cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svemirska trka
Organizacija, finansiranje i ekonomski uticaj
Nedostatak pouzdane statistike čini teškim poređenje američkih i sovjetskim troškova, posebno za vreme Hruščovljevog perioda. Ipak, 1989. tadašnji načelnik štaba sovjetskih oružanih snaga, general Mojsejev je izvestio da je SSSR dodelio 6,9 milijardi rublji (oko 4 milijardi dolara) svom svemirskom programu te godine. Drugi sovjetski zvaničnici su procenili da su njihovi ukupni troškovi iznosili blizu te sume tokom celog vremena trajanja programa, dok su neki niži zvaničnici procenjivli na 4,5 milijardi dolara. Kao dodatak nejasnoći oko brojki, takva poređenja moraju uzeti u svoj račun i verovatne efekte sovjetske propagande, koja je za cilj imala da učini da Sovjetski Savez izgleda jako i da zbuni analize Zapada.
Molibdat
Primeri molibdatnih anjona
Primeri molibdatnih oksoanjona su:
Imenovanje molibdata generalno sledi konvenciju prefiksa koji pokazuje broj prisutnih atoma Mo. Na primer, dimolibdat za 2 atoma molibdena; trimolibdat za 3 atoma molibdena, etc.. U nekim slučajevima se oksidaciono stanje dodaje kao sufiks, kao u pentamolibdat(VI). Heptamolibdatni jon, Mo7O24 6−, se često naziva "paramolibdat".
Svemirska trka
Smrti
Kada je Apolo 15 napustio Mesec, astronauti su ostavili spomenicu astronautima obe nacije koji su poginuli tokom napora da se stigne do meseca. U SAD, prvi astronauti koji su poginuli tokom direktnog učešća u svemirskim putovanjima ili pripremamama su služili u Apolo 1 misiji: komadant Virdžil "Gas" Grisom, stariji pilot Edvard Vajt i pilot Rodžer Čejfi. Njih trojica su poginula u požaru tokom testa na zemlji 27. januara 1967. Naime, raketa u kojoj su se nalazili je bila ispunjena čistim kiseonikom, a ne vazduhom, jer su tadašnje američke rakete bile slabe u poređenju sa sovjetskim i nisu mogle da podnesu dodatni teret. Varnica koja se pojavila u kabini se brzo pretvorila u požar.
Ostali astronauti su umrli u srodnim misijama, uključujući četvoricu Amerikanaca koji su poginuli u padu aviona T-38. Juri Gagarin, prvi čovek su svemiru, je doživeo sličnu sudbinu kada je pao u lovcu MiG-15 1968.
Hronologija (1957-1975)
1 Projekat Vangard je prebačen sa NRL na NASA neposredno pre lansiranja.
Napredak u tehnologija i nauci
Tehnologija, posebno u aerosvemirskom inžinjering i elektronska komunikacija, je mnogo napredovala tokom ovog perioda. Međutim, efekti Svemirske trke su otišli dalje od raketa, fizike i astronomije. Tehnologija svemirske trke se proširila na polja kao što su kućne potrepštine ili studije opadanja lišća u šumama, a napori da se pobedi u svemirskoj trci su na mnogo načina promenili način na koji su studenti učili nauku.
Američke brige da su brzo zaostale iza Sovjetskog Saveza u trci do svemira su brzo dovele do toga da su zakonodavci i nastavnici tražili veći naglasak na matematici i prirodnim naukama u američkim školama. Američki Nacionalni odbrambeni akt o obrazovanju iz 1958. je povećao finansiranje ovih ciljeva od obrazovanja u detinjstvu do post-diplomskih studija.
Naučnici podstrekivani ovim naporima su pomogli u razvijanju tehnologija za istraživanje svemira koji su usvojene za razne upotrebe od kuhinje do atletkih borilišta. Osušena i spremna-za-jelo hrana, odeća koja ostaje suva, čak i naočare koje se ne zamagljuju su imale korene u svemirskoj nauci.
Danas više od hiljadu veštačkih satelita kruži oko Zemlje, prenoseći podatke oko planete i olakšavajući daljinsko očitavanje podataka o vremenu, vegetaciji ili kretanja ljudi prema državama koje ih zapošljavaju. Dalje, mnogo od mikrotehnologije koja pogoni svakonevne aktivnosti potiče od istraživanja koje je početno pokrenula Svemirska trka.
Još nadolazećih svemirskih trka?
thumb|300px|Poletanje Spejs šatla Kolumbija (1981.) Iako se njegova brzina smanjila, istraživanje svemira nastavlja da napreduje nakon kraja Svemirske trke. SAD su lansirale prvu svemirsku letelicu koja se mogla ponovo koristiti (svemirski šatl) na dvadesetogodišnjicu Gagarinovog leta 12. aprila 1981. 15. novembra, SSSR je lansirao svoju verziju šatla zvanu Buran. Ove i druge nacije nastavljaju da lansiraju sonde, satelite različitih vrsta i velike svemirske teleskope.
Mogućnost druge međunarodne svemirske trke je pojavila na kraju 20. veka, sa Evropskom svemirskom agencijom (ESA) koja je preuzela vođstvo u lansiranju komercijalnih raketa sa Arijanom 4 i takmičeći se sa NASA. Ambicije ESA su kulminirale u ambiciozne planove kao što je program Aurora koji pokušava da pošalje ljudsku misiju na Mars pre 2030. i poslala je razne pionirske misije da bi se postigao ovaj cilj. Sa sličnim objavljenjem američkom predsednika Buša 2004, označivši vremenski okvir za konstruisanje i planiranje misije za Istraživački brod sa posadom (naknadni povratak na Mesec i kasnije put do Marsa do 2030.). 2005. ESA možda ima početnu prednost, pošto se udružila sa Rusijom. Oni će verovatno zajednički finansirati i razvijati svoj verziju Kliper letelice koja je predviđena za prvo lansiranje 2011, nekoliko godina ranije od njenog američkog suparnika, koji je još uvek u stanju ranih skica. 2006. ESA još uvek mora da finansira studiju Klipera.
Druge nacije su takođe sposobne za uvećanje takmičenja u istraživanju svemira, najviše Kina, Indija i Japan. Iako finansiranje nija na istom nivou kao ESA ili NASA, uspešni letovi sa čovekom Šenžua 5 i Šenžua 6 i planovi za svemirsku stanicu Narodne republike Kine su pokazali šta druge zemlje mogu da postignu. Indija će takođe lansirati bespilotnu lunarnu misiju Čandrajan-1 početkom 2008. i takođe ima planove za letove sa ljudskom posadom.
Druga vrsta svemirske trke, možda u prirodi drugačija od prvobitnog sovjetskog-američkog takmičenja, se može desiti između komercijalnih svemirskih kompanija. Rani napori, za ono što se često naziva svemirski turizam, da se pokrenu prva komercijalna putovanja u svemir, su kulminirale 28. aprila 2001, kada je Amerikanac Denis Tito postao prvi svemirski turista kada je posetio Međunarodnu svemirsku stanicu na ruskom Sojuzu TM-32. Takmičenje privatnih pod-orbitalnih letelica je takođe prizvalo novu svemirsku trku između privatnih kompanija. Krajem 2004, brtinaski avijatičar-finansijer Ričard Branson je objavio pokretanje Virdžin Galaktik, kompanije koja će koristiti Svemirski brod 1 tehnologiju, sa nadama da će lansirati prve pod-orbitalne letove do 2008
L'imperatore di Capri
L'imperatore di Capri je italijanska crno-bijela komedija snimljena 1949. godine u režiji Luigija Comencinija. Naslovni protagonist, koga tumači Totò, je skromni napoletanski konobar koga sticajem okolnosti zamijene za arapskog princa, a zbog čega on koristi priliku kako bi otišao na bogataško ljetovalište Capri i, daleko od supruge i punice, uživao u društvu lijepih žena koje se bore za njegovu naklonost.
Valle Rotta, Latina
Valle Rotta je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 74 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 45 m.
Zagrebački stambeni neboderi
Zagreb ima najstariju povijest gradnje stambenih nebodera u Hrvatskoj. Prvi stambeni neboder izgrađen je Loewyeva visoka kuća ili jednostavno Loewyev neboder, premda po klasifikaciji, nije neboder.
Povijest
desno|mini|Iblerov neboder u Martićevoj ulici (1958.) Zagreb doživljava eksploziju gradnje stambenih nebodera 60-ih i 70-ih godina 20.stoljeća, pri čemu su građeni tzv. "commieblockovi", serijski građene visoke zgrade za što veći smještaj ljudi, te se Zagreb po tome ne razlikuje previše od ostatka svijeta. desno|mini|Zagrebački neboderi pokraj rijeke [[Sava|Save]] U značajnije zagrebačke stambene nebodere spadaju:
(+)-Nalokson
(+)-Nalokson je organsko jedinjenje, koje sadrži 19 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 327,374 Da.
BFPP
Termin BFPP ima više značenja.
Christian Clavier
Christian Clavier (6. maj 1952 -) je francuski glumac, scenarist i filmski producent. Međunarodnoj publici je postao poznat zahvaljujući liku Jacqouillea u komediji les Visiteurs 1993. godine, koja ga je učinila zvijezdom, i potakla niz sličnih projekata gdje je glumio u tandemu s Jeanom Renoom i Gerardom Depardieuxom. Od dramskih uloga mu je najpoznatiji Napoleon u istoimenoj mini-seriji iz 2002. godine.
Blizak je prijatelj bivšeg francuskog predsjednika Nicolasa Sarkozyja.
Berzé-la-Ville
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 530 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 95 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,53 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 333 metara (maksimalnoj 505 m, a minimalnoj 238 m).
(-)-2β-(3-(4-Metilfenil)izoksazol-5-il)-3β-(4-hlorofenil)tropan
(-)-2β-(3-(4-Metilfenil)izoksazol-5-il)-3β-(4-hlorofenil)tropan je organsko jedinjenje, koje sadrži 24 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 392,921 Da.
Države i teritorije Australije
Države i teritoriji Australije (engleski: Commonwealth of Australia prevedeno Zajednica naroda Australije) je naziv za države i teritorije Australije kojima upravlja federalna vlada u Canberri a formalni suveren im je britanski monarh.
Kopneni
Između 1926. - 1931. postojala je Centralna Australija kao odvojeni teritorij između 20. i 26. paralele, dok nije spojena sa Sjevernom teritorijom.
Vanjske teritorije (izvan australskog kontinenta
thumb|350px|Vanjski teritoriji Australije
Metil 2-hloroakrilat
Metil 2-hloroakrilat je organsko jedinjenje, koje sadrži 4 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 120,534 Da.
Srednjoškolsko igralište Elipsa
Srednjoškolsko igralište u Zagrebu, nekadašnja Elipsa, smješteno je između Klaićeve ulice na sjeveru i Ulice Izidora Kršnjavoga na jugu, te između Roosveltovog trga na istoku i Kačićeve ulice na zapadu (bivše: produžena Kukovićeva ulica, Vojnička cesta, Savska cesta i gradsko zemljište „Ciglana“). Postoji od 1891. godine kada je Hrvatski klub biciklista „Sokol“ izgradio prvo biciklističko trkalište u Zagrebu. Preuređivan nekoliko puta, a današnji izgled ima od 1935. godine.
Igralište
Srednjoškolsko igralište u središnjem dijelu ima nogometni teren dimenzija 65 × 100 m prekriven sitnim uvaljanim šljunkom i atletsku stazu duljine 333,3m širine 6,25m prekrivenu šljakom sa šest trkačkih staza. Između nogometnog igrališta i trkaće staze nalaze se četiri zaletišta za skokove u dalj. Na sjeveroistočnoj strani smještena su dva košarkaška igrališta, a s istočne strane rukometno igralište. Teniski tereni su na zapadnoj strani Igrališta. Igralište je na zapadnoj strani imalo sjedeću tribinu s pet redova drvenih klupa za smještaj 600 do 1000 gledatelja. Danas postoje samo zemljani nasipi s istočne i zapadne strane.
Povijest
1891. godine izgrađeno prvo biciklističko trkalište u Zagrebu duljine 333 metara s tribinama koje su djelomično bile natkrivene. Zbog početka gradnje školskih zgrada trkalište se zatvara 1895. godine. Jedan dio športskog igrališta se uređuje u obliku elipse prema uzoru na igralište u Görlitzu (Njemačka). Krajem 19. stoljeća na južnoj i sjevernoj strani uređuju se teniski tereni, tada jedini u Zagrebu do 1906. godine. Početkom 20. stoljeća na jugozapadnom dijelu uređuje se igralište za kriket, oko središnjeg igrališta uređuje se trkača staza, a obodno su zasađena brojna stabla divljih kestenova. 1905. godine igralište se proširuje na područje „Ciglane“ s kojeg se izmještaju vojne barake i u to vrijeme je jedino ograđeno športsko igralište u Zagrebu gdje se svakodnevno održava tjelesna nastava učenika osnovnih i srednjih škola. HAŠK i “Academia“ 1905. godine dobivaju dozvolu za korištenje igrališta za potrebe svojih treninga. Zbog eliptičnog oblika teren nije odgovarao nogometašima jer se nije moglo igrati preko krila niti izvoditi udarce iz kuta. 1908. godine teren se pretvara u pravokutni oblik zahvaljujući natkrivanju potoka Kraljevac i proširenju igrališta na zapad. Tada je to, uz nogometno igralište HAŠK-a kod vodovodnog spremišta na Tuškancu, jedino nogometno igralište u Zagrebu. Za vrijeme Prvog svjetskog rata na igralištu se podiže deset dugačkih vojničkih baraka koje ostaju sve do 1931. godine kada učenici Prve muške realne gimnazije s direktorom Pavlom Serdarom i profesorom tjelesnog odgoja Vladimirom Jankovićem pokreću akciju uređenja Srednjoškolskog igrališta. 1934. godine se prema planovima arhitekta Egona Steinmanna uređuju igrališta. Podiže se betonsko-čelična ograda dužine 500m i visine 100cm do 150cm. Središnje igralište se postavlja u smjeru sjever-jug dimenzija 65m × 100m te se koristi za veliki rukomet. Igralište je danas u javnoj upotrebi i koriste ga učenici okolnih srednjih i osnovnih škola.
Ženevske konvencije
thumb|Izvorni dokument Prve ženevske konvencije. Ženevske konvencije sastoje se od četiri sporazuma, koji su potpisani u Ženevi, (Švicarska), koji su postali osnovu za međunarodni zakon za humanitarna pitanja. Konvencija se uglavnom odnosi na postupak prema neborbenom osoblju i ratnim zarobljenicima.
Povijest
thumb|right|Crtež "Odbora petorice". Do nastanka Konvencije došlo je zahvaljujući naporima Henri Dunanta, švicarskog poslovnog čovjeka, koji je svjedočivši strahotama rata u Bitka kod Solferina 1859.g., došao na ideju stvaranja neutralne organizacija koja bi brinula o ranjenim vojnicima. Svoja sjećanja i razmišljanja opsao je u knjizi "Sjećanje na Solferino" (izvorni naziv: "Un Souvenir de Solferino"). Dunant je svoju knjigu tiskao o vlastitom trošku 1862.g. i poslao primjerke na adrese vodećih politički i vojnih ljudi različitih europskih zemalja.
Nakon što je razmotrilo Dunantove ideje, ženevsko "Društvo javne koristi" čiji je Dunant bio član, imenuje petoricu članova u odbor koji bi trebali ispitati provedivost ideja. Tako nastaje „Međunarodni odbor za pomoć ranjenicima“, poznat kao i „Odbor petorice“ koji širi ove ideje svijetom. Članovi tog odbora osim samog Dunanta bili su Gustave Moynier, Henri Dufour, Louis Appia i Théodore Maunoir. Prvi sastanak ovog odbora 17. veljače 1863.g. i taj datum se smatra osnutkom Međunarodnog odbora Crvenog križa.
U listopadu 1863.g. Odbor organizira kongres predstavnike četrnaest država kako bi raspravili poboljšanje skrbi o ranjenim vojnicima.
Godinu dana, kasnije 1864.g. Švicarska vlada službeno poziva vlade svih europskih država, te SADa, Brazila i Meksika da pošalju svoje predstavnika na službenu diplomatsku konferenciju. Ukupno 26 delegata iz 16 država došlo je na konferenciju i 22. kolovoza dvanaest država potpisuje prvu Ženevsku konvenciju.
Prva ženevska konvencija
Konvencija za poboljšanje položaja ranjenika i bolesnika u oružanim snagama u ratu - štiti ranjene i bolesne vojnike i osoblje koje ih njeguje, zgrade u kojima su smješteni i opremu koja se koristi za njihove potrebe. Uređuje uporabu znakova: crvenog križa i crvenog polumjeseca
Druga ženevska konvencija
Konvencija za poboljšanje položaja ranjenika, bolesnika i brodolomaca oružanih snaga na moru - Proširuje zaštitu na mornare brodolomce i uređuje uvijete pod kojima im se može pružiti pomoć
Treća ženevska konvencija
Konvencija o postupanju s ratnim zarobljenicima - štiti pripadnike oružanih snaga koji su zarobljeni, sadrži pravila o postupanju prema njima i ustanovljuje prava i obaveze sile u čijoj su vlasti
Četvrta ženevska konvencija
Konvencija o zaštiti građanskih osoba u vrijeme rata - Ustanovljuje pravila o zaštiti civilnog stanovništva, posebice o postupanju prema civilima na okupiranom području, prema onima lišenima slobode, te okupaciji općenita.
Dopunski protokoli Ženenvskim konvencijama
Postoje i tri dopunska protokola konvencijama (Protokol I, Protokol II i Protokol III) prva dva potpisana 12. siječnja 1977.g., a treći 12. kolovoza 2005.g.
Selva di Cadore, Belluno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 563 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1505 m.
RP
RP se može odnositi na:
Apolipoprotein A2
Apolipoprotein A2 je apolipoprotein nađen u lipoproteinu visoke gustine (HDL) holesterolu i plazmi.
Zagrebački poslovni neboderi
mini|120px|Cibonin toranj mini|120px|Zagrepčanka mini|120px|Eurotower mini|120px|HOTO business tower mini|120px|Sky Office Tower Zagreb ima najstariju povijest gradnje poslovnih nebodera u Hrvatskoj. Prvi poslovni neboder izgrađen je 1958. na Trgu bana Josipa Jelačića (tadašnjem Trgu republike) i neslužbeno se zove Ilički neboder. Trenutno najviši od nebodera je Eurotower.
Apolipoprotein A2
On ima aproksimatnu molekulsku težinu od 17 KDa.
Zagrebački poslovni neboderi
Grupiranje
Zagrebački poslovni neboderi mogu se podijeliti u tri skupine, ovisno o smještaju:
U zagrebačke poslovne nebodere ubrajaju se:
Jeddo, Pennsylvania
je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Courcelles-lès-Montbéliard
Kursel le Monbelijar je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Franš-Konte, u departmanu Du koja pripada prefekturi Monbelijar.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1015 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 422 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 2,4 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 315 metara (maksimalnoj 347 m, a minimalnoj 308 m).
Riso amaro
Riso amaro je italijanski crno-bijeli film snimljen 1949. u režiji Giuseppea De Santisa, koji se smatra jednim od najpoznatijih ostvarenja italijanskog neorealizma. Radnja se događa na rižinim poljima u dolini Poa, gdje se dvoje sitnih kriminalaca - Walter (koga tumači Vittorio Gassman) i Francesca (koju tumači Doris Dowling) nastoje skloniti pred policijom, pokušavajući se priključiti tamošnjim beračima; među njima je lijepa Silvana (čiji lik tumači Silvana Mangano), u koju je zaljubljen demobilizirani vojnik (koga tumači Raf Vallone), ali koju sve više zavodi novac koji je Walter zaradio kriminalom. Film se ističe detaljnim i realističnim prikazom ekonomskih prilika u od rata još uvijek neoporavljenoj Italiji, ali se najviše pamti po nastupu mlade i dotada nepoznate Mangano, koja je postala velika zvijezda i jedan od prvih seks simbola poratne italijanske kinematografije.
Bowmore, North Carolina
je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Severna Karolina.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 103, što je 42 (-29,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Ukrajinci
Ukrajinci (ukr. українці, ukrajinci) su jedna od tri istočnoslavenske nacije većinom nastanjene u Ukrajini, Rusiji, Bjelorusiji i susjednim područjima. Ukrajinci su u zapadnim izvorima sve do 20. stoljeća bili poznatiji kao Rusini (ukr. русини, rusyny; lat. Ruteni), što danas predstavlja njihov stariji etnonim. mini|160px|lijevo|Ukrajinska glazbenica [[Anastazija Petryk (2012.)]] mini|160px|lijevo|Ukrajinski pisac [[Jurij Andruhovič (2011.)]] mini|160px|lijevo|Kanadska glumica ukrajinskog porijekla [[Katheryn Winnick (2009.)]] Konsolidacija: Ukrajinci pripadaju grupi slavenskih naroda s izraženijim srednjoeuropskim mentalitetom koji se donekle razlikuje od susjednog poljskog ili pak svojstvenog ruskog. Stara povijest ukrajinskog naroda, još je od antičkog razdoblja stvarala njihovu zasebnu nacionalnu kulturu i specifičan ukrajinski mentalitet koji je bio jako povezan s dva recipročno kontrasna podneblja: starogrčkim i skandinavskim. Ukrajinski narod se kulturološki konsolidirao već tijekom 10. i 11. stoljeća u sklopu stvaranja Kijevske Rusi te je kao takav do 13. stoljeća bio dominantan ostalim susjednim narodima. Mnogi kulturološki elementi u poljskom, bjeloruskom i ruskom društvu tada i nešto kasnije su preuzeti upravo od Ukrajinaca. Genetska istraživanja: Ukrajinci su iz više razloga duže vrijeme među brojnim narodima bili velika nepoznanica, a o njima se pisalo uglavnom iz ruskih izdanja tiskanih za vrijeme bivšeg SSSR-a. U 2012. godini emitiran je dokumentarni film »DNK – portret nacije« u kojem se napravila stručna analiza o genetskom porijeklu etničkih Ukrajinaca. Niz priznatih ukrajinskih i njemačkih znanstvenika ustanovilo je da etnički Ukrajinci (ne ukrajinski građani) imaju najčvršću vezu s takozvanim Antičkim Arijevcima za koje se smatra da su imali svoje središte u južnoj Ukrajini. Ista istraživanja su potvrdila specifičnu vezu sa skandinavskim narodima te još nekoliko zanimljivosti koje je ukrajinska (sovjetska) javnost pred već poznatim tezama duže vrijeme ignorirala.
Kolonizacija: Uz primjetno poštovanje prema prirodi i njezinim blagodatima, treba spomenuti da su žene u ukrajinskom društvu tradicionalno imale uvažavan status i nerijetko su bile uključene u društvena zbivanja sve do uspostave Sovjetskog Saveza. Danas se Ukrajinci smatraju otvorenim, dobronamjernim i tolerantnim ljudima, te su izrazito ponosni na svoju nacionalnu kulturu, koja se usprkos višestoljetnim restrikcijama, smatra jednom od najbogatijih, ali i najstarijih europskih kultura. Proces rusifikacije tijekom posljednja tri stoljeća ostavio je poseban trag na svjetonazor ukrajinskog stanovništva prije svega u jugoistočnoj Ukrajini koja je nakon Staljinove represije naknadano naseljavana ruskim stanovništvom.
Vrijednosti: S obzirom da su prostore Ukrajine kroz povijest naseljavali mnogi drugi narodi, počevši od staroiranskih Skita i Sarmata, zatim turkijskih Pečenega te Grka, Balta, Kelta, Gota i Vikinga, pa do Tatara, Litavaca, Poljaka i Rusa, Ukrajinci su relativno rano prihvatili kulturno-političke vrijednosti umjereno multikulturalne sredine i njezina vidno demokratična obilježja. Na prostorima Ukrajine sve do dolaska ruskog cara Petra I. u 18. stoljeću nije bila poznata snažna autokratska vladavina nalik carskoj ili pak sovjetskoj iz 20. stoljeća. Ukrajinci su prema tome gotovo uvijek prirodno podilazili i težili nekim oblicima demokratskog odlučivanja, da li tipa oligarhijsko-monarhijskog u sklopu Kijevske Rusi ili gotovo demokratskog u Zaporoškoj Republici, ovisilo je o društveno-političkim uvjetima pojedinih razdoblja.
Obrazovanje: Vrijedi spomenuti da je ukrajinski hetman Pilip Orlik zaslužan za formuliranje i stvaranje jednog od prvih demokratskih ustava u Europi, što govori o visokoj razini europske političke i druge kulture među Ukrajincima u 16. i 17. stoljeću. Usprkos poljskoj okupaciji, Ukrajinci su u 17. stoljeću predstavljali najobrazovaniji narod pravoslavnog slavenskog svijeta, što danas potvrđuju mnogi povijesni izvori širom Europe. Uz navedeno treba naglasiti da su Ukrajinci nakon 14. stoljeća vodili gotovo neprestanu političku i druge oblike borbe s ciljem uspostavljanja vlastite autonomije u sklopu određenih državnih zajednica ili pak samostalne ukrajinske države, što se odrazilo na njihov relativno tolerantan svjetonazor i borbu za razvoj demokratskog društva.
Etimologija
Složena ukrajinska povijest utjecala je na dugotrajno formiranje naziva jednog te istog naroda u razdoblju između 10. i čak 20. stoljeća. Nakon okupljanja ukrajinskih plemena u 9. i 10. stoljeću pod jedinstvenim samoidentifikacijskim pojmom »Rus'«, stvaraju se nazivi »Rusyči« i »Rusyny«. Ti su nazivi preneseni u zapadne izvore kao »Rusy« i »Ruteni«. Također je važno napomenuti da ukrajinski filolozi i povjesničari tvrde kako su te nazive između 10. i 12. stoljeća koristili isključivo Ukrajinci.
Nakon mongolskog napada na Europu i rušenja Kijevske Rusi, sve do 18. stoljeća Ukrajinci su u elitnom smislu bilježeni vlastitim starijim etnonimom »Rusini« (lat. Ruteni), a potom kao »Malorusi« u sklopu izgradnje Ruskog imeprija tijekom 18. i 19. stoljeća. mini|275px|lijevo|Ukrajinska glazbenica [[Ruslana|Ruslana Ližičko (2006.)]] mini|365px|desno|Etnički Ukrajinci u Ukrajini prema popisu iz 2001. (u postocima) mini|365px|desno|Članice feminističke organizacije [[FEMEN (Ukrajina)|Femen (2012.)]] Od 16. do 18. stoljeća, u nižim i naposljetku višim društvenim razinama, Ukrajinci se uspoređuju i identificiraju »Zaporošcima« odnosno »Kozacima«. Prebjezi ukrajinskih kmetova, seljaka, lovaca i na kraju plemića, iz sjevernijih ukrajinskih krajeva pod poljskim ograničenjima, u južnije zaporiške krajeve, stvaraju posebne vojničke, a zatim i društvene staleže. Te su skupine Ukrajinaca u početku bile poznate kao Zaporošci (riječ slavenskog podrijetla), da bi se s obzirom na prethodnu turkijsku okupaciju tog slabo naseljenog prostora južne Ukrajine stvorio međunarodni naziv turkijskog podrijetla »Kozaci«.
Relativno malobrojni u odnosu na mnogoljudan ukrajinski etnos, kozaci su imali važnu političku ulogu u Poljacima okupiranoj Ukrajini. Do 18. stoljeća nazivi Kozaci i Ukrajinci bili su česti sinonimi, no s obzirom na to da se kozačka kultura proširila širom istočne Europe, u kozačke redove bili su uključeni i mnogi drugi narodi, između ostalih i Rusi.
The Shadows
Pedesete
Sastav je osnovan, kao prateća instrumentalna grupa engleskog pjevača Cliff Richarda, pod imenom The Drifters pod tim imenom su djelovali sve dok nisu otkrili da u Americi djeluje sastav istog imena. Osnivači sastava bili su; Ken Pavey (rođen 1932)., Terry Smart na bubnjevima (rođen 1942), Norman Mitham na gitari (rođen 1941)., Ian Samwell gitara i Harry Webb (prije nego se prezvao u Cliff Richard), gitara vokal.
Kuriozum Driftersa bio je da nisu imali bas gitaru. Samwell je napisao prvi hit grupe Move It za koju mnogi misle da je djelo Cliff Richarda i The Shadowsa. Nitko iz orginalne postave Driftersa nije ostao u grupi kad se prezvala The Shadows. Ubrzo su promjenili ime u Cliff Richard and The Drifters nakon što ih je otkrio manager Johnny Foster, i počeli nastupati u televizijskoj seriji za mlade - Oh Boy!. Producent Norrie Paramor nije bio zadovoljan kvalitetom gitarista, pa je manager Johnny Foster, počeo tražiti nekog boljeg. Gitarist i pjevač Hank Marvin svirao je u skiffle sastavu( tip malog gitarističkog sastava sa udaraljkama, popularan u engleskoj pedesetih godina) zajedno sa svojim prijateljem Bruce Welchom. Oni su inače stalno putovali iz Newcastla u London, radi povremenih angažmana. Fosteru se Hank Marvin dopao i ponudio mu je posao, a ovaj je to uvjetovao time da se uzme i njegov prijatelj Bruce Welch. Novi manager grupe Franklin Boyd, vidio je da su oni odličan tandem, kao solo i ritam gitara. Pomakao je Ian Samwella na bas, ali ga je ubrzo zamjenio basistom grupe Most Brothers, Jet Harrisom. Bubnjar Terry Smart, otišao je sam, a njega je zamjenio Harrisov prijatelj Tony Meehan. Postava The Driftersa je kompletirana i grupa se uskoro prezvala u The Shadows ( na početku 1959.) Njihov prvi manager Johnny Foster, nastavio je raditi sa Cliff Richardom. Grupa je nastavila snimati i nastupati sa Cliff Richardom, i snimila dva singla 1959. ("Feelin' Fine"/"Don't Be A Fool With Love") i ("Jet Black"/"Driftin'").
Ukrajinci
Etimologija
Nakon ruske revolucije u 20. stoljeću, svojom voljom službeno su odbacili podcjenjivački naziv »Malorusi« te su prihvatili ime »Ukrajinci« prema staroslavenskoj riječi »ukrajina« (»rodna zemlja«); koja je prvi puta zabilježena u 12. stoljeću označavajući kneževine u sjevernom dijelu današnje Ukrajine odnosno samu maticu srednjovjekovne države Kijevske Rusi. Takva društvena i politička odluka službenog prihvaćanja mlađeg etnonima »Ukrajinci«, uslijedila je s ciljem očuvanja srednjovjekovnog staroruskog (ukrajinskog) identiteta i ograđivanja u procesu dinamične asimilacijske politike ruskih careva.
Cantarelli, Chieti
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 54 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 556 m.
The Shadows
Šesdesete
U toku 1960. sastav se pojavio zajedno sa Cliff Richardom u vrlo popularnom filmu za mlade The Young Ones. Taj film bio je pravi hit šesdesetih, i izazvao je pravu poplavu sličnih sastava po Engleskoj i kasnije svuda po svijetu.
Diskografija
Britanska izdanja (osim Life Story)
Ukrajinci
Ime Ukrajinci
Ukrajinci su svoje današnje ime dobili tek početkom 20. stoljeća proglašenjem Ukrajinske Narodne Republike. Staroslavenska riječ »ukrajina« znači doslovno »domovina« odnosno »u zemlji«; ujedno »naša zemlja«; prostor koji se razlikuje od tuđeg prostora odnosno onog koloniziranog u srednjovjekovnoj ekspaniziji kijevskih vladara prema ostatku istočne Europe. Riječ »krajina« u današnjem standardnom ukrajinskom jeziku znači »zemlja« (krâj, krajolik).
Riječ Ukrajinci formirana je prema nazivu Ukrajina i službeno se počela koristiti s ciljem zaštite od asimilacije pred susjednim narodima koji se koriste nazivima sličnim onima koje su prethodno koristili Ukrajinci; »Rusyny«; zatim »Ruteni«, »Rusyči«, »Rusy« i slični. Ovdje treba razlikovati današnje Rusine i Ruse od povjesnog naziva za Ukrajince, posebno kad je riječ o znanstvenim disciplinama.
Također treba napomenuti da je ruska historiografija naziv Ukrajina poistovijećivala s nazivom »nečega na kraju« jer riječ »krajina« u ruskom i ukrajinskom jeziku imaju drugačije značenje. Ruska povijest Ukrajinu je određivala kao provinciju Rusije te je na isti način tumačila i naziv Ukrajina. Na isti način se takvo tumačenje prenosilo u zapadne dokumente posljednjih nekoliko stoljeća.
Ostali nazivi: Prema povjesnoj dokumentaciji, najstariji zapisani nazivi za Istočne slavene su »Rus'« odnosno »Rusyny«, »Rusyči« i »Rusy«; ovaj posljednji od Rus’, ali ne od današnje Rusije, što će se na latinskom pisati »Rutheni«, »Russi« ili »Rusy«. Naziv Ukrajinci počinje se intenizivnije koristiti tek nakon 18. stoljeća, dok je naziv moderne države Ukrajine prvi puta dokumentiran u Kijevskoj kronici 1187. godine. U sklopu povijesne asimilacijske politike, Ukrajincima je dodjeljeno nekoliko imena, posebno u vrijeme Ruskog Carstva. Vlast u Moskvi ih je kratko imenovala »Čerkasi« prema istoimenom kozačkom gradiću, a u sklopu asimilacijske politike ruskog cara Petra I. dodjeljeno im je ime »Malorusi«.
Kontroverze: Prema ukrajinskim stručnjacima, do 12. stoljeća samo su preci današnjih Istočnih slavena koristili nazive vezane uz termin »Rus'«, dok su svi ostali istočnoslavenski narodi koristili plemenska i druga imena. U 14. Ove tvrdnje do danas su ostale predmet povijesno-političkih sukobljavanja između Rusije i Ukrajine koje podjednako pretendiraju na kulturnu baštinu najstarije istočnoslavenske državne tvorevine Kijevske Rusi.
mini|desno|250px|Aktivna uporaba ukrajinskog jezika u Ukrajini prema popisu iz 2001. (u postocima)
Jezik i književnost
Tek nakon ostvarivanja ukrajinske neovisnosti 1991., ljudi su se djelomično oslobodili kulturnog, prosvjetnog i vjerskog ugnjetavanja te uporaba ukrajinskog jezika bilježi neometan rast. Nakon 2004. situacija se počela dodatno oporavljati u korist ukrajinskog jezika, čija dinamika je zaustavljena nakon 2010. godine promjenom politike potpore ukrajinskom jeziku.
Danas od ukupno 45,5 milijuna ukrajinskih građana, ukrajinskim jezikom se aktivno služi njih oko 32,5 milijuna; od toga u gradovima živi njih preko 16 milijuna, a ostatak u ukrajinskoj ruralnoj sredini. Do 13 milijuna ukrajinskih građana često se služi ruskim jezikom ili rusko-ukrajinskom jezičnom kombinacijom Suržik (njih do 20%). Tijekom popisa stanovništva iz 2001. godine, više od 67% građana se izjasnilo da ukrajinski jezik smatra materinjim, a u prilog tome ide i porast broja osoba koji ukrajinski jezik počinju smatrati materinjim. Zanimljivo je da posljednjih godina rusofoni etnički Ukrajinci počinju inzistirati na ukrajinskom jeziku kao jedinom državnom jeziku u Ukrajini, dok se ruska nacionalna manjina tome posebno ne protivi, dapače brojni Rusi podržavaju uporabu ukrajinskog jezika. Sve više građana se izjašnjava da ukrajinski i ruski smatraju materinjim podjednako. Nažalost pitanje dvojezičnosti u Ukrajini i dalje je predmet politikanstva među pojedinim ukrajinskim političarima.
Danas se ukrajinskim jezikom ponajviše služe ukrajinski intelektualci, prosvjetni djelatnici i slični stručnjaci, dok se ruski jezik često koristi u sferi ukrajinske estrade i ekonomije s obzirom da je Rusija najveći ekonomski partner Ukrajine. Gotovo svi stanovnici razumiju i govore oba jezika, a iznimku čine stariji rusofoni stanovnici ili bivši sovjetski doseljenici. Specifičan ruski jezik ukrajinskog podneblja koristi se uglavnom u urbanim sredinama jugoistočne Ukrajine i na poluotoku Krimu. Na Krimu svega 10% stanovnika govori jasnim ukrajinskim jezikom, a mediji su u službi politike do 2004. pratili događanja isključivo na ruskom jeziku.
Podrijetlo i migracije
Prastari stanovnici Ukrajine bili su Tripiljci, a naseljavali su područje zapadne i središnje Ukrajine između 3500. i 2000. godine prije nove ere. U sklopu antske zajednice tijekom 5. i 6. stoljeća započinje se formirati ukrajinski etnos kakav danas poznajemo, a ukrajinska plemena tada su trajno nastanila prostore današnje istočne Poljske, sjeverne Ukrajine, južne Bjelorusije i zapadne Rusije, odnosno prostor između donjeg toka rijeke Visle u istočnoj Poljskoj i gornjeg toka rijeke Don u zapadnoj Rusiji. Te prostore Ukrajinci su u većini naseljavali sve do 16. stoljeća kada ispočetka kozačke skupine počinju aktivno naseljavati današnju jugoistočnu Ukrajinu i susjedne dijelove Ruske Federacije, potom udaljenije prostore Dalekog istoka, uključujući i Zelenu Ukrajinu.
Slavenska plemena Duljibi, Poljani, Derevljani, Siverjani i Uliči (djelomično Tiverci i Bijeli Hrvati) čine glavninu etnosa današnjeg ukrajinskog naroda. U poznatom predslavenskom periodu, ta su plemena imala relativno snažne odnose sa antičkom kulturom Kimerijaca, Skita, Sarmata, Kelta i Grka; ujedno s Gotima, Hazarima, Vikinzima i možda nešto manje drugim skupinama doseljenika ili susjeda. U ukrajinskom jeziku i kulturi do danas su vidljivi tragovi iz svake navedene skupine. Posebno su vidljivi tragovi Skita, Sarmata, antičkih Grka i Gota. S obzirom da su Slaveni prije 1. stoljeća svoje izvorište imali u zapadnoj Ukrajini, ti su utjecaji do jedne mjere vidljivi i u drugim slavenskim kulturama pa tako i u hrvatskoj kulturi. lijevo|mini|376x376piksel|Ukrajinska seljanka Tijekom zadnjih sedam stoljeća, unatoč stalnim navalama susjednih naroda i kultura, Ukrajinci su očuvali svoj zaseban bogat staroslavenski identitet. To se između ostalog očituje u razvijenom jeziku, europskom mentalitetu te u bogatoj materijalnoj i duhovnoj kulturi. Znatan dio teritorija današnje Ukrajine bio je naseljen drugim narodima za vrijeme seoba, a potom od 16. do 19. stoljeća. U seobi naroda sudjelovali su sami Ukrajinci, potom Rusi, Poljaci, Bjelorusi, Litavci, Nijemci, Mađari, Grci, Bugari, Židovi i drugi narodi. Znatan utjecaj na formiranje multiteničnosti suvremene ukrajinske kulture imale su u recentnije doba i poljska te djelomice ruska i austrijska kolonizacija ukrajinskih zemalja. Iako malobrojni, Krimski Tatari također imaju poseban kulturni značaj u ukrajinskoj povijesti.
Danas su moderna istraživanja pokazala da su u genetskom smislu Ukrajinci najsličniji Poljacima s kojima su dijelili zajedničku povijest više od pet stoljeća. U sličnom omjeru pokazuju iste genetske karakteristike sa Rusima i Slovencima. S druge strane, kad su u pitanju kulturološke sličnosti, Ukrajinci imaju neke sličnosti povezane isključivo s Hrvatima, a to je primjerice ikavski govor.
Brojnost Ukrajinaca u Ukrajini nije se mijenjala samo pod utjecajem prirodnih čimbenika, nego i zbog nacionalne politike susjednih država, posebno u Ruskom imperiju tijekom 18. i 19. stoljeća. Ukrajina je duži niz godina bila pod ruskom vlašću, a kasnije i pod sovjetskom, koja se manifestirala ciljanim ograničavanjem socijalnog i kulturnog razvitka ukrajinskog naroda. Isto tako, kao posljedica migracijske politike, naglo se povećao broj Rusa u nacionalnom sastavu stanovništva istočne Ukrajine. Za vrijeme Sovjetskog Saveza, u vremenu industrijalizacije Ukrajine, a pogotovo poslije Drugog svjetskog rata, njihov se broj povećao tri puta i on danas iznosi oko 8 milijuna.
Poslije proglašenja neovisnosti Ukrajine dogodile su se promjene u njezinu nacionalnom sastavu. Migracija Ukrajinaca iz cijelog SSSR-a i povratak Krimskih Tatara i Nijemaca deportiranih tijekom rata rezultirali su povećanjem njihova broja u sastavu stanovništva. Smanjio se broj Židova, koji su emigrirali u Izrael, zapadne europske države i SAD. Kao rezultat različitih migracijskih politika, danas izvan Ukrajine živi oko 20 milijuna ljudi koji imaju ukrajinsko podrijetlo što ukrajinsku dijasporu čini jednom od najvećih u svijetu.
mini|430px|desno|Ukrajinski doček uz kruh i sol, običaj koji vuče svoje korijene iz [[Stara Grčka|Stare Grčke koja je nekad davno svoju ključnu žitnicu imala na tlu Ukrajine.]] mini|300px|desno|[[Kozaci|Kozačke šalvare svjedoče izravnu vezu ukrajinskih predaka s antičkim narodima kao što su Skiti i Sarmati.]] mini|300px|desno|Ukrajinka u odjeći s tradicionalnim motivima
Manjine i dijaspora
Vrhovno vijeće Ukrajine je 1997. godine usvojilo međunarodnu Konvenciju o zaštiti nacionalnih manjina, koja je tako, u skladu s Ustavom Ukrajine, postala dijelom nacionalnog zakonodavstva. Uveden je međunarodni standard na području osiguranja prava nacionalnih manjina i u ukrajinskom Vrhovnom vijeću ratificirana je Europska povelja o jezicima nacionalnih manjina. Tim činom Ukrajina je osigurala bitno bolji položaj nacionalnih manjina u odnosnu na ostale postsovjetske države. Zakoni posvećeni zaštiti prava nacionalnih manjina postali su sastavni dio svih dogovora o dobrosusjedskim odnosima, prijateljstvu i suradnji između Ukrajine i susjednih država.
Dijaspora: Danas izvan Ukrajine živi preko 16 milijuna etničkih Ukrajinaca ili čak do 20 milijuna osoba koje imaju ukrajinsko podrijetlo. Od osamostaljenja Ukrajine, iselilo je preko 4 milijuna ljudi, uglavnom Ukrajinci, potom Rusi i Židovi. Dok su Rusi i Ukrajinci u većini naseljavali ostale europske zemlje, Židovi su preselili u matičnu državu Izrael. Naglo iseljavanje Ukrajine, uz ekonomske i druge društvene probleme, pratio je vizni režim u vrijeme Sovjetskog Saveza, koji je iseljavanje stanovništva držao pod svojevrsnom kontrolom, slična situacija je zadesila i Rusku Federaciju odnosno Rusiju.
Popis Ukrajinaca u Rusiji predstavlja poseban slučaj s obzirom da je poznato da danas tamo živi između 5 i 8 milijuna etničkih Ukrajinaca gdje se dio njih tako ne izjašnjava zbog posljedica povijesnih okolnosti. Prostori ruskih regija Kubana, Zelenog klina (ukr.: Зелений клин), također poznatog kao Zelena Ukrajina (eng.: Green Ukraine), i još nekoliko južnih regija Ruske Federacije odnosno Dalekog istoka, u velikom su omjeru naseljena stanovnicima koji se u državnim spisima do danas evidentiraju Rusima, unatoč tome što se često osjećaju i izjašnjavaju ukrajinskim pripadnicima zbog svoje očuvane ukrajinske tradicije i kulturne povijesti usko vezane za Ukrajinu, čiji prostor su napustili u 19. i 20. stoljeću.
Prema posljednjem neslužbenom popisu iz 2004. u Rusiji živi najmanje 4,350.000 etničkih Ukrajinaca, a pretpostavlja se da će taj broj rasti i dalje, s obzirom da je svijest o ukrajinskoj pripadnosti kod tih ruskih stanovnika usprkos višegodišnjoj rusifikaciji i dalje ostala vrlo žilava. U ostatku svijeta, preko 2,200.000 Ukrajinaca živi u Kazahstanu, nešto manje od 2,000.000 u SAD-u, te preko 1,000.000 u Kanadi. U Hrvatskoj danas ima oko 2.000 Ukrajinaca i oko 2.400 Rusina, koji su se do 1996. godine bilježili kao jedna nacionalna manjina Rusini-Ukrajinci i više od 40 godina djeluju u sklopu iste krovne manjinske organizacije Saveza Rusina i Ukrajinaca RH.
Religija Ukrajinaca
Višestruko složeni politički i kolonijalni pritisci ruskih careva prema Ukrajinskoj nacionalnoj crkvi na prijelazu sa 18. na 19. stoljeće doveli su do raskola crkvenih zajednica i ograđivanja ukrajinskog naroda od službene Crkve što je ostavilo velike posljedice na jedinstvo Ukrajinske crkve. U 20. stoljeću stvorena je i neovisna Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva koja je dodatno razjedinila u početku jedinstvenu Ukrajinsku crkvu. Svi postupci doveli su do toga da danas u Ukrajini postoje 4 jake Crkve: Ukrajinska pravoslavna crkva Kijevskog patrijarhata, Ukrajinska pravoslavna crkva Moskovskog patrijarhata, Ukrajinska autokefalna (neovisna) pravoslavna crkva i Ukrajinska grkokatolička crkva. Posljednje dvije Crkve smatraju se autentičnim ukrajinskim crkvama koje su zadržale tradicionalni element ukrajinske nacionalne Crkve.
U Sovjetskom Savezu Ukrajina se suočila sa velikim pritiskom ateističkih uvjerenja što se odrazilo na cijelu populaciju, posebno u jugoistočnoj Ukrajini. Državna istraživanja Razumkov centra iz 2003. ukazuju da religijska uvjerenja ima 75.2% ukrajinskih građana, dok 21.9% nije religiozno te se smtraju ateistima. Oko 37.4% ukrajinskih vjernika različitih vjerosipovijesti redovito prakticira vjerske običaje. Veliki problem predstavlja česta politizacija u crkvenim redovima, posebno onim kod Ukrajinske pravoslavne crkve Moskovskog patrijarhata koja se i dalje nalazi u autonomnom sastavu Ruske pravoslavne crkve.
Prema službenim podacima iz 2011. godine u Ukrajini je registrirano 33.977 crkava i religijskih organizacija. Preko 97% registriranih vjerskih zajednica u Ukrajini su kršćanske, a oko polovica njih je pravoslavne tradicije. Druga polovica je podijeljena između katolika i protestanata (manji broj). Prema neslužbenoj definiciji tradicionalnim ukrajinskim Crkvama pripadaju one pravoslavnog, grkokatoličkog i rimokatoličkog statusa, zatim Armenska religijska zajednica, i do jedne mjere luterani, kalvinisti (reformatori), baptisti, pentekostalci i adventisti.
Ukrajinska pravoslavna Crkva (Moskovskog patrijarhata) ima 12.251 registriranih vjerskih jedinica. Oznaka Moskovski patrijarhat nije službeni naziv te Crkve već se neslužbeno navodi označavajući time specifičan povijesni status u odnosu na Rusku pravoslavnu Crkvu. Sa 4508 registriranih vjerskih jedinica, druga po redu je Ukrajinska pravoslavna Crkva Kijevskog patrijarhata. Prema posljednjim istraživanjima, ova crkva okuplja najveći broj vjernika u Ukrajini. Treća po veličini je Ukrajinska autokefalna pravoslavna Crkva sa 1227 registriranih vjerskih jedinica.
Uz pravoslavne Crkve, vodeću Crkvu u Ukrajini predstavlja Ukrajinska grkokatolička Crkva sa 3825 registriranih vjerskih jedinica. U tom crkvenom ogranku registrirano je 2.424 svećenika. Rimokatolička Crkva u Ukrajini ima 1081 registriranih vjerskih jedinica (od toga 909 župa) i 579 registriranih svećenika. U Ukrajini djeluje 2.705 registriranih vjerskih jedinica protestantskog usmjerenja odnosno 1595 onih s evangeličkim usmjerenjem. U bitno manjem omjeru u Ukrajini djeluju i druge vjerske zajednice, između ostalih i one židovskog, islamskog i budističkog uvjerenja.
Glazba i foklorna umjetnost
Ukrajinski folklor ističe se bogatstvom žanra i savršenstvom forme, pjesništvom i sofisticiranom lirikom, dubokom filozofijom i vatrenošću. Usmena predaja stoljećima je bila jedini način generaliziranja životnog iskustva ukrajinskog naroda, utjelovljenje narodne mudrosti, pogleda na svijet i ideale. Folklor je postao ogledalom ne samo najvažnijih povijesnih događaja Ukrajine, počevši od doba kneževina, nego je sačuvao i brojne arhaične poganske mitove i simbole, koji se često skrivaju pod okriljem kršćanske tradicije. Zahvaljujući folklornoj baštini, današnje generacije Ukrajinaca mogu saznati o načinu života svojih predaka i zamišljati njihove blagdane i radne dane ispunjene zanosnim običajima. Ukrajinska folklorna tradicija može se svrstati u dva osnovna tipa: glazbeno-pjesnički (pjesme, ukrajinske "dume" (balade), popijevke itd.) te prozni tip (bajke, legende, anegdote itd.). U sklopu glazbeno-pjesničkog stvaralaštva ističu se obredni folklor te epsko i lirsko stvaralaštvo. Obredni folklor uključuje kalendarske i obiteljsko-obredne pjesme. Epskom stvaralaštvu pripadaju dume, povijesne i lirsko-epske pjesme (balade, kronike), a lirsko stvaralaštvo obuhvaća društvene pjesme i pjesme s tematikom iz svakodnevnog života.
Dume su najistaknutiji dio ukrajinskog vokalnog opusa. To su vokalno-instrumentalne kompozicije koje zahtijevaju dugogodišnju izobrazbu, izrazitu spretnost i dobro poznavanje tradicije. Prethodnice "duma" bile su "bilini", narodne epske pjesme o herojima, koje su se danas na području Ukrajine i europskog dijela Rusije donekle transformirale. Stručnjaci povezuju nastanak duma s prastarim oblikom ritualnog plača. One su kroz povijest prepričavale vojnički život kozaka, njihove ratove protiv osvajača, vojne pohode u turske zemlje i njihov život u središtu Ukrajine, uz rijeku Dnjepar. Tijekom 17. i 18. stoljeća izvođači duma i povijesnih pjesama, "kobzari", ujedinili su se u kobzarska bratstva (cehove). Takvi cehovi imali su svoj statut i pravila, strogu hijerarhiju i određeni repertoar pjesma. Kobzarstvo je u 17. stoljeću postalo časno zanimanje. Najmlađim rodom pjesničkog folklora smatraju se lirske pjesme, nastale između 16. i 19. stoljeća. Lirske pjesme grupiraju se u dvije velike skupine, socijalna grupa okuplja kozačke, novačke, seoske, najamničke i iseljeničke pjesme, dok obiteljska grupa okuplja ljubavne, ženstvene, humoristične, sirotinjske i dječje odnosno mladenačke pjesme.
Također poznati ukrajinski običaj su hahiljki, koji se danas priređuju na uskrsnim nedjeljama, a sastoje se od plesova, pjesama, igara i dramskih scena koji će po vjerovanju namamiti proljeće i otjerati zimu. Ovi obredi u poganska vremena odvijala su se u svetim lugovima, danas oko crkava ili oko groblja. Pjesma i plesovi pogrebni su kult i personificiraju pogreb za mraz i zimu. Oni također izazivaju rast bilja i pokušavaju osigurati obilnu žetvu kroz magičnu glazbu, riječi i pokrete tijela. U nekim drevnim hahiljki plesovima, plesači se kreću u krug imitirajući rotaciju sunca, dok drugi raznim gestama pokazuju stalnost čovjekovog postojanja na zemlji.
Tradicionalna kuhinja
Klasična etnička kuhinja Ukrajinaca sastoji se od jela poznatih u njihovom jeziku kao: kapusta (ukrajinski crveni kupus), kovbasa, vareniki, holubći i nešto poznatiji boršč. Za vrijeme Uskrsa u uskrsnu košaricu stavljaju se bojana jaja u Ukrajini poznatija kao pisanki.
Ukrajinci su u pretežito ravničarskom stepskom prostoru otvorenih poljana, od davnih vremena zaokupljeni agrikulturom i odani su svojoj zemlji crnici i njenim izdašnim plodovima. Ukrajina, koju često zovu i smatraju žitnicom Europe, kruh smatra svetom hranom, jer je ukrajinsko žito stoljećima prehranjivalo ukrajinski narod i u najtežim trenucima kada su mnogi zapadni Europljani gladovali. Vrlo stara tradicija nuđenja kruha i soli gostu datira unazad mnogo stoljeća. Gostima se kod Ukrajinaca nudi okrugli kruh (hljib) i sol (sil) na vezenom ručniku (ruščnik) uz tradicionalni domaćinov pozdrav Vitajemo! (Dobrodošli!).
MRG
Termin MRG ima više značenja.
(C6)-CP 47,497
(C6)-CP 47,497 je organsko jedinjenje, koje sadrži 20 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 304,467 Da.
Pangu
Pangu (P'an-ku, Pan Gu) je mitsko stvorenje, prvobitni kosmički div iz kineske mitologije.
Karakteristike
U istoriografskoj tradiciji i brojnim kineskim legendama mogu se prepoznati mnogi euhemerizovani bogovi stvoritelji. Kao primer može poslužiti mit o P’an-kuu. Ovaj mit poseduje sve odlike kosmogonijskog mita. Na početku je postojalo samo jedno veliko crno jaje. U tom jajetu je bio haos, pomešani jin i jang, nebo i zemlja. Unutar tog jajeta nalazilo se i prvo živo biće – Pangu. Pangu se obično predstavlja kao patuljak odeven u medveđu kožu ili pregaču od lišća, često je predstavljen sa dva roga, a u rukama je držao čekić i dleto. thumb|Ilustracija Pangua.