Postbyzantské_umenie
Srbská freska
náhľad|Donátorská freska v Lesnovskom monastieri, cár Dušan a cárica Jelena, 14. storočie Freska predstavuje vrchol srbského stredovekého umenia. Jej vznik bol v súlade s vytvorením a rozvojom stredovekého srbského štátu, ale na rozdiel od srbského štátu neprestala existovať ani počas osmanskej nadvlády na Balkáne. Zatiaľ čo srbská architektúra zaznamenala zmiešané vplyvy byzantskej architektúry, románskeho slohu a gotiky, freska a maľba zostali hlboko zakorenené v duchu byzantskej tradícii. Fresky boli maľované pod záštitou srbských vládcov ako najvyššia forma náboženskej dekoratívnej formy. Po politickom rozmachu a vojenskom raste sa 13. a 14. storočie vyznačuje obdobím najväčšieho zdobenia množstva novovybudovaných alebo existujúcich chrámov (väčšinou neznámymi umelcami). Takmer každý významný srbský chrám, či kláštor obsahuje obrovské množstvo fresiek. Pomerne rozsiahly je objem donátorských fresiek, ktoré mali propagačný charakter. Kláštor Studenica bol postavený v roku 1196 pod patronátom Štefana Nemanju, zakladateľa dynastie Nemanjićovcov. Jeho najreprezentatívnejšia freska, Ukrižovanie Krista, bola vytvorená o dvanásť rokov neskôr, v roku 1208, na modrom pozadí v kontraste so zlatožltou postavou Krista na kríži. V druhej polovici 14. storočia namaľoval neznámy umelec monumentálnu fresku Nanebovzatie Panny v Kláštore Sopoćani, ktorá zostala najväčším úspechom byzantskej maliarskej tradície. Najznámejšou srbskou stredovekou freskou je Biely anjel z Kláštora Mileševa, namaľovaný v roku 1235 na južnej stene kostola. Zobrazuje archanjela Gabriela, ktorý sedí na Kristovom hrobe. Identita autora nie je známa. V 16. storočí bol Biely anjel prekrytý ďalšou freskou, a tak zostal schovaný až do 20. storočia, keď bola freska obnovená. (Táto freska bola poslaná ako správa v rámci prvého satelitného vysielania z Európy do Ameriky po Kubánskej raketovej kríze ako symbol mieru a civilizácie, a neskôr sa ten istý signál obsahujúci Bieleho anjela preniesol do vesmíru v snahe komunikovať s mimozemskými formami). Ďalšou pozoruhodnou zmienkou je freska srbskej kráľovnej Simonidy v Kláštore Gračanica, ktorá sa dnes nachádza na spornom území Kosova. Narodila sa ako Simonida Palaiológovna a bola dcérou byzantského cisára Andronika II. a Ireny z Montferratu a stala sa štvrtou manželkou srbského kráľa Štefana Uroša II. Milutina. Zatiaľ čo na opačnej stene sa nachádza svätý Štefan Nemanja, svätý Sáva a Panna Mária s dieťaťom. Umiestnenie týchto svätcov počnúc kráľom a jeho manželky naznačuje podobnosť medzi Milutinovými a Kristovými predkami. V kupole sa nachádza Kristus ako Pantokrator obklopený symbolmi štyroch evanjelistov. Život Panny Márie sa objavuje v dolnej časti stien, zatiaľ čo horná zóna zobrazuje desať veľkých sviatkov. náhľad|Svätí patróni [[Kláštor Manasija|Kláštora Manasija,15. storočie]] Po vláde dynastie Nemanjićovcov sa moc v krajine rozdelila medzi Lazarevićovcov a Brankovićovcov. Čulá stavebná činnosť v tomto období (pozri architektúra Moravská škola) napomohla aj vzniku ďalších freskových diel, ktorých centrami boli kláštory ako Ravanica, Resava (Manasija), Drenča, či Ljubostinja a mnohé iné. Fresky v Ravanici vznikali v troch fázach, pričom najmä druhá a tretia fáza práve zobrazuje značnú dávku znalosti klasických prác. Kvalita fresiek v kláštoroch sa líši, niektoré kláštory (resp. ich katolikony) neobsahovali figurálne fresky. Rozsah a kvalita fresiek záviseli od donátorov, resp. zakladateľov inštitúcií, ktorými zväčša boli šľachtici alebo osobnosti zo štátnej správy. Tematicky šlo o rozličné námety, jednak donátorské fresky s modelmi kláštorov, ale najmä biblické motívy z Kristovho života (Posledná večera, Umývanie nôh, Betlehem, Kristovo zjavenie po Zmŕtvychvstaní,...), apoštoli, výjavy Starého Zákona, motívy Bohorodičky, či svätcov a výjavov z cirkevného roka. Autori sú jednak srbskí, no aj grécki, známe sú aj niektoré mená ako Teodor, Makarios, či Radoslav. Vďaka inskripciám písaným v miestnom jazyku vieme často fresky datovať do presného obdobia.