cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marano, Salerno
Marano je naselje u Italiji u provinciji Salerno, u regiji Campania.
ʻEhu
Život
ʻEhu je najvjerojatnije rođen na Velikom otoku. Njegovi su roditelji bili veliki poglavica Kuaiwa od Velikog otoka i jedna od njegovih supruga, Kamanawa-a-Kalamea. ʻEhu je postao vladar Kone, dijela Velikog otoka te je oženio gospu Kapohauolu. Njihov sin je bio ʻEhunuikaimalino. ʻEhuova druga supruga bila je žena zvana Kahoʻea (Ka-hoʻea) te je njihov sin bio Kama-ʻiole.
Nakon ʻEhuove smrti, njegov je sin ʻEhunuikaimalino postao vladar Kone.
Tezontla, Tamazunchale
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 642 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 142 m.
Rocca, Genoa
Rocca je naselje u Italiji u provinciji Genoa, u regiji Ligurija.
Ranchería San Lorenzo, Tampico Alto
Ranchería San Lorenzo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Tampico Alto.
Rocca, Genoa
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 851 m.
Ranchería San Lorenzo, Tampico Alto
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 23 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 19 m.
Kahaimoelea
Kahaimoelea je bio havajski poglavica, kralj Velikog otoka Havaji od 1285. do 1315. godine.
Suvremeni stručnjaci za genealogije smatraju da je njegovo ime bilo samo Kahai te da su s vremenom njegovom imenu dodane riječi koje ga opisuju.
Oženio je Kapoʻakaʻuluhailaʻu i dobio sina i nasljednika, Kalaunuiohuu.
La Vinata, Uruachi
La Vinata je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Uruachi.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 6 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1374 m.
Opština Căiuți, Bacău
Căiuți je opština u Rumuniji u okrugu Bakau.
Đurđevača
Opis
240px|thumb|left Klobuk je 4 do 10 cm širok, konveksan, potom raširen sa vijugavim obodom. Blijedožute je boje, debeo, mesnat. Na tjemenu je pod starost ispucan. Listići su blijedi i tanki. Vrlo su gusti i pred stručkom su izrezani. Stručak je visine 5-8 cm bijele boje. Cilindričnog je oblika, vlaknast i pun. Meso je bijelo i dobrog okusa.
Zračna luka Rijeka
Zračna luka Rijeka (ili Rijeka/Krk I. ) je zračna luka civilnog zrakoplovstva. Nalazi se na otoku Krku, oko 1 km istočno od Omišlja. Od centra Rijeke, za čije je potrebe izgrađena, udaljena je oko 17 km zračnom linijom, odnosno oko 25 km cestom.
Osnovni podaci
Uzletno-sletna staza je dužine 2488 m i širine 45 m. Orijentirana je pravcem sjeverozapad-jugoistok (143°/323°, oznaka staze 14-32). Nadmorska visina je 85 m. Rulnice su širine 20 m. Podloga piste i rulnica je asfaltna. Platforma dimenzija 300×115 m je betonska i može istovremeno prihvatiti 5 zrakoplova.
Đurđevača
Opis
Đurđevača raste u skupinama uz rubove šuma i pod grmljem. Pojavljuje se već u rano proljeće do kraja svibnja, a ponekada u jesen.
Zračna luka Rijeka
Osnovni podaci
Zračna luka Rijeka otvorena je za promet 2. svibnja 1970. godine. Registrirana je za prihvat i otpremu zrakoplova, putnika i robe u komercijalnom zračnom prijevozu i školovanje letačkog osoblja. Opremljena je za prihvat svih veličina zrakoplova. Zračna luka je predviđena za dnevno i noćno slijetanje, jer je opremljena sustavom za precizni prilaz i slijetanje I. kategorije. Zbog kratkih rulnica koje ne vode do početka/kraja piste, zračna luka ne može postići veliki satni kapacitet.
Ron Moody
Ron Moody (rođen kao Ronald Moodnick; 8. januara 1924 - 11. juna 2015) je bio engleski glumac. Iako je diplomirao sociologiju na prestižnoj London School of Economics, posvetio se glumi i ostvario dugu i plodnu karijeru. U njoj se ističe uloga Fagina u mjuziklu Oliver!, adaptaciji istoimenog Dickensovog romana; nju je tumačio u kazalištu, te u filmskoj verziji iz 1968. godine. Za nju je nagrađen Zlatnim globusom.
Fornasette, Brescia
Fornasette je naselje u Italiji u provinciji Brescia, u regiji Lombardija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 26 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 116 m.
Fluorescentna cijev
Fluorescentna cijev je svjetlosni izvor u kojem se vidljiva svjetlost dobiva na fluorescentnom sloju pobuđenim ultraljubičastim zračenjem koje nastaje električnim izbojem u smjesi  plemenitih plinova.
U odnosu na običnu žarulju odlikuje je veći stupanj pretvaranja električne energije u svjetlost i dulji životni vijek.
Na električnu mrežu se spaja preko predspojnih naprava - to su prigušnica i starter
Često se krivo naziva neonska cijev, što je korektan naziv samo za visokonaponske neon reklam cijevi koje imaju poseban tip elektroda na krajevima, ( klodove elektrode ),zatim neon signalne tinjalice, nixijeve neon cijevi,itd.
Naziv za kompaktnu izvedbu s integriranom elektroničkom predspojnom napravom i E27 podnožjem je štedna žarulja.
Povijesne činjenice
mini|300px|Vrh, dvije štedne fluorescentne svjetiljke. Dolje, dvije ravne fluorescentne svjetiljke. Šibica je prikazana zbog veličine
Otkriće
Fluorescencija nekih stijena i minerala je bila primjećena stotinama godina prije nego što je bila shvaćena. Sredinom 19-tog stoljeća, pokusi su pokazali da će se pojaviti slaba svjetlost na nekim staklenim posudama, ako se kroz njih pusti električna struja. Među prvima koji su objasnili tu pojavu je bio irski znanstvenik George Stokes, sa Sveučilišta Cambridge, koji je nazvao tu pojavu “fluoroscencija”, nakon što je primjetio da mineral fluorit može jako svijetliti, pogotovo zbog svojih nečistoća. Povezanost između električne struje i svjetlosti su dalje razvili britanci znanstvenik Michael Faraday i James Clerk Maxwell u 1840-im.
Malo toga se dalje razvijalo, sve do 1856., kada je njemački puhač stakla Heinrich Geisler stvorio živinu vakuumsku pumpu, iz koje je isisao više zraka nego itko prije toga. Kada bi se propustila električna struja kroz Geislerovu cijev, pojavilo bi se jako zeleno svjetlo na staklenim stijenkama, blizu katode. Zbog svojih zanimljivih svjetlosnih efekata, počela se koristiti u zabavnim parkovima. Jedan od prvih znanstvenika, koji je počeo raditi pokuse s Geislerovom cijevi, bio je Julius Plücker, koji je primjetio da se položaj svjetla mijenja, ako je u blizini neki izvor elektromagnetskog polja. Alexandre Edmond Becquerel je primjetio 1859., da neke tvari odbijaju svjetlost, kada se smjeste unutar Geislerove cijevi i prvi je počeo raditi pokuse s fluorescentnim tvarima. Ispitivanja s Geislerovom cijevi su se nastavila, a počele su se dobivati sve bolje i efikasnije vakuumske pumpe. Sav napredak u pokusima doveo je do otkrića elektrona 1897., koji je otkrio Joseph John Thomson.
Prve plinske svjetiljke
Edisonov zaposlenik, Daniel McFarlan Moore je 1895. prikazao svjetiljke duge 2 do 3 metra, koje je punio s ugljičnim dioksidom ili dušikom, i dobicao je bijelo ili ružičasto svjetlo. Budući da su takve svjetiljke bile jako komplicirane, na tržištu je više uspjeha imala obična volframova električna žarulja.
Godine 1901. Peter Cooper Hewitt otkrio je svjetiljku sa živinim parama, koja je za razliku od Mooreve svjetiljke, radila s puno nižim naponima. Te su svjetiljke već imale bolji stupanj iskorištenja od električne žarulje, ali budući su davale plavo-zelenkasto svjetlo, nisu našle širu primjenu.
Komercijalni uspjeh fluorescentnih svjetiljki
Godine 1934., Arthur Holly Compton izvijestio je o prvim uspješnim pokusima s fluorescentnim svjetiljkima. Na osnovu tog izvještaja, George E. Inman, sa svojim timom iz firme General Electric je napravio prvi prototip, koji se kasnije nakon poboljšanja uspio probiti na tržište.
Kako radi fluorescentna svjetiljka
Kada se svjetiljka upali, električna snaga zagrijava katodu dovoljno da izbaci elektrone. Ti elektroni sudaraju se s atomima plemenitih plinova, koji se ioniziraju, unutar žarne niti unutar cijevi, da bi se tako stvorila plazma postupkom udarne ionizacije. Kao rezultat nastaje ionska lavina, čime provodljivost plemenitog plina naglo raste, dopuštajući da više električne struje teče kroz svjetiljku.
Osnovni način kako se električna energija pretvara u svjetlosnu energiju kod fluorescentnih svjetiljki, zasniva se na neelastičnom sudaranju elektrona. Ulazni elektroni s katode sudaraju se s atomima žive u plinu. Ako slobodni elektron ima dovoljnu kinetičku energiju, onda on prenosi tu energiju na elektrone u vanjskoj orbiti atoma, uzrokujući da on skoči privremeno na viši energetski nivo. Viši energetski nivo elektrona u atomu žive je nestabilan, tako da se elektron vraća na niži energetski nivo, koji je stabilniji, i pri tome emitira foton. Većina fotona koja izlaze iz atoma žive imaju valnu duljinu od 253,7 nm i 185 nm. Ti atomi nisu vidljivi za ljudsko oko, jer se nalaze u ultraljubičastom području. Te fotone zatim upijaju elektroni u fluorescentnom sloju na unutrašnjoj strani cijevi, koji emitiraju fotone u vidljivom području za ljudsko oko. Razlika u energiji između ulaznog elektrona s katode i izlaznog fotona s fluorescentnog sloja, pretvara se u zagrijavanje fluorescentnog sloja.
Građa svjetiljke
Fluorescentna svjetiljka sadrži plin koji ima pare žive i argona, ksenona, neona ili kriptona pod niskim tlakom. Tlak unutar cijevi je oko 0,3% atmosferskog tlaka zraka. Unutrašnja površina cijevi je prevučena fluorescentnim (a često i fosforescentnim) premazom, koji se izrađuje od mješavine različitih metalnih soli i soli rijetkih zemalja. Lukovica elektrode je obično napravljena od zavojite niti volframa i naziva se katoda, jer joj je prvenstvena uloga izbacivanje elektrona. Zbog toga, katoda je obično prevučena s mješavinom barija, stroncija i kalcijevog oksida, da bi imala nisku termoelektronsku temperaturu.
Fluorescentne svjetiljke su cijevi duljine obično od 100 mm do 2,43 m. Ponekad se cijevi savijaju u krug ili u obliku slova U. Fluorescentne štedne žarulje imaju manji promjer, i obično se savijaju u spiralu, da bi omogućile veliku količinu svjetla u malom volumenu.
Fluorescentna tvar koja emitira svjetlo nanosi se kao sloj boje zajedno s organskim otapalom. Cijev se grije skoro do temperature topljenja stakla da bi se izbacili organski sastojci i da bi se fluorescentna tvar sljepila sa stijenkom cijevi nakon hlađenja. Veoma je važna pažljiva kontrola veličine zrna fluorescentnog sloja; velika zrna, 35 μm ili veća, stvaraju veoma slab sloj, dok premala zrna, 1 μm ili manja, ne mogu stvoriti jako svjetlo. Najbolja zrna su veličine 10 μm. Premaz mora biti dovoljno debeo da uhvati svo ultraljubičasto zračenje sa žive, ali ne i toliko debeo da upije previše vidljive svjetlosti.
Utjecaj temperature
Na rad svjetiljke jako utječe temperatura na katodi, jer ona je povezana s djelomičnim tlakom živinih para unutar cijevi. Svaka svjetiljka ima malu količinu žive, koja mora ispariti, da bi se stvorilo svjetlo. Kod niskih temperature, živa je u obliku raspršenih kapljica. Kako se svjetiljka grije, živa se pretvara u paru. Kod viših temperatura, samoapsorpcija smanjuje doprinos žive i svjetla. Budući da se živina para kondenzira na najhladnijim mjestima, mora se svjetiljka vrlo pažljivo konstruirati, da se izbjegne kondenzacija živinih para. Da bi se to umanjilo, koristi se obično amalgam, a to je spoj žive i drugih metala, čime se tlak živine pare smanjuje, a radna temperature se može povećati. Pa ipak, katoda ostaje “hladna točka” i mora se pažljivo kontrolirati konstrukcija da se spriječi izlazak žive iz amalgama i kondenzacija na hladnijim mjestima.
Gubitci
Živa pod niskim tlakom emitira 65% od ukupnog zračenja, na 254 nm liniji i 10 – 20% na liniji 185 nm. To ultraljubičasto zračenje zatim upija fluorescentni premaz, koji emitira konačno vidljivu svijetlost. Fluorescentni premaz, zajedno sa staklom cijevi, spriječava izlazak štetnih UV zraka. Samo se dio ulazne električne energije pretvara u korisno svjetlo. Jedan dio se gubi grijanjem prigušnice, koja bi trebala imati efikasnost oko 90%. Pad napona na elektrodama je stalan. Jedan dio energije su gubi na živinu paru, ali oko 85% se pretvata u UV zrake i vidljivu svjetlost. Gubici nastaju i kada se UV zrake pretvaraju u vidljivu svjetlost na fluorescentnom premazu. Kod novije generacije svjetiljki, na 100 ulaznih fotona UV zraka, dobije se 86 fotona vidljive svjetlosti. Budući da ulazni UV fotoni imaju energiju 5,5 eV, a izlazni fotoni vidljive svjetlosti oko 2,5 eV, tako se iskoristi samo 45% UV energije.
Svjetiljke s hladnom katodom
Velika većina fluorescentnih svjetiljki imaju elektrode koje rade u obliku termoelektronske emisije, to znači da ostvaruju dovoljno visoku temperature, da bi mogle osloboditi elektrone. Postoje i takve fluorescentne svjetiljke koje rade s hladnim katodama, na nižim temperaturama od temperature termoelektronske emisije, dovoljne da oslobode elektrone i bez posebnog premaza. To ne znači da su elektrode hladne, ustvari one su još uvijek vrlo tople. Zbog toga je njihov vijek trajanja puno dulji. Obično se koriste kao pozadinsko svjetlo kod LCD ekrana.
Hladne katode su u biti manje efikasne, zato jer je potreban veći pad napona u cijevi između elektroda. Povećani pad napona dovodi do većeg rasipanja energije u cijevi, ali to ne dovodi do povećanog izlaza svjetlosti. Povećano rasipanje energije u cijevi znači da takve fluorescentne svjetiljke trebaju raditi pod manjim opterećenjem od normalnih, mogu se proizvesti s duljim cijevima, pa čak mogu se staviti više njih u seriju. Cijevi se mogu lakše savijati u posebne oblike, i mogu se brzo paliti i gasiti
Pokretanje ili start
Atomi žive trebaju biti ionizirani prije nego što svjetiljka počne raditi. Kod malih svjetiljki nije potrebno puno napona da se pokrene rad, ali za dugačke cijevi potreban je dodatni napon, ponekad reda veličine tisuću volti.
Prekidač start s predgrijavanjem (engl. switch start/preheat)
Automatski tinjajući starter ima malu tinjalicu, koja se puni neonom ili argonom, s bimetalnom elektrodom. Kada se uključi struja, tinjalica će zagrijati plin u starteru i bimetal će se saviti prema elektrodi. Kada dotakne elektrodu, dvije žarne niti i prigušnica će biti spojeni u seriju na ulazni napon. To će dovesti da žarne niti počnu izbacivati elektrone zbog termoelektronske emisije. U tinjalici startera, bimetal će se odmaknuti i plin će se početi hladiti. Induktivni otpor s prigušnice će omogućiti visoki napon da se svjetiljka pokrene. Starter ima dodatno jedan kondenzator, povezan paralelno s tinjalicom, da omogući dulji radni vijek elektrodi. Kada svjetiljka počne svijetliti, katoda će biti dovoljno topla i starter se neće uključivati. Osim toga, radni napon svjetiljke nije dovoljan da uključi ponovo tinjalicu. Međutim, ponekad će se tinjajući starter uključivati par puta, prije nego se katoda dovoljno ugrije.
Trenutni starter (engl. instant start)
U nekim slučajevima, visoki napon se koristi direktno za pokretanje svjetiljke. Mogu se prepoznati po dodatnom pinu na krajevima cijevi. Jeftina oprema s ugrađenom elektronskom prigušnicom stvara trenutni start, iako to smanjuje vijek trajanja svjetiljke.
Poiana Seciuri, Bustuchin
Poiana Seciuri je naselje u Rumuniji u okrugu Gorž u opštini Bustuchin.
Fluorescentna cijev
Hitar starter (engl. rapid start)
Novija vrsta startera koristi žarnu nit unutar prigušnice, i tako hitro zagrijava katodu s niskim naponima. Taj starter ne koristi vršni napon, već svjetiljka mora biti smještena blizu uzemljenog reflektora da omogući zagrijavanje katode. Kod nekih svjetiljki, dodatne trake za uzemljenje su spojene na cijevi.
Poiana Seciuri, Bustuchin
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 912 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 348 m.
Fluorescentna cijev
Brzi starter (engl. quick start)
On koristi mali autotransformator da grije žarne niti kad se prekidač uključi. Nakon pola sekunde se grijanje smanji. Autotransformator se može smjestiti s prigušnicom ili kao posebna jedinica. Cijevi trebaju biti ugrađene u blizini uzemljenih metalnih reflektora.
Polu-rezonantni starter (engl. semi-resonant start)
Njega je otkrio Thorn Lighting za upotrebu na T12 fluorescentnim svjetiljkama. Koristi dvostruko namotani transformator i kondenzator. Kod pokretanja taj starter stvori dvostruko veći napon od radnog napona. Kako se elektrode zagrijavaju, nakon 3 – 5 sekundi, svjetlo dobije puni sjaj i zatim napon pada na normalnu vrijednost. Zbog veće cijene, koristi se uglavnom kod industrijskih instalacija. Posebno je pogodan u hladnim uvjetima.
Elektronska prigušnica (engl. electronic ballast)
Elektronska prigušnica koristi tranzistore da bi promijenila frekvenciju glavnog izvora u visokofrekventnu izmjeničnu struju, a isto za regulaciju protoka struje kroz svjetiljku. Prednost je također što visokofrekventna struja povećava iskoristljivost svjetiljke. Na frekvencijama od 10 kHz, efikasnost se poveća i do 10% u odnosu na normalnu svjetiljku.Nepovoljost ove vrste prigusnica je kvalitet izrade i kraci radni vijek u odnosu na elektromagnetnu prigusnicu,
Fluorescentni sloj i spektar emitiranog svijetla
Spektar svjetla emitiranog s fluorescentne svjetiljke je kombinacija svjetla direktno emitiranog sa živinih para i svjetla emitiranog s fluorescentnog premaza. Spektralne linije dobivene emisijom žive i fluorescentnog materijala daju drukčije svjetlo od klasične električne žarulje.
Temperatura boje
Temperatura uzajamno vezanih boja (engl. correlated color temperature – CCT) je mjera bjeline izvora svjetlosti, u usporedbi s crnim tijelom. Električna žarulja ima temperaturu 2700 K, koja je žućkasto bijela. Halogene svjetiljke imaju 3000 K. Kod fluorescentnih svjetiljki odgovarajući CCT se dobiva promjenom mješavine unutar cijevi. Toplo bijela fluorescentna tvar ima CCT 2700 K i popularna je za kućanstva. Neutralno bijela fluorescentna tvar ima CCT od 3000 do 3500 K. Hladno bijela fluorescentna tvar ima CCT 4100 K i popularna je za urede. Postoji i fluorescentna tvar koja oponaša dnevno svjetlo, ima CCT od 5000 do 6500 K i izgleda modro bijelo.
Ljudsko oko opaža niže temperature boja puno prirodnije (Kruithof krivulja). Tako se električna žarulja s CCT 2700 K doživljava prirodno, kao i sjajna 5000 K svjetiljka, dok blijeda 5000 K svjetiljka doživljava se previše bez sjaja.
Indeks usporedbe boja
Indeks usporedbe boja (engl. color rendering index - CRI) je mjera kako se dobro može osjetiti boja koristeći svjetlo od izvora, uspoređujući s dnevnim svjetlom, iste temperature boje. Po definiciji, CRI električne žarulje je 100. Različite fluorescentne svjetiljke imaju CRI od 50 do 99. Tako npr. fluorescentne svjetiljke s premalim CRI imaju fluorescentnu tvar koja emitira premalo crvene boje. Tada koža izgleda premalo ružičasta i time nezdravo.
Sastav fluorescentne tvari
Jedno od najneugodnijih svjetala dolazi od starije izvedbe svjetiljke koja je sadržavala halofosfatni tip fluorescentne tvari (kemijske formule Ca5(PO4)3(F, Cl):Sb3+, Mn2+). Taj tip je emitirao uglavnom žutu i plavu boju, a premalo zelene i crvene. CRI je 60.
Od 1990-tih se koriste mješavine veće kvalitete, s višim CRI, tzv. trifosforna mješavina, koja se zasniva na europiju i terbiju, koji imaju emisiju svjetlosti raspoređenu po cijelom području vidljive svjetlosti. Njegov CRI je od 82 do 99.
Primjena
Fluorescentne svjetiljke dolaze u mnogim oblicima i veličinama. Štedne fluorescentne svjetiljke (engl. compact fluorescent light bulb – CFL), imaju ugrađenu elektroniku u sebi i odgovaraju grlu električnih žarulja,nedostatak ove vrste svjetiljki je los kvalitet izrade,boja svjetla i radna frekvencija.
Stupanj iskorištenja
Fluorescentne cijevi daju više svjetlosti od običnih električnih žarulja,uz manju potrošnju. Tako npr. 40W Fluorescentna cijev daje svjetlost kao i 100 W obična električna žarulja .Vidi tablicu stupanj iskorištenja raznih izvora svjetlosti.
Vijek trajanja
Fluorescentna cijev traje 10 000 h, dulje od obične električne žarulje čiji je radni vijek 1000 h. S vremenom se isplate viši početni troškovi ulaganja. Osim toga, dulji vijek trajanja dodatno smanjuje cijenu koštanja fluorescentnih svjetiljki.
Niži luminozitet
Fluorescentne svjetiljke su veći izvor svjetlosti od npr. električne žarulje, tako da se svjetlost može bolje rasporediti po prostoriji
Manje zagrijavanje
Fluorescentne svjetiljke isijavaju oko 66 do 75% manje topline od jednakovrijedne električne žarulje.
Često paljenje i gašenje
Ako se fluorescentna svjetiljka postavi u prostoriju gdje se često pali i gasi, ona će se brzo potrošiti. Ako je to prečesto, fluorescentna svjetiljka će trajati kraće od jednakovrijedne električne žarulje. Svako paljenje neznatno uništava površinu katode.
Zdravlje i sigurnost
Ako se cijev fluorescentne svjetiljke razbije, veoma mala količina živine pare će privremeno zagaditi okolni prostor. Kod svjetiljki koje su pri kraju svog radnog vijeka, oko 99% žive se nalazi u fluorescentnom sloju. Preporučava se izračiti prostoriju, u kojoj se razbila cijev i koristiti mokru papirnaru maramicu da bi se pokupili ostaci s poda. Svi ostaci bi se trebali staviti u zatvorenu plastičnu vrečicu. Usisavači se ne preporučuju, jer se čestice mogu raspršiti u zraku.
Ultraljubičasto zračenje
Fluorescentne svjetiljke isijavaju malu količinu UV ultraljubičastog zračenja. Jedna studija iz 1993. je pokazala da izloženost u uredu od 8 sati s fluorescentnim svjetiljkama je jednakovrijedno kao izloženost na Suncu od jedne minute. Jedino osobe koje su vrlo osjetljive na umjetnu svjetlost mogu imati problema.
UV ultraljubičasto zračenje može utjecati na neke osjetljive slike, posebno akvarel, te neke vrste tekstila.
Prigušnica
Prigušnica povećava početne investicione troškove. Stare elektromagnetne prigušnice, mogu stvarati zujanje,a to zavisi od kvalitete izrade,proizvođača,uvjeta rada itd. Elektromagnetne prigušnice opremljene su s materijalima koji smanjuju buku.
Faktor snage i radio interferencija
Jednostavne induktivne prigušnice imaju faktor snage manji od cijele instalacije i zato se obično treba dodati kondenzator koji će popraviti taj faktor. Slične probleme mogu imati i jednostavne elektronske prigušnice.
Fluorescentne svjetiljke mogu stvarati i radio frekventnu buku, koja se može prenijeti na nosač svjetiljke. Ta buka se može spriječiti, ali povećava troškove koštanja.
Radna temperatura
Fluorescentne svjetiljke najbolje rade na sobnoj temperature. Što su temperature veće ili manje, to se efikasnost smanjuje. Kod temperature smrzavanja i niže, može se desiti da svjetiljka se ne upali. Za vanjsku rasvjetu i hladnu klimu potrebne su specijalne vrste svjetiljki.
Podrhtavanje
Fluorescentne svjetiljke koje koriste elektromagnetsku prigušnicu mogu imati problema s podrhtavanjem.
Dimer
Fluorescentne svjetiljke ne mogu koristiti dimer, uređaj kojim se može ručno pojačati ili smanjiti osvjetljenje.
Odlaganje smeća i reciklaža
Odlaganje žive i fluorescentnih tvari za fluorescentne svjetiljke prestavljaju problem za zaštitu okoliša. Zakoni u mnogim zemljama zahtijevaju posebno odlaganje fluorescentnih svjetiljki, posebno od kućnog i općeg smeća.
Standardne veličine fluorescentnih svjetiljki
Od uvođenja na tržište 1939., postoje različiti tipovi fluorescentnih svjetiljki. Sustavno označavanje odnosi se na oblik, snagu, duljinu, boju i ostale električne i svjetlosne osobine.
UV fluorescentna svjetiljka
Ona ostvaruje svjetlost (engl. black light) u UV-A području ultraljubičastog zračenja (duljina vala je oko 360 nm). Koriste se da bi pobudile fluorescenciju, primjerice kod UV-fluorescentnih boja (provjera novčanica) ili pri detekciji tragova urina. Koristi se i kod uređaja za privlačenje komaraca. Ovakve fluorescentne cijevi građene su od Woodovog stakla koje propušta tamnoljubičastu boju i UV-A zrake.
Fluorescentna svjetiljka za sunčanje
Te se svjetiljke koriste u solarijima da bi se umjetno dobila preplanula koža kao kod sunčanja. Koriste obično 3 do 5 vrsta fluorescentnih tvari, koje emitiraju i UVA i UVB ultraljubičasto zračenje. Danas fluorescentne tvari koriste uglavnom barij disilikat ili stroncij fluoroborat, dok su nekad koristile talij.
Fluorescentna svjetiljka za rast biljki
Te svjetiljke koriste fluorescentne tvari koje potiču fotosintezu, a time rast i razvoj biljki, algi, fotosintetičkih bakterija itd. One obično emitiraju svjetlo u crvenom i plavom djelu spektra, koje upija klorofil.
IR fluorescentna svjetiljka
Infracrvene fluorescentne svjetiljke imaju obično fluorescentne tvari s litij metaluminatom koji se aktivira sa željezom. Emisija svjetla je izmedu 675 i 875 nm, nešto niže nego infracrveno zračenje.
Antimikrobna fluorescentna svjetiljka
Osnova djelovanja ove svjetiljke osniva se na činjenici da ultraljubičasto zračenje ubija većinu mikroorganizama ili mikroba. Takve svjetiljke uopće ne sadrže fluorescentnu tvar, tako da više liče na tinjalicu. Cijevi se sastoje od amorfnog kvarca koji propusta čak i UV-C zrake živinog spektra. Ljudskom oku svjetlo iz takve cijevi izgleda nebesko plave boje. Takve svjetiljke ne samo da ubijaju mikroorganizme, nego i pretvaraju dio kisika u ozon. Već pri minutnom izlaganju tkiva u neposrednoj blizini od oko metra izazvat će opekline, pa je za rad s njima potrebna zaštita. Ako se zaštite vrlo skupim staklom koje upija sve osim UV-C zračenja, mogu se iskoristiti za pobuđivanje fluorescencije kod nekih minerala. Koriste se i kod nekih EPROM brisača. Te svjetiljke imaju oznaku G (engl. germicidal lamps).
Bezelektrodna fluorescentna svjetiljka
One nemaju elektrode unutar cijevi. Da bi potakli protok električne energije, koristi se elektromagnetska indukcija. Iako su skupe, njihov vijek trajanja je vrlo dug.
Fluorescentna svjetiljka s hladnom katodom
One se koriste kao pozadinsko svjetlo za LCD ekrane. U zadnje vrijeme su isto popularne kod preuređivanja računarskog kućišta.
Zanimljivosti
Statički elektricitet ili Van de Graaffov generator mogu izazvati da fluorescentna svjetiljka malo zasvijetli. Teslin transformator će provesti visokofrekventnu električnu struju kroz cijev i tako će stvoriti svjetlo. Kapacitativni priključak s visokonaponskih električnih dovodnih kabela mogu stvoriti svjetlost kod fluorescentne svjetiljke, ali slabe jakosti. Ako se postavi fluorescentna svjetiljka između dvije antene koje odašiljaju snažne radio valove, može se javiti svjetlo.
Štedna žarulja
230px|desno|thumb|Tip štednje žarulje, koji se najčešće koristi u [[Europa|Europi.]] Štedna žarulja ili kompaktna fluorescentna žarulja (engl.: compact fluorescent lamp (CFL)), vrsta je fluorescentne cijevi. Napravljene su s namjerom zamjene klasične žarulje s užarenom niti (engl. incandescent light bulb). Štedne žarulje "troše" manje električne energije, imaju duži vijek trajanja, ali su zato dosta skuplje i, zbog sadržaja žive, potencijalno opasne po zdravlje ljudi i okoliš.
Spiralni tip štedne žarulje ima nešto niži stupanj iskorištenja od cjevastog tipa, zbog debelog sloja fluorescentnog nanosa na donjoj strani.
Štedne žarulje zrače drugačiji svjetlosni spektar od žarulja sa žarnom niti, tj. klasičnih žarulja. Nije identičan spektru užarenog tijela, a ovisi o vrsti fluorescentnog premaza. U uporabi su različiti premazi koji daju svjetlost različite temperature.
Povijest
|200px|desno|thumb|Stari tip štedne žarulje Prethodnica današnje štedne žarulje je žarulja iz 1890-ih godina, koju je izumio Petar Cooper Hewitt Ta je žarulja rabljena u fotografskim studijima i industriji. Edmund Germer, Friedrich Meyer i Hans Spanner patentirali su 1927. godine tzv. svjetiljku s parom pod visokim tlakom. George Inman u suradnji s General Electricom napravio je praktičnu fluorescentnu žarulju 1938. godine, inače patentiranu 1941. godine. Današnju štednu žarulju izumio je Ed Hammer, inženjer General Electrica, kao odgovor na naftnu krizu 1973. godine.
Štedna žarulja se postupno počela proizvoditi te primjenjivati za širu uporabu.
Konstrukcija
200px|mini|Tip štednje žarulje, koji se najčešće koristi u [[SAD-u.]] Najvažniji tehnički napredak bila je zamjena elektromagnetskog balasta s elektronskim balastom, koji je odstranio većinu treperenja te sporog paljenja, svojstvenog fluorescentnim žaruljama.
Glavna dva dijela žarulje su: plinom napunjena cijev te balast (elektromagnetni ili elektronski).
Električna struja iz balasta dolazi do plina, gdje prouzrokuje odašiljanje ultraljubičastog zračenja. Ono zatim aktivira fluorescentni sloj unutar cijevi, koji počne emitirati vidljivu svjetlost. Elektronski balast sadrži mali elektronički krug (ispravljač, filtar, tranzistore), priključen na rezonantni visoko-frekventni (40 kHz) pretvarač (DC-AC). Kod standarnih štednih žarulja, pošto pretvarač nastoji stabilizirati struju žarulje, a samim time i proizvedenu svjetlost, za raspon ulaznog napona, ove žarulje nisu pogodne za neprekinuto podešavanje jačine svjetlosti od nule pa do pune svjetlosti žarulje.
Proizvode se i za istosmjernu i za izmjeničnu struju.
Integrirane štedne žarulje
Integrirane štedne žarulje sadrže oboje: balast i cijev u jednom dijelu (otuda ime), koja ima navojni ili bajunetni priključak. Ove žarulje se izravno mogu uvrnuti u žaruljna grla klasičnih žarulja.
Neintegrirane štedne žarulje
Neintegrirane štedne žarulje popularnije su za profesionalne korisnike, kao što su hoteli, uredske zgrade itd.
Druga izvedba neintegriranih žarulja je ona, gdje početni sustav ima kućište baze te posebnu cijev. Kasnije se samo cijev mijenja. Primjeri takvih žarulja su npr.: "Thorn 2D" te neke "Philips PL" varijante. Rijetko se mogu naći, jer su ih zasjenile jeftinije, integrirane žarulje.
Vijek trajanja
|200px|mini|Štedna žarulja iznutra Prosječni vijek trajanja štedne žarulje je 8-15 puta dulji od klasičnih. Obično imaju naznačen vijek trajanja između 6000 i 15 000 sati, dok klasične imaju 750 ili 1000 sati, međutim, postoje i klasične žarulje s dugim vijekom trajanja. Vijek trajanja ovisi o više čimbenika, uključujući: napon, tvorničke pogrješke, izloženost kratkotrajnim prenaponima, izloženost mehaničkim trešnjama, mrežnoj frekvenciji, temperaturi okoline itd.
Vijek trajanja štedne žarulje značajno je kraći, ako se uključuju svjetliti samo nekoliko minuta. Npr., ako su razdoblja uključivanja i isključivanja dugi do 5 minuta, vijek trajanja štedne žarulje može biti kraći i do 85%, tako da im se poništava prednost nad klasičnim žaruljama.
Spektar svjetla
Žarulje sa žarnom niti daju tipični spektar crnog tijela, dok štedne žarulje, poput ostalih fluorescentnih žarulja, daju spektar koji ovisi o tipu fluorescentnog premaza. Vizualno hladnija svjetlost ima višu temperaturu, i obrnuto.
Stupanj iskorištenja
Uobičajena štedna žarulja uspije pretvoriti između 17 do 21% električne energije u zračenu - svjetlosnu energiju. Pošto se osjetljivost oka mijenja s valnom dužinom, proizvodnja ili učinak žarulje mjeri se u lumenima (lm). Lumenski učinak štedne žarulje obično je 60 do 72 lumena po watu (lm/W), dok je klasične žarulje 8 do 17 lm/W.
Cijena
Početna investicija je dosta veća, jer je cijena štedne žarulje prosječno 3 do 10 puta veća od klasičnih žarulja. Ipak, duži vijek trajanja te niža potrošnja električne energije obično pokriju višu početnu cijenu.
U poslovnim prostorima štedne su žarulje vrlo učinkovite, jer se takvi prostori osvjetljavaju skoro cijelo radno vrijeme.
Vrijeme paljenja
Dok se klasične žarulje pale praktično istovremeno kada se uključi prekidač, štednim je žaruljama potrebno neko vrijeme dok ne dostignu puni sjaj, što pri niskim temperaturama to traje još dulje.
Nekim vrstama štednih žarulja potrebno je i do tri minute da dostignu puni sjaj. Uzimajući u obzir i kraći vijek trajanja zbog češćih uključenja i isključenja, štedne žarulje mogu biti manje privlačne od klasičnih za sva mjesta, gdje ne trebaju biti uključene dulje vrijeme, kao npr. za automatsko uključivanje i isključivanje na ulazima kuća, garaža itd.
Druge tehnologije štednih žarulja
Druga vrsta štedne žarulje je tzv. radiofluorescentna štedna žarulja. Kod ovih žarulja, živina para aktivira se preko radiofrekvencijskog oscilatora. Trenutačno ovaj tip svjetiljke ima previsoku proizvodnu cijenu te probleme u vezi s elektromagnetskom kompatibilnosti i donošenju odgovarajućih međunarodnih standarda.
Neki proizvođači rade štedne žarulje s premazom titanijevog(IV) oksida na vanjskoj strani. Osvijetljen tragovima UV zračenja koje prolazi kroz staklenu cijev, takav premaz se aktivira na svojoj površini i postaje biocidan, no učinkovitost takvog sklopa je upitna.
Hladno-katodna fluorescentna štedna žarulja, jedna je od novijih tipova štedne žarulje. Napon je kod njih pet puta veći nego kod drugih štednih žarulja, dok je struja deset puta manja. Imaju promjer oko 3 mm. Njihov je učinak (lm/W) oko 50% manji od učinka drugih štednih žarulja. Inače njihova prednost je, da su kao i klasične žarulje, kompatibilne s regulatorima osvjetljenja fotostanicama, te imaju vijek trajanja dug oko 50 tisuća sati. Pogodne su za mjesta, gdje se žarulje često uključuju i isključuju. Neki proizvođači daju fosforescentni premaz na štedne žarulje tako da neko vrijeme "svijetle" nakon što ih isključimo, što može biti korisno u izvanrednim situacijama.
Temperatura boje je kvantitativna mjera. Što je veća temperatura boje u kelvinima, "hladnija" je svjetlost. Kod današnjih štednih žarulja i drugih žarulja s tri premaza, imena boja nisu standardizirana za pojedine temperature boja, kao što su bile kod starijih holofosfatnih fluorescentnih žarulja. Između pojedinih proizvođača zapažene su nedosljednosti i razlike. Primjerice "Sylvania 's Daylight CFL" ima temperaturu boje 3500 K, dok većina drugih žarulja tipa "dnevna svjetlost" (eng. ' daylight ') ima bar 5000 K. Štedne žarulje u drugim bojama proizvode se u manjoj mjeri.
Ušteda energije
200px|mini|Neintegrirana štedna žarulja Pošto fluorescentne štedne žarulje "troše" manje električne energije za istu količinu proizvedene svjetlosti, nego klasične žarulja s užarenom niti, štedne žarulje snižavaju neto potrošnju električne energije. Iz razloga što danas većina električne energije stiže iz termoelektrana na ugljen, koje su odgovorne za otpuštanje velikih količina ugljikovog(IV) oksida, kancerogenih organskih spojeva, žive i radioaktivnih tvari u atmosferu, smanjenje potrošnje izravno utječe i na smanjivanje otpuštanja tih tvari u okoliš. Neto učinak je izrazito pozitivan za okoliš.
Međutim, dok štedne žarulje troše manje električne energije, više je električne energije potrebno za njihovu proizvodnju, nego za klasične žarulje. To je opet ublaženo s tim da štedne žarulje imaju duži vijek trajanja.
Kao i sve fluorescentne žarulje tako i štedne žarulje, imaju određenu količinu žive. oko 4,0 mg po žarulji u obliku pare, što u slučaju nepropisnog zbrinjavanja otpadnih žarulja predstavlja problem za tlo, zrak i vodu. Neki proizvođači proizvode štedne žarulje s manjom količinom žive, od 1,0 mg do 1,5 mg po žarulji.
Odlaganje razbijenih i rabljenih štednih žarulja
Prema uputstvu Agencije za zaštitu životne sredine SAD-a, ako se razbije štedna žarulja (koja sadrži živu) u zatvorenom prostoru (stanu ili kući), potrebno je provjetriti prostoriju, sakupiti komade žarulje, ali nikako ne rukom, već kartonom (živa prodire kroz kožu). Ukloniti ostale komadiće žarulje ljepljivom trakom te obrisati pod vlažnom krpom. Sve predmete koji su se koristili prilikom čišćenja baciti u dobro zatvorenoj ambalaži te baciti i sve komade odjeće ili posteljine, ako imaju komadiće žarulje. Vrećicu s otpadom potom predati na zbrinjavanje u reciklažno dvorište ili tvrtci ovlaštenoj za sakupljanje opasnog otpada. Ne smije ju se baciti u kantu za smeće (komunalni otpad). Ovakve upute tiču se izbjegavanja opasnosti od kroničnog trovanja živom, a ne iznenadne kemijske opasnosti po zdravlje, koja kod loma ovakve žarulje ne postoji.
Dosadašnja istraživanja u SAD-u od strane "Maine DEP-a" te također Sveučilišta Brown 2008. godine, potvrđuju, da količina žive oslobođena iz razbijenih štednih žarulja uvelike premašuje sigurnosne standarde. Fizičar Georg Steinhauser s Instituta za atomsku fiziku pri Tehničkom sveučilištu u Beču smatra "skandalom" i "velikom glupošću" postupak analize koji EU provodi da bi ustanovila udio žive u štednim žaruljama. Problem je, prema njemu, što se udio žive može ustanoviti tek nakon što je žarulja uništena, a njezinim uništenjem nestaju plinoviti sastojci. To ostaje nekomentirano u uredbi i radi se o pogrešci koja bi mogla dramatično falsificirati rezultate analize. Uporabljene štedne žarulje trebalo bi reciklirati na pravilan način kao opasni otpad. Nažalost, procjenjuje se, da je samo oko 3% štednih žarulja pravilno odloženo ili reciklirano.
Živa je u štednim žaruljama opasna za okoliš, jer jedna žarulja može uzrokovati onečišćenje do 100 000 ng/m3 zraka - oko 300 puta više kronične granice od samo 300 ng/m3 zraka. Preporučivalo se zamatanje rabljenih štednih žarulja u dvostruke plastične vrećice prije odlaganja da bi se smanjila mogućnost njihovog pucanja. Studija "Maine DEP-a" iz 2008. godine usporedila je metode odlaganja štednih žarulja i upozorila, da su plastične vrećice najgore rješenje, jer u slučaju loma, živina para nastavlja "curiti" iz vrećice daleko preko dozvoljene razine. Maine DEP sada preporučuje hermetički zatvorene staklenke, kao najbolje rješenje za otpadne štedne žarulje.
Konstrukcijski problemi štednih žarulja
200px|desno|thumb|"Blacklight" štedna žarulja
Veličina
Količina svjetlosti koju štedna žarulja odašilje razmjerna je veličini fluorescentne površine, što znači da su žarulje s većom snagom veće od odgovarajućih klasičnih žarulja. Zbog toga često štedne žarulje ne stanu u kućište u kojem je bila klasična žarulja.
Regulacija jačine svjetlosti
Samo mali broj posebnih štednih žarulja ima mogućnost regulacije jačine svjetlosti.
Negativan utjecaj na kvalitetu električne struje
Kvaliteta električne struje može biti narušena kod većih instalacija štednih žarulja u poslovnim prostorima. Radi se o izraženoj naponskoj distorziji.
Sporo postizanje punog osvjetljenja
Puna jačina svjetlosti iz štedne žarulje postigne se tek nakon duljeg vremena (i do 3 minute u hladnim uvjetima). Odmah nakon paljenja, razina svjetlosti može biti čak i upola manja od normalne pune razine. Na drugoj strani, klasične žarulje trebaju samo oko 0,1 sekunde da zasvjetle.
Zujanje
Kao i većina fluorescentnih žarulja tako i štedne žarulje rijetko mogu odašiljati zvuk u obliku zujanja, dok kod klasičnih žarulja toga nema.
Iridescencija
200px|desno|thumb|Štedna žarulja izvan kuće Kod fluorescentnih žarulja vrlo rijetko može doći do pojave iridescencije (prelijevanje boja). Razina može biti skoro neprimjetna, ali može biti i vrlo vidljiva.
Rad na niskim temperaturama
Štedne žarulje koje nisu napravljene za rad na vrlo niskim temperaturama okoline neće moći raditi.
Slabljenje intenziteta
Štedne žarulje s vremenom gube razinu svjetlosti koje mogu odašiljati.
Pitanje masovnije uporabe štedne žarulje
Posebno zbog manje potrošnje električne energije i samim time manje kontaminacije okoline ispušnim plinovima elektrana na fosilna goriva, razne organizacije nastoje na razne načine povećati uporabu štednih žarulja, te s druge strane smanjiti uporabu klasičnih žarulja. Vlade nekih država razmatraju čak rigoroznije mjere, kao što su potpuno ukidanje klasičnih žarulja zbog uvođenja štednih žarulja. Mjere su u većini slučajeva financijske prirode, veće pristojbe na proizvodnju klasičnih žarulja pa čak i zabrana proizvodnje klasičnih žarulja. SAD, Kanada i Australija su već objavile uvođenje potpune zabrane uporabe klasičnih žarulja u bližoj budućnosti. U Bruxellesu, u prosincu 2008., članice EU-a odobrile su prijedlog postupnog ukidanja klasičnih žarulja počevši od 2009. godine pa do 2012. godine.
San Biagio, Messina
San Biagio je naselje u Italiji u provinciji Messina, u regiji Sicilija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 117 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 438 m.
Langmuirov val
desno|mini|100px|Langmuirova sonda za mjerenje za mjerenje osobina plazme Langmuirov val (u čast Irvinga Langmuira) ili titranje plazme, je brzo titranje elektrona u plazmi ili metalu.
Objašnjenje
Ako zamislimo oblak naboja, sa polumjerom veličine Debyeve duljine, onda iz ruba oblaka neki elektroni izađu uslijed djelovanja električnog polja. U unutrašnjosti oblaka će tada nastati višak pozitivnog naboja, koje će privući neke druge slobodne elektrone i ponovo će ih električno polje prisiliti da izađu. I tako u plazmi nastaje titranje plazme ili Langmuirovi valovi.
Hladni elektroni
Ako su elektroni hladni (kada je mali stupanj ionizacije), onda se može pokazati da vrijedi za titranje plazme:
gdje je ne - gustoća elektrona, e – točkasti električki naboj, m* - efektivna masa elektrona i ε0 - dielektrična konstanta vakuuma. Treba napomenuti da gornja formula vrijedi ako je masa iona beskonačna, ali ona je dobro približenje budući su ioni oko 1800 puta teži od elektrona. U tom slučaju vrijedi m * = me, pa titranje plazme ovisi o fizičkim konstantama i koncentraciji elektrona ne (u cm–3). Kako vrijedi fpe = ωpe / 2π, onda vrijedi:
Mirabello Monferrato, Alessandria
Mirabello Monferrato je naselje u Italiji u provinciji Alessandria, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 1239 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 118 m.
Langmuirov val
Topli elektroni
Gdje je k – broj valova, a to je obrnuta vrijednost od duljine valova:
Jahnsdorf/Erzgeb.
Jansdorf je opština u njemačkoj saveznoj državi Saksonija. Jedno je od 69 opštinskih središta okruga Ercgebirge. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 5.859 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 14521310.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Ercgebirge Jansdorf se nalazi u saveznoj državi Saksonija u okrugu Ercgebirge. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 335 metara. Površina opštine iznosi 26,1 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 5.859 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 224 stanovnika/km².
Nuevo San Martín, Uruapan
Nuevo San Martín je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Michoacán, u opštini Uruapan.
Smrčci
Smrčci (Morchella) su rod jestivih i vrlo cijenjenih gljiva. Ove neobične gljive imaju saćastu strukturu. U francuskoj kuhinji su vrlo cijenjeni. Tisuće ljudi ih svake godine beru zbog okusa i zadovoljstva u berbi.
Opis
240px|thumb|left|M. deliciosa Smrčci imaju mnoge narodne nazive, a i sami naziv roda Morchella potiče od riječi "morchel", što je u starom Njemačkom jeziku značilo "gljiva". Sve su vrste sličnog izgleda, zbog čega dolazi do komplikacija u njihovoj taksonomiji. Po nekim autorima, ovaj rod se sastoji od samo 3-6 vrsta, dok neki tvrde da postoji oko 50 vrsta. Također se tvrdi da rastu u simbiozi sa nekim drvećem, no to nije dokazano. Drveće često povezano sa smrčcima su javori, topole i stare jabuke. Meso je bjelkaste do oker boje i vrlo ugodnog mirisa i okusa. Stručak je nepravilnog oblika i šupalj. Klobuk je jajast ili stožast. Spore ostavljaju trag žute ili krem boje, a himenij je gladak. Rastu u proljeće uglavnom u šumama.
Speisemorchel Kartiohuhtasieni Morille アミガサタケ Murklor
Cueva de Remigio, Balleza
Cueva de Remigio je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Balleza.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 27 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2337 m.
Kahekili I
Kralj Kahekili I. (havajski Kahekili o Maui), znan i kao Kahekili Veliki (havajski Kahekili Nui), bio je kralj havajskog otoka Mauija na drevnim Havajima, predak kralja Kahekilija II. Njegovo je ime izvedeno iz imena havajskog boga grmljavine, Kāne-Hekilija.
Kahekili je naslijedio Kakaalanea na tronu otoka Mauija. Svojim vojnim kampanjama je znatno osiromašio svoje kraljevstvo.
Njegova je žena bila kraljica Hauka, koja je znana i kao Hauka Velika ili Haukanimaka, a bila je s otoka Kauaija. Kahekili i njegova supruga su bili roditelji kralja Kawaokaohelea i kraljevne Keleanohoanaapiapi.
Châtelus (Izer)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 94 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 7 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 12,3 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 480 metara (maksimalnoj 1.269 m, a minimalnoj 229 m).
Ashland, Oklahoma
Ešland je grad u američkoj saveznoj državi Oklahoma.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 66, što je 13 (24,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Vendetta for the Saint
Vendetta for the Saint je kriminalističko-pustolovni roman irskog pisca Harryja Harrisona, objavljen 1964. godine kaod dio ciklusa o džentlmenu-lopovu Simonu Templaru zvanom Svetac. Predstavljao je prvu knjigu koju nije napisao Leslie Charteris, tvorac originalnog lika (mada je originalno bio naveden kao autor, te sudjelovao u uređivanju), odnosno prvi duži roman iz serije nakon The Saint Sees It Through objavljenog prije 18 godina. Radnja je smještena na jug Italije i prikazuje kako se naslovni protagonist stjecajem okolnosti postane upetljan u borbu za mjesto nasljednika smrtno bolesnog vođe Mafije, te kako se sa mafijašima mora obračunati oslanjajući se isključivo na vlastite vještine i nekoliko poštenih policajaca koji nisu korumpirani. Vendetta je napisana u vrijeme kada je TV-serija o Svecu počela sticati izuzetnu popularnost, ali su je poklonici lika smatrali nešto "oporijom" i realističnijom, s obzirom da je u njoj Templar prikazan kao već ostarjeli, iskusniji i oprezniji čovjek, odnosno manje sklon da se bez razmišljanja ubacuje u pustolovine. Pred kraj njenog emitiranja, početkom 1969. roman je poslužio kao predložak dvodijelne TV-epizode, koja je potom premontirana u cjelovečernji igrani film.
Ekranizacija
Vendetta for the Saint je originalno prikazana početkom 1969. godine kao dvodijelna epizoda TV-serije The Saint na programu mreže ATV. U njoj je naslovnu ulogu tumačio Roger Moore (tada također i koproducent serije), a među glumačkom postavom se našao i niz poznatih imena. Kao lokacija za snimanje je umjesto autentične južne Italije korištena Malta (tada pod britanskom vlašću), i to navodno zato što su se producenti bojali da će im se Mafija osvetiti zbog negativnog prikaza.
Vendetta for the Saint je predstavljala jedinu ekranizaciju romana o Svecu čiji autor nije bio Charteris; ostale su se ili temeljile na Charterisovim djelima ili na originalnim filmskim i televizijskim scenarijima.
Buenavista, Playas de Rosarito
Buenavista je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Baja California, u opštini Playas de Rosarito.