Branko_Lustig
Podrijetlo, djetinjstvo i zatočeništvo tokom Drugog svjetskog rata
Branko Lustig je rođen 9. 6. 1932. u Osijeku u židovskoj porodici Mirka i Vilme Lustig. Otac mu je bio natkonobar u osječkoj kavani "Central", a majka kućanica. Branko je sa svojom porodicom živio u blizini nekadašnjeg kina Urania, na osječkom korzu. Brankov djed Emanuel Gutter imao je bravarsku zadrugu i održavao je cijeli pogon, kao i brod pivovare Šeper, pa je Branko često plovio na njemu duž Drave do Apatina i natrag. Brankovi baka i djed su bili vrlo pobožni, za razliku od njegovih roditelja, te je s njima išao u gradsku sinagogu. U Osijeku je prije Drugog svjetskog rata pohađao židovsku školu. Njegovi roditelji su se kretali u židovskom krugu i tako Branko nije imao nikakav doticaj s vanjskim svijetom, niti je osjećao psihozu protiv Židova. Uspostavom Nezavisne Države Hrvatske Lustigovi su preko noći napustili Osijek. Putovali su cijelu noć brodom do Preloga u Međimurju, odakle su ih konjima prebacili do kuće Brankova strica Julija i bake Gizele Lustig u Čakovcu. Čakovec je u vrijeme Drugog svjetskog rata bio pod mađarskom upravom. Lustigovi su mislili da su tamo sigurniji, da Mađari neće dirati Židove. Tako je doista i bilo sve do 1944. Brankov otac je pobjegao iz Mađarske kamo su ga odveli u radnu službu, pa su Mađari sredinom 1943. kao taoce u logor odveli Branka i njegovu majku. Kad je to doznao, Mirko Lustig se vratio se u Čakovec, no Branko je s majkom već bio deportiran u koncentracijski logor Auschwitz. Odmah po dolasku Branko je bio odvojen od majke. Kad su ih iskrcali iz vagona, do Vilme Lustig je dotrčao jedan zatvorenik i samo joj uspio reći da kaže da je Branku 16 godina. Tako je i postupila. Da to nije rekla, Branko bi skončao kao i njegova baka, u plinskoj komori, jer su se nacisti rješavali djece koja im nisu mogla biti od koristi. Majku je uspio vidjeti još samo jednom, ošišanu i nagu kako trči preko dvorišta. Nju su zatim odveli na rad u tvornicu oružja u Essen, a Branka u rudnik ugljena. Branko je sve vrijeme boravka u zatočeništvu mislio da su mu majku ubili. Kada ga je jedan oficir SS-a u logoru stao tući s vjerojatnom namjerom da ga ubije, Branko je, kako sam kaže, "počeo plakati na hrvatskom i zazivati majku". Ruka se zaustavila i taj SS-ovac ga je pitao odakle je i čiji je. Kada je saznao da je dječak s utetoviranim brojem A 3317 sin Mirka Lustiga, SS-ovac koji je bio folksdojčer iz osječkog naselja Retfala, sjetio se kako je njegovom ocu Mirko Lustig davao piće na veresiju. Branko je kasnije premješten u radni logor Mittelbau-Dora u središnjoj Njemačkoj, gdje je radio u tvornici raketa V1 i V2, sagrađenoj pod brdom. U februaru 1945. prebacili su ga sa ostalim logorašima u logor Bergen-Belsen u kojem je, 25 metara od njegove barake, mjesec dana kasnije umrla Ana Frank. U Bergen-Belsenu je dobio tifus, uši je mogao u slojevima bacati sa sebe, noga mu je bila ozlijeđena (noga mu se smrznula u vagonu nakon velikog marša do Bergen-Belsena na koji su logoraše natjerali nacisti kad su čuli da dolaze Sovjeti), a spao je i na samo 30 kg. Kad je vidio Engleze u logoru i čuo škotske gajde, Branko je mislio da je umro i da mu anđeli sviraju na nebu. Spasio ga je jedan zarobljenik, vojnik Jugoslavenske kraljevske vojske, koji ga je izvukao van, oprao od ušiju i zatvorio u svoju baraku gdje je ostao nekoliko dana. Kad mu je splasnula temperatura i kad je došao sebi, Branko je tom vojniku ispričao svoju priču. On ga je slušao i u jednom je trenutku shvatio da mu je istu priču nedavno ispričala i jedna žena. Od njega je Branko doznao da mu je majka živa. Sa majkom su ga spojila dvojica Židova koji su pomagali Eng­lezima. Njima je sve ispričao pa su ga najprije odvezli u svoj štab, a odande su veoma mnogo telefonirali i na kraju Branka odvezli mami koja je pala u nesvjest kada je čula da joj je sin živ. Sljedeća četiri mjeseca majka je Branka vodila po bolnicama da mu izliječe nogu. Branko se sa majkom vratio u Čakovec jer nisu znali što je s ocem. Nažalost, Mirko Lustig je strijeljan 15. 3. 1945. iz čiste obijesti nepoznatog zločinca. Brankov djed Emanuel je ubijen u koncentracijskom logoru Jasenovac, a baka Sidonija i tetka Ela su zadnjim transportom osječkih Židova deportirani u Auschwitzu gdje su ubijeni u plinskoj komori odmah po dolasku. Sa očeve strane porodice, Branko je tokom Holokausta izgubio strica Julija i baku Gizelu.