Ahmed_ar-Rifa'i
- Alevijska Tajna.
''Ahmed Rifai je poznat kao jedan od četiri glavna tarikatska pira (Aktabi Erbe'a – četiri Kutba, Kutb Vremena, ne samo za određeno područje). Drugi poznati kutb bio je Abdul Kadir Gejlani, kadesallahu sirrehu. Vrline Šejh Abdul Vehhab Ša'rani, kadesallahu sirrehu, opisuje Sejjida Ahmeda Rifaija, radijallahu anhu, na sljedeći način: Moj Sejjid Ahmed Rifai, radijallahu anhu, bi prvi nazivao selam čak i domaćim životinjama i psima. Kada bi vidio svinju rekao bi joj ”Dobro jutro” Zbog toga su mu prigovarali pa je on rekao: ”Ja sam se navikao na ljepotu i lijep odnos prema svakom” Kada bi čuo za bolesnu osobu pa makar to bilo i daleko, otišao bi do tog mjesta i obišao bolesnog, nije mario da li će ostati dan ilidva. Izlazio bi na put i putne prelaze i gledao ima li kome da šta pohizmeti i pomogne. Ako bi vidio slijepog čovjeka uzeo bi ga za ruku i vodio do njegovog mjesta boravka. Savjetovao je svoje muride da paze starce i iznemogle i govorio je: ”Allahov poslanik i vjerovijesnik je kazao: Ko pazi starca, oboljelog muslimana, Allah će njemu darovati nekog ko će njega paziti kad ostari.” Kada bi se Sejjid Ahmed Rifai, kadesallahu sirrehu, vraćao kući u mjesto Ummi Ubejda sa svojih zijareta i kada bi se približio svom naselju, utegao bi svoju odjeću, usukao bi od jednog dijela uže, nakupio bi suhih drva, svezao ih i stavio sebi na glavu. Nosio je to sve do u naselje, kada bi ga ugledali derviši brzo bi oni otrčali van grada i zaprtili se na isti način. Kada bi došli u grad sa drvima on bi im rekao da to podijele starim, siromašnim i iznemoglim. Tako je praktično pokazivao muridima šta treba i kako treba raditi. Prenosi se da je Šejh Ibrahim Busti, radijallahu anhu, porijeklom iz Afganistana, prije nego što je upoznao pravo stanje Šejh Ahmeda Rifaija, kadesallahu sirrehu, poslao mu jedno pismo sa teškim kritikama. Bio je pao pod uticaj ”rekla kazala” sa iskrivljenim slikama o stanju Ahmeda Rifaija. On posla svog hizmećara sa pismom Ahmedu Rifaiju. Kada je hizmećar došao sa pismom, Hazreti Rifai mu reče: ”Čitaj šta si donio” I hizmećar muderrisov (šejh Ibrahim je bio i muderris) poče čitati pismo: ”Ej čoravi dedžale, ej novotaru dinski, koji sastavljaš u zajednički skup muško i žensko, otpadniče i pasji sine…” a onda još i razne druge uvrede. Pismo je čitano javno pred njegovim muridima i ahbabima. Pošto je hizmećar pročitao pismo, to pismo je uzeo hazreti Rifai pa ga još jednom pročitao, a onda reče: ”Istinu je rekao, svoju naravno, a božanska istina je izvorna i uzorna. Allah ga darovao hajrom preko mene i od mene” A onda je rekao: ”Ja neću obraćati pažnju niti koga koriti niti sumnjičiti zbog vrenja panike, sumnjičenja i podozrenja, budući da ja nisam kod Allaha od onih koji sumnjiče.” Zatim je rekao izaslaniku: ”Piši ti sada što ti govorim: Od bezveznjaka Ahmedice, a za Sejjida Šejh Ibrahima Bustija, Allah nek je zadovoljan njime: Što se tiče tvojih tvrdnji koje si mi naveo u svom pismu, znaj, Svevišnji Allah me stvorio kako je htio i u meni nastanio šta je htio, ja iskreno želim da mi ti zbog svoje dobrote dovu učiniš, da Allaha moliš za me i da ne ne ostaviš i ne rastaviš od svog oproštaja i svoje vrline i da prema meni budeš prijateljski raspoložen.” Kada jžse izaslanik, koga je šejh Ibrahim poslao vratio sa odgovorom i pismom i kada je šejh Ibrahim pročitao, pade licem na sedždu kao pokošen, kada je došao sebi, kada se pribrao ustade i napusti mjesto boravka, kuda, mještani nisu znali, ali je krenuo u nepoznatom pravcu. Šejh Abdul Vehhab Ša'rani, kadesallahu sirrehu, prenosi sljedeće: Hazreti Pir, Sejjid Ahmed Rifai, radijallahu anhu, nikada ne bi uzvraćao zlo koje mu se činilo. Tako se prenosi da je jednom prilikom grupa muslimana koji su bili i učeni, počeli ga vrijeđati i grditi jer su bili o nečemu krivo informisani, a pretpostavlja se da ga nisu mogli shvatiti o čemu je govorio. Zbog tog nesporazuma su ga vrijeđali i ružnim imenima nazivali, a naročito mu prigovorili da mijenja Kur'anske propise i značenja. Tada je Šejh Ahmed Rifai, kadesallahu sirrehu, otkrio svoju glavu, skidajući turban, pa je pao na zemlju i poljubio je govoreći im: ”Gospodo, oprostite vašem ropčetu”, a onda im počeo ljubiti ruke i noge govoreći: ”Budite zadovoljni samnom, vaša blagost neka me prati” Pošto ih je smirio i onemogućio dalje napade i njihovu srdžbu, oni mu rekoše: ”Mi nismo nikada vidjeli sufiju slučnog tebi. Ti sve što rekosmo podnosiš od nas ne mijenjaš se, niti se braniš” A on reče: ”Sa bereketom, počasti i nadahnućem vašim” Kad to reče okrenu se svojim muridima i reče: ”Nema ničeg lošeg u svemu, sve je hajr” Poslije tog događaja rekao je svojim muridima: ”Mi smo ih pustili da izgovore ono što je kod njih potrpano, što su smatrali ispravnim. Mi smo za te uvrede bili preči i dostojniji od drugih. Da su to oni nekom drugom izgovorili oni ih ne bi podnijeli” U toku takvih i sličnih događanja, jedan njegov murid mu reče:''