un sistema económico basado en el capitalismo, sustentado por el principio "Un país, dos sistemas", propuesto por el ex líder supremo Deng Xiaoping.
De esta manera, Hong Kong y Macao mantienen sus propios gobiernos, sistemas multipartidistas, sistemas legales, fuerzas policiales, unidades monetarias, aduanas, políticas sobre inmigración, selecciones deportivas, idiomas, sistemas postales y educativos, así como competencias sustanciales en relaciones exteriores, que son diferentes o independientes de la República Popular de China.
Zoológico Cervecería Modelo

El Zoológico Cervecería Modelo​ es un jardín zoológico de propiedad privada​ localizado en la vía La Cañada en el Municipio San Francisco del estado Zulia, al noroeste del país sudamericano de Venezuela.​ Fue creado en el año 1988 por un acuerdo entre la gerencia de la empresa Cervecería Modelo y el Ministerio del Ambiente de Venezuela. Esta bajo la supervisión de la Fundación Nacional de Parques, Zoológicos y Acuarios (Funpza).
Sincronizada

La sincronizada es un taco con una tortilla.​ Frecuentemente se confunde con las quesadillas mexicanas. Se denominan así por «sincronizarse» las dos tortillas cubriendo el contenido de jamón, queso, chorizo y aguacate.
Comúnmente se prepara con tortilla de masa de harina de trigo, no obstante, se puede preparar con masa de harina de maíz; aunque el reemplazo de masas puede alterar el sabor. También suele tostarse. Se tiene que tener en cuenta que de manera opcional puede añadirse jamón.​ Los ingredientes pueden variar desde el queso Chihuahua, queso Oaxaca, el manchego, o queso Monterey Jack. En algunas regiones de México es común añadir crema, una especie de crema ácida que realza el sabor final.