Školsko_razvojno_planiranje
Irska
U Irskoj je 1999. pokrenuta tzv. Inicijativa za razvojno planiranje u školama (School Development Planning Initiative, skraćeno SDPI). Inicijator je bilo Odeljenje za obrazovanje i nauku. Cilj je bio stimulacija i jačanje kulture zajedničkog planiranja u školama, kao i promovisanje škola koje se usavršavaju i koje rade efikasno. Ova inicijativa je u narednih jedanaest godina pomagala školama putem seminara, radionica, kurseva, kao i materijala u štampanom obliku i na internetu. Inicijativa je sarađivala i sa drugim relevantnim institucijama. Od 2009. postala je deo Službe za podršku drugog nivoa (Second Level Support Service). Zbog racionalizacije, naredne godine je Inicijativa ukinuta, a mesto nje se oformila Služba za profesionalno usavršavanje (Professional Development Service) multidisciplinarnog karaktera. Ipak, dokumenti ove organizacije su ostali dostupni. Jedan od dokumenata je i školsko razvojno planiranje za srednje škole. Prema tom priručniku, već od 1967. Irska je uvela tzv. slobodno obrazovanje i u godinama koje su usledile, brzina i obim promena u sistemu obrazovanja su motivisale razne škole, ali i organizacije, da se pozabave razvojnim planiranjem. Na ovom nivou školstva, formalni predlog za izradu školskog razvojnog planiranja je donesen 1992. To je bio tzv. „Zeleni papir“ sa naslovom „Obrazovanje za drugačiji svet“. Predlog je sadržavao godišnji plan, koji je donosio direktor u saradnji sa kolektivom, a koji je odobravao Upravni odbor. Plan je definisao ciljeve škole, kao i politiku škole u vezi sa ključnim oblastima, kurikulum, organizaciju, stanje i razvoj kolektiva i veze koje škola ima sa svojom okolinom. U izveštaju Nacionalne prosvetne konvencije 1994. pokazana je potreba za širim planiranjem sa fokusom na razvoju i unapređenju. Predloženo je da plan bude iz dva dela. Jedan bi sadržavao relativno stalne karakteristike škole, a drugi akcione planove za razvoj škole, odnosno njene prioritete. Ukazano je i na potrebu uključivanja različitih partnera u život škole, poput roditelja, pokrovitelja i menadžmenta. Naredne godine, donesen je dokument „Beli papir“ sa nazivom „Određivanje naše budućnosti u obrazovanju“ gde je faktički podržan pomenuti izveštaj i gde se ukazalo na potrebu publikacije godišnjih izveštaja o realizaciji plana škole. Devetogodišnji rad je kulminirao 1998. zakonom o obrazovanju, gde je između ostalog predviđeno da odgovornost oko izrade plana škole pripada Upravnom odboru, koji mora i da ga redovno proverava i ažurira. Zakon zahteva jednakost u pristupu i učešću, posebno osoba sa invaliditetom i uopšte osoba sa posebnim potrebama. To podrazumeva i učešće svih interesnih grupa. I u zelenom i u belom papiru je predviđeno da će biti date zvanične smernice kao pomoć školama. Pri tome, smernice (brošure) su pravljene tako da uzimaju u obzir da je svaka škola jedinstvena i da će tokom procesa škole biti u različitim fazama u isto vreme i u odnosu na nacionalni nivo. Zato su smernice fleksibilne i motivišu škole da proces prilagode svojim potrebama i uslovima u kojima rade. Sam proces se bazira na nekoliko pretpostavki. Jedna od njih je da je kvalitet obrazovanja u školama zasnovan na komplikovanim i međusobno zavisnim faktorima, pa planiranje zahteva koordinaciju. Potom, planom bi trebalo da budu obuhvaćeni svi akteri školskog života, ali je glavni činilac kvalitetnog obrazovanja stručnost nastavnika. Zato je planom potrebno obezbediti i stručno usavršavanje. Samo planiranje se sastoji od nekoliko koraka; utvrđivanja stanja u školi, posebno ETOS-a, obrazovanja i ciljeva, kao i raznih drugih faktora koji će imati uticaja, očekivani nivo resursa i menadžment; definisanje ciljeva, koji bi trebalo da su merljivi i načina kako će ih postići. Ključno za uspeh ovakvog planiranja je sposobnost škola da izvrše samoprocenu, a od pomoći su im već razrađeni alati, kao i relevantne informacije. Postoje propisi šta plan mora da sadrži, a to su pomenuti koraci razrađeni po stavkama. Program za prosperitet i pravičnost 2000. identifikovao je školsko razvojno planiranje kao osnovu za dostignuća sistema upravljanja za prvi i drugi nivo školovanja. Već naredne godine, razvojno planiranje je inkorporirano u akcioni plan Odeljenja za edukaciju i nauku. U godinama koje su usledile, značaj razvojnog planiranja je potvrđivan kao ključni element uspeha u obrazovanju, da bi zakonom u obrazovanju, prema članu 20, postalo obavezno za sve škole. Postoje i inspekcijski pregledi dokumentacije po školama. Jedan takav je proveravao napredovanje 23 srednje i 46 osnovnih škola u severnoj Irskoj i utvrđeni su neki problemi u samom planiranju (neke škole su preterale u broju svojih prioriteta, dok je drugima bila potrebna pomoć da ih uopšte odrede), ali i dobre strane u njihovom radu.