Kurdi
Stari vijek
mini|lijevo|280px|Rasprostiranje [[Medijsko Carstvo|Medijskog Carstva oko 600. pr. Kr.]] Starovjekovna kurdska historija može se promatrati iz etnojezične perspektive tj. Kurda kao dijela iranskih naroda, ali i iz geografske perspektive tj. prostora na kojem žive jer su vremenom asimilirali pojedina starosjedilačka plemena. Najstariji poznati narodi na području Kurdistana bili su Hati i Huriti u Anatoliji, Sumerani u Mezopotamiji, te gorštački Gutejci, Lulubi i Kasiti sa Zagrosa. Svi navedeni narodi nepoznatog su podrijetla i ne pripadaju niti jednoj očuvanoj jezičnoj porodici. Krajem 3. tisućljeća pr. Kr. Mezopotamiju naseljavaju semitska plemena Akađana i Amorićana, dok sjevernija područja u prvoj polovici 2. tisućljeća pr. Kr. naseljavaju i indoeuropski Hetiti i Mitanijci. Uoči migracije iranskih plemena iz središnje u jugozapadnu Aziju oko 1000. pr. Kr. (što koincidira s početkom željeznog doba na Starom Istoku), većim dijelom današnjeg Kurdistana dominiralo je moćno Novoasirsko Carstvo dok su rubna područja na sjeveru i istoku pripadala državicama Manejaca i Urartua. Pod prijetnjom mezopotamskih sila Asirije i Babilonije, iranske plemenske zajednice Medijaca i Perzijanaca počinju se udruživati što je krajem 7. stoljeća pr. Kr. kulminiralo osnivanjem Medijskog Carstva, prve ujedinjene iranske države u historiji. Ovo je carstvo na svom vrhuncu bilo omeđeno rijekama Kizil i Tigris na zapadu, Kavkazom i Sogdijanom na sjeveru te Indijom na istoku, a njegov najveći značaj leži u tome kako je obuhvatilo sve iranske narode jugozapadne Azije (osim Skita) u homogenu političku cjelinu tj. historijsku iransku naciju, odnosno kako je postalo temeljem za sve kasnije iranske dinastije. Osnivačem Medijskog Carstva smatra se Kijaksar koji je 612. pr. Kr. osvojio Ninivu i time srušio Novoasirsko Carstvo, zbog čega ga kurdska zajednica ponekad povezuje s iranskim mitološkim junakom Kavom i uzimaju datum pada Ninive kao nultu godinu kurdskog oblika iranskog kalendara. mini|desno|300px|[[Medijci|Medijski i perzijski vojnici na reljefu Darijeve apadane u Perzepolisu (500. pr. Kr.)]] Razdoblje medijske dominacije Iranom trajalo je nešto više od jednog stoljeća odnosno do 550. pr. Kr. kada Kir Veliki oružanim ustankom svrgava svog djeda s trona i uspostavlja Ahemenidsko Perzijsko Carstvo, golemu monarhiju koja se ubrzo proširila preko tri kontinenta. Unatoč tome što Perzijanci od tada politički postaju vodećim iranskim narodom, Medijcima se ne gubi trag već zbog izrazito tolerantne perzijske politike postaju ne samo ravnopravni dio društva već i njegova elita. Primjerice, Medijci su zajedno s Perzijancima i Elamitima imali ekskluzivno pravo služiti u najelitnijim jedinicama carske vojske, pokrajinski namjesnici tj. satrapi regrutirani su uglavnom iz perzijskih i medijskih redova, iransku religijsku okosnicu i dalje je činilo medijsko pleme maga, dok su između dva vodeća naroda sklapani i brojni dinastijski brakovi. Iako je ova snažna politička difuzija bila koncentrirana uglavnom na visoke slojeve iranskog društva, nema sumnje da su Medijci i Perzijanci ali i drugi iranski narodi pripadali istoj kulturi - njegovali su zajednička historijska sjećanja i mitologije, dominirajuća religija bila je zoroastrizam, dok i geograf Strabon u 1. stoljeću pr. Kr. primjećuje kako „(iranski) narodi od Perzije i Medije na zapadu do Baktrije i Sogdijane na sjeveru i Inda na istoku govore gotovo istim jezikom“. Nakon Aleksandrovog rušenja ahemenidske dinastije (330. pr. Kr.) u istočnom dijelu današnjeg Kurdistana oblikuje se nova država koja je nosila medijsko ime („Medija Atropatena“ ), no njen osnivač Atropat bio je Perzijanac. U sljedećm tisućljeću na tim teritorijima dominirati će helenistički Seleukidi odnosno iranski Parti i Sasanidi, no unatoč svim političkim turbulencijama većina iranskih naroda ostala je u zajedničkim granicama njihovih prostranih država pa se zadržao i kulturološki identitet. Također, treba istaknuti i da u navedenom razdoblju nije bilo značajnih deportacija ili velikih seoba etničkih grupa, odnosno da se one pojavljuju tek sa Seldžucima u 2. tisućljeću.