darredondort/decidim-barcelona-proposals-embeddings-768d huggingface dataset:
Xarxa de l'Observatori del Deute en la Globalització (XODG)
Fotoperiodisme Autònom de BCN 2004, Ruido Photo
Federació d’Associacions Catalanes Amigues del Poble Sahrauí
(ACAPS)
Associació Assistències de Dones Agredides Sexualment (AADAS)
Helia Dones - Associació de Suport de les Dones que Pateixen
Violència de Gènere
Acció dels Cristians per l'Abolició de la Tortura (ACAT)
Comissió formada per advocats i advocades especialistes en dret
animal, pionera a Catalunya i a la resta de l'Estat creada l'any
2002.

Referent en matèria animalista.

Interlocutor de les administracions públiques en matèria
animalista.
Per defensar i recuperar el Consell Municipal de Convivència,
Defensa i Protecció dels Animals guanyat amb tant de mèrit i
esforç per les entitats, que són les qui històricament han donat
forma a la política pública de protecció animal de Barcelona.
Com a entitat adherida al caacb, i amb representants de la Junta
sensibilitzades i involucrades i activament des de fa anys amb el
benestar animal, en especial amb els gossos gpp, demanem poder
formar part de la Comissió Permanent.
COMPANYES i COMPANYS, com sabeu DEPANA ha estat membre d'aquest
Consell des de la seva creació.

Creiem que les polítiques sobre benestar animal van a la deriva.
Assistim a un clar retrocès del drets dels animals a la nostra
ciutat. Tot i algunes fites aconseguides com la fi dels cetacis
en captivitat, la millora parcial del Zoo de Barcelona, el poder
viatjar en metro amb els nostres animals...queden molts reptes
per aconseguir i problemes greus per resoldre!

Trobem infinitat d'exemples: La crítica situació dels gats i
gossos del CAACB, la matança de senglars urbans per evitar
conflictes amb els humans, la manca de compliment de la normativa
en el ZOO, la gestió sobre les aus urbanes i les colònies
felines, la pèrdua dels drets adquirits per part dels nostres
gossos per passejar a molts parcs de Bcn, etc.

ARA MÉS QUE MAI és imperatiu treballar i lluitar amb fermesa i
convicció per defensar a TOTS els animals de Barcelona i
empoderar a les entitats.

CAL FER-NOS ESCOLTAR i recuperar l'esperit del Consell.

PER A GARANTIR LA PROTECCIÓ I ELS DRETS DELS ANIMALS A BARCELONA,
ÉS IMPRESCINDIBLE:

ATENCIÓ I CURA URGENT de les necessitats dels animals del CAACB i
reclamar un centre de qualitat en un espai adequat.

GESTIÓ ÈTICA DEL SENGLARS urbans en la resolució del conflicte
amb els humans.

UN ZOO que cumpleixi l'ordenança i reformar aquesta alhora que
garantir el seu compliment,

PODER VIATJAR amb els nostres animals en TOTS ELS TRANSPORTS
PÚBLICS (DEPANA, el 2021 va engegar una petició i va aconseguir
la seva entrada al metro).

I altres aspectes que ja coneixeu prou bé.

Per tot això,ens comprotem a seguir treballant i lluitant en la
protecció i defensa dels animals i la natura i us demanen el
vostre vot per a ser membres de la Comissió Permanent.

PELS ANIMALS NO HUMANS NI UN PAS ENRERE!

Marta Gumà Bondia

Responsable de l'Àmbit de Protecció i Defensa dels Animals
INTERcids, Operadors Jurídics pels Animals, és una entitat sense
ànim de lucre inscrita en el Registre Nacional d’ Associacions,
integrada per professionals pertanyents als diversos col·lectius
que treballen en l’àmbit del Dret i la Justícia: jutges, fiscals,
advocats, procuradors, agents de Forces i Cossos de Seguretat i
Forestals, en col·laboració amb professionals d’altres àmbits
relacionats.

Els seus membres integren una xarxa multidisciplinària d’experts
amb una especial implicació i dilatada experiència en el camp
de la protecció dels animals des del punt de vista preventiu i
per donar resposta al tractament de la problemàtica del
maltractament animal. INTERcids canalitzarà el coneixement i
experiència dels operadors jurídics per a contribuir a impulsar
i desenvolupar l’activitat normativa, les polítiques públiques
i la formació en aquest àmbit. Els coneixements i l’expertesa
que reuneix la nostra entitat poden aportar un ampli ventall de
contribucions a diferents nivells en la Comissió Permanent
d’aquest Consell de Convivència, defensa i protecció dels
animals.
A pesar de ser relativamente nuevos en el Consell Municipal de
Convivència, Defensa i Protecció dels Animals , APAEC lleva 3
años trabajando a diario a pie de calle rescatando animales no
domésticos y atendiendo incidencias con animales que necesitan
formar parte de los diálogos y debates de nuestro Consell.

Gracias a nuestro trabajo hemos podido realizar una escucha
activa y diaria a la ciudadanía, a las entidades y a los
organismos oficiales del ayuntamiento, esto ha hecho posible que
confluya en nuestra entidad una realidad de la ciudad de
Barcelona que ha de ser tratada en nuestro Consell.

Somos conscientes de que hay muchísimo trabajo por realizar, que
nuestros perros, gatos y hurones necesitan seguir avanzando en
políticas públicas, que el zoo de Barcelona es un tema que hay
que seguir trabajando y que hay que seguir luchando por la
conciliación entre ciudadanía, especies urbanas y especies no
protegidas que colonizan nuestros parques, estanques y calles.
Pero también queremos abrir camino para tratar temas que atañen a
los animales exóticos, los que viven en libertad y también los
que son abandonados a diario en la ciudad, los que sufren
abandono, los que forman parte de negocios o exposiciones.

Nos gustaría poder ofrecer, con el cariño que nos ha
caracterizado siempre, todos los conocimientos y experiencias que
hemos vivido durante este tiempo y abrir la puerta a trabajar por
aquellos animales que también son de nuestra ciudad.
L'Associació d'Acció Social DISCAN és una entitat centrada en el
benestar caní, tant dels gossos d'assistència, els gossos
d'intevenció assistida com dels gossos en general.

Ens basem en el benestar animal, promovent una educació canina
que tingui en compte el benestar físic i emocional del gos.

Un dels nostres pilars és la sensibilització, no només de la
tasca dels gossos d'assistència sino de la importància de tenir
un bon vincle amb el nostre gos i construir una societat millor
envers la convivència entre les persones que tenim gossos i les
persones que no, tenint en compte que a Barcelona hi ha censats
uns 175.000 gossos.

De fet, participem en totes les festes majors de barri de
barcelona que podem, amb una exhibició i xerrada de
sensibilitazció i concienciació.

Però la nostra tasca no acava aquí, ja que intentem adherirnos a
totes les propostes possibles on es treballi pels benestar animal
en general. La última a la que estem adherides i de la qual som
entitat federatària és la ILP No es mi cultura, però hem
participat en moltes durant els nostres 17 anys de vida.
Assessorar i participar en l'aplicació efectiva de les polítiques
de protecció i defensa dels animals a Barcelona.
Vaig ser escollida per votació del integrants del Consell
Municipal com a persona per acudir i participar en el Consell de
Ciutat en representació seva. Assisteixo al Consell Municipal des
de 2006 i sóc membre de la Comissió Permanent des de la seva
creació a l'any 2016, ambdós com a vocal de la Comissió de
Proteccció dels Drets dels Animals de l'ICAB. Vaig ser
vice-presidenta 2ª del Consell Municipal durant 5 anys.

Sóc coneixedora del funcionament del Consell i promotora
d'iniciatives normatives i polítiques públiques de protecció
animal d'aquest Ajuntament en matèria de protecció dels animals.

Signat, Anna Mulà Arribas, advocada.
L'Associació de Voluntaris per la Defensa dels Animals de
Barcelona ens presentem per formar part com a membres de la
Comissió Permanent.ç

Som una entitat de voluntaris que es va constituir per donar veu
als animals que hi ha acollits al Centre d'Acollida d'Animals de
Barcelona(CAAC).

La nostra lluita diària des de fa gairebé 10 anys és transmetre
la nostra preocupació per la situació que estan patint els gossos
i gats de Barcelona acollits al CAAC. Així com

El nostre voluntariat dia rere dia s'hi deixa la pell per
millorar el benestar i cobrir la necessitat bàsica del passeig
per facilitar així que puguin ser adoptats. Però en els últims
anys ja no és suficient i la situació és crítica. La
sobresaturació, la manca de gestió dels recursos i la poca
voluntat política estan condemnant a aquests animals a passar la
resta dels seus anys en una gàbia.

Esperem el vostre recolzament per formar part de la Comissió
Permanent.

PER I PER A ELLS SEMPRE!
Plataforma Gatera Ja! hem participat activament tant en el
Consell com en la comissió permanent durant molts anys. Gràcies a
això, i a l'esforç de moltes altres entitats, hem aconseguit
donar forma i mantenir els interessos dels animals representats.
Hem participat activament en molts dels grups de treball que
s'han organitzat des del consell, aportant una visió propera
sobre els gats comunitaris i visibilitzant la labor de les
persones i entitats que els gestionen. En l'última legislatura
hem col·laborat activament en els grups de treball: .- Millora de
propostes normatives, .- Aus a la ciutat i .- Benestar i
convivència de gossos en Espais Públics. I hem liderat i portat a
bon terme el de protecció de Gats.

Veiem important la tasca feta i ens agradaria poder continuar
representant a les entitats i proposant opcions perquè els
animals de Barcelona tinguin una millor qualitat de vida i
convivència pacífica en el seu entorn.
La Colla Gegantera del Casc Antic de Barcelona som una entitat
que promou la cultura popular i tradicional dels nostres barris,
exhibint i portant arreu les nostres figures festives.

Des de la nostra fundació l'any 1995, hem estat compromesos amb
la preservació i difusió del fet geganter que forma part del
patrimoni immaterial de la ciutat de Barcelona, així com la
recuperació i creació  d'elements i festes al nostre districte.

Com a representants d'una forma tan emblemàtica de la cultura
catalana, creiem que tenim molt aportar al Consell de Cultura del
Districte de Ciutat Vella. La nostra participació en aquest
consell ens permetria contribuir activament a la preservació i
promoció de la riquesa cultural del districte, no només en
relació amb les tradicions geganteres, sinó també en altres
àmbits culturals que ens afecten com a comunitat.

Com a membres del Consell de Cultura, tindríem l'oportunitat
d'aconseguir una representació activa per a les entitats de
Cultura Popular, no només dels nostres barris del Casc Antic,
sinó també, de tota la Ciutat Vella i, al mateix temps,
col·laborar amb altres organitzacions i institucions en la
planificació i execució d'activitats i esdeveniments culturals
que enriqueixin la vida dels ciutadans del districte.

Considerem que la diversitat cultural és un dels grans tresors de
Barcelona, i volem ser part activa en la seva conservació i
promoció. A través del Consell de Cultura, podem contribuir a
garantir que aquesta diversitat sigui valorada com a part
fonamental de la identitat de Ciutat Vella i de tota la ciutat de
Barcelona.

Estem plenament compromesos a treballar de manera constructiva i
col·laborativa amb totes les parts interessades per aconseguir
aquests objectius compartits.

Visca la Cultura!
Propongo realizar controles regulares de las zonas aledaneas a
colegios (por ej. Font d'en Fargues, donde hubo un atropello
recientemente) para desincentivar el uso de las aceras como zona
de aparcamiento, protegiendo los caminos escolares. Al mismo
tiempo, aumentar el material de propaganda y marketing al
respecto para concienciar a la población de los peligros que
conlleva a terceros este tipo de infracciones
Incorporar tant a .la carta de drets i deures de Barcelona com al
futur Pla d'acció de salvaguarda dels drets humans a la ciutat,
els drets de la ciutadania a morir dignament. Com que ningú pot
exercir un dret que desconeix que té, assumir per l'ajuntament el
difondre massivament i amb tots els seus mitjans aquests drets i,
especialment, el document de voluntats anticipades.Col·laborar
amb l'Associació Dret a Morir Dignament 
( https://dmd.cat/index.php/ca/ ) per assolir aquest fi.
L'article 27 de la Declaració Universal de Drets Humans garanteix
els drets culturals, incloent-hi el dret de tots a participar
lliurement en la vida cultural i a gaudir de les arts.

A Barcelona existeix un Festival amb 21 anys, el Festival de
cinema i drets humans de Barcelona que és el Festival independent
més antic de tot l'estat, però malgrat tants anys continua sense
un suport digne als seus treballadors, necessitem una ciutat
pionera en el foment de la cultura i els Drets Humans.
Demanaria que s'obligués als vehicles que funcionen amb
combustibles fóssils a apagar el motor si estan aturats més de 5
minuts. La mesura obligaria a tothom, però especialment a taxis,
vtc i vehicles de repartiment. No podem estar afegint tota
aquesta pol·lució que no porta a enlloc.
Quiero proponer que haya algún sección donde los jóvenes puedan:

Proponer sus cambios, opiniones, que los jóvenes demuestren sus
voces, dejar abrir más aulas para otras personas, plantear retos
para el aprendizaje, reformormar la manera de evaluar a los
adolecentes,...

Los jovenes podrían dar opiniones haciendo una sección o ir en
otras aulas o lugares demostrando sus voces y enseñando sus
opiniones por todo un cambio para el futuro.
Des de l’ajuntament de Barcelona s’implementen diferents plans
d’acció i actuacions per tal de garantir els drets humans però
cal més informació i que aquesta sigui més concreta i concisa i
que no només es basi en posar cartells a l’espai públic. Es
proposa que la informació es doni a través d’entitats i
equipaments i que siguin aquests els encarregats de fer-ne
difusió. D’altra banda s’apunta la necessitat d’utilitzar les
xarxes socials per a la seva difusió tot i que també es recorda
l’existència de l’escletxa digital. En aquest sentit es proposa
reforçar la difusió a través de cartells i fulletons que es
puguin penjar a l’espai públic. La informació cal que sigui
concisa, aterrada i visual.
Per tal de garantir els drets és necessari que els diferents
nivells governamentals (ajuntament, diputació, generalitat,
estat) treballin conjuntament per tal d’assegurar els drets
humans, sobre tot en aquells aspectes on la competència no és
municipal.
La carta actual dels drets humans restringeix el dret a la
participació política municipal a les persones ciutadanes de la
Unió Europea, en canvi es proposa obrir aquest dret a tota
persona que habiti a Barcelona i tingui interès en participar.
D’altra banda es qüestiona si les persones que transiten una
temporada per la ciutat també haurien de tenir aquest dret.
Per tal de garantir aquest dret es proposa augmentar la
senyalització en relació als usos permesos en cada espai. Per
exemple amb la mobilitat cal aclarir com han de
conviure vianants, bicicletes, patinets, etc.. Aquesta
senyalització hauria de ser creativa pel que fa a missatges i
formats com pictogrames al terra (com per exemple s’ha fet amb
els camins escolars).
Des de l’última carta dels drets humans de Barcelona s’ha
implementat molt la utilització d’eines digitals cosa que ha fet
augmentar la utilització de dades personals de les quals no
s’acaba de saber com i qui les utilitza.
Tot i l’avenç de l’esfera digital es constata que existeix una
escletxa digital, per això es necessari garantir una atenció
presencial per part dels serveis públics i els serveis de la
ciutat en general.
Existeixen moltes dades a nivell de Barcelona sobre les zones amb
més soroll, més contaminació o una temperatura més alta, on són
els refugis climàtics, etc. En aquest sentit es demana que les
dades climàtiques i ambientals es facin públiques i amb un accés
fàcil pel conjunt de la població. Aquestes dades a més de ser
obertes i accessibles cal que siguin comprensibles per part de la
ciutadania.
En la vida cuotidiana de la ciudad de Barcelona ja existen
diferentes dispositivos de inteligencia artificial que se
utilizan, por ejemplo, para obtener datos sobre el uso del
espacio público. Se debe poder conocer los algoritmos y los datos
en concreto que se estan recogiendo.
De la mateixa manera que és important conèixer els drets
individuals de cadascú també és important conèixer-ne els deures
com a primer pas per tal que aquests es compleixin. Per això es
proposa dur a terme una campanya de comunicació sobre els deures
de les persones i així prendre consciència col·lectiva sobre la
necessitat de la convivència dins de la diversitat existent.
A vegades és difícil saber on dirigir-se quan a una persona se li
han vulnerat els drets, per això es proposa que hi hagi un únic
canal d’atenció. En aquest sentit s’apunta que l’Oficina per la
no discriminació de Barcelona podria exercir aquesta funció i
atendre la vulneració de qualsevol dret, no només els de
discriminació.
Se propone que cuando se haga difusión sobre los derechos en
Barcelona también se incluya un contacto de teléfono o correo,
donde poder dirigirte en el caso que estos derechos sean
vulnerados.
La administración pública (y por tanto las persones que trabajan
en ella) deben dar ejemplo sobre respeto a los derechos humanos.
Cunado esto no sea así, y por tanto se incurra en una vulneración
de derechos humanos, es necesario que se apliquen medidas
sancionadoras a las persones responsables. La relación entre la
persona atendida (ciudadano/a) y la administración pública
(persona que trabaja) no es una relación neutra sino que existe
una relación de poder y en consecuencia si se vulnera un derecho
en esta situación, también se comete un abuso de poder.
Se propone que exista un filtro o un arbitraje para las denuncias
entre iguals sobre comportamientos que se consideren poco
adecuados o que puedan vulnerar derechos de convivencia.
En Barcelona y sobre todo en el Raval, viven muchas personas en
la calle, la mayoria son enfermos mentales, tiene que haber un
plan urgente para estas personas, que puedan tener un domicilio
donde poder vivir y ser atendidos en su enfermedad o
problemática, es un derecho fundamental que no se cumple.
Estructurar i redactar la Carta de manera que es diferenciï de
qui és la competència en cada àmbit de manera que els mecanismes
de garantia siguin diferents i tinguin en compte les
responsabilitats de les diferents administracions. Es poden
mantenir els drets que no són competència municipal però amb
obligacions diferenciades, o situant-los en un altre apartat com
a principis rectors, etc.
Atès que les competències locals són limitades es proposa que la
ciutat de Barcelona reivindiqui una ampliació del marc
competencial i la capacitat de desenvolupar política pública en
un marc de garantia de drets. La ciutadania hauria de tenir el
dret a una ciutat no especulativa.
Actualitzar la Carta amb la nova regulació de la Llei L19/2020
(igualtat de tracte i no discriminació) i adreçar als mecanismes
de garantia existents la normativa especifica o d’altres
administracions.
Un dels primers mecanismes que cal posar en marxa és la pròpia
difusió de la Carta, utilitzant nous canals i donant-li més
visibilitat. L’ajuntament hauria de promoure accions de formació
, sensibilització i difusió de la Carta i del Pla d’acció.
Cal habilitar mecanismes de garantia interns que es puguin
activar quan és l’administració de l’ajuntament qui vulnera els
drets de la ciutadania. Aquest mecanismes interns haurien de
promoure una major fiscalització interna de l’actuació de
l’ajuntament.
Cal preveure i controlar quin és l’impacte de la digitalització
en l’exercici dels drets. Cal garantir que la relació dels
ciutadans amb l’administració no sigui només electrònica ja que
hi ha barris amb un gran problema d’accés a la tecnologia i que
queden exclosos d’aquesta digitalització.

·
Realitzar una auditoria externa anual sobre el compliment de la
carta de drets i establir un seguiment basat en indicadors.
Reforçar el paper i la capacitat d’incidència de la Sindicatura
de Greuges de manera que els seus dictàmens fossin més vinculants
per l’ajuntament. Per exemple que les resolucions més
col·lectives de la sindicatura es poguessin debatre en una
comissió.
Preveure mecanismes de coordinació interadministrativa en
aquells àmbits competencials que són compartits entre diferents
administracions.
Millorar la resposta institucional de forma que aquesta sigui
clara i comprensible. Actualment hi ha molts instruments però són
impersonals i en ocasions hi ha mal tracte institucional. Per
això calen més recursos humans i econòmics per tal de millorar
aquesta resposta.
Que la carta concreti quines són les mesures de responsabilitat
derivada de l’incompliment de la carta.
Impulsar mesures concretes adreçades al control de l’acció dels
cossos de seguretat. Per exemple habilitar un mecanisme
independent que monitoritzi la tasca dels cossos de seguretat o
dissenyar uns formularis per quant els cossos de seguretat aturen
i identifiquen una persona de manera que es garanteixi la no
discriminació del control en les intervencions a l’espai públic.
També es proposa reforçar la proximitat i la relació amb la
Guardia urbana i que tingui una implicació més propera.
Incorporar els col·legis professionals com a nous agents de
garantia de drets atès que molts dels col·legis professionals ja
tenen codis ètics interns.
Potenciar la corresponsabilitat i preveure que les entitats
socials puguin acompanyar i representar a les persones que veuen
vulnerats el seus drets i per tant preveure finançament de les
entitats per poder fer aquesta tasca de suport. Establir que la
Carta fomenti la promoció, corresponsabilitats i coparticipació
(convenis)
M'agradaria que hi hagués una regularització d'horaris per
llençar petards per Sant Joan. És tradició aquell dia però no un
mes abans i fins a dues setmanes després, com passa al meu barri
(Nou Barris, plaça Sóller). I tampoc trobo lícit a qualsevol hora
del dia o de nit.

Molts patim, per ser vulnerables: gent gran, bebès, gent amb
sensibilitat auditiva, autisme, les mascotes, etc.

La meva proposta és que es puguin llençar de 18 a 23h, per
exemple, del 17 al 23 de juny i el 28 de juny.

Gràcies!
La Taula d’entitats amb Servei d’Atenció a Víctimes de
Discriminació (SAVD) ja fa defensa de drets. S’haurien
d’incorporar empreses a aquest espai de treball.
Que la carta de drets o el Pla d’acció reculli la creació d’un
Consell municipal de promoció i defensa de Drets Humans.
Promoure la intervenció de nous agents a través d’una Taula de
participació o xarxa on participin entitats i agents socials
Promoure la mediació, la resolució alternatives de conflictes i
les intermediacions. Promoure la mediació en conflictes on una de
les parts és l’ajuntament, no només entre particulars i que
l’ajuntament incorpori nous equips en mediació en defensa de
drets. També caldria dotar a la ciutadania d’eines de mediació i
resolució
Iniciar proactivament mecanismes restauratius. Cal dotar de
recursos per fer-ho i incorporar mecanismes de restauració
comunitària en aquells casos on hi ha una vulneració de drets a
nivell col·lectiu o comunitari.
Facilitar l’accés a la justícia de proximitat. Cal més
conscienciació, visibilitat i més coneixement
Fer una bona conceptualització tant de la Carta com del Pla
d’acció i dels instruments que se’n deriven. Aquesta
conceptualització ha de tenir en compte:

· Quin és l’abast del pla: quins àmbits, programes i
serveis inclou i com es prioritzen.

· Quins drets es recullen i qui és titular de drets i de
deures en relació a aquests.

· Com conciliar els diferents drets i les possibles
contradiccions i conflictes que hi pugui haver entre aquests.

· Qui és responsable dels diferents objectius establerts.

· Com gestionar la complexitat de processos
interconnectats.
De manera prèvia al seguiment i l’avaluació, és important que el
propi disseny de les polítiques públiques, dels seus serveis,
programes i accions, es faci ja amb enfocament de drets humans.
Això vol dir anar passant d’unes polítiques que situen la persona
com un subjecte passiu a un enfocament en el que la persona és un
subjecte actiu i titular de drets.
El seguiment i l’avaluació de la Carta i del Pla d’acció ha de
tenir molt present la diversitat de la població, això vol dir la
diversitat de perfils dels veïns i veïnes de Barcelona en funció
de l’edat, el gènere, la situació socioeconòmica, l’origen, el
territori on viu, etc. Aquest punt és fonamental doncs ja que si
no es té aquesta mirada hi ha molts col·lectius i perfils que
queden invisibilitzats i, per tant, no són tinguts en compte a
nivell de drets. Això, per exemple, succeeix en l’accés a
l’educació universitària, que en principi és universal però que a
la pràctica hi ha col·lectius i persones amb menys oportunitats
per accedir-hi que altres i, per tant, amb menys oportunitats
d’exercir el seu dret bàsic a l’educació. Cal, per tant, tenir en
compte aquesta diversitat, visibilitzar-la i tenir present que
les situacions de vulnerabilitat i invisibilitat són dinàmiques
i, per tant, evolucionen amb el pas del temps.
Donat que a vegades els mecanismes de seguiment i avaluació estan
molts sectorialitzats, perquè les pròpies estratègies de defensa
i promoció dels drets humans són sectorials, es proposa crear un
sistema d’avaluació integral que superi aquesta fragmentació i
tingui una mirada de conjunt sobre els drets humans.
Fer una avaluació i seguiment de la Carta i del Pla d’acció
requereix seleccionar aquells indicadors que més s’ajusten a les
nostres necessitats i, per tant, cal tenir en compte:

· Incorporar la perspectiva de gènere en la selecció i
definició dels indicadors.

· Seleccionar el nivell de desagregació territorial
(districte, barri...) que permeti un millor ajust a les
situacions i especificitats de cada territori i àmbit, i que per
tant, s’aterrin millor a la diversitat poblacional.

· Seleccionar indicadors que incorporin i tinguin en compte
col·lectius i situacions invisibilitzades.

· Combinar indicadors de resultats, més vinculats a la
Carta, amb indicadors de procés, més vinculats al Pla d’acció.

· Homogeneïtzar les dades administratives disponibles.

· Vetllar que l’ús de les informacions disponibles no
vulnerin la normativa de protecció de dades personals.

· Ser conscients dels biaixos que tenen alguns indicadors.

· No tots els indicadors que es fan servir són adequats per
fer el seguiment de l’acompliment d’allò fixat, donat que n’hi ha
que aporten informació però aquesta no és rellevant per mesurar
el grau d’acompliment.

· Incorporar indicadors en positiu, que posin l’èmfasi en
allò què s’ha avançat, que s’ha assolit.
Avaluar l’eficàcia de les estratègies, accions i serveis que es
desenvolupen i fer-ho a partir de l’enfocament basat en drets
humans i incorporant la visió i l’opinió de la població
destinatària dels diferents serveis i estratègies. El dret a
participar de la població s’ha de reflectir també en l’avaluació
i seguiment de la Carta i el Pla d’acció. I ha de ser una
participació en totes les fases, tant en la selecció i
construcció dels indicadors, com en el seguiment i avaluació del
desenvolupament de les diverses accions i programes. Per fer-ho,
cal establir canals de participació sensibles a la diversitat de
la població i que, per tant, tinguin en compte elements com les
barreres idiomàtiques, la bretxa digital, les diferents edats,
etc. Cal, a més, que aquests espais permetin la participació tant
de la ciutadania no associada, com de l’associada en entitats
formals i com la organitzada en grups i col·lectius informals.
Per altra banda, cal tenir molt present tota la informació molt
rellevant que pot generar la pròpia comunitat, com a agent, tant
des de les entitats com des de col·lectius i grups informals.
Cal oferir els recursos econòmics, l’autonomia i el reconeixement
necessari a les entitats que treballen en la promoció dels drets
humans, donat que moltes vegades no disposen ni dels recursos
suficients ni de la força per fer visibles vulneracions de drets
en, per exemple, l’àmbit judicial.
És fonamental aprofitar tots aquells recursos de que ja es
disposa a la ciutat i posar-los al servei del procés de seguiment
i avaluació. Cal, per tant, conèixer i aprofitar aquells
mecanismes de coordinació que ja existeixen, com per exemple el
Circuit Barcelona contra les Violència masclista, o els espais
estables de participació, com consells de ciutat, etc.
Les queixes que reben els diferents serveis de l’administració
poden ser analitzades, més enllà de l’enfocament de gestió i
control de qualitat més habituals, amb un enfocament basat en
drets humans, la qual cosa pot aportar informació rellevant sobre
com estan funcionant aquests serveis des de la perspectiva dels
drets humans.
En un context en què proliferen discursos contraris a la cultura
de defensa de drets és molt important fomentar contranarratives
“pro-drets” que permetin combatre aquests discursos. Això és
especialment important a les xarxes socials, que és un entorn on
aquesta mena de discursos d’odi tenen molta penetració. També es
proposa fomentar el llenguatge de les emocions, que és una
estratègia per aconseguir un major impacte en la població i que,
alhora, és l’estratègia utilitzada pels agents que promouen els
discursos contraris als drets. Es tracta, per tant, d’utilitzar
alguns dels recursos que utilitzen els discursos d’odi per
contrarestar-los.
És imprescindible enfortir aquells mecanismes concrets municipals
que facilitin l’accés, l’exercici i la garantia de drets com:

· promoure l’empadronament universal

· potenciar la sindicatura de greuges

· reclamar més competències legals des de l’àmbit local per
tal de poder garantir els drets.
És necessari assegurar que la informació arribi a tothom, i això
vol dir atendre la diversitat poblacional i les diferents
habilitats i capacitat d’accés i ús de l’entorn digital. Per això
és indispensable assegurar tant canals no digitalitzats per a
tothom, com canals digitals fàcils i accessibles.
Generar punts específics d’assessorament i/o explicació de drets
on les persones puguin anar a informar-se, demanar orientació,
etc. sobre els drets humans. La idea seria agafar com a model una
experiència d’èxit com són els “punt lila” i adaptar-la per
informar, orientar i sensibilitzar sobre la cultura de drets.
Crear referents en la comunitat, per diferents àmbits o
temàtiques, per tal de divulgar la cultura ciutadana de defensa
de drets, informar i empoderar, etc.
Es parteix de la constatació que moltes de les estratègies de
sensibilització utilitzades són poc efectives i, sovint, part
d’aquesta falta d’efectivitat es deu a que aquestes estratègies
no connecten amb allò que interessa a les persones a les que
s’adrecen. Per això es proposa que es dissenyin accions de
sensibilització i formacions que connectin de manera directa amb
allò que interessa i preocupa la població. Això demana un bon
coneixement de la situació i les necessitats de les diferents
comunitats i col·lectius i només es pot aconseguir a través d’una
diagnosi prèvia.
Treballar un mapa del conjunt d’agents, entitats i serveis que
treballen en l’àmbit dels drets per tenir clar qui ho treballa,
en quins àmbits ho treballa i com ho treballa, i que pugui servir
de base per poder pensar possibles col·laboracions i aliances.
Fomentar l’art i la cultura com a eina de sensibilització i
reconeixement de col·lectius diversos. Es proposa explorar
aliances i estratègies de col·laboració amb el món de la cultura
(festivals de cinema, de música, creació artística...) que
permetin, mitjançant les diverses expressions artístiques i
culturals, donar a conèixer els drets i promoure la cultura de
defensa dels drets.
Dur a terme accions formatives i de sensibilització sobre la
cultura ciutadana de defensa de drets en l’àmbit escolar, que
permet arribar a la màxima diversitat de població, treballant amb
el conjunt de la comunitat educativa. És a dir, no centrar les
activitats exclusivament en l’alumnat, sinó fer també accions de
formació adreçades a les famílies, el professorat i resta de
professionals que treballen als centres, etc. Un bon exemple de
les possibilitats d’aquesta estratègia és treballar-ho des del
programa aprenentatge i servei (APS), que es podria replicar i
enfortir.
Fomentar la formació entorn a l’accés i l’exercici de drets d’una
forma transversal a través de més participació de les entitats
especialitzades i el foment d’estructures comunitàries.
Modificar les subvencions anuals per un model a més llarg termini
per tal que les entitats puguin treballar amb més temps i, per
tant, amb més qualitat i previsió.
Per tal de poder conèixer quina és la situació de cada persona en
relació als propis drets es proposa, seguint una experiència
desenvolupada a França, generar un portal web, o alguna altra
eina similar, on qualsevol persona pugui posar les seves
característiques i situació personal i l’eina et retorni una
diagnosi dels drets que té cadascú, en quina situació es troben,
etc. Podria ser una eina important d’autoconeixement i de
sensibilització en primera persona sobre l’estat dels drets
humans a la ciutat.
A l’hora de pensar estratègies per promoure la cultura ciutadana
de defensa de drets es proposa fer una tasca activa de cercar
experiències i bones pràctiques que s’hagin desenvolupat per
extreure’n elements que pugin ser replicables. La idea seria
aprofitar el coneixement i l’experiència ja existents per generar
noves iniciatives en l’àmbit de la ciutat de Barcelona.
Fer seguiment de les normatives internacionals i vetllar perquè
l’ajuntament compleixi amb el dret intencional Caldria ampliar el
marc normatiu i vincular avenços en la compra publica
Promocionar polítiques públiques en matèria de RSC i, per
exemple, donar visibilitat a bones pràctiques i casos d’èxit
empresarial
Donar visibilitat a l’economia submergida i tenir en compte que
hi ha sectors molt vulnerables a la ciutat i molt precaris. Cal
que la carta de drets humans protegeixi aquests sectors.
Cal promoure una contractació pública amb perspectiva de drets
humans (feminista, antiracista,…). Per això cal transparència en
la compra i contractació pública, així com afegir una clàusula
extraterritorial que permeti que la compra pública sigui un
mecanisme de salvaguarda dels drets humans a qualsevol àmbit
territorial.
Cal millorar la transparència de quin és l’impacte de l’acció
corporativa i per això es necessari millorar la legislació i en
aquest sentit tot i que l’ajuntament no sigui competent pot
impulsar-ho
La ciutadania té dret a que amb diners públics no es financin
activitats que vulneren els drets humans, així com tenir
informació sobre com actuen les empreses. Per això l’ajuntament
hauria d’informar sobre quines son les empreses que infringeixen
la Carta de manera que la ciutadania pogués fer un consum més
conscient.
Per tal d’assegurar que la carta arriba a diferents col·lectius
(i no només a les persones més estandarditzades o homogènies) és
necessari adaptar el llenguatge per tal que sigui fàcil
d’entendre. Una de les possibilitats és adaptar-la a nivell
d’imatge. També es proposa utilitzar un llenguatge inclusiu i no
binari.
Es proposa no dirigir-se a un públic homogeni i tenir en compte
les diferents identitats i col·lectius (sobretot aquells que
acumulen més vulnerabilitats). És per això que es vol parlar de
discriminació en un sentit ampli i incloure diferents expressions
de gènere, orientació sexual o posar una mirada que tingui en
compte les persones transgènere sobretot en temes de salut. Per
tal d’ampliar el subjecte es pot recórrer a la llei 19/2000.
Els nous contextos socioeconòmics ens porten a la necessitat
d’incloure nous drets a la carta per tal de donar resposta a les
noves realitats. En aquest sentit es proposa que cal garantir
l’accessibilitat transversal en un sentit ampli (no només en el
sentit de les barreres físiques), cal assegurar el dret a
l’arrelament (com a mètode de subsistència i que imbrica amb el
dret a l’habitatge i la necessitat de no veure’t obligat a marxar
del lloc on tens la xarxa), dret a l’alfabetització digital (per
tal de trencar amb l’escletxa digital), dret a viure sense
violències (bulling, agressions sexuals, etc.), reconèixer
específicament els drets dels infants migrats i racialitzats i
garantir la participació de col·lectius diversos en la redacció
de la carta.
És necessari vincular la carta a normativa concreta per tal de
poder garantir els drets. En aquest sentit cal un treball
d’anàlisi de competències municipals i a partir d’aquí
vincular-hi drets i normativa específica per tal que els drets es
facin efectius. D’altra banda es proposa incloure els mecanismes
de garantia de drets a la pròpia carta com per exemple la
sindicatura o l’Oficina per la No Discriminació (OND).
Des de l’última carta hi ha alguns conceptes que han canviat o
han evolucionat, en aquest sentit es demana una revisió. Per
exemple es posa sobre la taula no parlar de “col·lectius
vulnerables” ja que individualitza les circumstàncies quan en
realitat forma part d’un context i unes circumstàncies generals
més enllà de les individualitats. D’altra banda cal generar
articles de la carta diferenciats per a cada col·lectiu ja que
tenen necessitats i especificitats concretes com també separar
“discapacitat” de “drogodependències”.
És necessari concebre els drets des d’una mirada holística i
transversal i no de forma segregada ja que llavors poden topar
entre sí. La mirada interseccional s’ha d’incorporar per tal de
poder atendre i analitzar d’una manera més detinguda els
diferents drets recollits a la carta. En concret es proposa
fer-ne un paràgraf específic.
L’administració pública ha de ser un mecanisme de garantia de
drets i en aquest sentit es proposa generar un compromís
institucional per a personar-se com a acusació quan es vulnerin
drets. D’altra banda, es proposa que hi hagi una actitud
proactiva per part de l’administració alhora d’oferir serveis
vinculat a drets (ampliar article 13.3) i aplicar la “diligència
deguda” que és la responsabilitat institucional per garantir el
dret de les persones a viure lliure de violències. Per últim la
diversitat de la ciutat ha d’estar representada dins de
l’administració pública i per això cal fomentar aquesta
diversitat interna en termes de contractació.
Per tal de garantir els drets és necessari poder evitar la
segregació escolar per a qualsevol eix d’opressió i
específicament per origen, situació administrativa irregular o
capacitats diverses. Alhora cal garantir una educació pública i
igualitària per a tothom i que els centres educatius facin una
tasca de divulgació dels drets i exerceixin un funció com a
mecanisme de garantia de drets.
Es proposa trobar un mecanisme per tal de poder blindar els drets
recollits a la carta de manera que independentment del color
polític que governi els drets puguin ser exercits i garantits.
Cal implementar accions preventives i no reactives ja que si no
s’ataquen les causes cada vegada augmentaran més les demandes com
per exemple, en el cas dels refugiats climàtics o la necessitat
de reforçar els serveis d’atenció en salut mental per a infants o
garantir la possibilitat de determinar la situació de
discapacitat d’una persona independentment de la situació
administrativa que tingui.
Parlar de persones enlloc de ciutadania d’una manera transversal
ja que ciutadania exclou persones en situació administrativa
irregular. D’altra banda es proposa incloure un preàmbul a la
carta on quedi clar que tots els drets recollits afecten a totes
les persones independentment de la seva situació administrativa.
Treure l’article 24.3 on s’apunta que “les persones de
nacionalitat estrangera procuraran integrar-se” i formular-ho en
termes de drets
Per tal de garantir tant la interseccionalitat com la diversitat
en la garantia de drets es proposa incloure persones que puguin
aportar aquesta mirada des de la pròpia experiència (infants,
persones amb discapacitat, persones en situació administrativa
irregular, etc.) tant a l’hora de dissenyar polítiques públiques
com en el disseny del pla d’acció i la carta.
Tota la carta està plantejada des dels drets individuals i deixa
fora els drets col·lectius i una mirada més comunitària. Es
proposa incloure aquesta mirada més comunitària en la redacció de
la carta.
Per tal de garantir els drets l’administració té un paper
fonamental per això es proposa incloure en la carta de deures,
els propis deures de l’administració a l’hora de garantir els
drets. A més a més cal reforçar els mecanismes de control de no
discriminació per part de l’administració.
Per tal de garantir una mirada interseccional es proposa
implementar una mirada holística sobre les persones i les seves
realitats i mirar de no compartimentar els drets i en
conseqüència tampoc els serveis. Una de les qüestions a tenir en
compte és que la pròpia administració municipal està segregada
per àmbits i això no facilita tenir una mirada global. En aquesta
línia es planteja començar la carta amb una clàusula que asseguri
una mirada transversal i interseccional.
L’empadronament és un mecanisme important a l’hora d’accedir a
certs drets, per això es planteja generar un compromís per part
de l’administració pública que garanteixi el dret a
l’empadronament sense cap discriminació.
No totes les persones jurídiques ni físiques tenen facilitat per
a accedir als processos telemàtics (a vegades és la pròpia
administració que no ha previst els canals suficients), és per
això que és necessari garantir la possibilitat de poder fer
tràmits o rebre atenció de manera presencial i no només
telemàticament. A més a més, es proposa garantir oficines
d’acompanyament als serveis digitals.
Verificar la qualitat de les dades i mecanismes de transparència
entorn al codi font per tal d’evitar perills de discriminació.
Es proposa actualitzar la mirada de la Carta de manera que
incorpori una mirada interseccional, i es llegeixi en funció de
la normativa existent. També seria necessari revisar i
actualitzar el llenguatge que es fa servir i incorporar un
glossari que aclareixi a què ens referim en cada cas (per exemple
el concepte de veí o veïna, ciutadà, etc ). En aquesta revisió
també caldria tenir en compte que determinades polítiques com per
exemple les vinculades a l’habitatge han de tenir una dimensió
metropolitana i connexió amb referencies internacionals.
Cal reconèixer l’habitatge com un dret subjectiu de les persones
i fer referència explícita al tema dels desnonaments. En aquest
marc també caldria establir mesures per evitar l’especulació en
l’àmbit de l’habitatge així com combatre les actuacions
contràries al dret a l’habitatge; (pisos buits, turístics, mal us
de l’ HPO). Es necessari aconseguir regular el preu just de
l’habitatge i revertir la normalització de l’habitatge com un
actiu econòmic.
Activar més mecanismes per fer efectiu l’accés a l’habitatge, per
exemple amb persones d’origen divers i establir un sistema
d’indicadors i avaluació que permeti conèixer es perfils dels
compradors/llogaters. Cal treballar per evitar que hi hagi
situacions de discriminació per racisme, discapacitat, gènere...
Garantir el dret a l’habitatge digne i assequible en totes les
etapes de la vida especialment amb les persones grans.
Ampliar les estratègies de mediació més enllà del lloguer social.
Cal enfortir i fer amables les mediacions en habitatge sobre tot
amb persones d’origen divers (el teu nom és la clau)
L’ajuntament hauria d’actuar com una gran immobiliària i generar
un parc públic d’habitatge que s’adapti a allò que la gent pot
pagar. Per això cal impulsar polítiques d’habitatge per
l’increment del parc públic de lloguer i fer que les bosses de
lloguer social siguin més àgils.
Potenciar la rehabilitació integral amb criteris bioclimàtics per
reduir la demanda d’energia i cercar estratègies de fiscalitat
justa per fomentar el manteniment i la rehabilitació i la millora
de l’habitabilitat.
Revisar els criteris i taxes dels pisos turístics per fer-los
habitatges temporals
Potenciar els processos de col·laboració públic i comunitaris de
manera que per exemple es pugui habilitar un lloc on puguis anar
si no es compleix la llei. També cal potenciar el cooperativisme
i les fórmules de cohabitatge.

Impulsar un manual de bones pràctiques immobiliàries i fixar un
segell de respecte i qualitat amb la Carta de drets.
La Carta hauria d’incorporar una definició de l’espai públic
compartida, que li doni més protagonisme i que no posi l’accent
només en la seguretat sinó en la dimensió de gaudi.
Incorporar el canvi climàtic per garantir el dret al confort
tèrmic en l’espai públic de la ciutat. La ciutat en el seu
conjunt ha de ser un refugi climàtic i per tant cal fer una
menció al paper que juga l’espai públic per adaptar-se a
l’emergència climàtica (espai amb ombra, paviment drenant, etc )
Cal reconèixer i garantir el dret de la ciutadania a la
participació en processos de disseny i desenvolupament de la
ciutat. El disseny de l’espai públic s’ha de fer comptant amb la
ciutadania i els agents de l’entorn. L’Ajuntament ha de pensar
l’espai públic amb criteris de sostenibilitat i treballar-ho amb
agents comunitaris , altres departaments o espais estables com
ara el Consell de ciutat. A banda del dret d ela ciutadania a
participar caldria establir el deure de l’administració a
recollir i tenir en compte la participació de la ciutadania en
els processos de disseny i desenvolupament de la ciutat.
L’espai públic ha de ser accessible, amable, segur, amb fonts,
ombres, sense elements arquitectònics discriminatoris etc,.. Cal
incloure el concepte de seguretat subjectiva més enllà de
l’objectiva i mantenir llocs nets i ser conscients de les zones
més insegures. També cal facilitar l’accés a l’espai públic per
activitats culturals i socials com a motor de cohesió. De la
mateixa manera cal incidir en l’educació amb relació amb la cura
de l’espai públic.
Cal fer un control d’aquells usos privats de l’espai públic com
ara el control de terrasses en contraposició al gaudi de l’espai
públic així com treballar la convivència de les persones i els
gossos.
El dret a la mobilitat de tothom independentment de la seva edat,
condició social, econòmica o física i impulsar mesures per
descarbonitzar el transport i l’edificació
Incloure en el preàmbul una referència al dret a conèixer els
drets i la cultura de drets.
Dret a tenir una atenció personalitzada a totes les etapes de la
vida i als serveis socials públics i privats. Garantir el dret a
l’accés a la informació i l’acompanyament integral per part de
l’administració als serveis públics i fer un treball transversal
i integrat i posant la persona al centre.
Accés serveis socials de persones en situació de sensellarisme i
posar la persona al centre
Incloure el dret a l’energia i als subministraments basics i
afegir pobresa energètica i pobresa informàtica que provoca una
pèrdua d’accessibilitat.
Simplificar i fer amables totes les gestions administratives com
ara treure la cita prèvia en les oficines municipals. Impulsar
processos de formació del personal i augmentar els professionals
de SS d’origen cultural divers amb mirada feminista.
Garantir que les licitacions tinguin en compte criteris de
qualitat i no tant de preu i incloure a les condicions dels plecs
el respecte a la Carta de drets humans i a garantir els respecte
als drets laborals, per exemple amb una declaració responsable.
Garantir l’aplicació de clàusules socials en totes les
contractacions públiques i per exemple posar clàusules de salaris
o convenis que no estiguin precaritzats, o fixar l’obligatorietat
de comptar amb personal divers a les OAC.
Incloure el concepte “accedir” abans de la menció al
desenvolupament i incloure la menció a les bones pràctiques dels
oficis (Art 17.1)
Redefinir la carta d’acord amb la nova realitat. Cal parlar
d’ocupació de qualitat i d’igualtat salarial, conciliació ,
segregació horitzontal i sostres de vidre i incorporar la visió
interseccional en totes les polítiques d’ocupació. Així mateix
activar mecanismes per fer efectiu el dret al treball per joves,
origen cultural divers, discapacitats i que per exemple persones
d’origen divers puguin treballar a l’administració.
Necessitat de reconeixement al treball de cures i dret a que
siguin prioritzats els serveis de cures
Dret a tenir un treball lliure d’agressions sexuals o per raons
de gènere així com mesures per reduir riscos a la feines,
nocturnitat, etc.
Emmarcar els drets culturals a partir del acords ja signats com
ara la Carta de Roma i reconèixer el dret a la identitat cultural
i a la diversitat cultural
La cultura ha de ser oberta, transversal, diversa, antiracista i
feminista. Cal facilitar l’accés a un ampli ventall d’actius
culturals ( per infants, joves, adults persones grans, etc) i
donar facilitats a tots els equips que gestionen equipaments
públics o privats. Cal garantir l’accés a la cultura amb mirada
intercultural i interseccional i afavorir la conciliació.