cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hard Time
Kiss my ass and go to hell
Nakon turneje ova postava (Pišta, Mlinka, Marko i Tony) se učvrstila i Hard Timeu na duže vrijeme osigurala bezbrižan rad. U Zagrebu Pišta i Tvrtko Grgić montiraju spot za pjesmu "I'm goin' down", a sačinjen je od amaterskih snimki sastava i nekih TV emisija.
Kad poludim
Ubrzo počinju raditi na materijalu za novi album. Toni koji je bio pun ideja zajedno s Pištom odrađuje većinu pjesama ali tu dolazi do novih problema. Dugogodišnji član sastava Marko Korunić nije mogao na bas gitari pratiti Tonieve brze dionice na solo gitari te zbog toga prekida dugogodišnju suradnju s Hard Timeom. Na njegovo mjesto dolazi Dean Orešković - Klokan ili Klo (danas su on i Toni članovi sastava Zabranjeno pušenje). S novim članovima Hard Time usavršava zvuk i završava materijal za novi album.
Za potrebe humanitarne akcije u studiju Katedrala snimaju pjesmu "Take a look at me now", koju prati koncert u Domu sportova u Zagrebu te izlazak kompilacijskog albuma ''Cro fest '94. - pop rock hit'' (Croatia Records 1995.). Sljedeće godine stupaju u kontakt sa svojim dugogodišnjim prijateljem Adonisom Dokuzovićem, koji im omogućuje snimanje materijala za novi album bez ograničenja u svom studiju Katedrala. U svibnju 1995. godine odlaze u studio i počinju sa snimanjem koje je trajalo do Nove godine 1996. Na materijalu kao producent debitirao je Dean Orešković.
Snimanju je prisustvovao veliki broj glazbenika poput Mirka Šenkovskog - Koste (Geronimo), Josipa Andrića (Gibonni band), Vučka (Anesthesia), Tine Rupčić (Maxmett), Zlatana Čehića - Ćehe (Divlje jagode), Zvonimira Ćosića - Ćose (Stop) i Draženka koji su pjevali prateće vokale, dok je Bruno (bivši član Hard Timea) svirao saksofon. Svi članovi sastava u studiju su radili kao tonski snimatelji. a mastering je u veljači 1996. godine napravljen u studiju Rockoko čime je snimanje bilo završeno. Objavljivanje albuma najavio je spot za pjesmu "Ja nisam normalan", koja se odlično pokazala na koncertima. Snimatelj je bio Zoran Happ. Album Kad poludim izdaje diskografska kuća Croatia Records (podetiketa T.R.I.P. records) u kojoj ubrzo dolazi do kadrovskih promjena, pa je Hard Time šest mjeseci morao čekati na drugi video spot. Na kraju, sastav sam iznalazi sredstva i snima spot za pjesmu "Pogledaj me sad".
Uslijedio je niz koncerata između kojih je i treći odlazak u Francusku, nastup na festivalu "Metal manija '95., te gostovanje na "Đoserovom memorijalu" (kojeg posjećuju i danas). Croatia Records 1997. godine izdaje kompilacijski album The best of T.R.I.P., na kojemu je Hard Time zastupljen s pjesmom "Ja nisam normalan". Ubrzo iz sastava odlazi Dean Orešković, tako da na jednom koncertu bas gitaru svira Pišta. Novi basist Inko dolazi iz Trsta, a svirao je u Sloveniji sa sastavom Šank Rock. Upoznali su već ranije na koncertima, a Inki je kao odličnom glazbeniku bilo dovoljno samo nekoliko proba da bi Hard Time mogao nastaviti s radom. Međutim niti to nije dugog vijeka, pa Inko ubrzo odlazi s jednim slovenskim sastavom u Los Angeles. Nakon toga u sastav dolazi izuzetno talentirani basist Dinko Stipaničev, te Hard Time počinje svakog ponedjeljka svirati u zagrebačkom rock klubu "Praćka". Tu su se ustalili pet mjeseci uz povremene koncerte na drugim lokacijama. U međuvremenu snimaju dugoželjeni spot za pjesmu "Kiss my ass and go to hell" te nakon njegovog pojavljivanja počinju pripremati materijal za sljedeći album.
No.3.
U studiju snimaju najavni singl "Ništa il' sve", koji vrlo brzo dolazi na vrhove hrvatskih top ljestvica. Nakon toga slijedi prva Bosansko-Hercegovačka mini turneja. U ljeto slijede koncerti na motorijadama i nastup u Puli kao predizvođači britanskom rock sastavu Motorhead. U jesen se vraćaju u studijo te snimaju novi singl "Budi to što jesi", pod producentskom palicom Marijana Brkića - Brka.
Treći studijski album No.3. nakon deset godina od prethodnog Kad poludim, objavljuje izdavačka kuća Croatia Records. Album sadrži 15 pjesama među kojima se nalazi i njihov prvi duet s tada mladom pjevačicom Eminom Arapović u pjesmi "Radostan dan". U međuvremenu odlaze u Njemačku kako bi kao jedini ikad sastav iz Hrvatske nastupili na najvećem europskom hard & heavy festivalu "Wacken Open Air", koji se održao 6. kolovoza 2005. godine. U Americi snimaju spot za pjesmu "Deja vu" koji dobiva odlične kritike. 11. rujna 2006. godine Hard Time prima "Fender-Mega" glazbenu nagradu za najbolji hard rock album. Iz sastava odlazi gitarist Toni, a na njegovo mjesto dolazi Ivan Mihaljević - Miha. Promocija albuma održana je u zagrebačkom klubu Boogaloo.
Novije doba
Hard Time svoje djelovanje nastavlja s novim članovima, tako da je od stare postave ostao samo Pišta. Dugogodišnji član i jedan od osnivača Hard Timea, Nenad Mlinarić - Mlinka, zbog privatnih obveza napušta glazbu i posvećuje se drugim stvarima, a na njegovo mjesto dolazi Davor Keranović (bivši član sastva Undercode, Big rock, Legende). Novog basistu Majkla Jagunića našli su putem audicije. Ova postava odmah snima video spot za pjesmu "Zombie" i pokreće niz koncerata. Prvo pojavljivanje imali su na koncertu Paula Gilberta u Zagrebu, a slijede nastupi na dva velika ljetna festivala – "Rokaj fest 2007." u Zagrebu i "Drava rock Fest" u Koprivnici, gdje sviraju zajedno sa engleskim rock sastavom The Cult i njemačkim hard rock sastavom Scorpions. Nakon toga slijede razni koncerti i biker festivali te na kraju velika europska klupska turneja po Njemačkoj, Italiji i Nizozemskoj.
Po povratku s turneje 3. travnja 2008. godine snimaju svoj uživo nastup u rock klubu "Jabuka". Croatia Records iste godine taj nastup objavljuje na albumu Hard Time - Live In Jabuka. To je prvi uživo album Hard Time i na njemu se nalazi 20 pjesama koje pokrivaju čitavu glazbenu karijeru sastava. Video spot za novu pjesmu "Šta je koga briga" koja se nalazi na albumu, najavljuje i novi studijski album koji je u pripremi za snimanje.
Cendrey
Sandre je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Franš-Konte, u departmanu Du koja pripada prefekturi Bezanson.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 188 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 34 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,52 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 264 metara (maksimalnoj 481 m, a minimalnoj 232 m).
Pol Pot
Pol Pot (kmerski: ប៉ុល ពត; Prek Sbauv, 19. svibnja 1925. – Anlong Veng, 15. travnja 1998.) bio je kambodžanski revolucionar i komunistički političar, koji je od 1976. do 1979. godine obnašao dužnost premijera Demokratske Kampućije. Po ideološkom uvjerenju marksist-lenjinist i kmerski nacionalist, Pol Pot je od 1963. do 1997. godine bio vođa Crvenih Kmera, a do 1981. godine i generalni sekretar KP Kampućije. Bio je neosporivi vođa Demokratske Kampućije tokom četiri godine njezina postojanja, vodeći režim koji je bio odgovoran za smrt gotovo četvrtine tadašnje populacije.
Rođen je kao Saloth Sar (kmerski: សាឡុត ស) u bogatoj farmerskoj obitelji u mjesu Prek Sbauv te je školovan u nekim od najelitnijih škola u Kambodži. Tokom 40-ih godina, preselio se u Pariz gdje je postao član KP Francuske i usvojio marksizam-lenjinizam, posebice kako je interpretiran u djelima Josifa Staljina i Mao Zedonga. U Kambodžu se vratio 1953. godine te se pridružio komunističkom kmerskom Việt Minhu u borbi protiv novoformirane vlasti nezavisne Kambodže, na čijem je čelu bio princ Norodom Sihanouk. Nakon povlačenja Việt Minha u Sjeverni Vijetnam tokom 1954. godine, Pol Pot se vratio u Phnom Penh, gdje je radio kao učitelj, istovremeno ostajući aktivan član kambodžanskog komunističkog pokreta. Godine 1959., pomogao je u organiziranju pokreta u stranku, Kampućijsku radničku partiju — koja će kasnije postati Komunistička partija Kampućije — te je početkom 60-ih godina postao njezin čelnik. Kako bi izbjegao državnu represiju, godine 1962. se preselio u bazu Việt Cộnga u kambodžanskog džungli, prije nego je posjetio Hanoi i Peking. Godine 1967., ponovo je započeo konflikt protiv Sihanouka.
Alfa-amanitin
Alfa-amanitin ili α-amanitin je ciklički ne ribosomski peptid od osam aminokiselina. Mogući je nejsmrtonosniji toksin od svih amatoksina iz čije skupine dolazi pronađen u nekoliko članova roda gljive Amanita među kojima je i Amanita phalloides (Zelena pupavka). Pronađena je i u gljivama Galerina autumnalis i Conocybea filaris.
Struktura
Struktura je atipična za većinu polipeptida zbog grananja aminokiselinskih lanaca. Dvije izmjenjene aminokiseline (triptofan i cistein) omogućavaju tvorbu unutrašnje petlje kao što se vidi na dijagramu. Vanjska petlja je formirana od normalnih peptidnih veza.
Toksičnost
LD50 vrijednost oralno iznosti otprilike 0.1 mg/kg.
Uporaba
Zbog mehanizma koji ga čini smrtonosnim toksinom, koristi se kao inhibitor RNA polimeraze II.
Alfa-amanitin može također biti korišten za utvrđivanje koja RNA polimeraza je prisutna. To se radi testiranje osjetiljivosti polimeraze u prisutnosti alfa-amanitina. RNA polimeraza I je neosjetljiva, RNA polimeraza II je visoko osjetljiva i RNA polimeraza III je malo do srednje osjetljiva.
Simptomi trovanja
Nakon konzumacija, alfa-amanitin se odmah veže za RNA-polimerazu II uzrokujući citolizu (rastvaranje stanica) hepatocita (stanice jetre). Utjecaj se počinje primijećivati nakon 10 sati od konzumacije, a moguće je i nakon 24 sata; što trovanje alfa-amanitinom čini vrlo opasnim jer do tada je ispumpavanje želudca već uzaludno kao i neke druge metode. Prvi znaci su proljev i grčevi, ipak oni prolaze dajući lažan signal da je sve u redu. Obično 4. ili 5. dana toksin počinje ozbiljno oštećivati jetru i bubrege dovodeći ih do otkazivanja. Nakon tjedan dana nastupa smrt.
Otprilike 15% otrovanih osoba umrijet će za otprilike 10 dana. Oni koji se oporave su u riziku od trajnog oštećenja jetre i najčešće zahtijevaju transplantaciju jetre.
Metolahlor
Metolahlor je organsko jedinjenje, koje sadrži 15 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 283,794 Da.
Boykin, Alabama
Boykin je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 275 stanovnika.
Padule, Chieti
Padule je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 151 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1007 m.
Elizabeth Stride
Elizabeth Stride (Elisabeth Gustafsdotter) je po mnogima treća žrtva zloglasnog lonfonskog serijskog ubojice Jacka Trbosjeka, koji je tijekom 1888. ubijao i sakatio prostitutke. U vrijeme smrti imala je 44 godine, a ubijena je na noć "Dvostrukog događaja", kada je osim nje ubijena i Catherine Eddowes. Nadimak joj je bio "Long Liz". Postoje mnoga objašnjenja o porijeklu tog pseudonima. Neki misle da ima veze sa njezinim vjenčanim prezimenom Stride, dok drugi misle da je to zbog njezinog fizičkog izgleda.
Budenec
Budenec je naselje u sastavu Grada Zagreba. Nalazi se u gradskoj četvrti Sesvete.
Elizabeth Stride
left|thumb|180px|Posmrtna slika Elizabeth Stride
Budenec
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 256 stanovnika te 85 obiteljskih kućanstava.
Elizabeth Stride
Strideino tijelo je otkriveno u 01:00h u jutro 30. rujna 1888. u Whitechapelu. Vrt u kojem je nađena bio je toliko mračan da je menađer obližnjeg kluba, koji je otkrio tijelo, morao upaliti šibicu da vidi tijelo. Kako je krv i dalje tekla iz rane, izgledalo je da je ubijena samo par trenutaka prije njegovog dolaska. Menađer je kasnije rekao da je mislio da je ubojica još bio u vrtu kada je on došao.
Stride je rođena u švedskom mjestu Torslanda 27. studenog 1843. kao kći Gustaf Ericssona i njegove supruge Beate Carlsdotter. Godine 1860. započela je raditi, te je mijenjala razne poslove. Za razliku od drugih Trbosjekovih žrtava, koje su u prostituciju ušle nakon neuspjelog braka, Strideova je već ranije započela sa tim. Već je 1865. zabilježena kao prostitutka u švedskoj policiji, te je dva puta bolovala od spolnih bolesti.
Već se sljedeće godine preselila u London, gdje se 7. ožujka 1869. udala za Johna Thomasa Stridea koji je bio 13 godina stariji od nje. U ožujku 1877. postojale su naznake da se par rastao i da su se 1881. pomirili, ali ponovo rastali već na kraju godine. Njezin suprug preminuo je 24. listopada 1884.
Nakon rastana od muža, živjela je po raznim mjestima u Whitechapelu uz pripomoć Švedske crkve u Londonu jednom ili dvaput, a od 1885. do smrti dugo je živjela sa radnikom u luci, Michaelom Kidneyjom. Prijatelji su je opisivali kao mirnu, iako je nekoliko puta završila na sudu zbog pijanstva. Uplela se u vezu sa Kidneyjom koja je u travnju 1887. rezultirala Strideinoj prijavi Kidneyja zbog napada, no nije dobila parnicu. Jedan dio novca zarađivala je šivanjem i obavljanjem kućanskih poslova. Ostavila je Kidneyja par dana prije smrti, ponovo, a mnogi svjedoci tvre da su je par dana prije smrti vidjeli u Ulici Berner. Strideova je pokopana u subotu, 6. listopada 1888. Post-mortem ubojstva možete pročitati na linku.
Mnogi Ripperolozi tvrde da Strideova nije žrtva Jacka Trbosjeka. Neki predlažu da ju je ubio i njezin ljubavnik, Michael Kidney. Za razliku od ostalih žrtava, Strideova nije imala nikakvih ozljeda osim prerezanog grkljana, a neki izražavaju sumnju o načinu na koji je prorez učinjen. U dodatku tome, Israel Schwartz, svjedok, je rekao da je vidio kako dvojica ljudi napadaju Strideovu i bacaju je na pod.
No, Strideino ubojstvo dijeli i velike karakteristike sa ostalim Trbosjekovim ubojstvima, kao što su datum, vrijeme, mjesto, karakteristike žrtve i metoda ubojstva. Oni koji podržavaju njezin kanonski status tvrde da je razlog zašto na tijelu nema nikakvih većih sakaćenja je taj što je ubojstvo prekinuo menađer kluba koji je naišao, te da je razlog Eddowesina ubojstva iste večeri na udaljenosti koja se može prijeći pješice, nastavak "nedovršenog" ubojstva koje je prekinuto.
5-IAI
5-IAI je organsko jedinjenje, koje sadrži 9 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 259,087 Da.
Port Jefferson, New York
Port Džeferson je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 7.750, što je 87 (-1,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Catherine Eddowes
thumb|200px|Tijelo mrtve Catherine Eddowes
Catherine (Kate) Eddowes (njezino ime je u rodnom listu navedeno kao Catharine, no takvo pisanje nije koristila niti ona niti drugi izvori) je najvjerojatnije 4. žrtva zloglasnog londonskog serijskog ubojice Jacka Trbosjeka, koji je tijekom ljeta i jeseni 1888. ubijao i sakatio prostitutke u Whitechapelu. Koristila je pseudonime Kate Conway, Kate Kelly i Mary Ann Kelly, uzevši prezimena od svoja dva uspješna bivša supruga. Ubijena je sa 44 godina, na noć "Dvostrukog događaja", kada se osim Eddowesina ubojstva dogodilo i ubojstvo Elizabeth Stride.
Ona je jedina žrtva ubijena u Cityju, iako na granici sa Whitechapelom. Eddowesino ubojstvo bilo je tipično trbosjekovo ubojstvo, te jako slično ubojstvu Annie Chapman koje se zbilo 3 tjedna prije ovog. Za Post-mortem ubojstva pogledajte link.
Dan ubojstva
Eddowesova se 27. rujna 1888., zajedno sa Kellyevom vratila pješice iz Kenta, gdje su njih dvije tražile opijum, no vratile su se praznih ruku. Nakon što su prodali preostale posjede za hranu, u subotu, 29. rujna, Kelly je krenula tražiti posao, dok je Eddowesova rekla da ide posjetiti svoju udanu kći Annie (Annie se već prije odeselila, te neki vjeruju da je Catherine trebala znati za to tog dana). Je li Catherine rekla da ide u obiteljski posjet kako bi prikrila činjenicu da ide zarađivati novac prostitucijom ili zbog nekog drugog razloga je nepoznato.
Pogreb
Catherine Eddowes pokopana je u ponedjeljak, 8. listopada 1888. na groblju City of Londona, u neoznačenom (javnom) grobu 49336, blok 318. Njezin grob je 1996. počašćen nadgrobnom pločom.
Annie Chapman
thumb|180px|Posmrtna fotografija Annie Chapman Annie Chapman (rujan 1841. - 8. rujna 1881.) je po mnogima druga žrtva zloglasnog serijskog ubojice Jacka Trbosjeka koji je tijekom 1888. ubijao i sakatio prostitutke.
Kao i kod drugih Trbosjekovih žrtava, podaci o životu Chapmanove su malo poznati. Znana i kao "Dark Annie", Chapmanova je imala 47 godina kada je ubijena, bila je slabog zdravlja i jako slabog financijskog stanja. Visina joj je procijenjena na 1,52m. Po izvještaju je imala smeđu kosu i plave oči.
Rani život
Chapmanova je rođena kao Eliza Ann Smith u rujnu 1841., kao kći Georgea Smitha i Ruth Chapman. Njezini roditelji su se vjenčali tek 22. veljače 1842., šest mjeseci nakon njezina rođenja, u Paddingtonu.
Brak i djeca
Annie se 1. svibnja 1869. udala za Johna Chapmana, rođaka sa majčine strane. Par je neko vrijeme živio u Zapadnom Londonu, a imali su troje djece:
Život u Whitechapelu i ubojstvo
Annie se 1886. preselila u Whitechapel gdje je živjela sa izrađivaćem sita. Tri ili četiri godine primala je 10 šilinga tjedno od svog supruga, no 1886. to je prestalo. Tek je tada saznala da joj je suprug preminuo od problema sa alkoholom. Tada ju je napustio i njezin sustanar, vjerojatno zbog nedobivanja prihoda. Njezina prijateljica je rekla da je Annienin život od tada krenuo skroz nizbrdo.
Do 1888., Annie se već nastanila u Whitechapelu, no ne sa stalnim prebivalištem. U njezinim selibama povremeno bi je pratio Edward Stanley. Novac je zarađivala od raznih poslova, a dodatne prihode dobivala je prostitucijom. Poznanici su je opisali kao uspješniju ženu nego ostale na tom području, iako je puno pila i zdravlje joj je slabilo.
Malo nakon ponoći u jutro kada je ubijena, Annie se, kao i Mary Ann Nichols, našla bez novca da plati noćenje pa je izišla na ulicu da zaradi nešto. Zadnji put je viđena živa od strane žene koja ju je navodno vidjela ispred Ulice Hanbury 29 u 5:30h ujutro kako razgovara sa nekim muškarcem, koji je lako mogao biti ubojica. Chapmanino tijelo je otkriveno u 5:50h ujutro u subotu 8. rujna 1888. Njezino ubojstvo bilo je tipično za Trbosjekova ubojstva. Liječnički nalazi su kasnije dokazali da je bolovala od tuberkuloze, no kasniji nalazi su tvrdili da je imala i sifilis. Liječnik koji ju je pregledao 1888. utvrdio je da je bila trijezna u vrijeme ubojstva. Chapmanova je pokopana u petak, 14. rujna 1888. Post-mortem ubojstva možete pročitati ako slijedite poveznicu.
Chapmanova na filmu
U filmu Skica u teroru Chapmanovu je portretirala Barbara Windsor, a u filmu Iz pakla Katrin Cartlidge.
Raleigh, Mississippi
Rali je grad u američkoj saveznoj državi Misisipi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.462, što je 207 (16,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Jamaica Inn (roman)
Jamaica Inn je roman engleske spisateljice Daphne Du Maurier objavljen 1936. godine. Autorica je inspiraciju za pisanje dobila kada je 1930. godine, prilikom jahanja u Cornwallu, zalutala u magli i slučajno nabasala na istoimeno prenoćište, te u njemu od lokalnog svećenika čula priče o krijumčarima i duhovima. Radnja romana se događa godine 1820. na obali Cornwalla, a protagonistica je mlada djevojka iz unutrašnjosti koja nakon smrti majke dolazi živjeti sa tetkom i njenim mužem, te postepeno otkriva kako su oni umiješani u pljačkanje nasukanih brodova. Roman je postigao veliki uspjeh, te je tri puta ekraniziran - godine 1939. kao igrani film u režiji Alfreda Hitchcocka, godine 1983. kao TV-serija u produkciji ITV, a 2014. će se prikazati i TV-serija u produkciji BBC-ja.
Johnny Belinda
Priča se temelji na stvarnom događaju koji se odigrao blizu Harrisova ljetnikovca u Fortune Bridgeu, na Otocima Princa Edwarda u Kanadi. Glavni lik temeljen je na životu Lydije Dingwell (1852.-1931.) iz Dingwells Millsa, Otoci Princa Edwarda.
Film je sniman u sjevernoj Kaliforniji.
Priča
Film govori o gluhoj djevojci, Belindi McDonald, koja se sprijateljuje s novim liječnikom, dr. Robertom Richardsonom, koji stiže u područje Cape Bretona u daleku istočnu Kanadu, na kraju devetnaestog stoljeća. Liječnik shvaća da je, iako ne može čuti ni govoriti, Belinda izuzetno inteligentna. Živi na farmi sa svojim ocem, Blackom McDonaldom, i svojom tetkom, Aggie McDonald, a rijetko ide u grad. Obitelj na farmi proizvodi uglavnom brašno. Njezin otac i tetka zamjeraju Belindi što joj je majka umrla dok ju je rađala. Dr. Richardson uči Belindu jezik znakova. S vremenom, ona mu se počinje sviđati.
Liječnikova tajnica, Stella McCormick, pokušava ga privoljeti za sebe. Ali liječnik uopće ne gleda Stellu na taj način. Nakon što ona shvaća da ga je Belinda privukla, postaje kivna i na njega i na Belindu.
Jedan od obiteljskih mušterija, Locky McCormick, odlazi na farmu kad je Belinda ostala sama i siluje ju. Ona ostaje trudna. Nakon što su ljudi u selu saznali da je trudna, počinju sumnjati na dr. Richardsona jer je on proveo najviše vremena s njom. Kako vrijeme prolazi, pritisak glasina na kraju prisiljava liječnika da se preseli. Odluči se oženiti s Belindom i uzeti dijete sa sobom. Odlazi kako bi pronašao novo mjesto za svoju praksu i novi dom za njih.
Dok je on bio u potrazi, McCormick, sada oženjen liječnikovom tajnicom Stellom, odlučuje uzeti svoje dijete. Odlazi ga posjetiti, a kad ga je vidio Black McDonald, naređuje mu da ode. McCormick priznaje Blacku da je dijete njegovo i da će se vratiti po njega. Black polazi za McCormickom i zaprijeti mu da će ga razotkriti u gradu. Potuku se, a McCormick baca McDonalda sa stijene u more.
Sada Belinda i njezina tetka Aggie pokušavaju voditi farmu, ali se ubrzo nađu u dugovima. Grad se, na McCormickovo traženje, sastaje i odlučuje da je Belinda "nepodobna" za odgajanje djeteta. Kad McCormick i njegova žena dolaze po dijete, Belinda objašnjava Stelli McCormick da je ona pametnija nego što to govore ljudi u gradu te da neće prepustiti dijete bez borbe. Stella se posvađa s Lockyjem, koji priznaje da je dijete njegovo. Tada pokuša oduzeti dijete, ali Belinda mu staje na put. Sruši je i pođe stubama. Ona zgrabi pušku i ubija ga. Belinda je uhićena i počinje suđenje za umorstvo. Na suđenju, dr. Richardson posvjedoči da je McCormick silovao Belindu i da je ona samo štitila sebe i obitelj. Sud to odbacuje kao čin njegove ljubavi prema njoj, ali tada Stella, u koje se javljaju stari osjećaji za liječnika, potvrđuje njegovu priču, rekavši da joj je muž priznao istinu na dan kad je ubijen. Belinda je oslobođena zbog zaštite svog djeteta i doma. desno|mini|Wyman u ulozi nagrađenoj [[Oscarom u filmu Johnny Belinda (1948.)]]
Cerje (Zagreb)
Cerje je naselje u sastavu Grada Zagreba. Nalazi se u gradskoj četvrti Sesvete.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 404 stanovnika te 114 obiteljskih kućanstava.
Branchville, Alabama
Branchville je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2000. u njemu je živelo 825 stanovnika.
Cordova, North Carolina
Kordoba je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Severna Karolina.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.775.
Albaneto, Rieti
Albaneto je naselje u Italiji u provinciji Rieti, u regiji Lazio.
Valdenogher, Belluno
Valdenogher je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 145 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 854 m.
Albaneto, Rieti
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 91 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1042 m.
Fameninski okrug
Fameninski okrug je jedan od devet okruga u Hamadanskoj pokrajini na zapadu Irana. Glavni grad okruga je Famenin.
Beat the Clock
'Beat the Clock' je američka TV-igra, originalno stvorena od Marka Goodsona, koja se, s prekidima i na različitim mrežama i kanalima, emitirala od 1950. do 2003. godine. Koncept se sastojao u tome da sudionici - odabrani iz publike u studiju, najčešće bračni parovi - pokušaju obaviti nekakav "šaljivi" zadatak - koji je najčešće zahtijevao brzinu i spretnost - u roku od 30 sekundi do 1 minute, nakon čega su obično dobijali nagradu od 100 dolara. Iznosi nagrada su sa vremenom rasli. U svom originalnom obliku se na programu zadržala od 1950. do 1961. godine. Druga inkarnacija se distribuirala izvan mreže (direktno TV-stanicama) od 1969. do 1974. Od godine 1979. do 1980. se nakratko emitirala na CBS-u, a od 2002. do 2003. na mreži Pax Network.
Bruailles
Brijaj je naselje i opština u istočnom delu centralne Francuske u regionu Burgundija, u departmanu Saona i Loara koja pripada prefekturi Luan.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 842 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 37 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 22,36 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 206 metara (maksimalnoj 210 m, a minimalnoj 177 m).
Schwenksville, Pennsylvania
je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Hirohito, car Shōwa
Hirohito ('裕仁', Hirohito; Tokio, 29. travnja 1901. - Tokio, 7. siječnja 1989.) bio je japanski car koji je imao najdulji mandat od svih careva u Japanu.
Vladao je od 1926. do svoje smrti 1989. i bio je vrhovni vođa u II. svjetskom ratu. Nakon smrti postao je poznatiji pod imenom Car Shova (Shōwa Tennō). Hirohito je preminuo 7. siječnja 1989. u 6:33, a službena smrt objavljena je u 7:55, kad je javnost prvi put saznala da je car imao rak.
Rani život
Hirohito je bio sin cara Yoshihita i carice Teimei. Službeno je postao princ nasljednik 2. listopada 1916. Hirohito je pohađao dječačku (mušku) školu Gakushin (1908. - 1914.) koju su uglavnom pohađali arisokrati, zatim odlazi u posebni institut za princa nasljednika (Tōgū-gogakumonsho) i pohađa taj institut od 1914. - 1921. Godine 1921. Hirohito je prošao šestomjesečnu eurospku turneju, uključujući i Ujedinjeno Kraljevstvo, Francusku, Italiju, Nizozemsku, Nizozemska i Belgiju, Belgija, time je postao prvi princ koji je privremeno otputovao iz Japana. Nakon povratka u Japan preuzeo je dužnos regenta 29. listopada 1921. godine, nasljeđujući bolesnog oca kojem se pogoršalo mentalno stanje. Za vrijeme njegove dužnosti regenta pravo glasa na izborima dobili su svi muškarci stariji od 25 godina.
Brak
Hirohito je oženio princezu Nagako Kuni, buduću caricu. Ona je bila najstarija kćer princa Kunija Kuniyoshija. Imali su dva sina i pet kćeriju:
Kćeri su mu nakon punoljetnosti su napustile carsku obitelj s obzirom na američke reforme na japansku carsku obitelj.
Car
25. prosinca 1926. Hirohito je naslijedio preminulog oca Yoshihita. Tad je završila era njegova oca zvana Taishō, a započela je era cara Hirohita zvana Shōwa. Prema japanskoj tradiciji dobio ja ime Car Taishō, no rijetko ili nikako se tako obraćalo caru Hirohitu. Hirohitu su se obraćali s "Njegovo veličanstvo car" (天皇陛下, tennō heika), što je skraćeno na samo "Njegovo veličanstvo" (陛下, heika).
Žučne kiseline
Žučne kiseline su steroidne kiseline nađene predominantno u žuči sisara. Žučne soli su žučne kiseline vezane sa katjonom, najčešće natrijumom. Kod ljudi, soli tauroholne i glikoholne kiseline (derivata holne kiseline) sačinjavaju aproksimativno osamdeset procenata svih žučnih sali. Dve glavne žučne kiseline su holna kiselina, i henodeoksiholna kiselina. Žučne kiseline, njihovi glicinski i taurinski konjugati, i 7-alfa-dehidroksilisani derivati (deoksiholna kiselina i litoholna kiselina) su svi nađeni u ljudskom intestinalnoj žuči. Glavna funkcija žučne kiseline je posredovanje formiranja micela, koje pomažu u varenju masti.
Tipovi
mini|desno|300p|[[IUPAC nomenklatura|IUPAC preporučeno obležavanje prstena (levo) i numericanje atoma (desno) steroidnog skeletona. Četiri prstena A-D formiraju steranko jezgro.]] 200p|mini|Numerisanje [[holesterola]] Žučne kiseline sačinjavaju veliku molekulsku familiju. Ova jedinjenja imaju steroidnu osnovu sa četiri prstena, bočni lanac sa pet ili osam ugljenika koji se završava karboksilnom kiselinom, i nekoliko hidroksilnih grupa. Ćetiri prstena su označena sa leva na desno kao A, B, C, i D, gde je D-prsten manji za jedan ugljenik nego ostala tri. Hidroksilne grupe mogu da budu u 2 pozicije, bilo gore (ili izvan) što se naziva beta (često se prikazuje po konvenciji kao puna zadebljana linija), ili dole, što se naziva alfa (i prikazuje se kao isprekidana linija u strukturnim formulama). Sve žučne kiseline imaju hidroksilnu grupu u poziciji 3, koja je izvedena iz holesterola. U holesterolu, ćetiri steroidna prstena su u jednoj ravni, i 3-hidroksil je u beta poziciji.
Kod mnogih vrsta, inicijalni stepen u formiranju žučne kiseline je adicija 7-alfa hidroksilne grupe. Naknadno, u konverziji od holesterola do žučne kiseline, spoj između prva dva steroidna prstena (A i B) se menja, čime molekul postaje povijen, i u tom procesu, 3-hidroksil se konvertuje u alfa orijentaciju. Najjednostavnija žučna kiselina (sa 24 ugljenika) ima dve hidroksilne grupe u pozicijama 3-alfa i 7-alfa. Hemijsko ime ovog jedinjenja je 3-alfa,7-alfa-dihidroksi-5-beta-holan-24-ska kiselina, ili henodeoksiholinska kiselina. Ova žučna kiselina je prvi put izolovana iz domaće guske, odakle je izvedena "heno" porcija imena.
Da bi se izbegli problemi vezani za produkciju litoholne kiseline, većina vrsta dodaje treću hidroksilnu grupu na henodeoksiholnu kiselinu. Na taj način, naknadno odstranjivanje 7-alfa hidroksilne grupe od strane intestinalnih bakterija formira manje toksičnu, i još uvek funkcionalnu dihidroksi žučnu kiselinu. Tokom evolucije kičmenjaka, brojne pozicije su bile izabrane za položaj treće hidroksilne grupe. Inicijalno, 16-alfa pozicije je bila korištena, posebno kod ptica. Kasnije, ova pozicija je zamenjena pozicijom 12-alfa kod velikog broja vrsta. Primati (uklučujući čoveka) koriste 12-alfa za njihovu poziciju treće hidroksilne grupe. Rezultujuća primarna žučna kiselina kod čoveka je 3-alfa,7-alfa,12-alfa-trihidroksi-5-beta-holan-24-ska kiselina, ili jednostavno holna kiselina.
Principalne žučne kiseline su:
Hirohito, car Shōwa
Rana vladavina
Hirohito je jednom prilikom za dlaku izbjegao smrt. Ručnu granatu na njega bacio je koreanski nacionalist u Tokiju 9. siječnja 1932. godine.
Druga važna napomena je atentat predsjednika Vlade Inukaia Tsuyoshia 1932. godine, što ja naznačilo kraj civilne vladavine nad vojskom. Poslije ovoga uslijedio je pokušaja vojnog udara na Vladu u veljači 1936. Incident je nazvan dvadesetšestoveljačni incident, vođen nižim časnicima, tj. svih onih koji su imali simpatije prema viskopozicioniranom časniku princu Chichibuu, bratu cara Hirohita. Incident je prerastao u pobunu, a pobuna je rezultirala smaknućem velikog dijela članova Vlade i vojnih časnika.
Nakon što je car Hirohito obavješten o pobuni, izdao je naređenje da se pobuna uguši. Vojnike koji su se pobunili nazvao je pounjenicima (bōto). Točnije, naredio je ministru vojske Yoshiyukiu Kawashimau da uguši pobunu za jedan sat, i svakih pola informirao se o pobuni od Honjōa. Kad je čuo od Honjō da je napravljen tek mali napredak protiv pobune, Hirohito mu je rekao: "Ja, osobno ću vodit Konoe zbor (diviziju) i obuzdati ih." Pobunjenici su izgubli pobunu 29. veljače 1936.
Sino-japanski rat i Drugi svjetski rat
Prije početka drugog svjetskog rata Japan je 1931. napao Mandžuriju u prvom sino-japanskom ratu, a zatim i ostatak Kine 1937.g. u drugom sino-japanskom ratu.
Neki izvori okrivaju da Car Šōva nije imao prigovora na plan o invaziji Kine 1937.g., koji su mu predložili njegovi ministri i premijer Fumimaro Konoe. Najveća briga mu je bila mogućnost napada Sovjetskog Saveza sa sjevera, a najviše pitanja je svojim ministrima postavljao o vremenu koje će trebati da se savlada kineski otpor.
Prema Akiri Fujiwari, tijekom rata sa Kinom Car je osobno ratificirao prijedlog da japanska vojska odbaci u ratovanju međunarodna pravila o postupanju sa ratnim zarobljenicima. Radovi Yoshiaki Yoshimi i Seiya Matsuno ukazuju da je Car odobrio posebna naređenja (rinsanmei), o upotrebi kemijskog oružja protiv Kineza.
Za vrijeme drugog svjetskog rata Japan je sklopio savez sa nacističkom Njemačkom i fašističkom Italijom nazvan Sile Osovine. U srpnju 1939. Car je nekoliko puta raspravljao sa jednim od svoje braće Yasuhitoom (Princ Chichibu), koji ga je tri puta tjedno posjećivao i zalagao se za savez, često je u posjetu bio zajedno sa ministrom vojske Seishiro Itagaki. Tek nakon uspjeha njemačke vojske u Europi Car je pristao na savez.
Pred kraj rata, na početku 1945.g. unatoč sve lošijoj situaciji za Japan, Car nije pristao na završavanje rata pregovorima i predajom prema savjetu premijera Fumimaro Konoe, nego se još nadao velikoj pobjedi. Nakon predajom Njemačke u svibnju 1945. i odluke Sovjetskog Saveza o tome da neće produžiti sporazum o nenapadanju, japanski kabinet se sastao u lipnju 1945. kako bi potvrdio odluku o borbi do zadnjeg čovjeka. Ovu odluku je potvrdio Car na kratkom sastanku sa svojim savjetnicima.
Dana 26. srpnja 1945. saveznici su donijeli Postdamsku Deklaraciju u kojoj su zahtjeva bezuvjetna predaja Japan, što su japanska vlada i Car prvotno odbili. Nakon napada atomskom bombom na Hiroshimu i Nagasaki i objave rata Sovjetskog Saveza, Car je odlučio završiti rat. O svojoj odluci obavijestio je svoju obitelj, a dana 15. kolovoza je preko radija emitirana snimka u kojoj Car objavljuje bezuvjetnu predaju svih japanski vojnih snaga (Gyokuon-hōsō), te je to ujedno i prvi puta da su japanci čuli glas svoga Cara preko radija.
Metolkarb
Metolkarb je organsko jedinjenje, koje sadrži 9 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 165,189 Da.
Cielo sulla palude
Cielo sulla palude je italijanski crno-bijeli biografski film snimljen 1949. godine. Protagonistica, čiji lik tumači Inés Orsini, je Maria Goretti, 12-godišnja kćer siromašnih seljaka koji početkom 20. vijeka žive u Pontinskim močvarama. Radnja prikazuje kako postaje predmetom požude svog susjeda (koga glumi Mauro Matteuci), odnosno žrtva silovanja i ubistva, ali i kako će na samrti oprostiti svom ubici. Cielo sulla palude je snimljen nedugo nakon što je Mariju Goretti kao djevicu i mučenicu službeno beeatificirala Rimokatolička crkva, odnosno godinu dana prije njene kanonizacije. Premijerno je prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je privukao pažnju i izuzetno realističkim prikazom seoskih života, kao i korištenjem naturščika umjesto profesionalnih glumaca, odnosno korištenjem tehnika i načela tada popularnog neorealizma. Na festivalu je dobio nagradu za najbolji italijanski film.
Desprim
Desprim je naselje u sastavu Grada Zagreba. Nalazi se u gradskoj četvrti Brezovica.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 330 stanovnika te 90 obiteljskih kućanstava.
Hawkins Falls, Population 6200
Hawkins Falls, Population 6200 je američka televizijska serija koja se emitirala na programu mreže NBC od 1950. do 1955. godine, i koja se smatra prvom uspješnom sapunicom u historiji američke televizije.
Radnja je bila smještena u fiktivni gradić Hawkins Falls, a kome je kao model poslužio stvarni grad Woodstock u državi Illinois. . Protagonisti su bili bračni par Lona i Knap Dewey. Za seriju je bilo karakteristično da je započeta kao redovna dramska serija sa tjednim epizodama od po 1 sat, emitiranim u udarnom terminom. Godine 1951. je, pak, preimenovana u Hawkins Falls: A Television Novel te se počela prikazivati u dnevnom terminu svakog radnog dana u trajanju od po 15 minuta. Sponzor joj je bio Surf, proizvođač deterdženta u vlasništvu kompanije Unilever.
Dobrodol
Dobrodol je naselje u sastavu Grada Zagreba. Nalazi se u gradskoj četvrti Sesvete.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 1203 stanovnika te 310 obiteljskih kućanstava.
Jamaica Inn
Jamaica Inn je prenoćište u parohiji Altarnun u Cornwallu na jugozapadu Engleske. Nalazi se nadaleko autoputa A30, odnosno blizu sredine močvare Bodmin Moor nadeleko od zaseoka Bolventor. Originalno je sagrađeno 1750. kao specijalno prenoćište za putnike poštanskih kočija koji su prelazili preko močvare. Nedaleko od prenoćišta se nalaze brdo zvano Tuber ili Two Barrows, visine 332 m.
Najpoznatije po tome što je u prošlotsi služilo kao baza krijumčara, odnosno kao duhovima najopsjednutije mjesto u Velikoj Britaniji. Još veću mu je slavu donijela Daphne du Maurier, koja ga je 1930. godine, nakon što je jašući zalutala u magli, slučajno posjetila, i gdje joj je lokalni svećenik ispričao niz priča o duhovima i krijumčarenju. To je poslužilo kao inspiracija za istoimeni roman, objavljen 1936. godine Na osnovu romana je 1939. godine snimljen film Jamaica Inn u režiji Alfreda Hitchcocka, a 1983. godine i TV-serija Jamaica Inn sa Jane Seymour u glavnoj ulozi. Također ga je spomenula i američka pop-kantautorica Tori Amos na svom albumu The Beekeeper.
5-I-R91150
5-I-R91150 je organsko jedinjenje, koje sadrži 23 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 525,398 Da. Selektivan i potentan je antagonista serotoninskih 5-HT2A receptora. Ima primenu u ispitivanju raspoređenosti 5-HT2A receptora u mozgu kod obolelih od Alchajmera i Aspergerovog sindroma.
Brantley, Alabama
Brantley je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 809 stanovnika.
Nacionalni park Andringitra
Nacionalni park Andringitra je jedan od šest nacionalnih parkova na jugoistoku Madagaskara, dio megaparka Kišne šume Atsinanana koji je 2007. godine upisan na UNESCO-v spisak Svjetske baštine kao područje od presudne važnosti za opstanak madagaskarske jedinstvene flore i faune.
Geografija i klima
Park se nalazi u proviciji Fianarantsoa, 47 km južno od grada Ambalavao i oko 120 km južno od Ranomafane. Pokriva najveći dio masiva Andringitra, granitnog gorja visine od 500 do 2600 m, ispresjecanog brojnim brdima, kotlinama i granitnim vrhuncima, od kojih su najviši Imarivolanitra (ili Bobi) sa svojih 2658 m, inače drugi najviši vrh Madagaskara. Masiv Andringitra predstavlja klimatsku barijeru između vlažne i hladne oceanske struje s istoka, odnosno suhe i tople kontinentalne struje sa zapada. Klimatske razlike između ljeta i zime (temperature i vlažnosti) i temperaturne razlike između dana i noći, velike su i najekstremnije na Madagaskaru. Sezona suša traje od juna do oktobra, za madagaskarske zime, kad minimalna temperatura noću može pasti i do minus 16 °C na vrhuncima iznad 2500 m. Nerijetko padne i snijeg, koji se zadrži samo dan, dva na visinama ispod 2000 m. Unutar parka leži izvor rijeke Zamandao sa svojim slapovima. thumb|left|280px|Prizor iz parka Zbog njegovih dramatičnih vrhunaca, slapova, i neobičnih pejzaža, Andringitru često zovu najslikovitijim nacionalnim parkom Madagaskara.
Fauna
Park je poznat po svojoj biološkoj raznolikosti, unutar parka živi 78 vrsta vodozemaca, 50 vrsta gmazova, 54 vrsta sisavaca, brojne vrste endemskih lemura, 108 vrsta ptica, i više od 1000 vrsti biljaka.
Historija
Francuski botaničar Henri Perrier de la Bâthie prvi je sistematski istraživao masiv Andringitra 1925. godine. Na osnovu njegovih zapažanja i sugestija francuska kolonijalna uprava izdvojila je 1927. središnji dio masiva, površine 3,116.000 hektara, za rezervat prirode. Taj status je potvrđen i nakon stjecanja nezavisnosti 1966. godine, a 1999. rezervat je proglašen Nacionalnim parkom Andringitra.
Drugi rat u Kongu
Drugi rat u Kongu, također poznat i pod nazivom Drugi kongoanski rat, Rat za koltan i Veliki afrički rat, započeo je u kolovozu 1998. u Demokratskoj Republici Kongo (poznat prije kao Zair), a službeno je završio u srpnju 2003. sa prijelaznom vladom Demokratske Republike Kongo koja je na kraju preuzela vlast, iako sukobi traju i danas.
To je najveći rat u modernoj afričkoj povijesti te je izravno uključio osam afričkih država te 25 naoružanih frakcija. Broj poginulih je nepoznat, no procjene sežu od 3.8 milijuna do 5.4 milijuna osoba(uglavnom od zaraza i neishranjenosti), od čega je 45.000 ljudi umiralo svaki mjesec, čime je to najsmrtonosniji moderni sukob na svijetu nakon kraja Drugog svjetskog rata 1945. Zbog sukoba, milijuni ljudi su postali izbjeglice. "Kongo je u jednom desetljeću izgubio stanovništva koliko ga ima Danska", naveo je George Rupp, predsjednik humanitarne organizacije Međunarodni odbor za spašavanje. Neki pak analitičari smtraju da su te brojke preuveličane ili krivo izračunate te da je stvaran broj mrtvih zapravo ispod tri milijuna ljudi. Usprkos tome, svjetska javnost slabo je upoznata sa ovim ratom.
Kronologija
Nakon genocida u Ruandi, Hutu militanti pobjegli su iz Ruande u Kongo (tada Zair) 1996. te koristili izbjegličke logore kao poligon za napad na Tutsije na području Ruande. Kasnije su se udružili sa oružanim snagama Zaira kako bi napadali kongoanske Tutsije u istočnom Zairu. Kao odgovor na to, Ruanda i Uganda su se udružile i izvršile invaziju Zaira kako bi se borili protiv Hutu militanata i diktatora Mobuta. Pridružili su im se političari Zaira koji su se već davno borili protiv diktature. Mobutu je 1997. napustio državu a vlast je preuzeo Laurent-Désiré Kabila.
Uganda je tijekom okupacije sjeveroistočnog Konga oduzela jednu tonu zlata vrijednu 9 milijuna $. Uganda se povukla 2003., a Ruanda godinu dana ranije. No iza sebe su ostavili frakcije, Nacionalistički i integracijski front (FNI) i Unija kongoanskih domoljuba (UPC), koji su nastavili bitke za te resurse. Kako bi ponovno uspostavila iskopavanje zlata, korporacija AngloGold Ashanti je uspostavila vezu sa FNI-jom, odgovornim za ratne zločine, jer su vladali područjem Mongbwalu. Ashantijevo osoblje je dobilo zaštitu i prodaju zlata, a FNI je zauzvrat dobio logističku i financijsku pomoć - čime je samo ojačao i postao još brutalniji prema civilima.
Posljedice
Usprkos kraju rata 2003. te dogovoru sukobljenih strana o stvaranju vlade nacionalnog jedinstva, 1.000 ljudi i dalje umire dnevno u Kongu zbog gladi i bolesti uzrokovanih osiromašenom državom nakon sukoba. Najmanje 3 milijuna ljudi je poginulo dok je oko 3,6 milijuna raseljeno iz svojih domova ili postalo izbjeglicama: 2003., značajan broj izbjeglica iz Konga bilo je u 13 afričkih država, uključujući 150.000 u Tanzaniji, 80.000 u Republici Kongo, 60.000 u Zambiji, 41.000 u Burundiju, 35.000 u Ruandi, 13.000 u Angoli, 12.000 u Ugandi, 10.000 u Srednjoafričkoj Republici i 9.000 u Južnoj Africi. Mnogi su zatražili azil u državama zapada.
Sukobi nakon rata motivirani su svjetskom potražnjom minerala kao što su koltan, koji ima bogata nalazišta u Kongu.
Trebnje (općina)
Općina Trebnje (slovenski: Občina Trebnje) je jedna od 212 slovenskih općina od 12.075 stanovnika. , administrativni centar općine je istoimeni grad Trebnje.
Geografske karakteristike
Općina ima površinu od 163.3 km², na kojoj se prostire stotinjak naselja.
Naselja Općine Trebnje
Arčelca, Artmanja vas, Babna Gora, Belšinja vas, Benečija, Bič, Blato, Breza, Brezovica pri Mirni, Cesta, Cirnik, Debenec, Dečja vas, Dobrava, Dobravica pri Velikem Gabru, Dobrnič, Dol pri Trebnjem, Dolenja Dobrava, Dolenja Nemška vas, Dolenja vas pri Čatežu, Dolenje Kamenje pri Dobrniču, Dolenje Medvedje selo, Dolenje Ponikve, Dolenje Selce, Dolenji Podboršt pri Trebnjem, Dolenji Podšumberk, Dolenji Vrh, Dolga Njiva pri Šentlovren, Dolnje Prapreče, Čatež, Češnjevek, Glinek, Goljek, Gombišče, Gomila, Gorenja Dobrava, Gorenja Nemška vas, Gorenja vas pri Čatežu, Gorenja vas pri Mirni, Gorenja vas, Gorenje Kamenje pri Dobrniču, Gorenje Medvedje selo, Gorenje Ponikve, Gorenje Selce, Gorenji Podboršt pri Veliki Loki, Gorenji Podšumberk, Gorenji Vrh pri Dobrniču, Gornje Prapreče, Gradišče pri Trebnjem, Grič pri Trebnjem, Grm, Grmada, Hudeje, Iglenik pri Veliki Loki, Jezero, Kamni Potok, Knežja vas, Korenitka, Korita, Kriška Reber, Križ, Krtina, Krušni Vrh, Kukenberk, Lipnik, Lisec, Log pri Žužemberku, Lokve pri Dobrniču, Lukovek, Luža, Mačji Dol, Mačkovec, Mala Loka, Mala Ševnica, Male Dole pri Stehanji vasi, Mali Gaber, Mali Videm, Martinja vas, Medvedjek, Meglenik, Migolica, Migolska Gora, Mirna, Mrzla Luža, Muhabran, Občine, Odrga, Orlaka, Pekel, Pluska, Podlisec, Potok, Praprotnica, Preska pri Dobrniču, Primštal, Pristavica pri Velikem Gabru, Račje selo, Ravne, Razbore, Rdeči Kal, Repče, Replje, Reva, Rihpovec, Rodine pri Trebnjem, Roje pri Čatežu, Roženpelj, Rožni Vrh, Sajenice, Sejenice, Sela pri Šumberku, Selo pri Mirni, Selska Gora, Stan, Stara Gora, Stehanja vas, Stranje pri Dobrniču, Stranje pri Velikem Gabru, Studenec, Svetinja, Šahovec, Šentlovrenc, Ševnica, Škovec, |Škrjanče, Šmaver, Štefan pri Trebnjem, Trbinc, Trebanjski Vrh, Trebnje, Trnje, Vavpča vas pri Dobrniču, Velika Loka, Velika Ševnica, Velike Dole, Veliki Gaber, Veliki Videm, Volčja Jama, Volčje Njive, Vrbovec, Vrhovo pri Šentlovrencu, Vrhtrebnje, Vrtače, Zabrdje, Zagorica pri Dobrniču, Zagorica pri Čatežu, Zagorica pri Velikem Gabru, Zagorica, Zavrh, Zidani Most, Žabjek, Železno, Žubina.
Malekšahijski okrug
Malekšahijski okrug je jedan od 10 okruga u Ilamskoj pokrajini na zapadu Irana. Glavni grad okruga je Arakvaz.
Teutonski viteški red
Teutonski viteški red ili Teutonski vitezovi (latinski: Ordo domus Sanctæ Mariæ Theutonicorum Ierosolimitanorum, prevedeno - Red teutonskih vitezova doma svete Marije Jeruzalemske, njemački: Orden der Brüder vom Deutschen Haus St. Mariens in Jerusalem, odnosno najčešće i kraće samo Deutscher Orden ili Deutschritterorden) je njemački rimokatolički vjerski red koji je odigrao veliku ulogu u Istočnoj Evropu za kasnog srednjeg vijeka, i koji je pored toga prošao kroz brojne metamorfoze od svog osnivanja 1189. / 1190. do danas.
Nastajanje
Nakon zauzimanja Akre - 1191., ta bratovština preuzela je gradsku ubožnicu, koju su prezvali u Bolnica Svete Marije iz njemačke kuće u Jeruzalemu. Papa Klement III. odobrio je njihov red, i pravila po uzoru na Suvereni Red Svetog Ivana Jerusalemskog, odnosno Malteške vitezove.
Smrt hohenstaufenovskog cara Henrik VI., car Svetog Rimskog Carstva 1197, koji je inače planirao veliku invaziju Palestine, poremetila je stanje na frontu, jer se velik broj njemačkih križara koji su došli do Palestine odlučio vratiti kući. Kako bi popunili novonastalu prazninu, njemački kneževi i biskupi, zajedno s jeruzalemskim kraljem Amalrichem II, odlučili su - 1198 pretvoriti Teutonsku bratovštinu u vojnički viteški red, sa sličnim monaškim pravilima po uzoru na templare. Red je dobio brojne privilegije od papa Celestina III i Inocenta III i velike donacije zemlje, i to ne samo po kraljevstvu Jeruzalema, već i po Njemačkoj i drugdje. Papa Inocent III odobrio je 1205. teutonskim vitezovima korištenje bijelog plašta s crnim križem. thumb|left|260px| Teutonskog viteškog reda|Teutonske džave 1260]] Teuronci su zauvjek napustili Palestinu krajem križarskih ratova, i konačnog pada te zemlje pod islam 1291.
Djelovanje po Istočnoj Evropi i Prusiji
Teutonski vitezovi su u međuvremenu, pod vodstvom Velikog majstora reda Hermanna von Salze (vladao 1210 - 1239), počeli seliti svoju aktivnost sa Bliskog istoka u Istočnu Evropu. Prvi Teutonski evropski poduhvat bio je uUgarskoj - 1211., nakon što ih je pozvao kralj Andrija II. da mu pomognu zaštititi pograničnu Transilvaniju od invazije Kumana tako da je koloniziraju i pokrste. Zauzvrat su dobili velika autonomna prava, ali su oni u svojim zahtjevima pretjerali pa su protjerani iz Ugarske 1225. Ali im se tad ukazala prilika za novi angažman, jer ih je pozvao poljski vojvoda Konrad Mazovski, da mu pomognu očistiti donji tok rijeka Visle od poganskih Prusa.