Soc Joan Gibernau i Sucarrats, tinc 83 anys, i resident en el
Barri fa més de 40 anys al carrer Moragas 10-22.

Jubilat, professor mercantil, informàtic des del inici el any
1962 a España, analista de sistemes i Cap de la Obra Social de
Caixa de Barcelona, durant 9 anys, fins a la fusió amb Caixa de
Pensions, apart d’ocupacions actuals.

Aquesta experiència, lligada amb el mon social i el contacte amb
els diferents nivells de les Administracions, em permet
considerar que negociant i demostrant el que es real, es poden
aconseguir bons resultats.

Integrat a la Comissió de Seguiment del Barri, un cop iniciat el
Pla estratègic 2010-2014, treballant, presentant propostes i
coordinats per el nostre ex-company Salvador Albuixec, epd, que
malauradament ens va deixar fa poc temps, em va ajudar a pensar
que tot es possible, però que aconseguir-ho es difícil.

El Barri té unes singularitats molt especials i paral·leles a la
resta del Districte. La realitat es que la nostra principal
riquesa es que estem al peu del Tibidabo i Collserola. La opinió
però de molta gent es que no som prou atesos,

Problemes com d’altres també els patim, però sobretot que som
circuit de pas obligatori d’entrada i sortida al cinturó que
envolta Barcelona, i que gaudim però alhora patim del percentatge
més elevat a la ciutat de Centres Escolars, Residencies i Centres
Hospitalaris, que perjudiquen la mobilitat i acumulació de
vehicles en certes hores del dia.

Solucions proposades no han tingut el reconeixement de tots els
veïns. Certes mides suposen un perjudici propi.

L’endarreriment dels serveis públics es evident, el mal servei
dels transports a finals de setmana es repeteix, les obres
programades arriben molt tard, la línia 9 es un greuge
comparatiu, la estació final que enllaçarà la línia que serà al
voltant de la estació dels FGCS del Putxet la darrera en la posta
en marxa, i tothom recorda que va passar igual amb el ascensor.

Sentim parlar de la modificació del carrer Balmes des de fa
temps, i si parlem de la Avinguda del Tibidabo...

Escoltem peticions pels joves, per la gent gran, i també de la
resta de veïns d’equipaments per la cultura, l’esbarjo i
l’esport. La resposta rebuda es que ja tenim clubs i equipaments
privats. Cert, però també que alguns espais existents, que
podrien ser pels veïns han anat desapareixent. Falten equipaments
públics.

Som un barri de persones que van envellint, i la llei de vida fa
que noves famílies s’integrin, ocupant l’espai dels que ens van
deixant. La realitat es que no som un Barri de rics, sinó que
forma part d’un Districte amb avantatges i problemes comuns i que
patim d’inversió pública comparativament.

Tenim un ric patrimoni urbanístic, gens conegut per molts, però
alhora i es repeteixen intervencions en els Consells de Barri de
queixes de problemes que afecten a Civisme i Convivència, a Parcs
i Jardins, a Equipaments, a Serveis Varis, a Serveis Públics, a
la Mobilitat, entre d’altres.

Per aconseguir resoldre les necessitats es precís que hi hagi un
autèntic diàleg entre ciutadans i el Ajuntament. Als ciutadans
ens correspon analitzar i presentar propostes i solucions
possibles, després de treballar-los en comissions de treball
reals. L’Ajuntament no hauria d’implementar solucions des de
despatxos, lluny de la realitat. Els circuits d’informació mútua
ajuden, sinó allunyen al ciutadà.

Si em presento com a Vicepresident es perquè voldria que la
Comissió de Seguiment servís per a consensuar necessitats del
Barri, que analitzades i tractades pels propis veïns arribin al
Districte, ja que ens son pròpies, i potser també extrapolables a
d’altres de la ciutat.

Des de fa temps el doble circuit entre Ajuntament i ciutadans
crec s’ha convertit en línies paral·leles. Voldria tornar a un
pla estratègic real i de futur i no en queixes constants reals o
innecessàries.

Voldria que la Comissió de Seguiment apropés ciutadans i
Ajuntament. També que la seva composició fos la que hem de
menester. Es precís la integració de noves Institucions i
persones, ja que van deixar d’assistir i col·laborar molts dels
que hi eren.

Vull fer possible tot això, i per això em vull presentar pel
càrrec, que no es per representativitat, sinó per coordinar i
dirigir els desitjos de tothom.

Si creieu que es possible, espero el vostre recolzament, i si cal
el vot.