Mad_Hatter_(DC_Comics)
Psihološki profil
Još jedna važna stvar za potpuno shvaćanje Hatterove psihe jest i njegov odnos s ljudima, pri čemu pokazuje određene paralele s Penguinom, koji je zbog svoje fizičke nakaznosti također bio izložen izoliranosti. Naime, a kao i dobar dio njegove ličnosti, Tetchova socijalna izoliranost ima korijene u njegovom nesretnom djetinjstvu, što je teza od koje polaze sve tri značajne stripovske priče koje donose njegovu genezu. Jervis Tetch je bio usamljeni dječak, a to je u velikoj mjeri bila posljedica činjenice da zbog svog fizičkog izgleda bio izvrgnut ruglu i odbijanju od strane svojih vršnjaka, zbog čega nije imao ni prijatelje ni djevojku. I dok su dvije verzije suglasne oko toga da je oduvijek bio društveno izoliran, geneza iz stripa Batman: The Dark Knight polazi od nešto drugačije situacije, odnosno toga da je Tetch do jedne faze bio okružen prijateljima i bio dio blisko povezane skupine, međutim je zbog neuspjelih ljubavnih pokušaja i problema u razvoju, koje je kompenzirao lijekovima koji su uzrokovali njegovu maniju, na kraju bio izvrgnut odbacivanju od onog istog društva koje mu je nekoć bilo glavna utjeha. Naravno da je, s čisto psihološke strane, takav splet okolnosti doveo do toga da je Jervis Tetch, suštinski gledano, nesretan još od ranog djetinjstva i da je izoliranost kojoj je bio izložen, a za koju je bio svjestan da je posljedica njegove nezgrapne persone, razvila cijelu seriju frustracija koje su se kasnije ispoljile u njegovom kriminalnom djelovanju. Naime, koristeći svoj genijalni intelekt, Tetch je shvatio da, ukoliko već ne može pridobiti prijatelje prirodnim putem, može iskoristiti svoje poznavanje neuroznanosti kako bi prisilio ljude da mu budu prijatelji ili njegova Alice, bilo da je koristio svoje čajeve, bilo da je koristio šešire. To je objašnjenje prisutno u cijeloj seriji stripova,  ali i nekim deriviranim materijaliam. Hatter je zapravlo vrlo rijetko uspio ostvariti nekakve stvarne odnose s drugim osobama (prijateljske ili romantične), pri čemu također pokazuje veliku sličnost s Penguinom, a čak i kada bi uspio, oni nikada ne bi bilo blagotvorni po njegovu psihu - tako je u stripu Gotham Central pobio članove školske momčadi u ime svoje stanodavke, s kojom je ostvario donekle prijateljski odnos, a u serijalu Secret Six je postao dio istoimene skupine i razvio prema njima snažno prijateljstvo, samo da bi ga Rag Doll hladnokrvno izdao i pokušao ubiti. Jedini likovi s kojima je konzistentno uspijevao ostvariti kakav-takav stvaran odnos, bez da je primjenjivao kontrolu ima, bili su Tweedledum i Tweedledee, mada je upitno koliko se tu radilo o stvarnom prijaljetsvu, a koliko o odnosu zasnovanom na kombinaciji strahopoštovanja i kriminalne suradnje. U konačnici, socijalna izoliranost kojoj je bio izložen uvelike je utjecala na krahiranje njegove psihe u kasnijem razdoblju, a cijelom je njegovom liku dala jednu tragičnu notu, koja donekle objašnjava, ako već ne opravdava, njegovu uvrnutu psihu; vječno sam, Hatter je u jednom trenutku shvatio da netko poput njega ne treba graditi odnose, već ih stvarati umjetnim putem, koristeći kontrolu uma kako bi realizirao privid svojih kerolovskih fantazija o ljubavi i prijateljstvu. Kako je Mad Hatter u početnom razdoblju bio tek šeširima i krađom opsjednuti, komični zlikovac, njegova psiha nije dobila prostora za dublju analizu. Međutim, sazrijevanjem njegovog lika u Modernom dobu, sve je aktualnije postalo pitanje utjecaja opijata i halucinogenih sredstava na njegov um. I dok je činjenica da je Jervis Tetch sklon fantazijama postala razvidna još iz njegove fiksacije Carrollom, analiza njegove psihe otvorila je i pitanje konzumacije sredstava koje djeluju na kemiju mozga, što je Tetchu, s obzirom na specijalnost, bila vrlo bliska tema. I iako se ne može kazati da je Tetch ovisnik u pravom smislu te riječi (kao što je, primjerice, Two-Face ovisan o svom novčiću ili Ra's al-Ghul o Lazarus Pitu), različite verzije su prezentirale različite aspekte njegove konzumacije opijata, ali i posljedice iste. Najblaže varijante prikazivale su ga kao čestog konzumenta čajeva s halucinogenim sredstvima i(li) opijatima ili pak kao korisnika nargile, kao u Morrisonovom Arkhamu, međutim tu se doista radilo o prilično ublaženom prikazu njegovih sklonosti. Neke su verzije išle još i dalje, prikazujući Hattera kao lika sklonog samoinduciranim halucinacijama, čija je svrha bila ili postizanje užitka, ili zadovoljavanje njegove uvrnute psihe. Ove interpretacije uglavnom su se bavile onim bizarnijim i problematičnijim aspektima njegove ličnosti, a prikazale su ga, praktički, kao ovisnika o opijatima i halucinogenim sredstvima, čak i teškim drogama, koji nije u stanju kontrolirati svoje ludilo i, paradoksalno, racionalno razmišljati bez takvih epizoda; u prilog ovomu može se spomenuti i njegova brzo razvijena sklonost prema opasnim lijekovima iz stripa Batman: The Dark Knight. Posljednja interpretacija iz ove skupine ujedno je i najbizarnija te je prisutna samo u serijalu Secret Six Gail Simone, a gdje je Mad Hatter prikazan kao izolirani čudak koji koristi svoje šešire za kontrolu uma na sebi samome kako bi si kemijski inducirao užitak neusporediv s bilo kojim drugim; on čak i kaže kako je vršio usporedbe i došao do tog zaključka. To stanje, koje on naziva "blaženim", bacalo bi Hattera u induciranu ekstazu od koje bi upadao u trans tokom kojeg bi se potpuno izolirao od stvarnog svijeta. Zaključno, ne može se reći da je pitanje ovisnosti jasna i standardna odlika Hatterova lika, međutim uvelike je popularizirana i korištena u modernim interpretacijama, koje su ovakvom pristupu davale sve više značaja. Nema sumnje kako je promjena stanja uma i bijeg od realnosti Tetchov forte, međutim modus realizacije tih aspekata nije dovoljno konzistentno prezentiran da bi se moglo govoriti o nepromjenjivoj činjenici i trajnoj karakternoj osobini - nekada je samo bio pretjerano sklon običnim čajevima.