cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apelinski receptor
Apelinski receptor (takođe poznat APJ receptor) je G protein-spregnuti receptor koji vezuje apelin.
Adolf Hitler
Adolf Hitler (Braunau am Inn (Austrija), 20. travnja 1889. - Berlin, 30. travnja 1945.) je njemački političar, 1933. imenovan njemačkim kancelarom, od 1934. s diktatorskim ovlastima. Vođa (njem. Führer) Njemačke Nacionalsocijalističke radničke stranke i nacističke Njemačke od 1933. do 1945.
Hitlerov pokušaj stvaranja Velike Njemačke (Grossdeutschland), prvo mirnim putem: lobiranje kod velikih sila kao i kroz masovne marševe i referendume uspjeli su u malom vremenskom razdoblju dovesti do pripajanja Austrije (Anschluss), kao i pojedine dijelove Čehoslovačke s njemačkim življem. Ne uspjevši učiniti isto s Poljskom, prisiliti povrat teritorija koje su bile izgubljene nakon Prvog svjetskog rata, Hitler izvršava invaziju 1939. pogrešno procijenivši da Velika Britanija i Francuska neće priteći u pomoć. Ovim napadom počinje 2. svjetski rat - šestgodišnji sukob između bloka Osovina i Saveznika.
Hitler je također bio glavni ideolog rasne politike nacističke njemačke, što je najavio već u knjizi Mein Kampf (Moja borba) 1924. Pod njegovom vlašću došlo je do istrebljenja Židova (više od pet milijuna) i Roma u Holokaustu.
Hitlerov san - stvoriti tisućljetni Reich, super državu u kojemu bi njemački narod imao apsolutnu vlast - slomljen je 30. travnja 1945., kada je Hitler izvršio samoubojstvo u svom bunkeru, ispred nadiruće sovjetske Crvene armije.
Porijeklo
Adolf Hitler je rođen je u austrijskom graničnom gradu Braunau am Inn 20. travnja 1889., kao četvrto od ukupno šestero djece carinskog činovnika Aloisa Hitlera i njegove žene Klare (rođene Pölzl). Od sve djece preživjeli su on i sestra Paula. Alois je bio vanbračni sin Anne Marie Schicklgruber, a u svojoj 40. godini života je promijenio prezime u Hitler. Nikada nije dokazano je li kasniji muž od Aloisove majke zapravo bio i njegov biološki otac, no Johann Georg Hiedler (Hitler je različita pisana varijanta istog prezimena) sam nikada nije priznao njegovo očinstvo, iako je nakon smrti naveden kao Aloisov otac u dokumentima. Podatak o nepoznatom očinstvu su saveznici mnogo koristili za vrijeme 2. svjetskog rata kada su saveznički avioni bacali propagandne letke iznad Njemačke koje su započinjale s Heil Schicklgruber. Sam Adolf je jednom u šali komentirao da je jedina pametna odluka koju je njegov otac donio u životu bila upravo promjena prezimena.
Zbog posla obitelj Aloisa Hitlera preseljavala se često: prvo iz Braunaua u Passau, zatim u Lambach te najposlije u Leonding kod Linza. Alois je opisivan kao strog i hladan čovjek; po izjavama kćeri, Paule, Adolf mu se znao suprotstavljati zbog čega je često dobivao batine. Majka Klara je bila vrlo brižna i popustljiva i Adolf ju je jako volio.
Postoje također izvori koji upućuju da je Adolf Hitler dijelom Židov što je obilno korišteno u propagandi političkih protivnika, a prije pogubljenja je isto tvrdio i njegov suradnik Hans Frank. Navodno je Hitlerova baka, majka njegovog oca Maria Schicklgruber, začela dijete dok je bila sluškinja u jednoj židovskoj obitelji u Grazu. Ove tvrdnje pobijaju povjesničari Werner Maser i Ian Kershaw jer su Židovi bili protjerani iz Graza u 15. stoljeću te nisu imali pravo živjeti u Grazu za vrijeme kada je Maria Schicklgruber navodno radila kao sluškinja u tom gradu. i
Školovanje
U osnovnoj školi je bio dobar učenik, a isticao se i društvu svojih vršnjaka. 1900. nakon završene osnovne, Alois je odlučio da mu sin upiše Realschule i njegovim stopama krene u činovničku karijeru, iako je ta ideja Adolfu bila potpuno odbojna jer je želio postati umjetnik. U srednjoj školi nije bio uspješan: morao je ponavljati prvu godinu, a u kasnijim je išao na popravne ispite. Iako je kasnije tvrdio da je jako volio povijest, zemljopis i vjeronauk, i iz tih predmeta je imao prosječne ocjene. Do kraja je zbog loših ocjena bio prisiljen prijeći u drugu školu. Hitler opravdava svoj loš uspjeh željom da na taj način razljuti oca s kojim se nije slagao; iako je loše ocjene imao i nakon očeve smrti 1903., u pozadini njegove odbojnosti prema školi vjerojatno jest sukob s ocem. Većina profesora tvrdi da se mladi Hitler nije ni po čemu isticao, ni na pozitivan ni na negativan način; neki smatraju da je bio bistar, ali nedovoljno zainteresiran te da je imao problema s autoritetom. Profesor povijesti, Leopold Poetsch, ga je svojim pričama o njemačkoj povijesti i mitologiji zainteresirao te je od njega upio ideje pangermanskog nacionalizma.
Nakon završetka Realschule 1905., Hitler nije nastavio s daljnjim školovanjem. Nije pokazivao ni želju za bilo kakvim radom, a financijsko stanje obitelji ga nije ni prisiljavalo na to. Umjesto toga, uz potporu svoje popustljive majke, proveo je dvije godine živeći neurednim životom, čitajući knjige, svirajući klavir, slikajući i sanjajući da će jednom postati veliki umjetnik. Ovo razdoblje je opisao kao "najljepše u životu". Družio se s Augustom Kubizekom, mladićem koji je dijelio Hitlerove snove i bio vrlo fasciniran njime i njegovim idejama.
Život u Beču
1907. Hitler je odlučio upisati Akademiju likovnih umjetnosti u Beču. Iste godine mu se razboljela majka te se posvetio brizi za nju; no, budući da je imala neizlječivi rak, umrla je što ga je teško pogodilo. Na upisu u Akademiju nije uspio; ušao je u uži izbor kandidata, no ispao je u drugom krugu ocjenjivanja. Kasnije je priznao da mu je neuspjeh bio šok budući da je bio potpuno siguran u sebe. Profesor koji ga je ocjenjivao komentirao je da su mu prikazi građevina vrlo dobri, što je mladog Hitlera potaknulo da se zainteresira za arhitekturu. Iako tvrdi da je tada odlučio postati arhitekt, i iduće godine je pokušao upisati Akademiju, a tada je ispao već u prvom krugu.
Iako nije upisao Akademiju, Hitler se odlučio preseliti u Beč; uz mirovinu za siročad i financijsku potporu od tetke, mogao je živjeti bez rada. Prijatelj Kubizek mu se također pridružio kao cimer jer je studirao glazbu. U Beču je Hitler razgledao kulturne znamenitosti i kovao planove o potrebnim arhitektonskim preinakama grada, Kubizek tvrdi da ga politika nije zanimala. Mnogo je čitao, a navodno je pokušavao i pisati drame i opere koje nikada ne bi dovršio; često je išao gledati opere, a posebno je volio Wagnera. Kubizek također navodi da se Hitler osjećao nelagodno u društvu žena, iako mu je i homoseksualnost bila odbojna.
Iako je imao dovoljno sredstava za život, nije živio raskošno. Soba u kojoj je stanovao s Kubizekom bila je vrlo skromna, obroci su također bili oskudni, a jedini luksuz bila je opera. Iako je polako ostajao bez novca, nije želio raditi; sanjao da će postati veliki umjetnik. 1908. je po drugi put pokušao upisati Akademiju i nije uspio; nakon toga je bez pozdrava odselio od Kubizeka. Živio je u siromašnijoj četvrti, no brzo je ostao bez novca te je neko vrijeme spavao na otvorenom i gladovao.
Kad je od preminule tetke dobio nasljedstvo preselio je u skromni Dom za samce i životario slikajući razglednice koje je jedan njegov kolega prodavao po kavanama. Hitler je svoje slike nazivao prosječnima i amaterskima, iako je na njima pristojno zarađivao. U zajedničkoj kantini Doma često se upuštao u političke razgovore sa sustanarima te se isticao svojim govorništvom i uživao određeno poštovanje, iako sam smatra da su ga držali za čudaka.
Beč je u to doba bio antisemitski nastrojen, atmosferu je podgrijavao i gradonačelnik Karl Lueger svojim oštrim ispadima; utjecajne su bile ideje ekstremnih rasista von Schönerera i Liebenfelsa. Hitler je bio žestoki nacionalist, a u siromašnoj četvrti u kojoj je živio bio je u dodiru s brojnom židovskom zajednicom. Ian Kershaw ipak smatra da Hitlerove preuveličane tvrdnje iz Mein Kampfa, da je u to vrijeme usvojio svoje radikalne antisemitske stavove, nisu točne, odnosno da ga antisemitizam nije zaokupljao i nipošto nije činio središnjicu njegovog svjetonazora. Hitler je u to doba osjećao neprijateljstvo prema socijaldemokratima, a zbog neučinkovitosti austrougarskog parlamenta iz tog razdoblja je zadržao i odbojnost prema parlamentarizmu.
Prvi svjetski rat
1913. dobio je pravo na preuzimanje očevog nasljedstva, a istodobno se bojao kazne zbog izbjegavanja regrutacije jer se nije želio boriti u habsburškoj vojsci. Odlučio je pobjeći u München, no Austrijske vlasti su ga i tamo pronašle. Nakon medicinskog pregleda je proglašen fizički nesposobnim za vojnu službu (tada mu je izmjerena i visina: 174 cm). S vojnom otpusnicom vraća se u München i ulaskom Njemačkog Carstva u 1. svjetski rat oduševljeno pristupa Bavarskoj vojsci već 2. kolovoza 1914.
20. listopada je završio obuku i dodijeljen je tzv. Listovu puku s kojim je poslan u Belgiju gdje je 29. listopada sudjelovao u prvoj bitci u kojoj je izginula većina puka. Hitler je u vojsci bio kurir; iako to u Mein Kampfu nije spomenuo, sugerirajući tako da je bio običan vojnik, omalovažavanje njegove službe od strane političkih neprijatelja je neopravdano: od osam kurira u njegovom puku, troje ih je poginulo, a jedan je ranjen. I sam Hitler se nekoliko puta našao u situacijama u kojima je preživio pukom slučajnošću. U studenom 1914. je promaknut u čin kaplara, a u prosincu je dobio Željezni križ II. klase. Do kraja rata Hitler nije više napredovao u činovima; Kershaw smatra da je sam Hitler odbijao razgovore o njegovom daljnjem promaknuću (koje je jedno vrijeme bilo razmatrano iako su neki nadređeni smatrali da mu nedostaju "vještine vođe") jer nije želio otići iz puka u kojem se osjećao ugodno; drugi povjesničari smatraju da je razlog njegovo austrijsko državljanstvo.
U kolovozu 1918. je dobio Željezni križ I. klase; kaplari su rijetko primali ovo odlikovanje. Kraj rata Hitler je dočekao u bolnici gdje se liječio od kratkoročnog sljepila koje je zadobio trovanjem bojnim otrovom. Šokiran kapitulacijom carske Njemačke u studenom 1918, Hitler je ostao u uvjerenju da njemačka vojska nije bila poražena u ratu, nego je, navodno, "izdana" od skupine koju su činili ratni profiteri, Židovi, socijalisti, štrajkaši i razni nenjemački "unutarnji neprijatelji" koji su se uvukli u vladajuće strukture.
Nacistička stranka
Nakon završetka Prvog svjetskog rata Hitler je ostao u vojnoj službi, koja je sada bila angažirana u suzbijanju socijalističkih pobuna koje su izbijale diljem Njemačke, uključujući i Minhen, gdje se Hitler vratio 1919. Hitler je također sudjelovao u obučavanju u 'nacionalnom razmišljanju' koje je vodio "Odjel za obučavanje i propagandu" (Dept lb/P) bavarske "Reichwehr" skupine, koje je predvodio kapetan Mayer. Cilj ove skupine bilo je stvaranje 'žrtvenog jarca' za izbijanje Prvog svjetskog rata te stvaranje krivca za poraz Njemačke. Krivac je pronađen u 'Internacionalnom Židovstvu", komunistima i kao i političarima svih boja i oprijeljenja.
Zbog svoje inteligencije i govorničkih sposobnosti, Hitler je bio imenovan "V-Mann"-om "Skupine za prosvjetljavanje" kojem je bio cilj utjecanje na vojnike koji su imale isti svjetonazor, a glavni štab je također odredio da infiltrira jednu malu nacionalistički orijentiranu stranku Njemačku radničku stranku u srpnju 1919. Hitler je postao članom Njemačke radničke stranke u rujnu 1919, gdje se upoznao s Deitrichom Eckartom anti-semitom i ključnim članom stranke. (vidi )
1920, Hitler je otpušten iz vojske te se odmah nakon toga uključio u aktivnosti Njemačke radničke stranke. Ubrzo je postao njezin vođa i promijenio joj ime u Njemačka nacional-socijalistička radnička stranka (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP), znanu i kao Nacistička stranka. Hitler je ubrzo shvatio da ima dva talenta: govorništvo i nadahnjivanje osobne lojalnosti. Njegovi ulični govori u kojima je napadao Židove, socijaliste i liberale, kapitaliste i komuniste, osvojilo je umove privrženih sljedbenika, od kojih su prvi postali: Rudolf Hess, Hermann Göring, i Ernst Röhm. Jedan od obožavatelja je bio i njemački feldmaršal Erich Ludendorff, kojeg je Hitler odlučio iskoristiti kao paravan za preuzimanje političke moći u Münchenu središtu Bavarske kroz takozvani Hitlerov puč ili Marš na Berlin 8. studenog 1923., kada su nacisti započeli marš iz jedne pivnice do Bavarskog ministarstva rata s ciljem izbacivanja tadašnje Bavarske vlade koju su sačinjavali desni separatisti, a poslije su namjeravali marširati prema Berlinu. Kod tog pokušaja bavarska vojska je uspjela brzo raspršiti naciste i uhititi Hitlera. U želji da zadrži poziciju vođe Hitler je imenovao Alfreda Rosenberga za privremenog vođu.
Za mnoge Nijemce Hitler je bio izbavitelj države iz teške ekonomske krize koja je harala u to doba, te isto i osoba koja se javno izražava za neizvršavanje obveza Versajskog sporazuma, sporazuma koji je bio nametnut Njemačkoj kao poraženoj strani Prvog svjetskog rata. Njemačka je nakon Prvog svjetskog rata kroz Versajski sporazum izgubila mnogo: kolonije po svijetu (Afrika, Azija, Pacifik) te teritorij u Europi, trebala je snositi u cijelosti krivicu za izbijanje Prvog svjetskog rata te isplatiti reparacije u vrijednosti od 32 milijarde maraka, izgubiti cijelu ratnu mornaricu, i smanjiti vojne snage na 100,000 vojnika.... Uvjeti Versajskog sporazuma bili su teški, i Nijemci su ga prezirali. Hitler je to dobro znao, te je iskoristio takve osjećaje i pretvorio ih je u glasove. Isprva, zbog jednostavne retorike oko krivljenja svjetskog Židovstva nije dobio mnogo glasova, no rafiniranjem svoje političke poruke kombiniranjem antisemitskih ideja skupa s kritiziranjem Weimarskog sistema i stranaka koje su je podržavale, nacisti su polako počeli osvajati glasove na izbornim mjestima.
Put do moći
Hitlerov ključni trenutak je došao s Velikom depresijom koja zahvatila Njemačku 1930. Demokratska vlada, uspostavljena u Njemačkoj 1919., takozvana Weimarska Republika nikada nije bila prihvaćena od konzervativnih političara, dok su joj se fašisti otvoreno protivili. Socijaldemokrati i tradicionalne stranke centra, kao i stranke desnice nisu imale program ni odgovor za Veliku depresiju, jedino su Nacisti imali nešto što se moglo nazvati programom te su na izborima u rujnu 1930. dobili 18% glasova ili 107 mjesta u Reichstagu (njemačkom parlamentu) i tako su postali druga stranka po veličini.
Pošto Brüningove mjere za stabilizaciju nisu urodile plodom, vlada je nastojala izbjeći predsjedničke izbore 1931. te su s nacistima htjeli stupiti u dogovor za produženje mandata predsjednika Paula von Hindenburga kao i njegovog kabineta. Hitler je odbio dogovor te je nastupio u predsjedničkim izborima protiv Hindenburga, i uspio je biti drugi u prvom kao i u drugom krugu izbora, dobivši nešto više od 35% glasova u drugom krugu u travnju 1932.
left|thumb|200px|[[Benito Mussolini i Adolf Hitler u okupiranoj Jugoslaviji.]]
Nakon što je pobijedio na predsjedničkim izborima Hindenburg je raspustio vladu i imenovao novu vladu s Franzom von Papenom na čelu. Papen je odmah najavio izbore za Reichstag za srpanj 1932. Na tim izborima nacisti su dobili 230 mjesta i tako su postali najveća stranka u Reichstagu. Većinu u Reichstagu sačinjavali su nacisti i komunisti, te je sastavljanje bilo kakve vlade u koaliciji s nekom od klasičnih stranaka bilo nemoguće. Poslije izglasavanja nepovjerenja Papenovoj vladi koju je podržavalo 84% zastupnika, najavljeni su novi izbori.
Papen i Katolička stranka centra (Zentrumspartei) započeli su pregovore s nacistima za formiranje koalicijske vlade, ali Hitler je postavio teške uvjete; zahtijevao je mjesto kancelara te predsjednički dogovor o dobivanju mogućnosti korištenja izvanrednih mjera. Propast dogovora s vladom, kao i želja nacista da zadobiju podršku radničke klase samo je odvratila pojedine njihove pobornike, pa su tako izborima u studenom 1932., nacisti izgubili nešto glasova i zastupnika u Reichstagu. Ovaj gubitak podrške nije uvelike smanjio njihovu moć, jer su još ostali stranka s najviše zastupnika u parlamentu. Pošto Papen nije uspio formirati vladu, predsjednik Hindenburg otpušta ga i imenuje generala Kurta von Schleichera koji je obećao da će uspjeti sastaviti većinsku vladu u pregovorima sa socijaldemokratskim radničkim strankama kao i s disidentskim nacističkom frakcijom predvođenom Gregorom Strasserom.
Papen i Alfred Hugenberg, koji je također bio predsjednik Njemačke nacionalne narodne stranke (DNVP), stranka koja je prije nacista bila vodeća desna stranka u Njemačkoj. Hugenberg je nagovarao Hindenburga da imenuje Hitlera kancelarom u koaliciji s DNVP-om., uvjeravajući da će DNVP kontrolirati Hitlera. U nemogućnosti da stvori koalicijsku vladu Schleicher je tražio od Hindenburga da raspusti Reichstag i opet raspiše izbore. Hindenburg ga je otpustio i imenovao je Hitlera kancelarom, Papena zamjenikom kancelara, dok je Hugenburg bio imenovan za (blagajnika) ministra ekonomije. Kabinet predsjednika sadržao je samo još tri predstavnika nacističke stranke: Hitlera, Göringa, i Wilhelma Fricka. Dana 30. siječnja 1933., Adolf Hitler je položio službenu zakletvu za kancelara Reichstaga.
Na izborima u ožujku 1933., nacisti su dobili 44% glasova, te su u koaliciji s DNVP-om držali većinu sjedala u Reichstagu. Dobivši tako većinu u Reichstagu, koalicija je isključila komuniste iz parlamenta i tako se riješila oporbe. Nedugo nakon toga prošao je Zakon punomoći Enabling Act, koji je Hitlera postavio za diktatora, dok je nacistički kabinet imao moć stvaranja novih zakona bez uplitanja Reichstaga. U Zakonu punomoći nacistički kabinet mogao je samo potvrditi prijedloge koje je postavio kancelar, a diktatorske su ovlasti trebale isteći nakon četiri godine ili u slučaju da se uspostavi nova vlada. Ovaj zakon bio je produžavan bez ikakve debate ili oporbe sve do kraja Drugog svjetskog rata.
Odmah nakon izglasavanja zakona o punomoći, nacistički kabinet je izglasao cijeli niz dekreta kroz kojim se zabranio rad stranki, kao i bilo kakve opozicije ili kritike nove vlasti. U samo nekoliko mjeseci nakon imenovanja za kancelara, Hitler je zadobio apsolutnu vlast. U kolovozu 1934. umire predsjednik Paul von Hindenburg, i umjesto raspisivanja izbora za novog predsjednika, Hitlerov kabinet je izglasao zakon o spajanju uloge kancelara i predsjednika. Hitler je sada imao tri funkcije: predsjednika nacističke stranke, kancelara, i predsjednika države. Ova konsolidacija snaga bila je potvrđena od strane biračkog tijela sredinom kolovoza 1934.
Nacistički režim
Osiguravši apsolutnu političku vlast bez većinske podrške njemačkog biračkog tijela, Hitler je htio zadobiti njihovo povjerenje kroz svoje govore, kao i kroz vještu medijsku kampanju koju je provodio njegov šef propagande Dr. Joseph Goebbels. Goebbels je u suradnji s Hitlerom i Nacističkom partijom uspio uvjeriti većinu Nijemaca da je Hitler bio spasitelj Njemačke od ekonomske depresije, komunista, Versajskog ugovora i jarma Židova.
Gospodarstvo i kultura
Čim je zadobio moć, Hitler je pokrenuo jednu od najvećih ekonomskih ekspanzija Njemačke. Povećao je industrijsku proizvodnju i pokrenuo je velike građevinske pothvate: izgradnju auto cesta (autobahn), željeznica, akumulacijskih jezera, stanova... Kroz ovu ekspanziju ostvario je gotovo potpunu zaposlenost, i proširio je ekonomsku i industrijsku bazu. Kroz propagandu i razne druge programe promovirao je razvoj zdravstva, školstva i obiteljskog života u kojem muškarci rade dok žene brinu za "kuću, djecu i odlaske u crkvu".
Hitler je želio perfekciju (po nacističkim idealima), te je sponzorirao velike arhitektonske projekte, a jedan od njih bile su i ljetne olimpijske igre u Berlinu 1936. One su predstavljene kao reprezentacija Njemačke vrline. Albert Speer je imao titulu glavnog arhitekta Rajha, a napravljeni su i planovi o preuređenju Berlina (Germania) po uzoru na stari Rim.
Ugnjetavanje
Svoje protivnike, kritičare kao i ostale nepodobnike Hitler je držao na oku kroz tajnu policiju Gestapo, te kroz elitne paravojne jedinice SA i SS koje su vršile teror nad svim koji su se suprotstavljali novom poretku. Mnogi su tako završili u koncentracijskim logorima, dok su se mnogi iselili uključujući i polovicu njemačkih Židova.
U Noći dugih noževa 29. lipnja – 30. lipnja 1934. Himmler po naredbi Hitlera ubija Ernsta Röhma glavnog komandanta SA i njegov najbliži krug suradnika, kao i druge političke protivnike i potencijalne protivnike. Dana 2. kolovoza 1934. predsjednik Hindenburg umire, i Hitler odmah spaja urede kancelara i predsjednika i imenuje sebe vođom (Führerom) Njemačke. Ovim imenovanjem svi pripadnici vojske od sada su davali svoju službenu zakletvu Hitleru, a ne Njemačkoj i njemačkom narodu. Ovo spajanje ureda predsjednika i kancelara bilo je izglasano u parlamentu nekoliko sati nakon Hindenburgove smrti. Plebiscitom na 19. kolovoza 1934. 89.9% birača potvrđuje da se slaže sa spajanjem dvaju ureda i novim ovlastima Hitlera.
Nacistički kabinet 1935. godine s Nurenburgskim zakonom oduzima Židovima pravo na njemačko državljanstvo, te su protjerani sa svih državnih poslova, te bavljenjem bilo kakvim profesionalnim zvanjima i nije im dozvoljeno posjedovanje tvrtki. Na Židove se obrušila medijska kampanja mržnje. Pritisak na njih je stalno jačao: 1938. u Kristalnoj noći Kristallnacht spaljene su sve knjige koje su napisali pisci židovskog porijekla. Pod ovim pritiscima između studenog 1938. i rujna 1939. iz Njemačke bježi više od 180,000 Židova, dok je sva imovina koja je ostala iza njih nacionalizirana. Od 1941. donesen je zakon gdje su svi Židovi bili primorani nositi žutu Davidovu zvijezdu kada se nalaze na javnim mjestima.
Ponovno naoružanje i nova udruživanja
U ožujku 1935. Hitler je prekršio Versajski ugovor, nakon što je ponovno uveo regrutaciju te počeo naoružavati Njemačku. Stvorio je novu ratnu mornaricu (Kriegsmarine) i vojno zrakoplovstvo (Luftwaffe). Regrutiranje velikog broja muškaraca i žena u vojne jedinice smanjilo je nezaposlenost no isto tako je izobličilo ekonomiju Njemačke.
Godinu dana poslije, u ožujku 1936. Hitler je ponovno prekršio Versajski ugovor, reokupiravši demilitariziranu zonu Porajnje (Rhineland). Kad je Hitler vidio da nikakav vojni odgovor nije uslijedio od Britanije i Francuske, njemu je to dalo hrabrosti u novim pothvatima. U srpnju 1936. izbija Španjolski građanski rat, i Hitler šalje svoje vojne snage u pomoć pučistu generalu Franciscu Francu pri zauzimanju vlasti. Francisco Franco je poveo puč protiv koalicije lijevih stranaka Popular Front koji su pobijedili na izborima. Španjolska je postala probni poligon za njemačku vojsku i avijaciju, gdje su se isprobavala nova oružja kao i upotreba novih vojnih doktrina.
Između Njemačke i Italije proglašeno je savezništvo - nazvana Osovina. Ovo savezništvo je proklamirao Galeazzo Ciano 25. listopada 1936., koja je kasnije proširena priključivanjem Japana, Mađarske, Rumunjske i Bugarske. Ovo kolektivno savezništvo zvalo se Sile osovine.
Holokaust
U ovom istrebljenju (genocidu) glavnu ulogu igrao je Himmler, dok su ostale nacističke glavešine skupa s Hitlerom podržavali ideju o masovnom istrebljenju Endlösung Židova korištenjem otrovnog plina. Ova odluka je pala negdje u jeseni 1941, a kasnije se referira i spominje pod nazivom "Završna solucija židovskog pitanja". Da bi se uspostavila bolja koordinacija između raznih državnih tijela organizirala se konferencija u blizini Berlina koja je nazvana Konferencija u Wannseeu, koja je održana 20. siječnja 1942. na kojoj je sudjelovalo petnaest glavnih nacističkih službenika. Konferenciju su predvodili Reinhard Heydrich i Adolf Eichmann. Zabilješke i dokumentacija s ove konferencije su najbolje dokazali da je Holokaust bio planiran s vrha. Nekoliko tjedana poslije 22. veljače 1942. Hitler je izjavio svojim najbližim suradnicima, što je zabilježeno: "...zdravlje nacije ponovno ćemo povratiti kad se riješimo Židova".
1199
Godina 1199. (MCXCIX) bila je redovna godina koja počinje u petak po julijanskom kalendaru.
Adolf Hitler
Početni potezi
Nakon nepunih godinu dana Hitler je naredio njemačkoj vojsci da uđe u Prag 10. ožujka 1939., i kod ovog poteza Britanija i Francuska su izgubili strpljenje te su odbili udovoljiti Hitlerovom zahtjevu za pripajanje dijela teritorija Poljske koje je Njemačka izgubila Versajskim ugovorom. Pošto zapadne sile nisu uspjele sklopiti dogovor o savezništvu sa Sovjetskim savezom propala je šansa za napad, i Hitler je uspio napraviti tajni pakt o nenapadanju (Molotov-Ribbentrop pakt) 23. kolovoza 1939. sa Staljinom. Osam dana poslije 1. rujna 1939. Njemačka napada Poljsku, dok Britanija i Francuska objavljuju rat Njemačkoj ispunjavajući ugovor s Poljskom na Hitlerovo veliko iznenađenje.
Nakon što je Poljska osvojena krajem rujna 1939., Hitler je nastavio izgrađivati svoju vojsku tijekom rata koji se kolokvijalno zvao "sitzkrieg" ili sjedeći rat, no ova faza je završila u ožujku 1940., napadom na Dansku i Norvešku. U svibnju 1940., Hitler je zapovjedio napad na Francusku, prilikom čega su bile osvojene Belgija i Nizozemska. Francuska je kapitulirala 22. lipnja 1940. Ovi brzi uspjesi su ohrabrili njemačke saveznike, posebno Italiju, koja se priključila u rat u svibnju 1940.
Britanske jedinice povukle su se na sjevernu obalu Francuske kod Dunkirka, i poslije na Britansko otočje s ostacima francuskih vojnih jedinica. Hitler odmah započinje s opsadom Britanije u Bitci za Britaniju koja je trajala sve do svibnja 1941. Kroz 1941. Hitler osvaja Jugoslaviju i Grčku. Istočna Europa i Balkan nalaze se u okupaciji ili u savezništvu s Hitlerom. Kada je osigurao pola Europe, Hitler ambicije nakon neuspjele opsade Velike Britanije usmjerava na istok te je 22. lipnja 1941. Hitler napao SSSR s 3 milijuna njemačkih vojnika, prekršivši tako pakt o nenapadanju koji je bio sklopljen dvije godine ranije. U invaziji na SSSR, koja je nazvana Operacija Barbarossa, Hitlerove snage su u munjevitom napadu uspjeli osvojiti veliki dio europskog dijela SSSR-a i desetkovati Crvenu armiju. Njemačke snage su uspjele prodrijeti do Moskve, ali su u prosincu 1941. bili odbijeni i primorani na povlačenje zbog jake zime, neopremljenosti za zimske uvjete, a i zbog žestokog otpora sovjetskih snaga. Operacija Barbarossa je propala u svojoj namjeri da osvoji Moskvu i da ostvari brzu pobjedu nad Crvenom armijom.
Put do poraza
U Bitci za Staljingrad njemačka vojska je pretrpjela prvi ozbiljni poraz u ratu, dok je u sjevernoj Africi Britanija porazila njemačke snage u bitci kod El Alameina slomivši Hitlerove planove da osvoji Sueski kanal i Srednji Istok. Ovi porazi napravili su preokret u Drugom svjetskom ratu, jer su poslije njih Hitlerovi vojni potezi postali eratični, dok je svakim danom njemačka vojna sila i ekonomija slabila. Hitlerovo zdravlje je postalo sve slabije: lijeva ruka mu je drhtala, a Hitler je imao teškoće kontrolirati je. Biograf Ian Kershaw smatra da je Hitler bolovao od Parkinsonove bolesti.
Hitler je objavio rat SAD-u 11. prosinca 1941. zbog pakta s Japanom, i time je stavio Njemačku protiv koalicije koju su sačinjavale:
Nakon iskrcavanja saveznika u Siciliji i na Talijanski poluotok 1943., Hitlerov saveznik Benito Mussolini je zbačen s vlasti. Na istoku je Crvena armija započela s potiskivanjem njemačkih snaga s teritorija SSSR-a. Dana 6. lipnja 1944. saveznici se iskrcavaju na obalama sjeverne Francuske, i tako su otvorili zapadni front. Realisti unutar njemačke vojske uvidjeli su da je poraz neizbježan, i jedna skupina časnika skovala je urotu da se Hitler ubije. Dogovoreno je da se Hitler ubije podmetnutim eksplozivom koji je bio skriven u torbi. Ovu akciju je trebao izvesti Claus von Stauffenberg, postavljanjem bombe u Hitlerovom vojnom štabu tzv. Vučjem gnijezdu 20. srpnja 1944. Bomba je bila razorna no nije uspjela ubiti Hitlera, čak niti ga teško raniti. Poslije ovog napada Hitler se osvetio svim urotnicima, ubivši više od 4000 ljudi i tako je razbio pokret otpora.
Poraz i smrt
thumb|left|Izdanje američkog časopisa The Stars and Stripes iz svibnja 1945. Krajem 1944., sovjetske vojne snage su istisle zadnje njemačke jedinice s teritorija kojeg su držali prije 1941. godine, i počeli su ulaziti u područje Centralne Europe, dok su zapadne vojske započinjale prodor u Njemačku. S vojnog gledišta Njemačka je izgubila rat, no Hitler nije dozvolio nikakve mirovne pregovore sa savezničkom snagama, te su zbog toga njemačke snage nastavljale borbu. Zadnji mjeseci rata prolaze u po njegovom naređenju vršenoj medijskoj kampanji o obnovi čuda dinastije Brandenburg koje će spasiti Njamečku. Bez obzira na tu "nadu" u travnju 1945. kad je Crvena armija došla na domak granica Berlina, mnogi su Hitlerovi savjetnici predlagali da se Hitler skloni u Bavarsku ili u austrijske planine gdje bi se mogao dulje održati, no Hitler je bio odlučio ostati i umrijeti u glavnom gradu Reicha.
Pošto je Crvena armija opkolila parlament u centru grada gdje se Hitler nalazio u jednom od bunkera, smatra se da je Hitler izvršio samoubojstvo 30. travnja 1945. pištoljem u glavu. Hitlerovo tijelo kao i tijelo Eve Braun (dugogodišnje ljubavnice i žene koju je oženio par dana prije smrti), nađeno je spaljeno u vrtu parlamenta.
Krajem 20. stoljeća otkrilo se da je sovjetska vojska pokupila Hitlerove ostatke te da su zadržali nekoliko dijelova njegove lubanje. DNK istraživanjem ovih ostataka s osobama s bližim porodičnim vezama, dalo je pozitivnu dijagnozu da su ostaci koji su bili sačuvani u Moskvi bili zaista od Hitlera.
Utjecaj
U svojoj posljednjoj želji Hitler je za predsjednika Njemačke imenovao vice-admirala Karla Dönitza, dok je za kancelara imenovao Goebbelsa. Goebbels i cijela njegova obitelj počinila je samoubojstvo 1. svibnja 1945., dok je 8. svibnja 1945., Njemačka potpisala bezuvjetnu predaju. Hitlerov "Tisućljetni Reich" trajao je samo 12 godina.
Poslije poraza Njemačke u Drugom svjetskom ratu, Hitler i nacistička stranka u većini zemalja svijeta su poistovjećivani sa zlom, te su u povijesnim analizama i u popularnoj kulturi Hitler i nacisti na zapadu uniformirano bili prikazivani u negativnom smislu. Ovaj negativni pogled je također prisutan u većine današnjih Nijemaca. Na primjer, danas je u Njemačkoj zabranjeno prodavati ili raspačavati Mein Kampf, ili pokazivati bilo koje nacističke simbole, a svi neonacisti su pod prismotrom Verfassungsschutz, federalnog ureda za zaštitu ustava.
Bez obzira na sve to, u nedavnoj prošlosti mnogo je javnih osoba iskazalo pozitivne ili neutralne ocjene Hitlerove vladavine i nacista; posebno u nekim zemljama Južne Amerike, Islamskog svijeta i nekih dijelova Azije. Na primjer budući egipatski predsjednik Anwar Sadat napisao je 1953. referat u kojem je pozitivno prikazao Hitlera, ili Bal Thackeray vođa desne Shiv Sena stranke u indijskoj državi Maharashtra 1995. je javno izjavio da je obožavalac Hitlera. Neki od revizionističkih povjesničara navode da Hitlerovi pokušaji izvođenja svog naroda iz ekonomske depresije i iz drakonskih mjera Versajskog ugovora i sve što je činio nije bilo ništa drugačije nego što su činili neki od drugih vođa kroz povijest čovječanstva, no većina povjesničara portretiraju Hitlera kao najogavnijeg vođu u povijesti čovječanstva.
Hitler i njegov odnos prema religiji
Druga religija koja je bila dominantna među nacističkim vođama bila je religija koja je bila zasnovana na misticizmu oko prirode i oko njemačkog naroda. Ova vjerovanja bila su snažna u grupama kao SS i SA. Hitler i nacisti su potpisali konkordat s Rimom, ali kroz svoj režim Hitler je na svaki mogući način pokušavao suziti moć Crkvi, zbog toga što je ona imala veliki utjecaj u Njemačkoj. Nakon neuspjelog pokušaja atentata na Hitlera 1943. u kojem su sudjelovali članovi ispovjedajuće crkve (ime jedne protestantske organizacije), Hitler je naredio da se uhite mnogi protestanti, većinom luteranski svećenici.
Zdravlje
Hitlerovo zdravlje je dugo bilo predmet debate, i po mnogima bilo je sugerirano da je on patio od sljedećih bolesti:
Hitlerova obitelj
thumb|600px|center|Hitlerovo obiteljsko stablo
thumb|left|140px|Hitlerov otac [[Alois Hitler|Alois.]] thumb|170px|Hitlerova majka [[Klara Hitler|Klara.]]
Porijeklo prezimena "Hitler"
Postoje dvije teorije o porijeklu prezimena "Hitler":
Vanjske veze
Napomena: sve vanjske poveznice su na engleskom jeziku
Panatenejske igre
Panateneje su velike svetkovine koje su se starogrčkoj Atini održavale u čast rođendana boginje Atine, svake četvrte godine i trajale su više dana.
Posle gimnastičkih i muzičkih takmičenja, u kojim su pobednici dobijali kao nagrade, posebno izrađene amfore (panatenejske amfore), napunjene uljem svetih maslina, svečanostiti su se završavale veliko svečanom povorkom do Akropolja. U povorci se na brodu na točkovima vozio skupoceni peplos, koji su izradile atinske devojke kao poklon Atininoj statui.
Panatenejska povorka je prikazana na frizu Partenona (sada u Britanskom muzeju u Londonu).
Ukajlidi
Ukajlidi (arap. عقيليون) su bili arapska šijitska dinastija koja je u 10. i 11. vijeku vladala područjima današnje Sirije, Iraka i Turske. Prvotno su vladali područjem oko današnjeg turskog grada Diyarbakıra, a zatim su se 979. godine udružili s Hamdanidima i krenuli u pohod protiv iranske Bujidske Monarhije koje je prethodno zauzelo strateški važan grad Mosul i većinu Mezopotamije. Udružene arapske snage 989. godine ostvaruju kontrolu nad Mosulom, a potom se Ukajlidi okreću protiv saveznika Hamdanida koje pobjeđuju odnosno prisvajaju sva područja pod njihovom upravom. Godine 1096. sve ukajlidske teritorije pokorili su Seldžuci, a vladajuća dinastija bježi na sjever Arabije.
Hagedet
Ažede je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornji Pirineji koja pripada prefekturi Tarb.
632
Godina 632. (DCXXXII) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Oznaka 631. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
thumb|Muhamedova smrt, osmanska minijatura iz 16. vijeka
Klomazon
Klomazon je organsko jedinjenje, koje sadrži 12 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 239,698 Da.
Niebla (roman)
Niebla je filozofski roman španskog pisca Miguela de Unamuna. Kao inspiracija, odnosno predložak se često navodi Enten - Eller, knjiga danskog filozofa Sørena Kierkegaarda, odnosno njen segment pod naslovom "Dnevnik zavodnika". Protagonist romana je Augusto, bogati i introvertirani muškarac, čija ljubav prema djevojci po imenu Eugenia ostaje neuzvraćena, zbog čega se on odluči počiniti samoubistvo. Ono po čemu se ovaj roman ističe jest da se protagonist, prije nego što izvrši taj čin, nastoji savjetovati sa svojim tvorcem, odnosno autorom romana Unamunom. Zbog svega toga se Niebla navodi kao jedan od najpoznatijih primjera metafikcije u svjetskoj književnosti. Svjestan neobičnosti svog koncepta, Unamuno je za svoj roman prvi put iskoristio izraz nivola nastojeći ga razlikovati od do tada uobičajenih romana tadašnje španske književnosti.
FK Zeta
FK Zeta je crnogorski fudbalski klub iz Golubovaca. Prema nekim izvorima prvu utakmicu kao FK Napredak odigrali su na Trešnjici 1923. g. protiv FK Borac iz Podgorice 1923. g. (2:2). FK Zeta je osnovana 1927. kao FK Napredak, a ime kluba OFK Zeta je dobio 1961. godine. Kao prvak crnogorske lige u sezoni 1997/98 ulazi u tadašnju Drugu ligu SR Jugoslavije, a u sezoni 1999/2000 postaje šampion Druge lige što mu obezbjeđuje plasman u elitnu ligu SRJ. U ligi Srbija Crna Gora osvojio je treće mjesto u sezoni 2004/05 iza Crvene zvezde i Partizana a sezonu kasnije peto mjesto. FK ZETA je osvojio prvu šampionsku titulu u Crnoj Gori sezone 2006/07 i tako postao prvi sampion Crne Gore u fudbalu! Zeta je do sada ustvarila najveći uspjeh od crnogorskih fudbalskih klubova u UEFA takmičenju, u sezoni 2012/13 stigla je do play-offa, u prvom kolu je pobijedila Pjunik iz Jermenije, u drugom JJK iz Finske, u trećem Sarajevo iz BiH, a u četvrtom izgubila izgubila od holandskog PSV-a.
The Castle of Cagliostro
Cagliostrin dvorac (jap. Rupan sansei: Kariosutoro no shiro; eng. The Castle of Cagliostro) je japanski anime humorni pustolovni film iz 1979. kojeg je režirao Hayao Miyazaki. To je Miyazakijev prvi dugometražni animirani film, a drugi iz serijala o lopovu Lupinu III. U njemu su se pojavili slavni likovi iz serijala Lupin III koji su ovom prilikom završili u izmišljenoj kneževini Cagliostro.
Prema nekim kritičarima, to je najbolji animirani film o Lupinu III. U časopisu Animage, Cagliostrin dvorac je 1980. osvojio peto mjesto na listi najboljih anime ostvarenja godine sa 458 glasom.
Radnja
Nakon uspješne pljačke casina i bijega od policije, lopov Lupin i njegov kolega Jigen shvate da je novac koji su ukrali zapravo bezvrijedan jer je falsificiran. Kako bi otkrili autore falsificiranih novčanica, njih dvoje slijede trag koji ih vodi do tajnovite i slikovite kneževine Cagliostro, najmanje države svijeta koja broji samo 3.500 stanovnika. Lupin i Jigen tamo stignu autom no zaustave se zbog kvara na cesti. Upravo kada poprave vozilo, prestigne ih djevojka Clarissa koju progone neki kriminalci. Lupin ju pokuša spasiti, ali neuspješno jer ju kriminalci otmu u brodu.
No on je od nje dobio tajnoviti prsten i otkrio da ju zatvorenom u dvorcu drži zli grof Cagliostro koji ju kani prislino oženiti, a usput se bavi i falsificiranjem novca. Lupin se sjeti da mu je ta djevojka jednom spasila život te ju odluči spasiti iz dvorca. U dvorac stigne i inspektor Zenigata i njegovi policajci da bi dali pojačanje grofu Cagliostru, ne znajući da pomažu zločincu i diktatoru. No, Lupin i Jigen se ne daju smesti te uspiju osloboditi Clarissu, dok Cagliostro pogiba u svojem dvorcu pokušavajući uz pomoč prstena otkriti tajno blago. Iako je Clarissa htjela da Lupin ostane u njenom kraljevstvu, on i Jigen odlaze i nastavljaju bijeg od inspektora Zenigatea.
Distribucija
1979. Tokyo Movie Shinsha je pustio originalnu verziju u kinma Japana. 1991. MGM je stvorio verziju sa titlovima za američka kina. MGM i UA Home Video zajedno su objavili film na videu 1992. u sinkroniziranoj, engleskoj verziji. Ta je sinkronizacja bila kritizirana jer izbacila sve tragove japanskih slova i previše izmjenila prijevod dijaloga. 2000. Manga Entertainment je stvorio potpuno novu sinkronizaciju, koja je bila hvaljena zbog razmjerno vjernog prijevoda. 2006. pojavilo se posebno izdanje filma na DVD-u koje je između ostalog nudilo i intervju sa redateljom animacije Yasouom Otsukom te skice filma. Za sada se film još uvijek nije pojavio na tržištu Hrvatske.
Follo, Belluno
Follo je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 40 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 283 m.
Girls' Generation
Girls' Generation (korejski: 소녀시대; Sonyeo Shidae) je osmočlana južnokorejska ženska pop grupa (girl group) koju je 2007. osnovala kompanija S.M. Entertainment. U Japanu je poznata kao Shoujo Jidai (japanski: 少女時代) i poznata kao SoShi (소시) ili SNSD od strane njenih fanova. Grupu čine Taeyeon, Sunny, Tiffany, Hyoyeon, Yuri, Sooyoung, Yoona i Seohyun. Prodali su preko 100.000 nosača zvuka na svojih šest korejskih izdanja, postavši prva ženska grupa kojoj je to uspelo u Južnoj Koreji u šest godina.
Grupa je dobila pažnju na početku svoje karijere sa pesmama kao što su "Into the New World" i "Kissing You", ali to nije bilo do 2009. kada su stekli značajnu popularnost svojim hit singlom "Gee", koji je klasifikovan od strane online muzičke radnje "MelOn", kao najpopularnija pesma decenije u Južnoj Koreji (rangirale se na osnovu učinka grafikona). Grupa je učvrstila svoje mesto u korejskoj muzičkoj industriji sa pratećim singlovima "Tell me your wish", "Run Devil Run" i "Oh!", od kraja 2009. do početka 2010. U 2011, posle aktivnosti u Japanu, grupa se vratila na korejsku muzičku scenu sa singlom "The Boys", koji je objavljen na tri jezika: korejskom, japanskom, i po prvi put engleskom. Samo u 2010., grupa je prodala više od 11,730.000 digitalnih albuma i singlova kolektivno. Ogromna popularnost grupe im je u svojoj rodnoj Južnoj Koreji donela titule "Nacionalni pevači" (The Nation's singers) i "Nacionalna ženska grupa" (The Nation's girl group). "The Sisa Journal" imenovao je grupu kao najuticajnijeg zabavljača godine 2011 i 2012, što ih čini prvom ženskom idol grupom u istoriji koja je dospela na listu. Takođe su navedene kao #1 na vrhu pevačica na listi, četiri uzastopnih godina na "Leespiar Popularity Survey" u Koreji. Azija je danas postavila grupu na četrdeset i četvrto mesto na "50 Korean Power Leaders" listi u Koreji. Grupa je takođe na vrhu "Forbes's Korea Power Celebrity 40" listi za godinu 2011 i 2012.
Grupa je počela pohod na japanske muzičke scene krajem 2010. pod "Nayutawave Records", sa japanskim obradama njihovih hitova 2009. korejski "Genie" i "Gee".Japanski debi album ove grupe, Girls' Generation, objavljen u junu 2011, trenutno je najprodavaniji album u Japanu, od strane korejskih grupa u Oricon istoriji.Sertifikovan je kao "Milion" (Miliona)od strane industrije snimanja udruženja Japana, što ih čini drugim korejskim umetnicima koji su zaradili takav uspeh u Japanu,posle koleginice BoA (Boe) "Best in Soul" 2005. godine.
Oni su proširili svoj domet u korejskoj industriji kroz njihovu prvu pod-grupu (sub-unit), Girls' Generation-TTS (TaeTiSeo), sastavljen od članica Taeyeon, Tiffany i Seohyun.
Pre-Debut
Posle uspeha "SM Entertainment"-ovog boy benda Super Junior, kompanija planira da debituje novu žensku grupu, koja će se na kraju pretvoriti u Girs's Generation, za koju prvobitno je planirano 11 članova. Skoro dve godine korejski web sajtovi su spektakulisali o tome koje od ženskih " SM Entertainment" trainees će biti postavljene u grupu. Kandidati za članove su profesionalno trenirani u glavnom u pevanju i plesu, a neki su odabrani da budu trenirani za glumu i modeling. Mnogi od kandidata za članove, već su napravili karijeru za sebe u korejskoj industriji zabave kroz njihovo učešće u reklamama za magazine, televizijskim reklamama, dramama, filmskim nastupima, a Sooyoung je čak debutovala na japanskom tržištu u 2002, kao do pop dua, Route θ, koja je ubrzo raspuštena u jednoj godini. Grupa je svedok nekoliko revizija, članovi su dodavani i izbacivani, dok revizija konačna od devet devojaka koje će debitovati nije odlučena. Po njihovom saopštenju, pričalo se da će grupa biti nazvana "Super Girls", nakon njihovih takozvanih muških kolega Super Junior.
Prvi član grupe koji se pridružuje u sistemu obuke "SM Entertainment"-a bila je Jessica u 2000., nakon što su ona i njena sestra Krystal Jung (sada član ženske grupe f(x)), bili posmatrani u tržnom centru u Koreji tokom porodičnog odmora. Takođe u 2000., članovi Sooyoung i Hyoyeon učestvovali su SM sistem obuke kroz 2000 "SM Open Audition", u kojoj je Hyoyeon plesala. Yuri je sledeća članica Girls' Generation koja je prihvaćena u " SM's training system" nakon završetka 2001 "SM Youth Best Dancer" takmičenja. Yoona se prijavila na audiciju sledeće godine posle audicije za pevanje i ples za njene omiljene pevačice BoA i Britney Spears, u 2002 "SM Saturday Open Casting Audition". Seohyun, najmlađi član ove grupe, posmatrana je u metrou od strane "SM scout", zatim na audiciji 2003, pevala je dečije pesme. Vođa ove grupe, Taeyeon, bila je na audiciji 2004. godine, nakon što je osvojila nagradu za "najbolju pevačicu 1. mesto i Grand nagradu" na "SM's 8th Annual Best Contest". Iste godine, član Tiffany je bila na audiciji na "SM's Starlight Casting System" u Los Anđelesu, a pridružila se kompaniji u oktobru 2004. Deveti i konačni član grupe bila je Sunny, koja je ušla u sistem 1998., trenirala je pet godina nakon što je prebačena u kompaniju "Starworld", gde je trenirala da debituje u duetu "Sugar", koji zapravo nikada nije debitovao. Onda, nakon preporuke pevačice Ayumi, prebacila se nazad u "SM Entertainment" u 2007. godini. Sunny je takođe nećaka osnivača "SM Entertainment"-a Lee Soo Man-a.
U Koreji, grupa se naziva So Nyeo Shi Dae(Korean: 소녀시대). One se takođe pominju kao SoShi(소시) ili SNSD, obe skraćene verzije korejskog imena grupe. Naziv Girls' Generation znači: "Generacija devojaka, dominacija je došla.". Grupa se naziva Shojo Jidai (Japanese; 少女時代) ili SJJD u Japanu.
Pod-grupe
U Aprilu (19.) 2012, "SM Entertainment" oficijalno je proglasio kreaciju Girls’ Generation pod-grupe, Girls’ Generation–TaeTiSeo, sastavljene od Taeyeon, Tiffany, i Seohyun. Pod-grupin prvi album Twinkle realizovan je Aprila 29, 2012. Prema izjavi napravljenoj od strane "SM Entertainment"-a, "Ova pod-grupa će nastojati da ugrabi pažnju fanova sa svih aspekata muzike, performansi, i modnih stilova.
Panhelenion
Panhelenion ili Panhelenijum (Panhellenium je naziv za savez grčkih polisa osnovan godine 131/32. na poticaj rimskog cara Hadrijana prilikom njegovog posjeta Grčkoj. Hadrijan, poznat kao iskreni poklonik grčke kulture i jedan od najvećih filhelena među rimskim carevima, tu je instituciju zamislio kao svojevrsno oživljavanje političkih institucija iz klasičnog perioda, odnosno velikog panhelenskog saveza koji je prema Hadrijanovoj idealističkoj predodžbi u 5. vijeku pne. porazio Perzijsko Carstvo i tako spasio zapadni svijet. Savez je formalno sjedište imao u Ateni, a članovi su mu bili mnogi znameniti i nekoć moćni gradovi iz klasičnog perioda kao što su Sparta, Korint, Argos, Megara, Halkida, ali i kasnije osnovani gradovi kao Solun te pojedina naselja na Kreti. S obzirom da je Grčka već vijekovima bila pod rimskom vlašću, savez je imao više religijski nego politički karakter; godine 137. su u njegovoj organizaciji održane u Ateni održane Panhelenske igre po uzoru na drevne atenske Panateneje. Međutim, vrlo brzo su na vidjelo izašla tradicionalna suparništva i razmirice, tako da je ubrzo nakon smrti Hadrijana kao njegovog glavnog podupiratelja Panhelenion prestao postojati.
Fagocit
right|thumb|[[Skanirajuči elektronski mikroskop|Mikrografija neutrofila u procesu fagocitoze antraks bakterija (narandžasto)|alt= Long rod-shaped bacteria, one of which has been partially engulfed by a larger blob-shaped white blood cell. The shape of the cell is distorted by undigested bacterium inside it.]]
Fagociti su bela krvna zrnca koja štite telo putem konzumiranja (fagocitoze) štetnih stranih čestica, bakterija, i mrtvih ili umirućih ćelija. Njihovo ime potiče od - "da jede", i "-cit", biološkog sufiksa koji označava „ćeliju“. Oni su esencijalni za borbu protiv infekcija i zanaknadni imunitet. Fagociti su važni širom životinjskog carstva i visoko su razvijeni kod kičmenjaka. Jedan litar ljudske krvi sadrži oko šest milijardi fagocita. Fagocite je otkrio 1882 Ilja Iljič Mečnikov dok je studirao larve morske zvezde. Mečnikov je nagrađen za ovo otkriće Nobelovom nagradom za fiziologiju ili medicinu 1908. godine. Fagociti su prisutni kod mnogih vrsta. Neke amebe se ponašaju kao makrofagni fagociti, što sugestira da su se fagociti pojavili rano tokom evolucije živih bića.
Fagociti ljudi i životinja se nazivaju „profesionalnim“ ili „neprofesionalnim“ u zavisnosti od toga koliko su efektivi u izvođenju fagocitoze. U profesionalne fagocite se uvrštavaju neutrofili, monociti, makrofage, dendritske ćelije, i mastociti. Glavna razlika između profesionalnih i neprofesionalnih fagocita je da profesionalni fagociti imaju molekulske receptore na njihovoj površini koji mogu da detektuju štetne objekte, kao što su bakterije, koji se normalno ne nalaze u telu. Fagociti su presudni u borbi protiv infekcija, kao i za održavanje zdravog tkiva, jer uklanjaju mrtve i umiruće ćelije koje su dosegle kraj njihovog životnog veka.