Deke_Slayton
Šéfastronaut
Na misii Mercury-Atlas 7 Slaytona nahradil Scott Carpenter. Kým Slayton zastával názor, že kozmická loď Mercury ešte stále nie je natoľko spoľahlivá, aby bolo možné na obežnej dráhe plytvať časom v prospech experimentov, ktoré sa nevzťahovali na testovanie systémov lode, Carpenter dovolil vedcom a výskumníkom, aby doslova natlačili letový plán pokusmi. Štart letu sa nakoniec uskutočnil 24. mája 1962. Carpenterov výkon na obežnej dráhe však nebol hodnotený príliš dobre, pretože kvôli jeho snahe nastaviť loď vždy do najvhodnejšej polohy pre fotografovanie spotreboval nadmerné množstvo paliva a zbytočne tak ohrozil svoju bezpečnosť. Viackrát už do vesmíru neletel. Deke sledoval Carpenterov let ako CAPCOM na odľahlej pozorovacej stanici Muchea na západnom pobreží Austrálie. Slayton sa nehodlal len tak vzdať svojej šance na let do vesmíru. Odkedy ho vyradili z letového stavu, začal tichú kampaň za návrat medzi aktívnych astronautov. Veľmi mu s tým pomáhal Dr. William K. Douglas, ktorý mu v júni 1962 vybavil v Bostone schôdzku s jednou z absolútnych kardiologických špičiek tej doby, Dr. Paulom D. Whiteom. Kardiológ informoval Slaytona o tom, že najlepším spôsobom, ako prísť na jeho zdravotný problém, by bola pitva. Dr. White urobil Dekovi rôzne testy a potom zaslal NASA svoj verdikt. Slayton bol opäť sklamaný, keďže Dr. White v podstate zopakoval závery svojich predchodcov. Nenašiel na ňom nič, čo by ho vylučovalo z letového stavu, ale aj podľa Dr. Whitea nebol dôvod nenechať namiesto Slaytona letieť iného astronauta, ktorý nemá tento zdravotný problém. Deke sa naďalej nevzdával a videl nádej v začínajúcom programe Gemini. Krátko po vynesení verdiktu Dr. Whitea si Slaytona zavolal Bob Gilruth, ktorý bol teraz riaditeľom Strediska pilotovaných letov (Manned Spacecraft Center). „Bolo by veľmi ťažké ťa pretlačiť do Gemini,“ povedal Slaytonovi. Z formálneho hľadiska bol Slayton naďalej príslušníkom Vzdušných síl USA. Velenie však začalo spochybňovať platnosť jeho licencie „Class I“, čo znamenalo, že Slayton je plne kvalifikovaným pilotom, ktorý môže lietať aj samostatne. V jeden okamih sa dokonca uvažovalo o tom, že by Dekovi odobrali aj licenciu Class II, čiže by musel úplne skončiť s lietaním. K tomu však nedošlo, ale aj tak prišiel o Class I a odteraz musel mať v lietadle vždy ešte niekoho s plnou kvalifikáciou. Pre skúseného skúšobného pilota to bolo veľmi ponižujúce, ale nakoniec bol rád, že mohol lietať aspoň takto. V roku 1962 NASA súbežne realizovala tri programy – Mercury sa už pomaly blížil ku koncu, začínal program Gemini a rodilo sa Apollo, ktorého cieľom bolo dostať človeka na Mesiac a späť do konca 60. rokov. Pre tieto vesmírne programy už bolo treba viacej astronautov než pôvodných sedem, resp. už len šesť, keďže Slayton bol vyradený z letového stavu. Dňa 18. apríla 1962 NASA oficiálne oznámila, že prijíma žiadosti do novej skupiny astronautov. Deke Slayton pomáhal vypracovávať kritériá na nábor týchto nových astronautov, ktorých NASA oficiálne predstavila 17. septembra 1962. Keďže ich bolo deväť, nazývali sa The New Nine. S väčším počtom astronautov súčasne prišla potreba viesť a kombinovať aktivity oddielu a zastupovať záujmy jeho členov v rýchlo expandujúcej NASA. Riaditeľ Strediska pilotovaných letov Bob Gilruth a jeho námestník Walt Williams zvažovali, že oslovia vzdušné sily, aby zo svojich radov vybrali niekoho schopného. Údajne už bol vybraný jeden generál, keď Alan Shepard prišiel s nápadom, aby túto úlohu vykonával Slayton. Dňa 18. septembra 1962 NASA oficiálne oznámila, že Deke Slayton sa stáva koordinátorom aktivít astronautov (Coordinator of Astronaut Activities). Stal sa v podstate prvým šéfastronautom NASA.