Professor_Pyg
Psihološki profil
Druga značajna odlika njegovog lika je patološka opsjednutost "savršenstvom". I dok je u tom smislu Pyg nesumnjivo perfekcionist, problem nastaje u trenutku kada se shvati da je Pygovo "savršenstvo" zapravo jedan morbidan pogled na taj pojam koji je usko povezan s ostalim psihopatologijama koje Pyg ima, posebice shizofrenim halucinacijama i sadizmom. Autor Grant Morrison, koji je potvrdio da Pygovo ime dolazi od Shawove drame Pygmalion, a koja je inspirirala film My Fair Lady s Rexom Harrisonom u glavnoj ulozi, rekao je sljedeće: "Filmofili će također znati da je Rex Harrison glumio i doktora Dolittlea, koji je, čudnim spletom okolnosti, poznat po tome što je domaće životinje učio pravilnom govoru, tako da naš Professor Pyg isprepliće sve te karakteristike i utjecaje zajedno kako bi stvorio čudovište koje želi sve i svakoga učiniti 'savršenima' po njegovim standardima". Pyg je podjednako perfekcionist kada je u pitanju on i kada su u pitanju druge osobe. Što se njega samoga tiče, Pyg konstantno radi na sebi i unaprjeđuje svoje tehnike, želeći ostvariti apsolutno savršenstvo. Smatrajući kako je fizički nedostojan, on nosi svinjsku masku, vjerujući kako tek pod njom doseže željenu "ljepotu"; uz to koristi i estetske preparate poput botoksa, kako bi usavršavao svoj izgled (iako, po svemu sudeći, nije star). Uz to, konstantno nadograđuje svoje tehnike i trudi se da svoje žrtve učini što "savršenijima", a to se u značajnoj mjeri reflektira i njegov odnos s "Majkom", koja mu konstantno govori da može bolje i koja, kako sam Pyg jednom komentira, nikada nije potpuno zadovoljna njegovim radom. To Pygu daje dodatnu motivaciju za rad, hraneći istovremeno njegove patologije. Što se tiče odnosa prema drugima, Pyg sve ljude percipira kao nesavršene te smatra da mogu postati savršeni tek kada ih podvrgne svojim morbidnim eksperimentima; Pyg kroz to zapravo manifestira svoj patološki sadizam, racionalizirajući svoje postupke svojom patološkom potragom za "savršenim". To je potvrdio i sam Grant Morrison, koji je njegove eksperimente nazvao "pokušajem da izdominira i redefinira princip ženstvenosti", usporedivši ih s psihološkim eksperimentima Harryja Harlowa na mladunčadi makakija, kao i s protomajčinskim mitologijma stare Mezopotamije i Babilona: "Skrhani je um Lazla Valentina sve te poveznice samljeo u zastrašujuće osobnu 'mitologiju', konstruiranu kako bi opravdala njegovo uvrnuto djelovanje u liku Professora Pyga". Dodao je i to kako su na Pygovu priču, uz one Harlowa, utjecali i eksperimenti što ih je John B. Calhoun provodio na štakorima. Iako nije prezao ni od drugih "estetskih zahvata" (poput situacije kada je violinistu s bolesnom rukom istu amputirao i zamijenio ju njegovom vlastitom nogom), Pyg je svoju patološku opsjednutost "savršenstvom" uglavnom manifestirao preko svojih Dollotrona, žrtava (običnih muškaraca i žena) koje je pretvarao u bezumne marionete koje je mogao kontrolirati kako je htio. Iako su Dollotroni bili vrlo blizu "savršenstva", rijetko koji je doista bio "savršen" tako da je Pyg konstantno stvarao nove Dollotrone kako bi usavršio proces i pronašao pravu formulu. Ironija njegove patologije je u tome što su svi Dollotroni, u pravilu, izgledali isto. Iako točan proces nikada nije detaljno opisan, poznato je da Pyg koristi različite droge, lobotomiju i druge kirurške zahvate kako bi svoje žrtve pretvorio u lutke bez ikakvih spolnih obilježja; uz to im na lica trajno stavlja posebne, generičke maske. Za Pyga su ovi Dollotroni savršena bića. Novinarka Meg Downey dodatno je uočila sličnosti između Pygove percepcije Dollotrona i odnosa mitološkog kipara Pigmaliona prema svom kipu djevojke, koji je bio toliko savršen i lijep da se Pigmalion zaljubio u njega i molio Afroditu da oživi kip, što je ova i učinila.