Milano
Arhitektura
mini|lijevo|180px|[[Crkva Svete Marije Milostive u Milanu|Santa Maria delle Grazie.]] mini|desno|180px|Romanička fasada drevne bazilike San Simpliciano. Vrlo je malo ostataka antičke rimske kolonije koja je kasnije postala glavnim gradom Zapadnog Rimskog Carstva. Tokom druge polovice 4. stoljeća, Sveti Ambrozije, tadašnji biskup Milana, imao je snažan utjecaj na raspored grada, preoblikovao je centar (iako su katedrala i krstionica koje je dao izgraditi danas izgubljeni) i izgradio velike bazilike na gradskim vratima: Sant'Ambrogio, San Nazaro in Brolo, San Simpliciano i Sant'Eustorgio, koje dograđivane i obnavljane tokom stoljeća postoje i danas kao najznačajnije crkve u Milanu. Najveći i najznačajniji primjer gotičke arhitekture u Italiji milanska je katedrala, četvrta najveća katedrala u svijetu nakon mini|lijevo|180px|Crtež Leonarda da Vincija, iz perioda provedenog u Milanu. bazilike Sv. Petra u Rimu, seviljske katedrale i bazilike Majke Božje Kraljice mira u Obali Bjelokosti. Izgrađena između 1386. i 1577., sadrži najveću svjetsku zbirku mramornih kipova, dok na vrhu šiljastog tornja ističe nadaleko vidljivu zlatnu statuu Svete Marije, lokalno poznatu kao Madunina (mala Madonna), jedan od simbola grada. mini|desno|180px|Milanska katedrala: oltar Madonna dell'Albero. Za vrijeme vladavine obitelji Sforza tokom 14. i 15. stoljeća, u Milanu je procvala umjetnost i arhitektura, te je grad postao jednim od središta talijanske renesanse. U to doba, stara viskontijevska tvrđava, današnji Castello Sforzesco, proširena je i ukrašena kao sjedište renesansnog dvora okruženog ograđenim lovačkim parkom s divljači izlovljenom u okolici Seprija i jezera Como. Istaknuti arhitekti koji su sudjelovali u projetku uključuju firentinca Filaretea, kojemu je naručenja gradnja visokog središnjeg tornja, i vojnog stručnjaka Bartolomea Gadia. Politički savez između Francesca Sforze i firentinskog Cosima de’ Medicija povoljno je djelovao na arhitekturu, radi utjecaja Brunelleschijevog renesansnog stila na izgradnju u Milanu. Prve su istaknute građevine koje karakterizira taj utjecaj palača Banke Medici (od koje je preostao samo glavni ulaz) i kapela središnjeg tlocrta Portinari, priključena na baziliku Sant'Eustorgio, izgrađena za prvog upravitelja milanske podružnice banke. Filarete, za vrijeme boravka u Milanu, bio je odgovoran za veliku javnu bolnicu poznatu kao Ospedale Maggiore, i za utjecajnu Treatise on Architecture, koja je uključivala i plan za "idealni grad" u obliku zvijezde nazvan Sforzinda u čast Francesca Sforze. Leonardo da Vinci, koji je u Milanu boravio od oko 1482. do francuske okupacije 1499., angažiran je 1487. radi projektiranja tiburija, ili tornja na križanju transepta i glavnog broda u katedrali, premda njegov rad nije odabran. Ipak, oduševljenje koje je dijelio s Filareteom za građevine sa središnjim tlocrtom dovelo je u tom periodu do mnogih arhitektonskih crteža koji su utjecali na rad Bramantea i drugih graditelja. Bramanteova ostvarenja u gradu, koja uključuju crkvu Santa Maria presso San Satiro (rekonstrukcija manje crkve iz 9. stoljeća), reflektorij crkve Santa Maria delle Grazie i tri klaustra u crkvi Svetog Ambrozija, dovela su također i do njegovih istraživanja ranokršćanske arhitekture u Milanu kao što je bazilika San Lorenzo. mini|lijevo|180px|Palazzo Litta na gravuri iz 18. stoljeća mini|lijevo|180px|Teatro alla Scala u 19. stoljeću. Protureformacija bila je također period španjolske dominacije, označen dvama snažnim ličnostima: Sveti Karlo Borromeo, i njegov bratić kardinal Federico Borromeo. Oni se nisu građanima Milana nametnuli samo kao moralni vođe, već su dali i snažan poticaj kulturi, s osnivanjem Ambrozijanske biblioteke, u zgradi arhitekta Francesca Marie Richinija, kao i obližnju pinakoteku. U to doba, osim Richinija, graditelji Pellegrino Tibaldi i Galeazzo Alessi izgradili su mnogo baroknih crkava i palača. mini|desno|180px|Galerija Vittorio Emanuele II.