cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Historija Hrvatske
Personalna unija s Ugarskom (1102.–1526.)
U 16. stoljeću Hrvatska po papinim rječima postaje predziđe kršćanstva u Europi. Zbog togo što su Hrvati branili svoju vjeru i domovinu protiv mnogo jačeg neprijatelja, Papa Lav X. napisao je pismo biskupu Trogira i rekao "Glava Crkve neće pustiti da padne Hrvatska, jak i snažan zid kršćanstva." Hrvatska je postala "antemurale Christianitatis".
1527.–1815.
thumb|thumb|Hrvatska u [[Johann Weichard Valvasor|Valvasorovom djelu Die Ehre deß Herzogthums Crain iz 1689.]] Mohačka bitka (1526.) bila je ključni događaj u kojem je vlast kraljevske kuće Jagelovića propala smrću kralja Ludovika II. Otomansko Carstvo širilo se dalje da bi u 16. stoljeću obuhvatilo veći dio Slavonije, zapadne Bosne i Like.
U drugoj polovici 16. stoljeća, velika područja Hrvatske i Slavonije uz granicu Otomanskog Carstva pretvorena su u Vojnu krajinu, kojom je izravno zapovijedalo Dvorsko ratno vijeće u Grazu. Kako je Vojna krajina opustjela, tamo su naseljeni kršćanski prebjezi s osmanske strane granice: Srbi i Vlasi (koji su se kasnije nacionalno oblikovali kao Hrvati i Srbi), a naseljeni su i Nijemci i drugi.
thumb|left|120px|thumb|[[Marija Terezija ]] Nakon što je Bihać pao 1592. godine, samo su mali dijelovi Hrvatske ostali slobodni. Preostalih 16.800 km² nazivano je reliquiae reliquiarum olim inclyti regni Croatiae (ostaci ostataka nekad velikog hrvatskog kraljevstva). Turska vojska doživjela je svoj prvi veliki poraz u Hrvatskoj bitkom kod Siska 1593. godine. Izgubljena su područja u Slavoniji postupno vraćena od strane Habsburga, ali dijelovi zapadne Bosne koji su uvijek bili u sastavu hrvatskog kraljevstva ostaju izvan njenog teritorija.
U 18. stoljeću Osmansko Carstvo istjerano je iz Mađarske i Hrvatske, dok je Austrija dovela svoje carstvo pod središnju kontrolu. Carica Marija Terezija dobila je potporu Hrvata kroz Pragmatičnu sankciju i u Austrijskom nasljednom ratu (1741.–1748.), ali tu uslugu nije vratila Hrvatskoj nego je još pojačala jaram to jest ukinula hrvatski sabor.
Kad je Mletačka Republika pala 1797. godine, njezini su posjedi na istočnom Jadranu postali predmet spora između Francuske i Austrije. Habsburzi su na kraju osigurali vlast (1815.), pa su djelovi hrvatskih zemalja pod imenom carskih pokrajina Dalmacije i Istre postali dijelom carstva. Potonje dvije pokrajine kasnijom su podjelom Habsburške monarhije na austrijski i ugarski dio potpale pod austrijski dio iako su bile istočno od Austrije, dok su druge hrvatske zemlje pod imenom carskih pokrajina Hrvatska i Slavonija potpale pod ugarski dio Monarhije.
1815.–1918.
thumb|thumb|Grb [[Kruna svetog Stjepana|zemalja krune Sv. Stjepana 1915.]] thumb|thumb|Vojna krajina thumb|120px|left|thumb|Ban [[Josip Jelačić ]] Hrvatski narodni preporod krenuo je u 19. stoljeću protiv germanizacije, mađarizacije i talijanizacije Hrvatske i Hrvata. Ilirizam je obuhvatio mnoge utjecajne ljude u Hrvatskoj (i hrvatskog i nehrvatskog podrijetla!) 1830-ih godina i dalje, što je dovelo do reforme hrvatskog jezika i velikog razvoja kulture. Među najveće preporoditeljske uspjehe valja navesti ponovno uvođenje hrvatskog jezika kao službenog jezika u carskim upravnim jedinicama Dalmaciji i "Hrvatskoj i Slavoniji", a potom se bečkim dogovorom osniva i hrvatsko-srpski jezik u svrhu budućeg ujedinjenja južnoslavenskih naroda. Nakon što su mađaroni 1841. osnovali svoju horvatsko-vugersku stranku, Ljudevit Gaj osniva Ilirsku stranku. Međutim, već dvije godine kasnije ilirsko ime je zabranjeno. Gaj je primoran promijeniti ime stranke u Narodnu stranku. To je bio veliki udarac Ilirskome pokretu koji je težio okupljanju svih južnih Slavena pod Ilirskim imenom i time želio utjecati na status Slavena u Monarhiji.
Nakon revolucije 1848. i stvaranja dvojne monarhije Austro-Ugarske, Hrvatska je izgubila autonomiju, iako je ban Josip Jelačić pomogao da se suzbije mađarski ustanak. Hrvatska je autonomija vraćena 1868. kroz Hrvatsko-ugarsku nagodbu, koja je, unatoč dobivenoj autonomiji u nekim područjima, bila ugovor na štetu Hrvata ipak zanimljivost postaje da su u Austro-Ugarskoj samo Austrija, Ugarska i Hrvatska-Slavonija imale vlastitu vojsku dok ostali teritoriji Carstva ju nisu imali.
Austro-ugarske vlasti nisu nikad dopustile spajanje svih hrvatskih zemalja, unatoč željama hrvatskog stanovništva. Takav stav vlasti sve je više okretao Hrvate od odanosti Austro-Ugarskoj Monarhiji. Ipak, zahvaljujući radu "bana pučanina" Ivana Mažuranića, Vojna krajina je 1881. vraćena u sastav Hrvatske, odnosno teritorijalno i upravno postala je dijelom Trojedne kraljevine Hrvatske, Slavonije i Dalmacije.
Prva Jugoslavija (1918.–1941.)
thumb|250px|Kraljevina Hrvatska i Slavonija pred Prvi svetski rat
Malo prije kraja 1. svjetskog rata (1918.), Hrvatski sabor je 29. listopada 1918. prekinuo veze s Austro-Ugarskom koja je izgubila rat te se raspala. Narodno vijeće države, vođeno idejama panslavenstva koje su se razvijale pedeset godina, pridružilo se Srbiji i Crnoj Gori čime je stvorena Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca. Odluku o ujedinjenju s Kraljevinom Srbijom i Kraljevinom Crnom Gorom Hrvatski sabor nikada nije potvrdio.
Kraljevstvo je prošlo kroz ključnu promjenu 1921. godine kad je novi ustav centralizirao vlast u glavnom gradu Beogradu i prekrojio unutrašnje granice vodeći se geografskim i ekonomskim načelima, čemu se protivila Hrvatska republikanska seljačka stranka pod vodstvom Stjepana Radića. Hrvatska državnost je za jedno vrijeme zbrisana. Stranka je bojkotirala vlast Srpske radikalne narodne stranke tijekom čitavog razdoblja, osim 1925.–1927.. Početkom 1925. djelovanje HRSS bilo je onemogućeno primjenom Zakona o zaštiti države, a Stjepan Radić je zatvoren. U zatvoru on radikalno mijenja stranačko usmjerenje: prihvaća monarhiju i Vidovdanski ustav i odriče se republikanizma. Stranka mijenja ime u Hrvatska seljačka stranka.
Radića je 1928. godine u parlamentu smrtno ranio srpski zastupnik Puniša Račić, što je izazvalo nemire u Zagrebu. Nakon mjesec i pol, Radić umire od posljedica. Godine 1929. kralj Aleksandar je proglasio diktaturu i nametnuo novi ustav koji je između ostaloga preimenovao zemlju u Kraljevinu Jugoslaviju.
Kralj Aleksandar ubijen je 1934. godine u atentatu radikalnih skupina (VMRO i Ustaški pokret) koje je prethodno protjerao. Hrvatska je dobila određenu autonomiju 1939. osnutkom Banovine Hrvatske na osnovu sporazuma Cvetković–Maček. Militaristička vlast u Beogradu propala je 1941. godine, a sile osovine ubrzo su osvojile Jugoslaviju.
Drugi svjetski rat i Nezavisna Država Hrvatska (1941.–1945.)
Ustaše, hrvatska stranka radikalne desnice, došla je na vlast zbog potpore Sila osovine, te je 1941. godine stvorila Nezavisnu Državu Hrvatsku pod vodstvom Ante Pavelića.
Njegov marionetski režim donio je rasne zakone, osnovao osam koncentracijskih logora (najpoznatiji u Jasenovcu) i pokrenuo kampanju za uništenje Srba, Židova i Roma, te svih jačih političkih protivnika, od kojih su hrvatski komunisti bili najbrojniji.
thumb|thumb|200px|Zastava NDH thumb|200px|Karta NDH Sredinom 1941. na području NDH pojavio se i antifašistički Narodnooslobodilački pokret (NOP), kojim je upravljala Komunistička partija Jugoslavije pod vodstvom Josipa Broza Tita, kao i u drugim dijelovima Jugoslavije.
Srpska rojalistička gerila, četnici, borila se ispočetka protiv ustaša i uništavala Hrvate općenito. Na područjima gdje je prisutna talijanska vojska surađuju s Talijanima. Već od 1942. godine, kako je jačao partizanski pokret s komunistima na čelu, počeli su sve otvorenije surađivati s ustašama u zajedničkom cilju uništavanja partizana.
I ustaše i četnici surađivali su sa Silama osovine i borili se protiv NOP-a. Partizanski pokret brzo je uhvatio maha diljem NDH pa su se u brdsko-planinskim, teže prohodnim područjima, stvorila veća područja pod partizanskom kontrolom (vidi članke Narodnooslobodilački rat na području Jugoslavije 1941.–1945. i Partizanske republike). Padom Italije 1943., dotad slabije i nekvalitetno naoružani partizani dolaze do većih zaliha oružja pa su se stvorili preduvjeti za naoružavanje većeg broja ljudi. Partizanski se pokret raširio po cijeloj zemlji, te je uz pomoć Crvene armije (u okupiranju Beograda, Sjeveroistočne Srbije i Vojvodine ujesen 1944.) istjerao naciste i njihove pomagače, postigao političko priznanje (Sporazum Tito–Šubašić) i preuzeo potpunu vlast u zemlji.
NDH vojska je svoj kraj doživjela 15.5. 1945. na polju blizu mjesta Bleiburg u Austriji gdje su se Hrvatske oružane snage pokušale predati Englezima. Englezi međutim odbijaju primiti njihovu predaju i oni su prisiljeni na kapitulaciju pred komunističkom Jugoslavenskom armijom. Slijedila je potom jugoslavenska osveta zbog ustaških zločina tijekom njihove četverogodišnje vladavine (Masakr u Bleiburgu) tijekom koje je ubijeno 483.000 osoba
Druga Jugoslavija (1945-1991.)
Hrvatska je postala dio federalne Jugoslavije 1945. godine. Državom je upravljala Titova Komunistička partija. Doživotni predsjednik je vodio na vanjsko političkom planu politiku neutralnosti što ga je činilo popularnim na zapadu i na istoku, dok je na unutrašnopolitičkom planu vodio autokratsku, represivnu politiku s minimalnim žrtvama u cilju stvaranja zajedničke jugoslavenske države čiji osnovni moto je bio bratstvo i jedinstvo. Na nestabilnost komunističke Jugoslavije su ukazivale stalne promjene ustava koje je propaganda prikazivala kao napredak države koji je bilo potrebno legalizirati. Ustav iz 1963. godine je bio donesen u cilju uravnoteženja odnosa izmeđi prije svega Hrvata i Srba, a te liberalne promjene to jest veće slobode dovode do dodatnih hrvatskih zahtjeva i takozvanog Hrvatskog proljeća 1970-71. godine, kad su zagrebački studenti demonstrirali radi većih građanskih prava i veće samostalnosti Hrvatske. Režim je ugušio proteste i zatvorio političke vođe, ali to je dovelo do novog ustava iz 1974. godine koji je republikama dao veća prava čime su djelomično ispunjeni zahtjevi lidera hrvatskog proljeća.
Nakon Titove smrti (1980.) pojavili su se politički, etnički i gospodarski problemi, a federalna vlada se raspadala. Rastući srpski šovinizam izazvao je negativne reakcije i otpore u ostatku Jugoslavije.
Ljeti 1990. srpsko se stanovništvo pobunilo u područjima Hrvatske gdje je imalo većinu i zasnovalo ono što će kasnije postati t.zv. Republika Srpska Krajina. Uz Srbe stala je Jugoslavenska narodna armija (JNA). Sukob je dosegao vrhunac u tzv. "balvan-revoluciji", kad su pobunjeni Srbi blokirali prometnice koje su spajale sjevernu i južnu Hrvatsku i pokrenuli oružane incidente.
Osamostaljenje
thumb|thumb|250px|[[Hrvatska zastava]] Hrvatska vlada, nakon referenduma održanog 19. svibnja 1991., proglasila je razdruživanje od Jugoslavije 25. lipnja. Pod pritiskom međunarodne zajednice na tu odluku stavljen je tromjesečni moratorij.
Velikosrpske snage uvukle su se i u crnogorsko rukovodstvo te su uvukle i Crnu Goru u svoja nedjela, a njihova propaganda djelovala je i u drugim republikama i pokrajinama SFRJ s ciljem slabljenja položaja Hrvatske.
Domovinski rat
thumb|thumb|Uništen [[tenk jugoslavenske vojske u na cesti za Drniš, 1992.]] thumb|thumb|Područja pod samoproglašenom [[Republika Srpska Krajina|Republikom Srpskom Krajinom]]
Snage JNA pokušale su osvojiti dijelove Hrvatske s većim brojem srpskog stanovništva i tako su izazvale rat koji će kasnije postati poznat kao Domovinski rat. Mnogi hrvatski gradovi, pogotovo Vukovar i Dubrovnik, našli su se na udaru srpskih snaga.
Stotine tisuća Hrvata i drugih pobjegle su ili su protjerane s okupiranih područja i s graničnih područja sa Srbijom i Bosnom. Na mnogim je mjestima JNA prisilno istjerala stanovništvo (etničko čišćenje).
Hrvatski sabor prekinuo je sve preostale veze s Jugoslavijom 8. listopada 1991. Odlukom o raskidu državnopravnih sveza.
Vukovar, grad uz srpsku granicu, bio je posve uništen tijekom tromjesečne opsade, poznate kao bitka za Vukovar. Grad je krajem studenog 1991. godine pao u ruke JNA i paravojnih srpskih postrojbi koji su zatim smaknuli više od tisuću ljudi. Ipak, to je bio preokret u Domovinskom ratu. U toj bitci su srpske snage izgubile velik dio oklopnih snaga.
Strane su države počele priznavati Hrvatsku kao samostalnu državu. Još 1991. Hrvatsku su priznale Slovenija, Litva, Latvija, Ukrajina, Island i Vatikan. Njemačka, Italija i Švedska su koncem prosinca 1991. najavile priznanje. Polovicom siječnja 1992. Hrvatsku su priznale zemlje Europske zajednice, Efte i zemlje istočne Europe. Slijedilo je veliko priznavanje od strane arapskih zemalja. Nakon toga Hrvatsku je priznala i Rusija. Zadnji su, od svjetski značajnih zemalja, nekoliko mjeseci kasnije Hrvatsku priznale Izrael i SAD.
Došlo je razdoblje relativnog zatišja, a Ujedinjeni narodi uvodili su primirja između ukopanih neprijatelja postavljanjem snaga UNPROFOR-a. Na okupiranim područjima su, uz obilatu pomoć Srbije, lokalni vlastodršci proglasili t.zv. Republiku Srpsku Krajinu. JNA se povukla iz Hrvatske u BiH gdje je zatim počeo novi rat te su tijekom 1992. i 1993.. u Hrvatsku izbjegle tisuće izbjeglica.
Hrvatska je u nekoliko navrata kršila primirje i oslobađala djelove svojeg teritorija. Koncem 1991. oslobođene su velika područja u zapadnoj Slavoniji, i time se spriječilo odsijecanje Hrvatske kod Virovitice. 1992. oslobođen je dio dubrovačkog zaleđa i zaleđe poluotoka Pelješca; u brzoj akciji oslobođena je Miljevačka zaravan, a u operaciji Maslenica, zadarsko i šibensko zaleđe; u akciji Medački džep oslobođena je okolica Gospića. Moćnici međunarodne zajednice priječili su i zaustavljali svaku hrvatsku osloboditeljsku akciju diplomatskim pritiscima i prijetnjama sankcijama.
Vojni sukobi u Hrvatskoj opet su se pojačali 1995. godine. U proljeće je operacijom Bljesak oslobođena zapadna Slavonija. Početkom kolovoza Hrvatska je pokrenula operaciju Oluja i munjevito oslobodila najveći dio okupiranih područja, dok je srpsko stanovništvo (oko 350.000) masovno pobjeglo u Srbiju. Par mjeseci kasnije rat je okončan Daytonskim sporazumom.
Hrvatska nakon 1995.
Preostali dio Hrvatske, a to je istočni dio Slavonije koji nije oslobođen u operacijama Bljesak i Oluja, vraćen je 1998. godine mirnom reintegracijom u političko-pravni sustav Republike Hrvatske nakon čega je nastavljen ekonomski oporavak i obnova ratom uništenih područja. left|120px|thumb|thumb|Franjo Tuđman, prvi predsjednik Hrvatske Predsjednik Tuđman umro je 10. prosinca 1999. u svojoj 77. godini nakon čega je do tada vladajući HDZ na izborima izgubio vlast. Većinu u Saboru osvaja koalicija 6 stranaka, na čelu sa SDP-om, a za novog predsjednika izabran je Stjepan Mesić. U sljedećih nekoliko godina Hrvatska se transformirala iz poluratnog sustava u suvremenu demokratsku državu. Između ostalog, znatno je smanjena uloga i vlast Predsjednika Republike.
Hrvatska se učlanila u važne regionalne i međunarodne organizacije i 21. veljače 2003. kandidirala se za članstvo u Europsku Uniju.
Na parlamentarnim izborima 2003. na vlast je opet došao HDZ, ali je uglavnom nastavljena politika prošle vlade. Kvaliteta života je porasla, te se nastavilo s velikim razvojnim projektima, kao što je gradnja autocesta. 18. lipnja 2004. dobiven je pozitivan odgovor Europske Unije i počelo se s pristupnim pregovorima.
2010. godine, nakon dva mandata predsjednika Mesića, za predsjednika Republike izabran je Ivo Josipović. Na parlamentarnim izborima 2011., na vlast dolazi tzv. "Kukuriku koalicija", na čelu sa Socijaldemokratskom partijom Hrvatske i Zoranom Milanovićem kao premijerom.
19. veljače 2015. za predsjednicu Republike je izabrana Kolinda Grabar-Kitarović, prva žena na tom mjestu. Na parlamentarnim izborima 2015. na vlast dolazi kratkotrajna koalicija HDZ-a i Mosta nezavisnih lista s neutralnim Tihomirom Oreškovićem kao službenim premijerom. Nakon izvanrednih izbora 2016. na vlast dolazi koalicija istih stranaka na čelu s HDZ-ovim Andrejem Plenkovićem, ali 2017. ponovno dolazi do krize Vlade zbog ponovnog istupanja Mosta iz koalicije, a novi izbori su izbjegnuti kad je Hrvatska narodna stranka odlučila formirati novu parlamentarnu većinu.
Evaillé
Evaje je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Sart.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 351, a gustina naseljenosti je iznosila 18 stanovnika/km².
Académie française
mini|desno|400p|Zgrada [[Francuski institut|Francuskog instituta gde se nalazi sedište Francuske akademije]] Francuska akademija, je institucija koju je 1635. osnovao kardinal Rišelje, za vreme vladavine Luja XIII. Njena osnovna funkcija je bila da ujednači i usavrši francuski jezik, i ovu funkciju je zadržala do danas.
Sastoji se od 40 doživotnih članova koje u sastav biraju dotadašnji članovi. Postoji izuzetno pravilo da se akademici mogu smeniti ako počine neki ozbiljan prekršaj. Strancima je takođe omogućen prijem u akademiju. Francuska akademija je integrisana u Francuski institut od njegovog osnivanja, i najznačajnija je i najstarija od njegovih pet akademija. Od osnivanja kroz Akademiju je prošlo oko 700 članova (719 članova do 2009). Među njima su: pesnici, književnici, dramaturzi, filozofi, istoričari, lekari, naučnici, etnolozi, kritičari umetnosti, generali, državnici, sveštenici i drugi znameniti ljudi.
Akademici nose popularno ime „besmrtnici“ jer je kardinal Rišelje dao Akademiji krilaticu „Za večnost“ (À l’immortalité). Kardinal, u stvari, nije imao u vidu članove akademije, već je mislio na francuski jezik.
Zvanična uniforma članova Akademije je zelene boje i usvojena je u vreme Napoleonove reorganizacije Francuskog instituta. Uniforma je bogato izvezena motivima zlatnog i zelenog lišća. Članovi akademije dobijaju i ceremonijalni mač, koji se ne dodeljuje ženama i sveštenicima. Ova uniforma se nosi samo u retkim ceremonijalnim prilikama.
Funkcije
Akademija je osnovana kao kraljevska, odnosno državna institucija. Njeno osnivanje je bilo deo procesa u kojem je francuski jezik proglašen za zvanični jezik Francuske države, osnovana je državna štamparija i Kraljevski, kasnije Francuski kolež (Collège de France). Ovaj proces je započeo kralj Fransoa I, što mu je donelo laskavo ime „Otac književnosti“ (Père des Lettres).
Akademija izdaje Rečnik francuskog jezika i dodeljuje Nagradu za književnost na francuskom jeziku. Njene odluke imaju veliki prestiž i značaj za regulisanje francuskog jezika, ali nisu po sebi obavezujuće.
Znameniti Francuzi koji nisu bili članovi Akademije
Žan Žak Ruso, Žozef de Metr, Onore de Balzak, Rene Dekart, Deni Didro, Gistav Flober, Molijer, Marsel Prust, Žil Vern, Emil Zola
NK HAŠK Zagreb
NK HAŠK Zagreb je nogometni klub iz Zagreba.
Povijest
Nogometni odjel HAŠK-a je nastao 1906. godine. Svoju prvu javnu utakmicu je odigrao protiv PNIŠK Zagreb, odigravši 1:1 u sastavu Hinko Würth - Josip Novak, Ivo Lipovšćak, Anđelo Grgić - Marko Konstrenčić, Dragutin Albrecht, Marko Kren, Vladimir Erbežnik i Zvonimir Bogdanović. Susret se odigrao 26. listopada 1906. na igralištu propisanih mjera na Zapadnom perivoju (teren na Marulićevom trgu).
Valja napomenuti da je hrvatski naziv za ovaj šport dao HAŠK-ovac Slavko Rutzner.
Već krajem lipnja iduće godine u Pragu je igrala hrvatska nogometna reprezentacija protiv praške Slavije, no važno je napomenuti da su većinu hrvatskih igrača činili HAŠK-ovci.
Najveće zasluge za utemeljenje Hrvatskog športskog saveza 1910. pripadaju HAŠK-u.
Prvih godina je HAŠK igrao na nekoliko igrališta, da bi konačno 1912. napravio svoj mali stadion.
Godine 1938. klub je osvojio svoj prvi naslov državnog prvaka.
4. lipnja 1945. su antihrvatski nastrojene komunističke vlasti ukinule klub. Točnije, dekretom ministra narodnog zdravlja Federalne Hrvatske HAŠK je zabranjen i raspušten.
Klupska tragedija nije stala na tome. 1946. je uslijedila smišljena pljenidba cjelokupne HAŠK-ove imovine (uključujući i arhivsku građu). Pravni presedan je bilo Rješenje koje je izdano dan ranije od dana odlučivanja na tzv. skupštini kluba kojeg se kreiralo i nasilno nametnulo kao sljednika FD "Akademičar".
Tako klub nije djelovao od 1945. godine do 1990. godine.
23. studenoga 1990. je klub obnovljen, a ponovno jeregistriran 14. prosinca iste godine.
Osamostaljenjem Hrvatske, pokušalo se prisvojiti HAŠK-ovu sljednost od strane Dinama, kojem je ime bilo u tu svrhu promijenjeno u HAŠK-Građanski.
Nogometni klub Naftaš HAŠK Zagreb nastao je fuzijom drugoligaša Naftaš Ivanića i zagrebačkog ligaša HAŠK-a.
Dugo nije bilo jasno kako će izgledati druga HNL u sezoni 2006/07.. Razlog tome je bio upravo klub NK Naftaš iz Ivanić-grada. Kao zanimljivost, već prije se Naftaš bio spojio sa klubom iz druge županije, TŠK-om iz Topolovca, nakon što je potonji bio ispao iz 1. HNL.
Danas je sjedište HAŠK-u na adresi Donje Svetice 87, Zagreb.
Klupske boje
Klupske su boje crvena, bijela i zlatna. Sve se nalaze i u klupskom grbu, a kriterij odabira klupskih boja je bio taj što su te boje nazočne u grbovima hrvatskih pokrajina.
Autor znaka je bio prof. Branko Šenoa, a današnji izgled je napravio akademski slikar Menci Klement Crnčić na nagovor Hinka Würtha.
Igralište
Klub je igrao na nekoliko terena. U početku je igrao na klizalištu zapadnog perivoja ispred Sveučilišne knjižnice, i to samo ljeti. Poslije je preselio na Elipsu (iza Realne ili Donjogradske gimnazije). 1911. je HAŠK unajmio terene Zagrebačke nadbiskupije u Maksimiru. 1912. je konačno zgotovljeno vlastito igralište.
Osvajači kupa
Pokal Jugoslavenskog nogometnog saveza: 1923.
Susan Moore, Alabama
Susan Moore je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu su živela 763 stanovnika.
Duba
Duba je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Slivno, Dubrovačko-neretvanska županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 9 stanovnika te 4 obiteljskih kućanstava.
Clinton, Arkansas
Klinton je grad u američkoj saveznoj državi Arkanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.602, što je 319 (14,0 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Ustanak lijevih esera
Ustanak lijevih esera (восстание левых эсеров, također poznat i kao lijevoeserski metež (левоэсе́ровский мяте́ж), ali i treća ruska revolucija je naziv za pokušaj obaranja boljševičkog režima u Sovjetskoj Rusiji od strane lijevih esera, koji se zbio u Moskvi 6. jula 1918. Lijevi eseri, koji su od oktobarske revolucije bili u savezu sa boljševicima, sa njima su se počeli razilaziti po pitanju poštovanja brest-litovskog mira, temeljem koga su se značajni ogromni dijelovi dotadašnjeg Ruskog Carstva našli pod okupacijom Centralnih sila; eseri su se zalagali da se mirovni sporazum raskine a Sovjetska Rusija ponovno uđe u prvi svjetski rat na strani Antante. Nakon što njihovi prijedlozi nisu prihvaćeni na 5. sveruskom kongresu sovjeta, eseri su pokrenuli ranije planirani puč protiv boljševika. Kao dio plana je 6. jula izveden atentat na Wilhelma von Mirbacha, njemačkog ambasadora u Moskvi, a koji je za cilj imao isprovocirati oružani sukob Njemačke i boljševika. Ustanici su nakratko uspjeli zauzeti nekoliko strateških objekata u Moskvi i uhapsiti šefa Čeke Feliksa Dzeržinskog. Boljševičko vodstvo na čelu sa Lenjinom je, međutim, do sljedećeg jutra uspjelo mobilizirati dovoljno snaga za kontraudar, a među kojima su glavninu činili pripadnici divizije Latvijskih strijelaca. Oni su opkolili sjedište pučista te ih nakon kraće artiljerijske vatre natjerali na predaju. Tako je ustanak završen. Zahvaljujući ustanku su lijevi eseri stavljeni izvan zakona u Sovjetskoj Rusiji (iako će im godine 1919. biti dozvoljen rad). Pokušaj eserke Fani Kaplan da likvidira Lenjina nekoliko mjeseci kasnije je doveo do pokretanja kampanje Crvenog terora.
Presquille, Louisiana
je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Luizijana.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.807.
Kühbach
Kihbah je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 24 opštinska središta okruga Ajhah-Fridberg. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 4.057 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9771144.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Ajhah-Fridberg Kihbah se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Ajhah-Fridberg. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 424–455 metara. Površina opštine iznosi 37,6 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 4.057 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 108 stanovnika/km².
Lutka (drama)
Lutka je kazališna komedija hrvatskog pisca Mire Gavrana premijerno prikazana 2012. godine. Protagonist je Marko, staromodni momak koji u odnosima sa ženama često griješi pa ga cura ostavlja radi njegove neodlučnosti da se oženi i da ima djecu. Radnja prikazuje kako počinje živjeti sa Stelom, androidom dizajniranim kako bi ga usrećio.
Duboka (Slivno)
Duboka je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Slivno, Dubrovačko-neretvanska županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 130 stanovnika te 51 obiteljskih kućanstava.
Chapelle-sur-Oudon
Šapel sir Udon je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Men i Loara koja pripada prefekturi Segre.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 483 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 37 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 12,73 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 52 metara (maksimalnoj 68 m, a minimalnoj 19 m).
Grondo, Vercelli
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 22 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 979 m.
Maromokotro
{{Planina }} Maromokotro je planina na sjeverozapadu Madagaskara, dio masiva Tsaratanane. Visinom od 2876 m predstavlja najvišu planinu u državi.
Geografija
Maromokotro je planina vulkanskog porijekla, koja se formirala od eocena do kasnog kvartara Ispod Maromokotra izvire rijeka Ramena, najveća pritoka rijeke Sumbiruno. U blizini se nalazi rezervat Tsaratanana, a najbliži veći grad je Ambanja udaljen oko 35 km istočno od planine.
APICA (lek)
1-Amino-5-fosfonoindan-1-karboksilna kiselina (APICA) je lek koji se koristi u neurološkim istraživanjima. on je selektivni antagonist za grupu II metabotropnih glutamatnih receptora (mGluR2/3), i bio je koristan u istraživanju te receptorske potfamilije.
Alfa solenoid
thumb|300px|Ilustracija alfa solenoidnog savijanja u [[Proteinski trimer|trimeru proteina koji sadrži peridinin-hlorofil iz dinoflagelate Amphidinium carterae. Vezani peridininski pigmenti su prikazani ljubičasto, a hlorofil crno.]]
Alfa solenoid je proteinsko savijanje prisutno u proteinskim podjedinicama kompleksa sabiranja svetlosti, posebno u peridinin hlorofilnim proteinima dinoflagelata, i u domenima većih eukariotskih proteina koji sačinjavaju kompleks pora jedra. Motiv se sastoji od alfa heliksa koji obrazuju zakrivljenu šemu, koja podseća na savijanje beta barela. Mera alfa solenoidne zakrivljenosti zavisi od primarne sekvence. Jako zakrivljeni solenoidi imaju predvidive sekventne šeme, što je bilo korisno u identifikaciji mogućih solenoidu sličnih komponenti u proteazomu.
Literatura
}{refend}}
Kupferberg
Kupferberg je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 22 opštinska središta okruga Kulmbah. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 1.063 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9477129.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Kulmbah Kupferberg se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Kulmbah. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 467 metara. Površina opštine iznosi 8,3 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 1.063 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 128 stanovnika/km².
Rocky Point, North Carolina
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.602.
HŠK Concordia
Concordia, Hrvatski športski klub (HŠK) je bio klub sa više sportskih disciplina osnovan u Zagrebu. Budući da su osnivači bili srednjoškolci, klub je osnovan kao Srednjoškolski športski klub (do 1911.).
Do kraj Prvog svjetskog rata nogometni klub je odigrao mnogobrojne utakmice s domaćim i stranim klubovima. Odmah nakon Prvog svjetskog rata predratni članovi su s članovima predratne ŠK Viktorije obnovili rad kluba pod imenom Concordia- Viktorija, no ubrzo je vraćeno staro ime Concordia.
Jedna od najvažnijih akcija bila je izgradnja igrališta na Tratinskoj cesti (današnji stadion u Kranjčevićevoj), tada najvećeg u Zagrebu, koja je završena 1921. Dotad je Concordia nastupala na srednjoškolskom igralištu zvanom Elipsa (današnje igralište u Klaićevoj). Na igralištu Concordije odigrana je 1931. prva utakmica pod rasvjetom (sastale su se gradske vrste Zagreba i Madrida).
U sastavu kluba osim nogometne, djelovale su i sekcije za mačevanje, atletiku, skijanje, hokej na travi, tenis i stolni tenis. Nogometna selekcije osvojila je jugoslavenska prvenstva 1930. i 1932. te prvenstvo Hrvatske 1942. Do 1940. predsjednici kluba bili su E. Rosmanith (1906.-11.), J. Reberski, (1912.-22.), R. Rosmanith (1923.), M. Pajnić (1924.), M. Bosnić (1925.-32.) te L. Thaller (1933.-40.).
Najpoznatiji igrači bili su: Ivan Pavelić, Aleksandar Živković, Belošević, Jazbec, Zvonimir Monsider, Danijel Premerl, Dragutin Babić, Pavletić, Sergije Demić, Franjo Rupnik, Boško Simonović, Gustav Remec, Boško Ralić, Svetislav Valjarević, Boris Praunsperger, Egidio Martinovich, Pavao Löw, Adolf Percl, Slavin Cindrić, Radovan Pavelić, Nikola Babić, Rikard Pavelić, Veljko Ugrinić, Nikola Pavelić, Artur Dubravčić, Rudolf Hitrec, Stjepan Bocak, Slavko Kodrnja, Alfons Pažur i Karlo Muradori. Od ostalih športaša najpoznatiji su bili tenisač Punčec i atletičar Buratović. Klub je djelovao i za vrijeme NDH, a 1945. preimenovan je u Zeleni 1906..
Rezultati po sezonama
(popis nepotpun)
Génicourt
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 520, a gustina naseljenosti je iznosila 81 stanovnika/km².
Sweet Water, Alabama
Sweet Water je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 258 stanovnika.
Victory Gardens, New Jersey
Viktori Gardens je grad u američkoj saveznoj državi Nju Džerzi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.520, što je 26 (-1,7 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Down by Law (film)
Radnja se odvija oko dvojice sitnih kriminalaca koji završe u zatvoru te naiđu na veselog talijanskog zatvorenika, sa kojim uspijevaju pobjeći. Film zaobilazi klišeje žanra "bijega iz zatvora" jer ne prikazuje načine bijega, te se radije usredotočuje na interakciju trojice likova. Ključan element je crno-bijela fotografija Robbyja Müllera, te lokacije u New Orleansu.
Radnja
New Orleans. Svodnik Jack i DJ Zack završe u istoj zatvorskoj ćeliji kao žrtve namještaljki. U ćeliji im se pridruži šašavi i veseli talijanski imigrant Roberto, koji loše govori engleski, ali dovoljno da im kaže da je ovdje zbog ubojstva.
Jack i Zack su depresivni, no Roberto ima neodoljivu potrebu za razgovorom te stalno zbija razne šale. Smisli plan za bijeg te njih trojica doista uspijevaju pobjeći iz zatvora kroz močvaru. No, sada su izgubljeni i ne znaju gdje bi krenuli kroz šumu. Sasvim slučajno, nailaze na neku kuću u šumi, u kojoj prebiva talijanka Nicoletta. Ona se zaljubi u Roberta koji odluči ostati sa njom. Zack i Jack se razdvoje i svatko ode svojim putem na raskrižju.
Isipponi-Pasoni, Chieti
Isipponi-Pasoni je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 154 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 834 m.
Natrijum metoksid
Natrijum metoksid je organsko jedinjenje, koje sadrži 1 atom ugljenika i ima molekulsku masu od 54,024 Da.
Klek (Slivno)
Klek je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Slivno, Dubrovačko-neretvanska županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 159 stanovnika te 77 obiteljskih kućanstava.
230px|lijevo|thumb|Klek
Deuil-la-Barre
Dej la Bar je grad u Francuskoj u Pariskom regionu, u departmanu Dolina Oaze.
Po podacima iz 2007. godine broj stanovnika u mestu je bio 21.425, a gustina naseljenosti je iznosila 5698 stanovnika/km².
Katanijski zaljev
Geografske karakteristike
Katanijski zaljev se prostire na površini od oko 4 300 km², u dužini od 31 km od rta Muluni kod Acirealea na sjeveru (Provincija Catania), do rta Campolato kod grada Augusta na jugu u Provinciji Siracusa. Zaljev nije duboko uvučen u Katanijsku ravnicu ima samo 9.8 km.
U zaljevu leže brojni gradovi metropolitanske Catanije i utječe nekoliko rijeka i potoka, od kojih su najveći; Simeto (najveća rijeka Sicilije), San Leonardo i Gornalunga.
Komarna (Slivno)
Komarna je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Slivno, Dubrovačko-neretvanska županija.
Apomorfin
Apomorfin (Apokin, Iksens, Spontan, Uprima) neselektivni dopaminski agonist koji aktivira D1 slične i D2 slične receptore, sa izvesnom preferencijom za D2 srodne podtipove. On je proizvod razlaganja morfina pri zagrevanju do ključanja sa koncentrovanom kiselinom, iz kog razloga njegovo ime sadrži sufiks morfin. Apomorfin ne sadrži morfinsku osnovu, niti se vezuje za opioidne receptore. Prefiks apo indicira da je ovo jedinjenje derivat aporfina.
Apomorfin je ispitan za moguću primenu na više indikacija, npr. lečenje impotencije. Apomorfin se koristi za tretiranje Parkinsonove bolesti. On je potentan emetik (i.e., on indukuje povraćanje) i potrebno je da se koristi zajedno sa antiemetikom poput domperidona. Emetička svojstava apomorfina su ispitana u veterini za indukovanje terapeutkog povraćanja kod pasa koji su progutali toksične ili neželjene supstance.
On je nezvanično uspešno korišten za tretiranje heroinske adikcije. Nedavna ispitivanja indiciraju da je apomorfin podesan marker za određivanje promena centralnog dopaminskog sistema uzrokovanih hroničnim konzumiranjem heroina. Klinički dokazi da je apomorfin efektivani i bezbedan za tretiranje opijatne adikcije nisu dostupni.
Farmakologija
Apomorfin poseduje afinitet za sledeće receptore:
Razbojništvo
thumb|Ulični razbojnik napada vozače automobila, Rio de Janeiro, 2003.
Razbojništvo u najširem smislu predstavlja zakonom i običajima protivno oduzimanje tuđe imovine korištenjem prinude, tj. nasiljem ili ozbiljnom prijetnjom nasilja protiv osoba od koje se imovina oduzima. Korištenje nasilja, odnosno činjenica da je žrtva odmah svjesna oduzimanja svoje imovine ga razlikuje od obične krađe; neposredno korištenje fizičke sile ili nedvosmislena prijetnja ga razlikuje od iznude ili ucjene koja ne mora uvijek imati nasilnu komponentu ili prijetnju po nečiji fizički integritet.
Razbojništvo predstavlja jedan od najstarijih oblika kriminala, koji se razvio od pljačkaških pohoda na suparnička plemena u prahistorijskom dobu. Prve države, kao i njihov represivni i kaznenopravni aparat, su velikim dijelom nastali upravo u nastojanju da se razbojništvo ukloni i suzbije; tokom najvećeg dijela pisane historije je razbojništvo predstavljalo ozbiljan problem po razvoj trgovine, kao i čest povod za izbijanje ratova i oružanih sukoba. S druge strane su razbojnici, pogotovo kada su njihove žrtve bili pripadnici "tlačiteljskih" tuđina i pripadnika viših klasa bili veličani kao borci za slobodu i socijalnu pravdu, a što je posebno došlo do izražaja u 19. vijeku.
Danas se razbojništvo javlja u nizu oblika - od običnog uličnog razbojništva, preko otmica automobila (carjacking), pomorske piraterije, otmica aviona, kao i možda najspektakularnijeg u obliku pljački vlakova i banaka.
Hveragerði
Hveragerði je grad u općini Árborg, na jugu Islanda od 2 333 stanovnika
Geografske karakteristike
Hveragerði leži na jugozapadu Islanda, u kotlini riječice Varmá. Udaljen je oko 13 km od administrativnog centra Regije Suðurland - Selfoss i oko 40 km jugoistočno od Rejkjavika. 20 km južnije leži luka Þorlákshöfn iz koje vozi trajekt za arhipelag Vestmannaeyjar.
Grad leži u radijusu vulkana Hengill, pa je poznat po geotermalnoj aktivnosti, brojnim gejzirima, fumarolama ali i po potresima.
Die Bergkatze
Die Bergkatze je njemačka crno-bijela nijema filmska komedija snimljena 1921. u režiji Ernsta Lubitscha. Protagonist je mladi oficir-ženskar (čiji lik tumači Paul Heidemann), koji dolazi u izoliranu planinsku tvrđavu čiji komandant nastoji iskorijeniti lokalne razbojnike. Radnja pokazuje komplikacije koje nastanu kada se u njega zaljubi kćer vođe razbojničke bande (a čiji lik tumači Pola Negri). Die Bergkatze je predstavljao prvi ozbiljniji komercijalni promašaj u dotada uspješnoj Lubitschevoj karijeri. Sam Lubitsch ga je tumačio nesklonošću tadašnje njemačke publike za humor kojim se ismijavala vojska i militarizam. Kasniji kritičari drže da je tome razlog i Lubitschevo pretjerano inzistiranje na "uramljivanju" kadrova na crnu podlogu.
Fátima
thumb|300px|Fátima, Portugal thumb|200px|Unutrašnjost katedrale thumb|200px|Kapelica u Fátimi Fátima je gradić smješten na sjeverozapadu općine Ourém i nalazi se u Portugalu. Najvažnije je hodočasničko središte Gospe Fatimske u Portugalu i jedno od najvažnijih Marijanskih svetišta Rimokatoličke crkve u svijetu.
Mjesto je dobilo ime "Fátima" zbog legende, po kojoj je Fátima, lijepa kćer maurskog kneza, u 12. stoljeću iz ljubavi prema kršćanskim vitezu prešla na kršćanstvo i provela u njemu ostatak života.
Zemljopis
Mjesto Fatima se nalazi 130 km sjeverno od Lisabona blizu grada Coimbra. Fatima pripada distriktu Santarém. Naselje ima površinu od oko 71 km² i oko 10.302 stanovnika (2001.).
Vjersko značenje
Fatima zajedno s Lourdesom spada medu najznačajnija marijanska svetišta.
Madrid
Madrid je glavni grad Kraljevine Španije i autonomne pokrajine Madrid.
Region (Madrid sa okolinom) se sa oko 5 miliona stanovnika ubraja u najveće evropske metropole. Sam grad Madrid (bez predgrađa) je sa svojih 3,1 milion stanovnika, posle Londona i Berlina, treći najveći grad u Evropskoj uniji.
Madrid je, kako od nacionalnog, tako i od internacionalnog značaja za trgovinu i finansije i politički je i kulturni centar Španije. Glavni grad je središte španske uprave, pa osim kralja, u njemu žive katolički biskup i važni pripadnici vlade i vojske. Ovde je smešteno šest univerziteta, razne visoke škole, mnoga pozorišta, muzeji i druge kulturne ustanove.
Istorija
Madrid je za evropske odnose mlada metropola. U periodu od 852. do 886. godine podignuto je mavarsko utvrđenje (alkasar) na mestu današnje madridske kraljevske palate. Utvrđeno mesto bilo je nazvano Magerit, a od 939. Madšrit i od 1038. Madrid. Gradske zidine iz perioda arapske vladavine održale su se do danas. 1309. održan je prvi sastanak Kastiljanskog gradskog parlamenta (Cortes de Castilla) na čelu sa Fernandom IV.
Od 1833. do 1876. godine bio je još jedan rat, a pritom je besnela i epidemija kolere. 1873. godine proglašena je prva republika pod diktatorom Emilijom Katelarom, a 1923. usledila je vojna diktatura pod generalom Migelom Primom de Ribejrom. U Madridu je 14. aprila 1931. proglašena Druga Republika. U Španskom građanskom ratu vođenom od 1936. do 1939. godine, do 28. marta Madrid je pretrpeo velika razaranja italijanskim i nemačkim bombardovanjem. Posle rata diktatura Fransiska Franka sprovodila se do 1975. Povodom toga od 1965. do 1973. održavani su stalni štrajkovi i protesti studenata. Nakon Frankove smrti 1975. godine kralj Huan Karlos I sproveo je demokratizaciju.
Godine 2004. je bio meta islamskih terorista i tada je poginulo 192 ljudi.
Lokacija
Madrid se nalazi u srcu Španije na 665 m nadmorske visine (glavni grad sa najvećom nadmorskom visinom u Evropi). Smešten je na obali male reke Manzanares i pripada istorijskom predelu Kastilje. Severozapadno od grada izdiže se planina Sijera de Gvadarama sa vrhom Penjalara visine 2429 m. Na istoku se
lina Enares prožeta železničkim i auto-putevima koji vode do Saragose i Barselone. Oko 50 km južno, na Tahu, smešten je Toledo, nekadašnji glavni grad Kastilje.
Klima
Madrid ima suvu i toplu klimu. Njegovu kontinentalnu klimu odlikuju ekstremne temperature: leta su topla, a zime kratke i intenzivno hladne. Prosečna godišnja temperatura iznosi 15 °C. Leta su suva i veoma topla. Prosečna temperatura u julu i avgustu iznosi 25 °C. Zime u Madridu su hladne i suve. Snežne padavine su retke, ali se mogu javiti krajem decembra i u januaru. Najhladniji mesec je januar sa prosečnom temperaturom od 6 °C.
Stanovništvo
Sredinom 16. veka Madrid je doživeo značajan porast stanovništva. Ovo povećanje je posebno bilo značajno u periodu od 1940. do 1970. godine, kada je broj stanovnika, zbog unutrašnje migracije, bio utrostručen. Od sedamdesetih godina, ovaj porast usporava i počinje da opada broj stanovnika, da bi opet od 1995. godine taj broj počeo da se povećava. Prema proceni, u gradu je 2008. živelo 3.213.271 stanovnika, a prema podacima iz 2011. godine, broj stanovnika u Madridu iznosio je 3.265.038 stanovnika.
Kao glavni grad Španije, privukao je imigrante iz celog sveta. Oko 83,2% stanovništva Madrida čine Španci, dok 16,2% čine imigranti iz Latinske Amerike, Evrope, Azije, severne Afrike, zapadne Afrike. Godine 1989. je u Madridu živelo 3.010.492 stanovnika, dok ih je 2002. bolo 2.938.723.
Puerta del Sol
Danas je Puerta del Sol središte madridskog života, vrvi ljudima i sve je puno energije. Zgodan simbolički prikaz važnosti ovoga trga jeste i tzv. Tačka nultog kilometra, koja označava središnje mesto španske ulicne mreže.
Trgom dominira Kasa de Koreos (jez-šp|Casa de Correos), nekada zgrada Pošte, a danas sedište madridske lokalne samouprave. Građevina je prepoznatljiva po satu koji se na njoj nalazi, i poznat je po tome što ga milioni pogleda obasipaju na novogodišnje veče, jer se upravo on smatra ”službenim brojačem”. Uz taj sat veže se zanimljiva tradicija. Naime, kad započne Nova godina, ljudi pojedu po jedno zrno grožđa za svaki otkucaj sata (12 puta), a veruje se da to donosi sreću u ostatku godine.
Na ovom mestu se, takođe, nalazi i simbol Madrida-brončani spomenik medveda koji jede jagode sa stabla. Isti simbol nalazi se i na madridskom grbu. Postoje određene rasprave oko toga što je zapravo prikazano, jer mnogi smatraju da se ne radi o stablu jagode, nego srodnoj biljci koja je nekada rasla u izobilju na području Madrida, a postoje i pristalice teorije po kojoj je madridski simbol isprva prikazivao medvedicu, a ne mužjaka.
Las Ventas
Plaza de Toros de Las Ventas popularna je madridska arena za borbu s bikovima (korida). Dizajnirana je u neomavarskom stilu, nalazi se u gradskoj četvrti Salamanke, a svečano je otvorena 1931. godine. Ima 24.000 mesta za sedenje, što je čini najvećom takvom građevinom u Španiji, te trećom na svetu, nakon onih u Meksiku i Venecueli.
Küps
Kips je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 18 opštinskih središta okruga Kronah. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 8.023 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9476146.
Madrid
Las Ventas
Sedišta su podeljena u 10 redova, dok se cena određuje po tome koliko su blizu borilištu. Na samoj areni nalazi se pet vrata, plus troja kroz koja ulaze bikovi. Najveća vrata zovu se Puerta Grande, poznata i kao ”Vrata Madrida”, a prolazak kroz njih san je svakog toreadora, kao što su bili Antonio Bienvenida i Hose Kubero, čija se dva spomenika nalaze ispred građevine.
Küps
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Kronah Kips se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Kronah. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 299 metara. Površina opštine iznosi 35,6 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 8.023 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 225 stanovnika/km².
Madrid
Saobraćaj
Madrid predstavlja najveće železničko čvorište, od koga idu najvažnije linije u zemlji ka većim oblasnim središtima i inostranstvu. Zatim, pored Barselone, ima jedan od najgušćih metro sistema na svetu. Grad ima tri železničke stanice: Atoča, Čamartin i Vikalvara.
Madridski metro se sastoji od 12 linija klasičnog metroa i tri linije lakog metroa, a ukupna dužina mreže iznosi 293 km. Laki metro predstavlja tramvajski prevoz u urbanim delovima grada. Svojstva su slična modernom tramvaju, a jedna od bitnih karakteristika je sistem delimično ili potpuno odvojen od drumskog saobraćaja, sa zasebnim i rezervisanim šinama i sopstvenom signalizacijom.
Najvažnije vazduhoplovno čvorište u Španiji je madridski aerodrom „Barahas“, koji se nalazi na svega 12 km severoistočno od središta Madrida. To je jedan od najvećih svetskih aerodroma. Ovaj aerodrom je glavna veza između Evrope i Latinske Amerike. On ima 4 ogromna terminala. mini|center|600px|Mapa metroa u Madridu
Privreda
Privreda grada Madrida je najrazvijenija među španskim gradovima i na četvrtom je mestu među evropskim. BDP po glavi stanovnika iznosio je $35.372 u 2005. godini. BDP raste u poslednjih nekoliko godina brže nego u ostalim delovima Španije. Glavna ekonomska aktivnost u gradu su usluge, koje čine 85% od ukupnog broja. Posebno su finansijske usluge koje čine 31,91 % od ukupnog, trgovina 31,84 %, u okviru koje je uključen turizam (oko 10%) i ostale usluge sa 21,23 %. Glavni centri zapošljavanja i doprinos BDP grada Madrida su sam aerodrom i „IFEMA“, sajam grada. Industrija u gradu Madridu gubi težinu malo po malo, da bi se preselila u opštine gradskog područja. Ipak, industrija ostaje značajan procenat u gradskom budžetu. Izgradnja je najbrži rastući sektor Madrida, procenjuje se 8,2% u 2005. godini. Madrid je poslednjih nekoliko godina postao jedan od najposećenijih gradova u Evropi, odmah iza Pariza, Londona i Rima i najposećeniji je grad u Španiji. U gradu ima mnogo aktivnosti turističkog, rekreativnog i kulturnog karaktera.
Književnost
Pored ovih pisaca, u ovom gradu bogate istorije i kulture, rođeni su i Leandro Fernandez de Moratin, Mariano Hose de Lara , Hose de Ečegaraj , Ramon Gomes de la Serna , Pedro Salinas , Damaso Alonso i Enrike Hardiel Ponsela.
Madrid je dom Španske kraljevske akademije. Akademija je stvorena 1713. godine inicijativom Huana Manuela Fernandeza Pačeka. Ona je međunarodno važna, kulturna institucija, posvećena donošenju zakona čiji je cilj promovisanje jezičkog jedinstva unutar Španije, ali i u drugim hispanskim državama.