Rudolf_Božik
Služba u Slovenských vzdušných zbraní
Po vyliečení začal od 27. januára 1944 postupne opäť lietať a znova sa stal príslušníkom letky 13, formálne od 31. januára. Letka 13 bola vtedy dislokovaná na letisku Vajnory pri Bratislave a určená na plnenie úloh tzv. Pohotovostnej letky, čiže protivzdušnej obrany Slovenska proti prípadným náletom amerického letectva. S prezbrojením na moderné Bf 109G-6 bola Pohotovostná letka zároveň začlenená do zostavy Stíhacieho veliteľstva Východná marka (Jagdfliegerführer Ostmark), čo znamenalo, že bola podriadená protivzdušnej obrane Ríše (Reichsluftverteidigung). Dňa 7. marca sa letka presunula na piešťanské letisko. Rudolf Božik vykonal u Pohotovostnej letky celkovo 15 štartov na poplach proti avizovaným narušiteľom slovenského vzdušného priestoru. Ostré štarty na poplach sa striedali s cvičnými letmi a až do apríla 1944 prebiehali bez kontaktu s nepriateľom a bez zvláštnych udalostí. Dňa 13. apríla vykonala 15. letecká armáda USA jeden z ďalších mohutných leteckých útokov. Ciele v Maďarsku a Juhoslávii napadlo 336 bombardérov B-24 Liberator a 196 B-17 Flying Fortress. Sprevádzalo ich pritom 159 stíhačiek P-38 Lightning 1., 14. a 82. stíhacej skupiny (82nd Fighter Group, 82nd FG) a 35 P-47 Thunderbolt 325. stíhacej skupiny. Nemecká protivzdušná obrana reagovala vyslaním dostupných jednotiek. Nad Maďarskom sa rozpútali urputné letecké boje, ktoré čiastočne zasiahli aj južné Slovensko. Priebeh týchto udalostí ovplyvnili aj slovenskí stíhači. O 11:49 hod. vzlietli na Bf 109E z Piešťan po vyhlásení ostrého poplachu rtk. rtm. let. František Hanovec a rtk. Rudolf Božik. Hanovec na Bf 109E-3 a Božik s Bf 109E-2. O dve minúty neskôr ich nasledovali veliteľ Pohotovostnej letky npor. let. Vladimír Kriško a zvk. Pavel Zeleňák. S odstupom času si Rudolf Božik na udalosti toho dňa spomínal: ''„Pri stúpaní som si nasadil kyslíkovú masku a sledoval som vedúceho a okolitý priestor. Raz pravý, raz ľavý priestor, podľa toho, ako som menil polohu. Popritom som sledoval aj palubnú dosku a činnosť motora. Keď sme dosiahli 8 000 m, tak sme sa v horizonte približovali k Bratislave. Už zďaleka bolo vidno skupiny nepriateľských strojov, ako sa vracajú domov. My sme nemali žiadne zlé úmysly. Za poslednou skupinou sa vliekol jeden stroj, vo vzdialenosti asi 1 až 2 km. Od nás to vyzeralo tak, že sa jedná o veľkú mašinu. Ferovi som len povedal, aby sme sa na ňu išli pozrieť. A aj som išiel. Počas krátkeho okamihu som bol pri nej. Priblížil som sa k nej od severu, pričom ostatní leteli smerom západ-východ. Takže môj uhol priblíženia k nej bol 90°. Hanovec ostal stranou a ja som zistil, že sa jedná o viacmotorový stroj. Štvormotorák. V tom momente sa mi ani nesnívalo, že sa dostanem do súboja, v ktorom zostrelím lietadlo. Veď ja som sa k nemu priblížil s dobrým úmyslom, s tým, že sa na neho len pozriem. On to bral zase akosi inak a spustil na mňa paľbu. No a ja som nečakal ani sekundu. Ani som nerozmýšľal, o koho sa jedná. V tej rýchlosti som do tej chvíle nerozoznal o aký typ lietadla ide a ani som nestačil zaregistrovať jeho výsostné znaky. Priamo zo smeru približovania som na neho zaútočil. Iba čo som na kniple prehodil páčku guľomety a kanóny a spustil som paľbu. Dobre som videl, ako sa moje strely zbiehajú v jeho trupe. To bol prvý útok. Ako som vyberal stroj z útoku a letel nad ním, zdal sa mi akýsi menší. Po jeho prelietnutí som sa zatáčkou doprava pustil za ním. Bol to len okamih. Videl som, že je to štvormotorák. Tak to vyzeralo. Keď som začínal po otočke druhý útok zozadu, pod uhlom asi 15 – 20°, posadil som si do zameriavača jeho ľavé krídlo a začal som páliť do jeho stredu. Odpal všetkých zbraní som držal tak, až ma ruky z toho boleli, ako som ich mal zaťaté. Keď som videl, že svietiace strely miznú v mašine, tak som to do nej sypal, kým zbrane nezmĺkli. Reakcia súperovho stroja na môj útok bola priam ukážková. Zrazu sa kľudne preklopil, ale pomaly, ako keby chcel ísť do strmhlavého letu a v piké sa pustil dolu. Nič iné sa nedialo. Žiadny náznak toho, že je zasiahnutý. Ale pikoval kolmo dole z 8 000 m. Myslel som si, že ide strmhlav bombardovať Bratislavu. Tak som sa pustil za ním s tým, že na neho ešte zaútočím. Neuvedomil som si pritom, že v mojich zbraniach už nemám žiadnu muníciu. Asi v 4 000 m sa zrazu na mašine zablesklo a spozoroval som, ako z nej vyskočil človek a hneď na to sa objavil padák. Až po oblete toho padáka som si uvedomil, že sa niečo stalo, keď musel vyskočiť. Všetko som to poriadne ani nevidel, lebo som mal celú kabínu zarosenú. Popritom som zavolal Ferovi, aby dával pozor. Ten ale pozoroval toho letca na padáku, pričom ho najviac zaujali jeho topánky. Nakoniec mašina padla do mŕtveho ramena Dunaja. Nebohý Ján Hergott mi neskôr hovoril, že taký strašný rev lietadla do tej doby ešte nepočul. Podľa všetkého som zasiahol pilota, ktorý ani plyn nestiahol a s plnými otáčkami v odľahčených motoroch vznikli rozkruty motorov a vtedy vydávajú príšerné zvuky. Tak skončil tento súboj. Pobrali sme sa domov. Cestou sme debatovali o zostrele. Fero sa ma zrazu opýtal, či som si všimol, aké topánky mal obuté ten na padáku. Všetko to bolo také divné. Ktovie, čo som si práve vtedy myslel. Isté je, že som mal žalúdočné ťažkosti. Za druhé som bol hladný ako vlk, lebo sme štartovali pred obedom. Keď sme sa priblížili k letisku, tak som môj stroj trochu vytiahol, urobil nálet a zakýval krídlami – tým dole tak oznámil, že mám zostrel. Po pristátí a zarolovaní pred hangár aeroliniek sa mi Hanovec začal smiať, pričom si rukou prikryl riedke zuby a povedal mi: ‚Rudo, veď to bol Nemec! Nevidel si, že má obuté nemecké topánky a kombinézu?‘ Celý nesvoj som mu povedal, aby nič neprezradil, a on sa chichúňal ďalej. Až vtedy som pochopil, čo sa vo vzduchu stalo a koho som zostrelil. Veliteľovi letky som ale nahlásil, že som zostrelil štvormotorové americké bombardovacie lietadlo. O pol hodinu neskôr doviezol Ľudovít Jasík z Trenčína plk. gšt. Alojza Ballaya. Chcel odo mňa, aby som mu na mape presne ukázal, kde bombardér padol. Keď som mu to ukázal, Ballay mi zagratuloval k zostrelu. Len veliteľ Leteckého pluku pplk. let. Karol Sojček sa k tomu vyjadril, že ‚ešte počkáme‘. Hanovec nič neprezradil, pritom všetci na letisku dobre vedeli, čo sa stalo, ale mlčali. A ja som čakal, čo bude. Nakoniec všetko okolo tohto nešťastného zostrelu ‚objasnil‘ Bordfunker zostrelenej Bf 110, ktorý potvrdil, že ho zostrelil Mustang. Videl, ako ho zostrelil stroj s hranatými krídlami. A tie mali práve Mustangy. Ani vo sne ho nenapadlo, že ho mohol zostreliť Bf 109E, ktoré už v tej dobe boli z bojových jednotiek Luftwaffe vyradené, ale na Slovensku i naďalej operačne lietali. No a iný Nemec, ktorý pristál núdzovo vo Vajnoroch, zase potvrdil, že videl slovenské messerschmitty útočiť na Liberator.“'' Zostreleným lietadlom bolo nemecké dvojmotorové ťažké stíhacie lietadlo Messerschmitt Bf 110G-2 patriace II. skupine Ťažkej stíhacej eskadry 1 (II. Gruppe des Zerstörergeschwaders 1, II./ZG 1) zo základne Wels v Rakúsku. Stroj dopadol v priestore Wolfsdrüssel (dnes Kopáčsky les pri Podunajských Biskupiciach). Pilot poručík (Leutnant) William Meilinger bol zasiahnutý strelami a zahynul v kokpite lietadla. Palubný strelec šikovateľ (Feldwebel) Werner Kamke lietadlo v poriadku opustil na padáku. Dôvod, prečo sa Božik a palubný strelec lietadla Bf 110 pomýlili v identifikácii nepriateľského stroja bol taký, že Bf 110G-2 s podvesenými prídavnými nádržami z diaľky naozaj pripomínal štvormotorový americký bombardér B-24 Liberator a Bf 109E sa s hranatými krídlami podobal na americkú stíhačku P-51 Mustang. Celý súboj sa navyše odohral vo vysokej rýchlosti a v krátkom čase. Keď sa ešte vezme do úvahy napätie, stres a chvíľkové vnemy, tak v tej rýchlosti naozaj nebolo možné určiť, o aké lietadlo reálne ide.