darredondort/decidim-barcelona-proposals-embeddings-768d huggingface dataset:
Per què la última escola municipal de música l'han obert tan a
prop d'una altra? A tota la zona de Sants-Monjuïc no hi ha cap
escola municipal...només a Sant Andreu, Can Ponsic (la zona
ALTA), Nou Barris o Sagrada Família...Qué passa amb els nostres
nens i les nostres nenes? No tenen dret a estudiar música a un
preu "municipal"?
Els baixos, per la seva alçada i les seves dimensions, podrien
acollir un local d'assaig pels castellers, també un rocòdrom i
altres possibles d'esportius, que caldria estudiar. Aprofitar
aquest equipament ja construït, en desús, dintre un pla de
recuperació de tota la instal·lació, incloses les piscines, els
vestidors inmensos i les sales del mateix pis, generosos espais
que ara romanen inutilitzats.  Perquè abans que contruir-ne de
nous, optimitzem els equipaments ja edificats.
La Biblioteca de Poble Sec manté un espai tancat i en desús als
baixos que caldria incorporar a la superfície de la biblio. No
representa una gran inversió i permetria optimitzar els usos
actuals amb una reestructuració de l'espai. L'ampliació de
l'horari és una històrica reivindicació del moviment associatiu:
hauria d'obrir en horari continu de 10h a 21h de dilluns a
dissabte. I no tancar-la en períodes de vacances!
En la MPGM de Montjuïc aquesta torre es destina a ús públic. Aquí
podria ubicar-se una escola bressol. Té un pati a la part
posterior que es podria enjardinar. En tot cas, és una
construcció que s'hauria de destinar com a equipament pel Poble
Sec. I no construir-ne de nous fins a no utilitzar els que ja
estan edificats.
La ciutat no es pot permetre tenir grans edificis sense ús, menys
encara tan cèntrics com aquest. L'Ajuntament  hauria de negociar
amb l'empresa l'ús d'aquest. Per les seves dimensions podria
acollir un equipament de ciutat important, com és el projecte de
la Biblioteca Provincial de Barcelona, tantes vegades ajornat i
pendent d'ubicació. Donem utilitat a tot allò construït abans
d'edificar-ne de nous, amb l'impacte que generen!
Abandonar el model de les EVAS i recuperar la gestió pública del
centre de salut primària. La nostra salut no pot ser un negoci.
La gestió privada del Cap Les Hortes genera uns beneficis que no
reverteixen en un millor servei públic.
No a cargarse con nuevas construcciones el pulmon que es
Montjuïc.
Barcelona necesita respirar.
Convertir la bassa ornamental que hi ha als jardins Jacint
Verdaguer es els mesos d'estiu en una piscina de poca profunditat
per nens i nenes, com la del Parc de les Aigües. De fet, molts
nens i nenes ja s'hi banyen els dies de més calor en unes aigües
de dubtosa higiene.
Caldria millorar els accessos que pugen des del barri al parc de
Montjuïc. Principalment, s'ha de completar l'accés que ara va des
de av. de Miramar fins al camp de la Satàlia, per fer-lo arribar
fins al funicular/telefèric. Aquesta millora hauria d'incloure la
possibilitat de pujar cotxets o cadires de rodes, i enderrocar
els murs que hi ha per la part superior del camp de la Satàlia,
que fan fàstic de veure.
Les entitats d'arrel tradicional que fan activitats al carrer,
necesiten un local. Punt de trobada per a relacionar-se,
compartir i promocionar les tradicions. Un local cultural i
social al barri.
-sales de reunió
-espais d'enmagatzematge
-sale polivalent (multimedia i projector)
-sala d'actes
-estudis
-zona de bar i espai de relació
-cuina equipada
-bucs assaigs
-espai d'exposició permanent d'imatgeria
-sala d'alçada per assaig
-espais adaptats
-gestió civica
Al barri ens manca un espai exterior d'accés lliure per al
infants dinamitzat per educadors per a que les families hi puguin
anar a jugar amb els seus fills. En horari de matí es podria
atendre als nens de 0 a 3 anys que no assisteixen a l'escola
bressol i a la tarda podrien accedir-hi nens de 0 a 12
acompanyats de les families. Ens cal una ludoteca ambiental com
la que ja ecisteix al Parc de la Ciutadella.
Impulsar polítiques de mobilitat eficients amb alternatives
clares i avantatjoses enfront de l'ús del vehicle privat com
seria Potenciar el Transport Públic que ha de vertebrar la
mobilitat de tota la ciutat, a qualsevol hora i lloc, per tal de
facilitar els desplaçaments de totes les persones treballadores
al seu lloc de treball en la qualitat i quantitat suficient com
per assumir tot el volum de persones que volem allunyar de l'ús
del vehicle privat.
Fomentar que les cobertes dels edificis residencials es cobreixin
de verd i les parets mitgeres que queden al descobert també.
L'augment de verd reduirà l'efecte d'illa de calor (entre
d'altres) i inclús es pot plantejar com un aprofitament de lleure
del terrat per als residents de la finca.
Ampliar els pressupostos municipals dedicats a ajudes de pagament
en els subministraments bàsics (electricitat, aigua, gas);
rehabilitació d'edificis i negociació de tarifes socials.
Més inversió en recerca i innovació per desenvolupar tecnologies
més eficients que ens permetin, com a ciutat, adaptar-nos millor
a l'escassetat de recursos bàsics (aprofitar millor la captació
de recursos escassos com l'aigua i la generació de energia
renovable).
Ampliar el verd urbà sobretot en aquells barris mes vulnerables
als efectes del canvi climàtic
Informar i sensibilitzar a tota la ciutadania dels efectes del
canvi climàtic en la ciutat.
Difusió del video del Pla Clima en diferents mitjans de
comunicació com falques de ràdio, pantalles metro..etc i
diferents espais públics on es pugui emetre.
És una necessitat impulsar a la ciutat tant l'autoproducció com
l'autoconsum d'energia elèctrica generada a partir de fonts
renovables per incrementar el aquest percentatge i transformar el
mix energètic català.
Una de les vies que disposa l’administració pública per incidir
en el mercat és a través de la contractació pública, que genera
una important activitat econòmica. Si l’Ajuntament estableix uns
criteris estrictes pel que fa a la petjada de carboni dels
serveis i productes que contracta, pot reduir substancialment les
emissions de GEH a la ciutat.
Aquesta actuació, a més, pot forçar les empreses subministradores
de l’Ajuntament a adaptar els seus procediments per reduir les
seves emissions, la qual cosa redundarà en una millora de la seva
competitivitat en un mercat que tendirà a premiar les empreses
que menys emissions produeixin.
Aquesta actuació permetrà implicar al sector serveis, un sector
que es considera clau en la lluita contra el canvi climàtic.
L’Ajuntament pot incentivar un model d’economia circular i que
tendeixi al residu zero. La gestió dels residus és un dels
principals factors que contribueixen a l’emissió de GEH a la
ciutat (10% de les emissions l’any 2014). Caldria provocar canvis
profunds tant en la generació de residus com en el seu
tractament.

Pel que fa a la generació de residus, caldria incidir en l’àmbit
dels productes alimentaris, per tal d’afavorir els envasos
reutilitzables i penalitzar els que són d’un sol ús, afavorir el
km0, un etiquetatge amb informació clara sobre la petjada
ecològica dels productes alimentaris...

Un altre àmbit on també convindria intervenir per tal de reduir
el seu impacte sobre l’emissió de GEH és en el sector turístic.

Pel que fa al tractament dels residus, caldria replantejar el
model de reciclatge i també l’ús de la incineradora com a destí
final d’algunes fraccions de residus municipals. L’equipament de
la incineradora com a planta de valorització energètica es podria
reciclar com a gasificadora.

Pel que fa als cicles productius, l’Ajuntament hauria d’impulsar
projectes de simbiosi industrial.
La distribució de l’aigua a la ciutat requereix un consum
d’energia que es podria reduir amb una optimització dels
procediments i sistemes de gestió de l’aigua (captació i
distribució, principalment), així com amb l’aprofitament d’altres
fonts d’aigua (pluvials, freàtiques...).
L’Ajuntament pot promoure l’ús d’energia de fonts renovables en
els propis edificis de l’Ajuntament (plaques solars
fotovoltaiques o tèrmiques a les cobertes, per exemple), així com
en la seva flota de vehicles (vehicles elèctrics).
Per tal d’afavorir l’autoconsum i la sobirania energètica,
l’Ajuntament pot incentivar la instal·lació de plaques solars en
edificis privats, a través de la creació d’un operador públic
comercialitzador d’electricitat que compensi el fre actual que
significa l’impost al sol establert per l’Estat espanyol.

Una altra idea seria que l’Ajuntament s’ocupés del manteniment de
les instal·lacions d’energia solar per a autoconsum privades.
Caldria crear noves taxes (o modificar algunes de les existents)
per gravar més aquelles persones o empreses que contaminen més.

De la mateixa manera, caldria introduir rebaixes i exempcions
fiscals per a aquells que adopten mesures per afrontar el canvi
climàtic, per exemple, amb la compra de vehicles elèctrics.

Més enllà dels incentius fiscals, es pot completar la proposta
amb altres tipus d’incentius, com la difusió, comunicació, premis
simbòlics, promoció de sinergies... oberts a empreses, entitats i
la ciutadania en general.
Aquest tipus d’auditories aporten informació valuosa per detectar
quines mesures es podrien aplicar per reduir el consum elèctric i
per tant les emissions de GEH associades.

Especialment, caldria millorar l’eficiència energètica vinculada
a la climatització dels espais, especialment en edificis públics
i també en establiments comercials.
El sector domèstic, comercial i de serveis genera prop del 40% de
les emissions que es produeixen cada any a la ciutat de
Barcelona.

Són diverses les mesures que poden anar dirigides a millorar
l’eficiència i reduir el consum d’energia en edificis de serveis,
habitatges i establiments comercials (sistemes de climatització,
il·luminació...).

A escala de ciutat, es podrien revisar les ordenances
d’edificació i mobilitat, així com garantir l’aplicació de
l’Ordenança solar que obliga a introduir panells solars en nous
edificis i en rehabilitacions.

També es podria impulsar un sistema de fiscalitat ambiental que
introduís exempcions i altres beneficis fiscals a tots aquells
ciutadans que apliquin mesures per tenir habitatges més
eficients.

A escala individual, caldria seguir divulgant consells i mesures
per reformar els habitatges en clau energètica.

En l’àmbit de la climatització, caldria potenciar la instal·lació
d’equips de bioaire enlloc d’aire condicionat. Els sistemes de
bioaire són més saludables i impliquen una menor despesa
energètica.

I en paral·lel, caldria seguir fent recerca per detectar les
millors tecnologies disponibles.
El transport és responsable de prop d’una tercera part de les
emissions a la ciutat. Limitar la mobilitat al vehicle privat
requereix de convicció i mesures contundents, atès que d’entrada
genera molta oposició i rebuig social, però després ningú vol
tornar enrere (un exemple seria la conversió de carrers en zona
de vianants).

Entre les mesures d’aquest tipus que cal seguir impulsant hi
hauria de caràcter urbanístic com nous espais per a vianants,
superilles, carrils bici...

Altres mesures aplicables poden ser la limitació de l’ús del
vehicle privat a la ciutat, especialment d’aquells vehicles més
contaminants.
Com a mesura complementària a la limitació del vehicle privat, és
necessari millorar el transport públic, augmentant les inversions
per millorar freqüències, sobretot en hores punta.

També es pot incidir en el preu del transport públic per tal de
fer-lo més atractiu i que als usuaris no els compensi fer servir
altres mitjans de transport més contaminants (cotxe o moto).

En paral·lel, caldria potenciar les flotes de transport públic
baixes en carboni (vehicles més eficients, híbrids o elèctrics).
Caldria seguir estenent la xarxa de carrils bici per tal de
permetre anar per tota la ciutat en bicicleta. Per tant, cal
seguir implementant nous carrils bici, especialment en aquells
barris on no n’hi ha.

També cal millorar altres elements de la infraestructura
ciclista, com aparcaments segurs, el servei del Bicing, i també
potenciar l’ús de la bicicleta elèctrica.

Una altra mesura que afavoriria l’ús de la bicicleta i la
intermodalitat seria la de promoure la possibilitat de pujar la
bicicleta als transports públics.
En paral·lel a la millora de la infraestructura ciclista, també
caldria millorar les voreres i els itineraris segurs i agradables
per fer a peu a la ciutat.

El treball desenvolupat amb els camins escolars és un exemple de
com es poden afavorir els trajectes a peu, però caldria estendre
la iniciativa més enllà de la població escolar.
L’activitat al Port de Barcelona genera una gran quantitat
d’emissions que, juntament amb l’aeroport, signifiquen una
vuitena part del total d’emissions de la ciutat. Caldria incidir
en el tipus de vaixells recalen al port de Barcelona, per tal
d’afavorir vaixells més eficients.
Les empreses poden reduir la seva petjada de carboni amb
l’elaboració de plans de mobilitat sostenible, que racionalitzen
els desplaçaments a l’empresa, les fa més eficients i impliquen
els treballadors en mesures de reducció d’emissions de GEH.
Un segell o distintiu municipal que certifiqui que una empresa té
un model de negoci amb baixes emissions de GEH pot generar un
avantatge competitiu per a aquestes empreses, incentivant així
que més empreses canviïn els seus procediments per reduir les
seves emissions.
Cal crear més espais verds en edificis (balcons, façanes,
terrats, cobertes...) i també en els solars en desús.

En edificis privats, cal un impuls més decidit que el dut a terme
fins ara. No només cal atorgar subvencions, sinó també incentius
fiscals per als edificis i comunitats que tirin endavant
projectes d’aquest tipus.

En edificis públics, caldria que via ordenances s’exigís un %
mínim de superfície de verd (caldria adaptar a la legislació
actual).

En tots els casos, caldria potenciar vegetació autòctona i que
ajudi a la termoregulació.

Aquestes actuacions poden requerir adequar la normativa vigent,
per fer-la menys restrictiva a la intervenció ciutadana per
generar més verd urbà i no tenir mesures reguladores
contradictòries.
Cal crear més espais verds a la ciutat, per tal que qualsevol
ciutadà tingui un espai verd prop de casa.

També cal adaptar els espais verds gestionats per Parcs i Jardins
per tal que consumeixin menys aigua (amb espècies vegetals
autòctones i que ajudin a la termoregulació) o aprofitin recursos
hídrics alternatius com aigües freàtiques o de pluja.
Cal impulsar la creació de nous espais amb ombres i fer-ho
especialment en espais públics de manera que se’n pugui
beneficiar tota la ciutadania.

Aquests espais d’ombra poden ser naturals (arbrat) o artificials
(sistemes de pèrgoles, tendals, etc...)
Cal seguir impulsant la creació de parcs urbans inundables, tal
com sembla que ja s’ha fet en alguns casos. Els Països Baixos
podrien ser un model inspirador.
Cal dur a terme una actuació urbanística integrada en els barris
potencialment més afectats pel canvi climàtic (per l’augment del
nivell del mar o l’augment de la temperatura).

A l’escala d’edificis, caldria potenciar la rehabilitació del
parc d’habitatge de Barcelona, ja que la mitjana d’edat dels
edificis de la ciutat supera els 60 anys i són edificis que no
estan adaptats a un escenari de canvi climàtic. Aquesta
rehabilitació es podria articular a través de programes d’ajuts
municipals específics com el de “Barcelona posa’t guapa”.
Tenint en compte la previsió d’augment d’onades de calor, caldria
que la ciutat es dotés d’un Pla d’actuació per afrontar
adequadament aquests fenòmens i que considerés aquells barris i
aquelles persones més vulnerables.
Davant la previsió d’una menor disponibilitat d’aigua a l’àmbit
de Barcelona, cal seguir promovent i fins tot incentivant la
instal·lació de sistemes d’aprofitament d’aigües pluvials,
d’aigües grises, etc.

Val a dir, però, que Barcelona és una de les ciutats europees amb
un consum d’aigua per habitant més baix (menys de 100 l/hab/dia).
En escenaris futurs en els quals augmenti significativament el
nivell del mar, caldrà que la ciutat protegeixi la seva façana
marítima per tal de no afectar els barris més propers al mar.
Entre els barris més vulnerables de la ciutat n’hi ha molts que
es troben a la perifèria i que disposen d’una oferta limitada de
transport públic. La millora del transport públic permetria
reduir l’aïllament relatiu d’aquests barris respecte la resta de
la ciutat.
Caldria crear des de l’Ajuntament un autèntic sistema de
fiscalitat ambiental que permetés a les persones més vulnerables
(amb menys recursos econòmics) rebre rebaixes fiscals
significatives si assumeixen millores en eficiència energètica.

Una via seria intentar extreure de la factura elèctrica tots els
conceptes associats a taxes, de manera que es generés una segona
factura només amb impostos i taxes que es poguessin condonar o
rebaixar.
Es valora positivament aquesta iniciativa municipal i es proposa
enfortir-la en el sentit que no només siguin punts d’atenció sinó
que tinguin una acció més proactiva i vagin a buscar i ajudar les
persones vulnerables. Per tant, caldria que fossin també oficines
de detecció de persones necessitades i de seguiment de tots els
casos tractats. La detecció requeriria de la col·laboració
d’altres equipaments públics, com ara els CAP.

Una altra via per enfortir l’acció d’aquestes oficines seria
facilitant a les persones vulnerables l’aplicació a les seves
llars d’auditories energètiques, de les quals se’n derivin
mesures senzilles d’executar.
Inspirant-se en sistemes com els bancs de temps, es podria crear
bancs d’energia, de manera que qualsevol ciutadà, a partir de les
factures o d’altres sistemes, pogués dedicar voluntàriament un %
del seu consum o factura a persones desafavorides, de manera que
s’anés creant un banc d’energia a partir de les aportacions
individuals desinteressades.
Una mesura ja prevista en la Llei de pobresa energètica impugnada
pel Tribunal Constitucional. Caldria cercar vies alternatives per
evitar que a l’hivern es talli l’electricitat a les persones que
no poden pagar-la. Una via és a través de la negociació de plans
i convenis socials entre l’Ajuntament i les empreses
subministradores d’energia i aigua.
Molts països del sud afronten els efectes d’un canvi climàtic
provocat per un model econòmic del qual no han estat responsables
i que a més, molt sovint ha significat l’explotació abusiva dels
seus recursos naturals. Els països del nord, entre els quals es
troba Barcelona, haurien de compensar els països del sud per
aquests impactes, i ajudar-los a afrontar millor el canvi
climàtic.
Aquests òrgans de participació també haurien de servir per fer
una tasca de seguiment i control de les companyies
subministradores d’electricitat per tal d’evitar comportaments
abusius o contraris a la lluita contra el canvi climàtic, i
obligar-les a optimitzar els seus processos per reduir les
emissions.
Gran part dels participants van proposar la preparació i
llançament d’una important campanya dirigida als “no convençuts”.
Per a alguns, l’orientació d’aquesta campanya hauria de ser el
més impactant possible, seguint el model d’anuncis de la DGT. Per
tant, amb imatges dures associades a inundacions, al nombre de
persones que moren per onades de calor, etc.

En canvi, altres persones no apostaven per aquest model i volien
una campanya efectiva a partir d’altres estratègies com per
exemple l’aparició de personatges mediàtics (futbolistes, per
exemple) i polítics predicant amb l’exemple. També es podria
impulsar a partir d’iniciatives exemplificadores per part de
l’administració.

En tots els casos, però, es va coincidir que calia que aquesta
campanya se sustentés en missatges associats a l’economia, la
salut i el benestar, de manera que els canvis que proposi la
campanya es visualitzin com a oportunitats per a beneficis
personals i col·lectius.

Cada públic necessita canals i interlocutors diferents i adequats
a cada col·lectiu, més enllà dels missatges institucionals.
La transició energètica requereix d’una campanya més continuada,
que apel·li a canvis profunds en l’ideari col·lectiu, que creï
una consciència crítica i responsable i que posi en valor les
polítiques ambientals com a polítiques socials.

Aquesta campanya hauria d’adaptar-se als diferents tipus de
col·lectius (joves i grans, convençuts i no convençuts, amb baix
o alt poder adquisitiu...). Una via seria implicar a prescriptors
representatius de cada tipus de destinatari (líders populars), de
manera que no es visualitzi que tots els missatges vénen de
l’administració.

Entre tots els col·lectius destinataris d’aquesta campanya,
caldria incidir especialment en la població més jove.
La ciutadania ha de ser més conscient del seu consum elèctric i
de les emissions associades. Una via seria facilitant la
instal·lació de comptadors intel·ligents a les llars, el que
ajudaria a les famílies i a les empreses a prendre més
consciència. La instal·lació d’aquests comptadors hauria d’anar
acompanyada d’un assessorament energètic personalitzat.
Algunes mesures per afrontar el canvi climàtic tenen molt de
sentit que s’executin de manera coresponsable a escala de barri,
per exemple la plantació d’escocells (per la qual cosa caldria
adequar l’ordenança actual).

Per això té sentit fomentar que es creïn aquest tipus de xarxes
comunitàries integrades per entitats i ciutadans interessats des
d’on es puguin divulgar hàbits de manera més directa, tirar
endavant petits projectes als barris, etc.

En aquestes xarxes s’hi haurien d’incorporar les empreses, també.

Aquests espais també podrien generar un diàleg intersectorial,
interterritorial i intergeneracional.
El canvi climàtic és un repte global que s’ha d’afrontar
localment, però cal que les actuacions locals siguin coherents
entre si i es coordinin per tal de potenciar el seu efecte.
Barcelona s’ha d’entendre amb altres ciutats de l’àrea
metropolitana per tal de fer un front comú contra el canvi
climàtic.

Així mateix, ha de mantenir l’aposta per abordar el canvi
climàtic en col·laboració amb el teixit associatiu de la ciutat.

Per aconseguir-ho, cal millorar i augmentar la comunicació i que
sigui més coordinada.
Els participants estaven convençuts que cal intensificar la
divulgació ciutadana d’hàbits senzills que caldria adoptar. Les
vies per difondre’ls haurien de ser diverses, des d’utilitzar
canals habituals com la televisió i la ràdio (amb programes com
ara Lletra petita) fins a escales més petites (barris) amb
tallers en escoles, centres cívics, etc. passant per l’elaboració
de guies ciutadanes de l’energia amb indicacions per provocar un
canvi de comportament i una transició cap a una nova forma de
relacionar-se amb l’entorn (transport, alimentació, consum
d’energia...).

En centres educatius, es podria crear el distintiu “escola pel
clima”, per distingir aquells centres que tenen en marxa un
programa de reducció d’emissions a l’escola i de sensibilització
de la comunitat educativa.
Cal fer un seguiment del grau de consecució del Pla Clima i dels
projectes ciutadans en el marc del Compromís de Barcelona pel
Clima.

En relació amb les iniciatives ciutadanes, l’Ajuntament pot donar
suport a les associacions per a que les puguin desenvolupar
(formació, ajuts, coneixements, coproducció de projectes...).
Fem compostatge domèstic a la ciutat. Els actuals sistemes de
compostatge domèstic urbans són perfectament aplicables a la
ciutat de Barcelona, tant el vermicompostatge com el compostatge
de jardí.
Amb el compostatge domèstic obtenim infinitat d'avantatges:
- Tractem en origen els residus orgànics generats als domicilis.
- Estalviem impactes associats al transport, emmagatzematge i
tractament dels residus orgànics.
- Aquests impactes són de tipus ambiental, econòmic i social.
- Etc.
L'aigua cada vegada será un recurs escars i amb una deficient
qualitat. Necessitem més investigació de com podem fer que  les
aigues residuals siguin de millor qualitat i aprofitables per el
rec a l'agricultura, sense que hagin restes de medicaments,
pesticides, o altres substancies tòxiques. Hi han plantes que
tenen un gran poder de potabilització com la moringa, i altres.
Per millorar l'accés de tothom a un reciclatge sostenible. Dotar
de més punts verds mòbils per tota la ciutat,  amb horaris tan de
matí com de tarda
Així com a Dinamarca, per exemple, estudiar la possibilitat
d'implantar un parc eòlic al mar (off-shore) que pugui aprofitar
la força del vent i abastir d'electricitat la ciutat.
Cal complementar les mesures restrictives de l'ús de vehicles
contaminants amb l'impuls decidit i actiu de la movilitat
elèctrica.

Un dels principals problemes d'aquests vehicles a les grans
ciutats és la dificultat de disposar d'un garatge privat amb punt
de recàrrega. És molt important crear amplies zones públiques amb
capacitat per molts vehicles.

A més, l'ajuntament podria estudiar subvencionar la seva compra
pels qui portin empadronats a la ciutat un mínim de temps.
Molta part dels desplaçaments en cotxe privat, que afecta a
Barcelona ciutat, és degut a desplaçaments necessaris (motius
laborals) entre diferents municipis de l'àrea metropolitana. Per
tant, és imprescindible endejar un projecte de coordinació
supramunicipal per millorar les conexions en transport públic de
forma competent en temps, en comparació al cotxe. No pot ser que
tot just sortir de Barcelona,  la oferta de transport públic
sigui amb freqüència tan baixa.
És necessari crear una regulació i/o incloure'n un apartat en la
ordenança municipal corresponent  amb l'objectiu de limitar
l'interval  dels graus de temperatura, el qual hauria de ser molt
més suau, en la climatització artificial de tots els edificis
públics i de tot el transport públic. Alhora s'ha de fer cumplir
per tots els responsables i actors involucrats d'igual forma. (No
sé si ja existeix, però ho sembla). Per optimitzar l'estalvi
energètic, i de pas millorar el benestar general.
Aturar les obres de construcció o muntatge d'estructures al
exterior,  de  l'Ajuntament de Barcelona ,  quan la temperatura
supera els 30ºC, i/o aplicar horaris diferents que permetin
evitar als treballadors les hores de major insolació.
Des de l'ajuntament, caldria  afavorir la compra a granel instant
amb tots els recursos legals  les grans superficies de
alimentació a posar sortidors per llegums, fruits, secs, begudes
naturals, farines, cereals i més promocionant  els recipients  de
vidre o reutilitzables . Aquesta acció  es imprescindible per
reduïr  les emissions derivades  dels embalatges.

A mes caldria  comunicar aquesta mesura a la població generant
noves identitats d'avanguarda no només  conscients sino
proactives.
És soprenent veure cada dia tants vehicles parats per diferents
motius durant llargues estones sense que se'ls acudeixi parar el
motor i reduir així les emisions i la contaminació. Moltes
vegades són aprop d'escoles, però realment està molt extès, si us
hi fixeu no parareu de veure'n.

En qualsevol cas, crec que sense una repercusió econòmica no es
possible un canvi d'hàbits en aquest aspecte.
L’indicador que normalment s’utilitza per mesurar la contribució
dels residents a Barcelona al canvi climàtic es basa sobretot en
les emissions que es fan dins les ciutats (afegint les emissions
associades a la producció de l’electricitat i les generades per
residus generats a la ciutat). És important, però, ser conscient
que una ciutat com Barcelona (que importa la immensa majoria de
productes agraris i industrials que es consumeixen a la ciutat)
té una petjada de carboni molt més gran que la q
L’Ajuntament hauria d’establir uns estàndards molt estrictes per
als edificis de nova construcció, per tal de garantir-ne una
màxima eficiència energètica.
El model actual de gestió de residus contribueix a una vuitena
part de les emissions de GEH a Barcelona. Caldria fer els canvis
necessaris en el model per minimitzar-ne l’impacte.
Caldria augmentar el reconeixement social dels establiments que
ofereixen productes de proximitat (km. 0) i també de segona mà,
ja que aquests productes tenen associades unes petjades de
carboni més baixes que la resta de productes. Això es podria
facilitar creant distintius per a aquests tipus de comerços.
Caldria revisar els plans de mobilitat urbana de Barcelona per
tal d’incorporar objectius de mitigació, que es traduïssin en
mesures per desincentivar el vehicle privat, impulsar el
transport públic i els desplaçaments a peu i en bicicleta.
La distribució de mercaderies i paqueteria (micromercaderies)
contribueix a augmentar significativament el volum de trànsit a
la ciutat. A més, la ciutadania cada vegada més efectua les seves
compres en línia, de manera que el model de la distribució de
mercaderies està canviant i necessita cada vegada més arribar al
client final. Per al comerç en línia, una solució podria ser la
d’habilitar punts de recollida en establiments. Alguns operadors
de comerç en línia ja ho estan fent. Per al transport “d’última
milla” també es podria recórrer a vehicles elèctrics o cargo
bikes.
És necessari millorar el transport públic, augmentant les
inversions per fer-lo més atractiu als usuaris.

En paral·lel, caldria anar potenciant les flotes de transport
públic baixes en carboni (vehicles més eficients, híbrids o
elèctrics).
Caldria crear estacionaments dissuasius als accessos de la
ciutat, que estiguin ben connectats (amb llançadores gratuïtes)
per ser realment eficaços. Existeixen experiències positives en
altres ciutats com Montpeiller, per exemple. Aquesta mesura es
podria reforçar amb la creació d’un peatge o càrrec de congestió
per accedir a la ciutat en vehicle privat.
Reduir la presència del cotxe a la ciutat, especialment en zones
properes a equipaments (hospitals o escoles, per exemple) i
pacificar els carrers per tal de recuperar-los per a la
ciutadania.
Cal crear més espais verds a la ciutat, per tal que qualsevol
ciutadà tingui un espai verd prop de casa, i adaptar els espais
verds per tal que consumeixin menys aigua (amb espècies vegetals
autòctones) o aprofitin recursos hídrics alternatius com aigües
freàtiques o de pluja.

També cal reduir encara més l’ús de pesticides i insecticides
contaminants i afavorir pràctiques de jardineria i horticultura
(permacultura) per una gestió del verd urbà més sostenible.
Cal impulsar la creació de nous espais amb ombres i fer-ho
especialment en espais públics de manera que se’n pugui
beneficiar tota la ciutadania.
Caldria potenciar (amb ajuts econòmics, per exemple) la
rehabilitació del parc d’habitatges de Barcelona, ja que la
mitjana d’edat dels edificis de la ciutat supera els 60 anys i
són edificis que no estan adaptats a un escenari de canvi
climàtic.

Caldria prioritzar la reforma dels habitatges de la població més
vulnerable (famílies, persones grans...).
Cal potenciar la redacció de plans d’emergència tenint en compte
la realitat de cada barri. Caldria realitzar-los i
implementar-los de forma comunitària, és a dir amb la
participació del teixit social de cada barri. Una participant va
posar com a exemple els plans d’emergència cubans, que van ser
molt més eficaços a l’hora de prevenir l’impacte dels huracans
que han afectat el carib a principi de setembre de 2017.

Caldria prioritzar els plans d’emergència en aquells barris
potencialment més afectats pel canvi climàtic (per l’augment del
nivell del mar o l’augment de la temperatura).
Amb l’increment de la freqüència d’onades de calor, caldria que
la ciutat invertís més en els equipaments assistencials i de
salut per afrontar adequadament aquests episodis.
Davant la previsió d’una menor disponibilitat d’aigua a
Barcelona, cal seguir invertint en la instal·lació de sistemes
d’estalvi d’aigua i d’aprofitament d’aigües pluvials.

Val a dir, però, que Barcelona és una de les ciutats europees amb
un consum d’aigua per habitant més baix (menys de 100 l/hab/dia).
Caldria habilitar oficines d’atenció a persones vulnerables al
canvi climàtic, especialment als Centres d’Atenció Primària
(CAP), que són espais propers als col·lectius més sensibles.

Aquests espais s’haurien de reforçar amb una acció més proactiva
de detecció de persones vulnerables, en la línia del que
desenvolupa el projecte Radars per a les persones grans.
Per tal de garantir l’accés de tothom als serveis bàsics,
l’Ajuntament de Barcelona podria municipalitzar-los, tal com es
fa en altres municipis de l’Àrea Metropolitana de Barcelona amb
el servei de l’aigua (Terrassa, per posar un exemple recent).

Alternativament, es podria fomentar la contractació dels serveis
de cooperatives de comercialització elèctrica (Com Energia, per
exemple), que tenen uns estàndards ètics més avançats que altres
comercialitzadores.
Caldria establir un sistema de seguiment i control de les
companyies subministradores d’electricitat i altres serveis
bàsics per tal d’evitar comportaments abusius o contraris a la
lluita contra el canvi climàtic.
Cal mirar més enllà dels límits de la ciutat i prendre
consciència dels impactes que el canvi climàtic ocasiona en
altres territoris, per tal de generar una solidaritat climàtica
entre pobles.

Aquest concepte està vinculat al del deute ecològic contret pels
països rics envers països empobrits per l’explotació dels seus
recursos naturals, i que estan més exposats als impactes del
canvi climàtic.
Per tal de provocar un autèntic canvi d’hàbits a la ciutadana,
cal arribar als “no convençuts”, als quals no s’arriba per les
vies institucionals clàssiques.

Una mesura destinada, per exemple, a desincentivar l’ús del cotxe
podria ser la d’utilitzar missatges el més impactants possible,
vinculats als anuncis de cotxes (com es fa amb el tabac).

Per arribar als “no convençuts” (la veïna del 3r, el veí del 4t)
una via seria implicar a prescriptors representatius de cada
tipus de destinatari (referents de barri), per tal de generar una
comunicació de proximitat, i per tant més eficient, amb missatges
més entenedors sobre el canvi climàtic.
La lluita contra el canvi climàtic hauria de mobilitzar a la
ciutadania de la mateixa manera que ho ha aconseguit
l’independentisme durant els darrers anys, que ha estat capaç
d’arribar a un gran nombre de persones i que s’organitzin grups
de persones a l’escala més local (barri).
Quan no n’hi ha prou amb l’educació i la sensibilització
ambiental a l’hora de provocar canvis en la ciutadania, cal
recórrer a eines més contundents per canviar comportaments,
especialment aquells més contaminants i incívics, com multes o
sancions.
Cal abordar la lluita contra el canvi climàtic a escala de barri,
creant xarxes comunitàries integrades per entitats i ciutadans
interessats des d’on es puguin divulgar hàbits de manera més
directa, tirar endavant petits projectes als barris, etc.

D’aquests grups en podrien sorgir “agents energètics” de barri
per contribuir a la conscienciació a peu de carrer i de plaça, i
no només en espais institucionalitzats o tancats.

Aquests espais també podrien generar un diàleg intersectorial
(entre persones de diferents àmbits professionals i d’interès),
interterritorial (entre districtes i barris) i intergeneracional
(entre població jove i gran).
Els reptes que planteja el canvi climàtic s’han d’abordar amb
solucions innovadores i creatives, que plantegin nous marcs
conceptuals. L’Ajuntament pot afavorir els projectes més
innovadors, amb concursos o premis com el que ha desenvolupat
recentment en relació amb les cobertes verdes.
Així com la Llei de Canvi Climàtic de Catalunya preveu la creació
d’una taula social del clima per permetre la implicació ciutadana
en les propostes i decisions relatives al canvi climàtic,
Barcelona també podria dotar-se d’un òrgan semblant, format per
entitats, empreses i ciutadania.
Cal que Barcelona es coordini amb altres ciutats de l’àrea
metropolitana per tal de fer un front comú contra el canvi
climàtic, ja que moltes mesures contra el canvi climàtic només
seran efectives si s’aborden des de l’escala metropolitana.

Així mateix, ha de mantenir l’aposta per abordar el canvi
climàtic en col·laboració amb el teixit associatiu de la ciutat i
d’àmbit metropolità.
Barcelona està dotada d’una xarxa d’equipaments d’educació
ambiental (amb diferents formats i noms, i amb la Fàbrica del Sol
al capdavant), i té previst anar-la consolidant per arribar a
tots els districtes. Aquests equipaments podrien ser els
referents per a la implicació i participació ciutadana, i d’on
sorgissin iniciatives comunitàries a escala de barri.
Caldria consolidar les iniciatives existents d’Escoles més
Sostenibles i Comerç més Sostenible, en el marc del Compromís
Ciutadà per la Sostenibilitat.
Elaborar un Pla de Mobilitat a l’organització per tal d’afavorir
l’ús dels transports col·lectius o la bicicleta.
Utilització de sistemes de monitoratge de les condicions
meteorològiques ambientals, per tal de fer un ús mes eficient de
la climatització, reduint aquest consum energètic i les seves
emissions associades.
Planificar i implantar:

1.- Pla de mobilitat dintre de la nostra organització.
2.- Sistemes de monitoratge.
Com organització ens plantegem estudiar vies per donar suport
directa o indirectament als col·lectius més vulnerables.
Donar visibilitat als nostres compromisos i accions en quant a la
lluita envers el canvi climàtic i la reducció de les emissions de
CO2.
Entre el 15 i el 20 % de la contaminació de la ciutat prové del
Port de Barcelona, sobretot de grans vaixells que degut a la
manca de la infraestructura del subminitrament elèctric es veuen
obligats a cremar gasoil per produir electricitat.
Per altra banda a la montanya de Montjuïc tenim un gran espai
deshabitat en què es podria estudiar la creació d'una
infraestructura per fer electricitat per mitjans solars i eòlics,
aprofitant la seva forma i superficie (zona cementiri, zona
montanya, etc)
Cada vegada tenim més celebracions que giren al voltant del foc,
petards i coets (St. Joan, Foguerons, focs artificials,
correfocs, trabucaires, etc). En el cas de Sant Joan, tot i ser
puntual sembla apreciable l'afectació en l'atmosfa. En altres
també es genera residus.
Tot i ser una contaminació reduida, sembla evitable en gran
mesura, per això es proposa fer un estudi minuciós de l'impacte a
nivell contaminant i acústic d'aquestes celebracions i en cas
oportú fer plans per reduir l'impacte
Obligar a la creació i compliment d'un pla de gestió de residus
per les empreses, bars, botigues, festes i esdeveniments públics,
(per exemple les festes de la ciutat) de tal forma que tinguin
solucionat el tractament i reciclatge dels residus. Evitant que
la gran quantitat d'embassos cretas puguin acabar al contenidor
de residus genèrics, tal com passa en molts cassos.
El bus no es un transport d'alta capacitat, i amb la NXB s'han
creat línies troncals que sumen la demanda que abans es repartia
a vàries línies. Alguns busos com l'H12, D20 o V21 estan
saturats, perjudicant comfort i regularitat.
Lo lògic en aquests casos es apostar per transports de millors
prestacions, pèro no es factible fer més Metro. Per això s'hauria
d'apostar per convertir aquestes línies en tramvia, oferint més
capacitat i velocitat, i fent el transport públic més prominent i
atractiu.
Promoure fer una campanya de respecte entre les persones sobre
els diferents mitjans de transport per afavorir el canvi modal de
les persones cap a la mobilitat sostenible.
Per afavorir el respecte entre els diferents modes de transport i
promocionar el canvi modal cap a la mobilitat sostenible.
Des de l’Associació de Veïns i Veïnes de Porta vindiquem la
definició i implantació territorial dels corredors verds
planificats al Pla del Verd i la Biodiversitat 2020, aprovat per
tots el partits que conformen l'Ajuntament de Barcelona. Demanem
que aquesta definició es faci de forma participada amb el conjunt
de barris afectats. Aquesta demanda ha de servir per treballar de
forma cohesionada a nivell de ciutat, però alhora atendre les
especificitats que es donen en cada territori afectat.
Hi ha treballadors/es que, pel tipus d'activitat que
desenvolupen, són especialment vulnerables als efectes del canvi
climàtic. Per això és imprescindible que se'ls proporcioni una
formació en prevenció de riscos laborals que tracti sobre les
causes de  l'estrès tèrmic per onada de calor i dels recursos
existents per evitar-ho.
Tenim un parc d'habitatges envellit  el qual requereix una
estratègia decidida de rehabilitació. Quan s'aborda la
rehabilitació d'un edifici o habitatge s'hauria de fer amb la
voluntat d'aconseguir un edifici amb un consum energètic gairebé
zero, tot implementant aquella mesura o combinació de mesures més
adient en cada cas.
Barcelona emite pocos gases de efecto invernadero de origen
industrial. Pero la gente de Barcelona, con el alto consumo de
bienes materiales que tenemos, somos responsables de emisiones
muy significativas producidas en otras partes del planeta. El Pla
Clima tendría que contemplar medidas para reducir esas emisiones
ligadas a nuestro consumo.
Fomentar la presencia en toda Barcelona de talleres de
fabricación (como los Ateneus de fabricació) + talleres de
reparación (como Millor que nou, repara't) + tiendas gratis de
re-uso para que estén a menos de 15-20' a pie de cada
Barcelones-a. Podrían estar gestionados por entidades públicas o
bien se podría ceder espacios grandes a entidades privadas sin
ánimo de lucro.
Desarollar una comunicación institucional creativa y decidida en
contra del consumo sin consciencia.
Proponer sesiones gratuitas de teatro participativo en los coles
e institutos para sensibilizar a estos temas.
Ofrecer cursos gratuitos para desengancharse del consumismo.
Para la fabricación de sus materiales constructivos se puede
haber emitido una parte muy significativa del total de gases de
efecto invernadero asociados a la vida útil del edificio.
Para bajar esta "energía incorporada"se podría incorporar
criterios adecuados en concursos y contratación pública para
rehabilitación y construcción de nuevos edificios y se podría
realizar un proyecto piloto de construcción de un bloque de
viviendas de protección oficial en madera y paja.
La agricultura produce un cuarto de las emisiones globales de
gases de efecto invernadero. Añadiendo a eso la transformación,
la conservación, el embalaje y el transporte de los alimentos,
nuestra alimentación sería responsable de cerca de la mitad de
los GEI de origen antropogénico. El Pla Clima tendría que incluir
medidas en el campo de la alimentación aunque la gran mayoría de
los GEI atribuidos al sistema alimentario no estén emitidos en
Barcelona.
Els bars i restaurants no haurien de tenir estufes a l'aire
lliure i per abrigar els seus clients amb una manta n'hi ha
suficient.
Els locals comercials climatitzats de tota mena (des de petits
bars fins a grans multinacionals) tenen l'insà costum de deixar
obertes les portes del carrer, hàbit que ha de desaparèixer.
Se tendría que promover los alimentos producidos localmente y
ecológicos:
- fomentar mercados y puestos de payeses,
- promover comedores con productos locales y eco,
- facilitar el conocimiento mutúo entre productores locales y
tiendas minoristas,
- estudiar la oportunidad de tener un mercado mayorista de
productos locales y ecológicos para facilitar su distribución.
Dotar-los de més funcions com a espais de recuperació, reparació
i reutilització.
Apoyo a la investigación y a la formación de profesionales sobre:
- selección de variedades y especies adaptadas,
- técnicas de trabajo de la tierra, agroecología, agroforestería,
ganadería extensiva en los bosques, alimentación animal con
follaje... que pueden ser interesantes frente a las
perturbaciones del clima.

Búsqueda de soluciones de adaptación a la súbida de temperaturas:
variedades, localización de la producción en altitudes más
elevadas...) y acompañamiento de los agricultores.
Espacios verdes comestibles:
- tener objetivos de plantación de árboles frutales y plantas
perennes comestibles, aromáticas y medicinales en calles,
parques, jardines y espacios públicos,
- tener 1 huerto en cada parque y jardín, trabajado por
voluntarixs con acompañamiento de Parcs i Jardins

Facilitar los proyectos comunitarios de huertos, gallineros y
apicultura
Dejar la ciutadanía plantar en espacios disponibles (tipo
Increible comestible)
Proponer huertos familiares (como en Lisboa).
Estudiar el origen de nuestros alimentos.
Marcar con los municipios del AMB objetivos de relocalización y
definir políticas de recuperación y reactivación de suelos
agrícolas y agroforestales abandonados.
Fomentar la agricultura urbana:
-oferta por entidades públicas y privadas de superficies propias
(terrenos, tejados, superficies bajo tierra, paredes de
edificios) para la cesión a proyectos productivos de agricultura
urbana (como Parisculteurs)
- cesión de parcelas de unos 1.000 metros cuadrados para el
cultivo manual de microhuertas, viables en permacultura
- estudiar la viabilidad técnica y reglamentaria de parcelas de
bosque comestible en Collserola.
Ampliar la Super Illa  per crear un ambien de continuïtat amb els
espais verds de la zona, de manera que hi hagi "camins" per
transitar a peu des de les diferents zones verdes i l'illa.
Modificar el planejament urbanístic per a garantir un model urbà
que creï vida de barri amb una mixtura i diversitat d’usos i
activitats: augmentar densitat habitatge, comerç de proximitat i
equipaments perquè no es creïn zones monofuncionals.
Substituir la marca 22@ per una nova marca més vinculada amb
l’economia solidaria, de la cultura i dels makers (economia
circular i de proximitat) que se centri en les persones i el
barri.
Centralitzar en una oficina municipal les gestions de
planejament, adequació normativa, permisos, llicències,
tramitacions, atenció, participació i consultes ciutadanes.
Modificar el planejament urbanístic per augmentar el nombre i
proporció de l’habitatge previst en relació a l’activitat
econòmica d’oficines, i que aquest sigui de promoció pública i en
règim de lloguer. Aquest habitatge hauria de garantir una reserva
percentual per a joves del barri, gent gran, persones amb pocs
recursos econòmics, de procedències diverses i que garanteixi
l’autonomia.
Modificar el planejament urbanístic per a promoure habitatge que
contempli mesures d’assequibilitat a partir de lloguer taxat i
amb quotes d’assignació per col·lectius i procedències i que
contempli reserva per a residències per a estudiants i
treballadores.
Consolidar per planejament urbanístic els fronts d’habitatges
pre-existents (passatges, cases baixes i antigues com p.e. les
del Passatge Aymà, Coll, Taulat, Treball, Foret) que van quedar
afectades amb el planejament 22@ i es consideren persones veïnes
a mantenir i elements històrics i patrimonials a preservar.
Modificar el planejament urbanístic per a afavorir la promoció
d’aquesta tipologia en solars de titularitat privada i reservar
sol de titularitat pública per a la cessió d’ús per a aquest
tipus de promoció d’habitatge.
Modificar el planejament urbanístic per tal de regular i promoure
possibilitats d’ús a espais (tallers, naus, locals) que estan en
desús, i/o promoure-ho com a solució habitacional a col·lectius
vulnerables o persones amb mobilitat reduïda.
Dotar dels equipaments socials necessaris davant la previsió
d’augment de l’habitatge i considerant els dèficits històrics en
relació al veïnat de les zones afectades pel 22@: p.e. CAP a zona
Bogatell, residències gent gran amb dependència, equipaments al
barri de la Plata, espais de joc infantil, espais verds,
equipament social d’ús i trobada ciutadana no associada,
equipaments escolars.
Considerar el recinte municipal de Can Ricart com a espai on
ubicar-hi equipaments de ciutat en combinació amb equipaments de
proximitat (p.e. espais d’economia solidària, cultura, ampliar el
Casal de Joves).
Promoure equipaments de divulgació i creació artística,
museística i popular/associativa dirigida a la ciutadania (per a
infants, joves, gent gran, persones amb risc d’exclusió, etc.).
Promoure equipaments i/o facilitar espais per al co-treball i/o
la producció maker de petits projectes econòmics amb compromís
amb el pro-comú i/o el balanç social on puguin allotjar-se de
forma temporal, puguin fer reunions, proves, etc.
Revisar i adequar el paviment antilliscant, baranes, lavabos
accessibles, paviment per a persones amb discapacitat visual,
refugis per a persones amb discapacitat en plans d’emergències,
per a garantir el compliment de la normativa d’accessibilitat
universal.
Implementar mesures o programes municipals per a donar cobertura
a les necessitats bàsiques de les persones que viuen en
assentaments irregulars.
Modificar el planejament per tal de promoure l’ús comercial de
proximitat en plantes baixes de diverses zones actualment amb
poca vida: zones transformades 22@, barris de la Plata i Trullàs,
eix Pere IV, Maresme, Cristòbal de Moura).