L'encariment dels lloguers i la manca de parc públic han
convertit l'accés a un habitatge digne en una de les principals
preocupacions dels veïns i les veïnes de Barcelona.
Aquestes dificultats per gaudir del dret a l'habitatge són el
resultat d'unes polítiques d'habitatge nefastes que han
menystingut la creació d'un parc públic de lloguer i han
prioritzat, en canvi, la flexibilització del mercat de lloguer
amb contractes de curta durada i sense cap control per impedir
lloguers abusius. Per fer front a la situació, es proposa
treballar a partir de quatre grans eixos d'acció.
En primer lloc, ampliar i dignificar el parc assequible fent ús
de tècniques que garanteixin la sostenibilitat ambiental. Per
fer-ho, utilitzarem tots els mecanismes al nostre abast: des de
la promoció d'obra nova, sobretot d'habitatges industrialitzats
que estalvien temps de construcció i redueixen la petjada
ecològica, fins a la compra de pisos i edificis, així com
l'obligació de dedicar un 30% de totes les noves promocions a
habitatge protegit, passant per la captació d'habitatges privats
cap al lloguer assequible.
També es vetllarà per la bona qualitat del parc privat a partir
d'una política activa de rehabilitació que garanteixi que els
ajuts públics arriben allà on són més necessaris, amb una
especial incidència en els barris amb més problemàtiques i en
l'atenció a l'envelliment de la població, per evitar que hagin
d'abandonar el seu habitatge.
Però el retard en polítiques d'habitatge és històric. Caldran
dècades per arribar al parc assequible que es necessita. Per
això, la segona gran línia d'acció consisteix a defensar el dret
a l'habitatge fent ús de totes les vies existents. En aquest
àmbit, cal destacar la unitat contra els desnonaments (UCER), que
garanteix acompanyament i mediació en tots els casos de
desnonament de què es té coneixement, i la Unitat de Disciplina
d'Habitatge, que permet sancionar usos antisocials de la
propietat com els pisos buits o l'assetjament immobiliari.  I,
alhora, cal vetllar per l'habitatge existent. Des de la Unitat de
Disciplina es duu a terme un control de males pràctiques en l'ús
de l'habitatge (HPO, assetjament, pisos buits...) i, en els casos
necessaris, s'obren expedients legals que poden portar a
sancions.
Moltes de les problemàtiques relacionades amb l'habitatge
responen a competències i decisions que s'escapen de l'àmbit
municipal. Així, per exemple, impedir pujades abusives dels
lloguers i penalitzar fiscalment l'especulació és competència
estatal, mentre que posar fi a la privatització de l'habitatge
protegit és competència de la Generalitat. Tanmateix, Barcelona
no pot quedar-se amb els braços plegats. És per això que, més
enllà de fer els màxims esforços per gestionar les competències
pròpies, s'impulsaran les reformes legals necessàries en l'àmbit
estatal i autonòmic.
En conclusió, es vol que la lluita pel dret a l'habitatge sigui
un eix central de l'acció de govern.
Igualment, fer front a la gentrificació i els abusos del mercat
immobiliari és una de les prioritats principals, protegir el
veïnat i el comerç de proximitat, garantir el bon ús de
l'habitatge, oferir alternatives justes als productes de
l'especulació i recuperar espais per a la vida quotidiana.
Els veïns i les veïnes han de poder viure als seus barris,
sobretot aquells que estan més amenaçats per l'especulació i la
gentrificació. Per fer-ho possible, cal obligar el sector privat
a coresponsabilitzar-se amb el dret a l'habitatge a la ciutat.
Cal continuar impulsant mesures per combatre l'allotjament
turístic il·legal a fi de preservar el dret a l'habitatge. No es
pot abaixar la guàrdia.
Cal continuar intensificant la inspecció per reduir fins a zero
els allotjaments il·legals, i seguir amb l'activitat de control
de les plataformes. Al mateix temps, cal promoure, des del
municipalisme en xarxa, nous marcs jurídics per facilitar la
tasca a totes les escales supramunicipals: Generalitat, Estat i
Europa.
Finalment, cal blindar urbanísticament l'ús de l'habitatge
principal per tal d'afavorir-ne la protecció amb instruments de
planificació i gestió i evitar una nova onada de substitució
d'usos.