cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hermann Göring
Politika i Hitlerov dolazak na vlast
U ovom je periodu njegova supruga Carin bolovala od tuberkuloze. Njezina majka, Huldine Fock, umire iznenadno 25. rujna 1931., a sama Carin umire 17. listopada 1931., nekoliko dana prije svog 43. rođendana.
Hitler je 30. siječnja 1933. postao Reichskanzler, nakon dogovora s konzervativnim nezavisnim kandidatom Franzom von Papenom. U tom su kabinetu bila još samo dva člana NSDAP-a - Wihlem Frick, ministar unutarnjih poslova i sam Göring koji je služio kao ministar bez portfelja. No, Göringu je obečano da će postati ministar avijacije čim Njemačka uspostavi ratno zrakoplovstvo. Na Hitlerovo inzistiranje, Göring je također služio kao ministar unutarnjih poslova Pruske u von Papenovom kabinetu, koji je na državnoj razini služio kao vince-kancelar, a ujendio je bio i vođa Pruske. Pruska je u to vrijeme, iako de iure dio Njemačke, imala veliku autonomiju, a zauzimala je skoro 5/8 teritorija tadašnje Njemačke.
Iako je postavljanje za ministra unutarnjih poslova imalo malog odjeka, Göring je imao kontrolu nad najvećim brojem policajaca u cijeloj Njemačkoj. Brzo je započeo s nacifikacijom policije koji je koristio kako bi se obračunao sa socijaldemokratima i komunistima. Dana 22. veljače, Göring je naredio da policija regrutira "pomoćne jedinice" iz vojnih odjela NSDAP-a i da ne zaustavlja ulično nasilje koje je provodio SA. Novi, prijevremeni izbori su zakazani za 5. ožujka, tako da je Göring preko policije maltretirao i eliminirao političke oponente i protivnike nacizma. Također je odvojio političke i obavještajne dijelove iz policije i organizirao ih u posebnu tajnu policiju koji je nazvao Gestapo. Kontrolu nad Gestapom će kasnije preuzeti Heinrich Himmler.
Dana 27. veljače 1933. došlo je do izbijanja požara unutar zgrade Reichstaga. Paljenje Reichstaga bilo je namjerno, a nacisti su optužili komuniste za taj čin. Sam se Göring susreo s Hitlerom ispred Reichstaga i javno optužio komuniste za ova čin, te naglasio kako je to samo prvi čin komunističkog ustanka. Sljedećeg je dana Hitler izdao Dekret o paljenju Reichstaga i tako obustavio građanske slobode.
Göring je naredio potpunu zabranu komunističke partije. Većina njemačkih pokrajina je zabranila partijske sastanke i publikacije, no Göring je u Prusiji uhitio preko 25,000 komunista i ostalih ljevičara, uključujući i cijelo partijsko vodstvo, osim onih koji su pobjegli izvan države. Uhićeno je i stotine drugih prominentnih antinacista.
Na prijevremenim izborima 5. ožujka 1933. koalicija NSDAP-DNVP dobiva usku većinu. Dana 23. ožujka, Reichstag je izglasao Zakon o ovlastima koji je Hitleru dao diktatorske ovlasti. Kao dio antikomunističke kampanje, prve egzekucije u Trećem Reichu, bile su one Bruna Tescha i još trojice komunista koju su optuženi za smrti dvojice članova SA-a i još 16 drugih ljudi tijekom Krvave nedjelje u Altoni održane 17. srpnja 1932. Oni su ubijenu u kolovozu 1933. prema Göringovu naređenju. .
Moguća odgovornost za paljenje Reichstaga
Marinus van der Lubbe, bivši komunistički radikal, uhvaćen je na mjestu zločina i priznao je kako je on sam odgovoran za paljenje. No, mnogi promatrači tvrde kako su nacisti ti koji su zapalili Reichstag kako bi opravdali kasnije srtože mjere. Göring je bio jedan od glavnih sumnjivaca - bio je prvi na mjestu zločina, a navodno su i Hitler i Goebbels bili iznenađeni vijestima o vatri. Na Nürnberškom procesu, general Franz Halder je posvjedočio kako je Göring priznao krivnju:
Monterol
Monterol je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Umaga, Istarska županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 19 stanovnika te 6 obiteljskih kućanstava.
Hermann Göring
Moguća odgovornost za paljenje Reichstaga
Göring je tijekom svoje kasnije obrane demantirao priču. Tako je i do danas nepoznato je li Göring kriv za vatru ili ne. Slijedi transkript iz obrane Hermanna Göringa u Nürnbergu:
GÖRING: ''Ovaj se razgovor nikad nije dogodio i zahtijevam da se suočim s gospodinom Halderom. Prvo želim naglasiti da je ovo što je ovdje napisano čista glupost. Tu piše, "Jedini koji stvarno zna o Reichstagu sam ja." Reichstag je bio poznat svakom njegovom članu i predstavniku. Vatra je izbila samo u sobi Glavne skupštine, a stotine i tisuće ljudi su poznavali tu sobu jednako kao i ja. Izjava ovog tipa je čista glupost. Kako je gospodin Halder dao takvu izjavu, stvarno ne znam. Izgleda da je to loše sjećanje, koje ga je izdalo i na bojnom polju, jedino objašnjenje.''
ROBERT JACKSON: Znate li tko je Halder?
GÖRING: I suviše dobro.
GÖRING: ''Ta optužba da sam ja zapalio Reichstag dolazi iz određenih stranih novina. To mi nije moglo smetati jer nisam bio dosljedan sa činjenicama. Nisam imao ni razloga ni motiva da zapalim Reichstag. S umjetničke perspektive, nisam nimalo žalio što je soba skupštine izgorila – nadao sam se da ću izgraditi bolju. No, jako sam zažalio što sam morao naći novo mjesto za sastajanje Reichstaga i, u nemogućnosti pronalaska jednog, što sam morao predasti svoju Opernu kuću Kroll, to jest, drugu državnu opernu kuću, u tu svrhu. Opera mi se činila mnogo važnijom od Reichstaga.''
Mrežnica (Barilović)
Mrežnica je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Barilović, Karlovačka županija.
Hermann Göring
Moguća odgovornost za paljenje Reichstaga
ROBERT JACKSON: Jeste li se ikada hvalili kako ste zapalili Reichstag, čak i u šali?
Mrežnica (Barilović)
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 0 stanovnika te obiteljskih kućanstava.
Hermann Göring
Moguća odgovornost za paljenje Reichstaga
GÖRING: ''Ne. Zbio sam šalu, ako je to ta na koju mislite, kada sam rekao da bi se, "nakon ovog, trebao natjecati s Neronom i da bi ljudi vjerojatno govorili da sam, odjeven u crvenu togu s lirom u ruci, promatrao vatru i svirao dok je Reichstag gorio". To je ta šala. No, činjenica je da sam skoro poginuo u tom požaru, što bi bilo iznimno teško za njemački narod, ali jako pogodno za njegove neprijatelje.''
ROBERT JACKSON: Nikad niste rekli da ste zapalili Reichstag?
GÖRING: ''Ne. Znam da je gospodin Rauschning u knjizi koju je napisao rekao da sam pričao s njim o tome, što je i mnogo puta spomenuto ovdje. Gospodina Rauschninga sam vidio samo dva puta u životu i oba puta je to bilo na kratak vremenski period. Da i jesam zapalio Reichstag, pretpostavljam da bi to rekao samo uskom krugu osoba od povjerenja, ako i njima. ne bi to rekao čovjeku kojeg nisam znao i kojeg danas nisam znao niti opisati. To je apsolutno iskrivljavanje istine.''
Drugi brak
Početkom 1930-ih, Göring je često viđen u društvu Emmy Sonnemann (1893. - 1973.), glumice iz Hamburga. Göring ju je zaprosio u veljači 1935. u Weimaru. Vjenčali su se 10. travnja 1935. u Berlinu, a imali su vjenčanje doostojno cara. Zajedno si imali kćer, Eddu Göring (rođena 2. lipnja 1938.), za koju se mislilo da je dobila ime po kontesi Eddi Ciano, najstarijoj kćeri Benita Mussolinija. Kasnije se ipak saznalo da je Edda dobila ime po prijateljici svoje majke.
Nacistički moćnik
thumb|thumb|180px|Göringova uniforma izložena u Muzeju Luftwaffea. Göring je bio jedna od ključnih osoba u procesu "prisline koordinacije" (Gleichschaltung) koja je upostavila nacističku diktaturu. Primjer ovoga je 1933., kada je Göring zabranio sve rimokatoličke novine u Njemačkoj ne samo kako bi uklonio otpor prema nacizmu, već kako bi narod ostavio bez alternativnih formi asocijacije i načina političke komunikacije.
Charcas, San Luis Potosí
Prema proceni iz 2012. godine u naselju je živelo 11365 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2016 m.
Hermann Göring
Nacistički moćnik
Göring je na raspolaganju imao i velik broj policijskih snaga od kojih je najslavniji bio Gestapo, koji je kasnije pretvoren u političko-špijunsku snagu. Dana 20. travnja 1934., Göring se pomirio s Himmlerom (ponajviše radi uzajamne mržnje i straha od SA-a) te mu je dao nadležnost nad Gestapom i svim policijskim snagama izvan Pruske. S Gestapom pod njihovom kontrolom, Himmler i Heydrich su, zajedno s Göringom, počeli kovati urotu kako bi ga iskoristili, zajedno s SS-om, da unište SA. No, Göring je zadržao kontrolu nad posebnim policijskim bataljunom Wecke, kojeg je kasnije uklopio u Landespolizei (Državna policija) kao Landespolizeigruppe General Göring. Ovaj je bataljun sudjelovao u Noći dugih noževa kada je pobijeno vodstvo SA-a. Göring je pod kontrolom imao i Forschungsamt (FA), jedinicu zaduženu za prisluškivanje telefona i ostalih oblika komunikacije. FA je bila u dosluhu sa obavještajnim agencijama SS-a, SD-a i Abwehra.
Godine 1936. Göring postaje predstavnik četverogodišnjeg plana za ponovno naoružavanje Njemačke. Tu je poziciju dobio kad je preuzeo Ministarstvo ekonomije od Hjalmara Schachta koji nije želio nastaviti s naoružavanjem pa je dao ostavku. Tada je po njemu nazvana i velika željezara - Reichswerke Hermann Göring. To mu je omogućilo i velike simpatije kod Hitlera, koji je izrazito ulagao u naoružavanje. Iako mu je Göring bio iznimno lojalan, nikad nije prihvatio tzv. mit o Hitleru u tolikoj mjeri kao što su to učinili Goebbels ili Himmler.
Godine 1938., Göring je izgurao ministra obrane, feldmaršala Wernera von Blomberga i zapovjednika vojske, generala Wernera von Fritscha. Njih su dvojica prihvatila Hitlerov dolazak na vlast, no počeli su ga nervirati konstantnim kritikama na njegove planove o ekspanzionističkim ratovima. Göring, koji je bio kum na Blombergovom vjenčanju s dvadesetšestogodišnjom tipkačicom, otkriva kako je njegova supruga bivša prostitutka i ucjenjuje ga kako bi ovaj dao ostavku. Fritsch je optužen za homoseksualne činove i, iako potpuno nevin, daje ostavku zbog šoka i gađenja. Kasnije mu je "sud časti", kojim je predsjedao Göring, oduzeo sve počasti koje je imao.
Također 1938., Göring je imao važnu ulogu u Anschlussu Austrije. Na vrhucnu krize, Göring je telefonirao austrijskom kancelaru Schuschniggu. Göring mu je rekao kako Nijemci planiraju uči u Austriju i započeti rat u kojem bi ju potpuno uništili, ukoliko bude otpora. Schuschinggova vlada tada pada, a Nijemci bez otpora ulaze u Austriju i anektiraju ju.
Osobna imovina
Konfiskacija židovske imovine omogućila je Göringu sticanje velikog osobng imetka. Neke od njih je konfiscirao sam ili ih je nabavio po normalnoj cijeni. U drugim slučajevima bi skupljao mita jer je dozvoljavao drugima da ukradnu židovsku imovinu. Dobivao bi i "pomoć" od industrijalaca kako bi, kao voditelj četverogodišnjeg plana, donosio njima pogodne odluke.
Göring je također "konfiscirao" nekoliko visokih državnih funkcija, kao što je bila ona Ministra šumarstva i lova, za koje je dobivao visoke plaće.
U Pruskoj je 1933. dobio veliko zemljište, te je tu izgradio svoje enormno imanje. Imanje je nazvano Carinhall u sjećanje na njegovu suprugu Carin. Göring bi uglavnom likovao zbog svojih aristokratskih asesoara, kao što su bili osobni grb ili ceremonijalni mačevi i bodeži, među kojima je poznat Vjenčani mač (veliki mač sa zlatnim ukrasima kojeg je Göring dobio 1935. prilikom vjenčanja s Emmy). Također je nosio i mnoga ukrašena odijela i mnogo nakita.
Göring je poznat i po svojoj patronaži glazbe, posebno opere, a često bi i zabavljao svoje kolege. No, naj (ne)slavniji je po svojem skupljanju umjetnina koje je krao iz raznih muzeja (od kojih su neki bili u samoj Njemačkoj) ili od židovskih kolekcionara, ili bi ih kupovao po maksimalno sniženim cijenama u okupiranim teritorijima.
Kada je Göring, kao jedini u državi, unaprijeđen u rang Reichsmarschalla, dizajnirao si je vlastitu zastavu. Dizajn zastave je uključivao njemačkog orla, svastiku i prekrižene maršalske palice na jednoj strani, a na drugoj se nalazio Großkreuz des Eisernen Kreuzes  ("Veliki križ Željeznog križa") između četiri Luftwaffeova orla. Ovu zastavju je, na svakoj javnoj svečanosti, nosio Göringov osobni stjegonoša.
Göring je bio poznat po svojim ekstravagandnim ukusima i blistavoj odjeći. Hans-Urlich Rudel, najbolji pilot Štuke u cijelom ratu, sjetio se kako je prilikom dva susreta s Göringom, ovaj na sebi imao fascinantna odijela: prvi put je na sebi imao srednjovjekovni lovački kostim, pošto je vježbao streljaštvo s liječnikom, a drugi put je nosio togu i pušio iznimno veliku lulu. Talijanski ministar vanjskih poslova Galeazzo Ciano je jednom prilikom rekao kako je vidio Göringa da nosi krzneni ogrtač kakvog "cijenjenija prostitutka nosi u operu." Njegov osobni automobil, koji je imao nadimak "Plava Guska", bio je nebeskoplavi Mercedes 540K posebni kabriolet i imao je posebne luksuzne dodatke, kao što su stakla otporna na metke ili oklop otporan na bombe koja su služila radi zaštite, a neke modifikacije su mu omogućile da stavi stvoj kolan iza volana.
Iako je volio da ga se naziva der Eiserne (Željezni čovjek), nekoć zgodni i mišićavi pilot iz Prvog svjetskog rata postao je debeo i slab. No, unatoč svemu je bio jedan od malog broja nacista koji je tolerirao šale na svoj račun, "neovisno koliko uvredljive", te je to smatrao znakom popularnosti. Od tih svih šala, najpoznatije su one o njegovom egu, kada se govorilo kako nosi admiralsku uniformu na kupanje, i o njegovoj debljini, kada su govorili kako sjedi na vlastitiom trbuhu.
Göring i vanjska politika
thumb|left|250px|Göring u [[Berlinu zajedno sa švedskim kraljem Gustavom V. i švedskim kraljevićem Gustavom Adolfom, veljača 1939.]] Göring je zasigurno bio gorljivi nacist i potpuno lojalan Hitleru. No, njegovi stavovi po pitanju vanjske politike bili su drugačiji. Njemački diplomatski povjesničar Klaus Hildebrand, koji je proučavao njemačku vanjsku politiku za vrijeme nacizma, tvrdi kako su u Trećem Reichu, osim Hitlerove vanjske politike, postojale još tri konkurentne vanjske politike koje su zastupali članovi frakcija unutar same stranke koje je Hildebrand nazvao agrarci, revolucionarni socijalisti i vilimovski imperijalisti. Göring je bio najprominentniji predstavnik vilimovskih imperijalista. Ta je skupina željela vratiti njemačke granice iz 1914., ponovo preuzeti prekomorske posjede iz doba imperijalizma i Istočnu Europu staviti pod njemačku sferu utjecaja. Ova teorija je zahtijevala puno manji broj ciljeva nego Hitlerova teorija o Lebensraumu kojeg je dobivao u nemilosrdnim rasnim ratovima. Kontrastno tome, Göring i vilimovci su se pri svojim teorijama o vanjskoj politivi više oslanjali na tzv. Machtpolitik, odnonso "politiku moći". .
Važno je i to da su vilimovci svoje ciljeve željeli postići prema važećem internacionalnom poretku. Iako nisu odbacivali rat, zalagali su se za diplomaciju i političke pregovore, te političku dominaciju na Istoku, a ne onu vojnu kakvu je zamišljao Hitler. Ujedno su odbacili Hitlerovu ideju o ratu kao nužnom iskušenju za naciju i ideju o neprestanom ratu kao poželjnom faktoru. Sam Göring se bojao kaki bi veliki rat mogao utjecati na njegov luksuzni stil života.
Göringovo zalaganje za svoju vanjsku politiku dovelo je do toga da ga Hitler u periodu od 1938. do 1939. isključi iz donošenja vanjskopolitičkih odluka. Göringova nevoljskost da pruži bilo kakav otpor Hitleru blokirala ga je da uloži bilo kakav znak protesta na Hitlerovu vanjsku politku, čime vilimovci zapravo nisu imali nikakvog stvarnog utjecaja. Na ljeto 1939., Göring, koji je već neko vrijeme imao osobne sumnje oko pozitivnih strana napada na Poljsku jer je smatrao da će to izazvati rat, tako da je neko vrijeme narvozno isčekivao kompromisno riješenje, zajedno s ostatkom vilimovaca lansira posljednji pokušaj usvajanja njihovog vanjskopolitičkog programa. Ovo se dogodilo nakon što je Göringov FA, koji je služio kao njegova osobna obavještajna agencija, probio šifre kojima je Britansko veleposlanstvo u Berlinu komuniciralo s Londonom. Kako je FA otkrio, Neville Chamberlain je odlučio proglasiti rat Njemačkoj ukoliko bi ova napala Poljsku, što je bilo suporotno uvjerenjima koje je ministar vanjskih poslova Joachim von Ribbentrop (čovjek kojega je Göring mrzio čak i u najboljim vremenima) dao Hitleru. Von Ribbentrop je uvjerio Hitlera da će Chamberlain prekršiti svoju riječ iz ožujka 1939. kada je obećao pomoć Poljskoj ukoliko ju Nijemci napadnu.
Uloga u holokaustu
thumb|270px|Göringovo pismo [[Reinhard Heydrich|Reinhardu Heydrichu u kojem mu naređuje da dogovori "konačno rješenje o Židovima unutar njemačkoj zoni utjecaja u Europi."]] Unatoč brojnim demantiranjima na suđenju, Göring je bio antisemit, no bi li taj antisemitizam dosegao granicu genocida da je Göring bio na čelu, bez utjecaja Hitlera i Himmlera, je i dalje nejasno. Povremeno bi intervenirao i spasio život pokojeg Židova, najčešće pomoću mita, na zahtjev ili svoje supruge Emmy ili antinacističkog brata Alberta. No, unatoč ovim "ispadima", Göring je bio jedan od glavnih organizatora Holokausta. Bio je najviši nacistički dužnosnik koji je izdao pismene naredbe za "konačno rješenje židovskog pitanja", poslavši dopis Reinhardu Heydrichu da riješi praktične detalje. Ova je naredba rezultirala Konferencijom u Wannseeu. U tom je dopisu Göring napisao:
Šef Luftwaffea
thumb|levo|220px|Hermann Göring u odori Generalfeldmarschalla Luftwaffea [[1942. U pozadini je general Paul Conrath.]] Kada su nacisti došli na vlast, Göring je bio Ministar za civlni zračni transport, što je bio samo paravan za razvoj Njemačkog ratnog zrakoplovstva, što je bilo zabranjeno prema Versajskom sporazumu. Kada je Hitler osporio i odbacio Versajski sporazum 1935., otkriven je Luftwaffe s Göringom kao ministrom i vrhovnim zapovjednikom. Godine 1938. postaje prvi Generalfeldmarschall Luftwaffea, a time i najviše ranigrani vojni časnik u cijelom Trećem Reichu. Göring je upravljao brzim razvojem ove nove grane Njemačke vojske. U samo nekoliko godina, Göring je uspio proizvesti neke od najnaprednijih vojnih letjelica u svijetu.
Godine 1936., Göring je, pod Hitlerovim vodstvom, poslao nekoliko stotina zrakoplova, kao i nekoliko tisuća zrakoplovaca i kopnenih vojnika kako bi pomogli generalu Francu u Španjolskom građanskom ratu. Ta legija, najpoznatija po svom katastrofalnom bombardiranju gradića Guernice, danas je znana kao Legija Kondor.
Do 1939., Luftwaffe je bio jedno od najrazvijenijih ratnih zrakoplovstava u svijetu. Dana 9. kolovoza 1939., Göring je rekao:
Göringova vojska
Luftwaffe je, što je bila iznimno neuobičajena praksa, sadržavala i vlastite kopnene trupe, koje su de facto bile Göringova osobna vojska. Njemačke Fallschirmjäger trupe (padobranci) su bile u sklopu zrakoplovstva, a ne Wehrmachta. Zbog rigoroznih vježbi koje su morali odrađivati stekli su status elitnih trupa, prilično jednak onome kojeg su imali Britanski i Američki padobranci. U periodu od 1940. do 1945., njemačku su padobranci odlikovani sa 134 Ritterkreuza.
Uz padobrance, postojalo je i nekoliko kopnenih divizija, koje su bile organizirane kao obične pješadijske jedinice, no vodili su ih zapovjednici s vrlo malo znanja o kopnenoj borbi tako da su te divizije uglavnom jako loše prolazile u borbama. 1. Pješačko-padobranska divizija "Hermann Göring" je također jako dobro istrenirana i imala je velikih uspjeha tijekom Talijanske kampanje.
Drugi svjetski rat
thumb|250px|Göring zajedno s generalom [[Luftwaffea Wilhelmom Speidelom i generalfeldmaršalom Albertom Kesserlingom 1940. godine u okupiranoj Francuskoj.]] Göring je već otprije bio skeptičan oko Hitlerovih ratnih planova. Smatrao je kako Reich još nije spreman za novi rat, a najviše se bojao činjenice da njegov Luftwaffe još uvijek nije dorastao britanskom RAF-u. Upravo je zbog toga kontaktirao mnoge diplomate kako bi izbjegli rat.
Villa Rendena, Trento
Villa Rendena je naselje u Italiji u provinciji Trento, u regiji Trentino-Alto Adige.
Hermann Göring
Drugi svjetski rat
No, kada se Hitler ipak odlučio za rat, Göring ga je potpuno podržao. Dana 1. rujna 1939., prvog dana rata, Hitler se obratio Reichstagu u Opernoj kući Knoll. U tom je govoru odredio Göringa za svog nasljednika u slučaju da bi se njemu samom nešto dogodilo.
Villa Rendena, Trento
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 397 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 619 m.
Hermann Göring
Drugi svjetski rat
Na samom početku rata, Njemačka je nizala odlučujuće pobjede jednu za drugom. Luftwaffe je u samo dva tjedna potpuno uništio Poljsko ratno zrakoplovstvo. Fallschirmjägeri su vrlo brzo osvojili ključna slijetališta u Norveškoj kao i utvrdu Eben-Emael u Belgiji. Njemački su zračni napadi služili kao "leteća artiljerija" panzerima tijekom blitzkriega s Francuskom. Göring je u to vrijeme konstantno govorio "Prepustite to mom Luftwaffeu".
Nakon osvajanja Francuske, Hitler je Göringa odlikovao Velikim križem Željeznog križa zbog njegovog uspješnog vodstva. Dekretom izdanom 19. srpnja 1940., Göring je dobio titulu Reichsmarschall des Grossdeutschen Reiches (Reichsmarschall Velikonjemačkog Carstva), posebnu titulu kojom je postao nadležni svim ostalim feldmaršalima u cijelom Wehrmachtu. To je ujedno dalo dodatnu potvrdu Hitlerovoj odluci da ga postavi za svog nasljednika.
Göringove su vojne i političke karijere bile na vrhuncu. Kao dodatak svemu, Göring je već prije, 30. rujna 1939. dobio Viteški križ Željeznog križa kao zapovjednik Luftwaffea.
Göring je obećao Hitleru kako će Luftwaffe jako brzo uništiti RAF ili bar razbiti britanski moral konstantnim zračnim napadima. Prve napade na Britaniju vodio je sam Göring iz svog luksuznog vlaka. No, Luftwaffe u toj bici nije uspio dobiti kontrolu nad zračnim prostorima. Ovo je bio prvi Hitlerov poraz, a sama Britanija je izdržala ono najgore što je Luftwaffe mogao napraviti u osam mjeseci Blitza.
Istočni front
Luftwaffe je odnio početne pobjede tijekom Operacije Barbarossa uništivši tisuće sovjetskih zrakoplova. No, kako je sovjetski otpor rastao, a vrijeme se pogoršavalo, Luftwaffe je imao sve lošije rezultate, primarno zbog prevelikog umora.
Göring je u ovo vrijeme izgubio interes za vođenje Luftwaffea. Taj su zadatak dobivali drugi, kao Ernst Udet ili Hans Jeschonnek, što je uzrokovalo pad proizvodnje letjelica. No, Göring je i dalje ustrajao u bajkovitim obećanjima. Kada su Sovjeti okružili njemačku vojsku kod Staljingrada 1942., Göring je poticao Hitlera da naredi nastavak borbe, a ne povlačenje, što je bilo logično. Govorio je da će Luftwaffe zarobljenoj vojsci dnevno dostavljati 500 tona potrepština. Pravo stanje je da se dnevno nije nikad dostavilo više od 100 tona, ali najčešće je brojka bila puno manja. Paradoksalno je da je Göring, dok su se njegovi piloti mučili u strašnim uvjetima sovjetske zime, slavio svoj 50. rođendan.
Göring je bio zadužen za eksploataciju velikih industrijskih izvora dobivenih tijekom ratovanja, pogotovo onih osvojenih u SSSR-u. Ovo se pokazalo kao potpuni promašaj, tako da je vrlo malen broj tih sirovina kvalitetno iskorišten za pripomoć njemačkoj vojsci.
Bombaški rat
Britanski su bombarderi već 1940. započeli s bombardiranjem Trećeg Reicha, te je time Göringovo obećanje da Reich nikada neće biti napadnut palo u vodu. Prije rata je govorio kako će, ukoliko ijedan saveznički avion uđe u njemački zračni prostor, svoje ime primijeniti u "Tako-i-tako" ili pojesti svoj šešir. Bombde su već 1942. padale u stotinama, čak i tisućama, i uništavale njemačke gradove. Gradovi kao Köln i Hamburg su potpuno uništeni. Luftwaffe je na sve ovo odgovorio noćnim pilotima i protuzračnim oružjem. Iako je Göring nominalno još uvijek bio glavni, imao je jako malo utjecaja na operacije koje su se odvijale. Kada bi Göring posjećivao razorene gradove, civli bi ga često pitali: "Zdravo, gospodine Tako-i-tako. Kako vam je šešir?".
Kraj rata
Godine 1945., Göring bježi iz Berlina u vlaku punom njegovog osobnog bogatstva prema alpskom utočištu Berchtesgaden. Ubrzo mu se pridružio Karl Koller, časnik Luftwaffea koji mu je prenio poruku da je Hitler, koji je shvatio da je Njemačka izgubila, rekao kako bi Göringu bilo bolje da krene s mirovnim pregovorima. Kolleru je ovo izgledalo kao da je Hitler izraio želju da Göring preuzme vodstvo nad Reichom.
Göring je u početku bio nesiguran oko svojih odluka, naročito jer nije želio Martinu Bormannu, koji je kontrolirao pristup Hitleru, dati priliku da se dograbi moći. Ali, mislio je i da će ga, ukoliko bude čekao, optužiti za zanemarivanje dužnosti. S druge se strane bojao da će ga, ukoliko pokuša preuzeti vlast, optužiti za izdaju. Tada je iz sefa izvadio kopiju Hitlerovog tajnog dekreta iz 1941. Tu je jasno pisalo da Göring nije samo Hitlerov nasljednik, već i zamjenik ukoliko je Hitler ikako bio u nemogućnosti da obavlja svoju dužnost. Tada su se Göring, Koller i Hans Lammers, državni tajnik, složili kako je Hitler nesposoban da obavlja svoju dužnost, te da je Göring imao potpuno pravo preuzeti ulogu Hitlerovog zamjenika i preuzeti vlast.
Dana 23. travnja, kada su Sovjeti polako okruživali Berlin, Göring šalje Hitleru radiogram u kojem traži njegovo odobrenje da preuzme "potpuno kontrolu nad Reichom". Dodao je kako bi, ukoliko Hitler ne bi odgovorio do 22 sata, to shvatio kao Hitlerovu nemogućnost i da bi onda preuzeo vlast.
No, Bormann je primio poruku prije Hitlera. On je to Hitleru prikazao kao ultimatum da preda vlast ili se suoči s državnim udarom. Dana 25. travnja, Hitler je Göringu poslao telegram u kojem ga je optužio za veleizdaju i dao mu priliku da da ostavku sa svih položaja u zamjenu za vlastiti život. No, nedugo zatim Bormann naređuje SS-u u Berchtesgadenu da uhiti Göringa. U svojoj oporuci, Hitler je otpustio Göringa sa svih položaja i izbacio ga iz NSDAP-a.
Ubrzo nakon što je Hitler završio oporuku, Bormann je naredio Göringu da ubiju Göringa, njegovu suprugu i kćer, ukoliko bi Berlin pao. No, ta naredba je ignorirana. Umjesto toga, Göringovi su zajedno s SS-om otišli u dvorac Mauterndorf gdje je Göring proveo većinu svoga djetinjstva i kojeg je nasljedio od udovice svoga kuma 1938. Kako je bila udovica bogatog Židova, Göring je dogovorio kako se ona ne bi uhitila, niti joj se imovina konfiscirala.
Uhićenje, suđenje i smrt
left|thumb|300px|Optuženička klupa u [[Nürnbergu. Göring sjedi prvi u prvom redu (s lijeva na desno), pokraj Rudolfa Hessa i ispod Karla Dönitza.]] Göring se Saveznicima predao 9. svibnja 1945. godine u Bavarskoj. Bio je treći najviši nacistički dužnosnik kojemu se sudilo u Nürnbergu, iza predsjednika Karla Dönitza i bivšeg Hitlerovog zamjenika Rudolfa Hessa. Svoje posljednje dane, Göring provodi u društvu satnika Gustavea Gilberta, američkog obavještalca i psihologa, Židova, koji je govorio njemački i imao pristup svim zatvorenicima kojima je suđeno na procesu. Gilbert je rekao da Göring ima I.Q. 138, kao i Dönitz. Sve je svoje zabilješke Gilbert zapisivao u dnevnik kojeg je kasnije izdao kao knjigu pod naslovom Nürnberški dnevnik. U toj knjizi Gilbert daje opis Göringa od 18. travnja 1946., kada je proces bio na trodnevnoj pauzi zbog Uskrsa:
Unatoč tvrdnjama da nije antisemit, Albert Speer je rekao kako je Göring, kada je, dok su bili van ćelija, čuo o preživjelim Židovima iz Mađarske, rekao:
Također je tvrdio da nije upleten ni u ubijanja Židova i ratnih zarobljenika, no tužiteljstvo mu je na procesu pokazalo dokumente s njegovim potpisom kojima naređuje ubojstva Židova i tih istih ratnih zarobljenika.
Iako se tijekom suđenja žustro branio, te se na početku čak činilo kako pobjeđuje (djelomično zbog popularnosti koje je stekao kod publike svojim šalama i pronalaženjem rupa u tužiteljevim slučajevima), Göring je osuđen na smrt vješanjem. Presuda je glasila:
Göring je tada uložio žalbu, ponudivši sudu da će prihvatiti smrtnu kaznu ako ga strijeljaju kao vojnika, a ne vješaju kao običnog zločinca. Sud je žalbu odbio.
Nakon smrti, njegovo je tijelo kremirano zajedno s tijelima ostalih nacista osuđenih na smrt. Pepeo je kasnije bačen u potočić Conwentz koji se ulijeva u rijeku Isar.
Zanimljivo je kako su on i Alfred Rosenberg rođeni istog dana (12. siječnja 1893.), te kako bi i umrli istog dana da Göring nije počinio suicid noć prije dana egzekucije.
Citati
Göring je satniku Gilbertu, koji je to zabilježio u svom Nürnberškom dnevniku, govorio o ratu i ekstremnom nacionalizmu:
Ipak, Göringov najpoznatiji citat je sljedeći, iako ima mnogo varijacija tog citata:
Ovaj je citat Göring, prema mnogima, izrekao u međuratnom periodu. No, koristio on ovu frazu ili ne, ona nije njegov izvorni citat. Prvo pojavljivanje citata nalazi se u drami Schlageter, nacističkog dramaturga Hannsa Johsta:
Göring također nije bio jedini nacist koji je koristio ovu frazu. Često se moglo čuti i Rudolfa Hessa kako ju koristi, a sama fraza je kasnije postala poznati cliché u Njemačkoj.
Na filmu
Göring su na filmskom platnu portretirali sljedeći glumci u sljedećim filmovima:
Prave povijesne snimke Hermanna Göringa mogu se naći u mnogim filmovima od kojih je jedan od najpoznatiji Trijumf volje (1935.) Leni Riefenstahl.
Živa(I) hidrid
Živa(I) hidrid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 201,598 Da.
NGC 1721
NGC 1721 je galaksija u zviježđu Eridanu.
Boușori, Solești
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 385 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 253 m.
Beissat (Krez)
Besa je naselje i opština u centralnoj Francuskoj u regionu Limuzan, u departmanu Krez koja pripada prefekturi Obison.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 31 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 2 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 14,49 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 700 metara (maksimalnoj 886 m, a minimalnoj 690 m).
Esquipulas, Amatán
Esquipulas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Amatán.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 174 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 357 m.
Lișcoteanca, Bordei Verde
Lișcoteanca je naselje u Rumuniji u okrugu Braila u opštini Bordei Verde.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 614 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 25 m.
Osteria Nuova, Bologna
Osteria Nuova je naselje u Italiji u provinciji Bologna, u regiji Emilia-Romagna.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 2436 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 28 m.
4609 Pizarro
4609 Pizarro je asteroid glavnog asteroidnog pojasa sa prečnikom od približno 27,62 km. Afel asteroida je na udaljenosti od 3,447 astronomskih jedinica (AJ) od Sunca, a perihel na 2,774 AJ.
Ekscentricitet orbite iznosi 0,108, inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike 13,344 stepeni, a orbitalni period iznosi 2004,068 dana (5,486 godina). Apsolutna magnituda asteroida je 11,50 a geometrijski albedo 0,058.
Asteroid je otkriven 13. februara 1988. godine.
Al Khirābah, Hajjah
Al Khirābah je naselje u Jemenu u pokrajini Hadžah.
Prema proceni iz 2014. u naselju je živelo 5 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 430 m.
San Lucas, Frontera Comalapa
San Lucas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Frontera Comalapa.
Pentostatin
Pentostatin je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 268,269 Da.
San Lucas, Frontera Comalapa
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 48 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 660 m.
Diez de Mayo, Tenosique
Diez de Mayo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tabasco, u opštini Tenosique.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 94 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 49 m.
Vidite još
Administrativna po
Stephanskirchen
Štephanskirhen je opština u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 46 opštinskih središta okruga Rozenhajm. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 9.856 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9187177.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Rozenhajm Štephanskirhen se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Rozenhajm. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 476–502 metra. Površina opštine iznosi 26,5 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 9.856 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 372 stanovnika/km².
Piedra Blanca, San Lorenzo Texmelúcan
Piedra Blanca je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Lorenzo Texmelúcan.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 11 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1591 m.
San Joaquín, Papantla
San Joaquín je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Papantla.
NGC 1723
NGC 1723 je galaksija u zviježđu Eridanu.
4612 Greenstein
4612 Greenstein je asteroid glavnog asteroidnog pojasa sa srednjom udaljenošću od Sunca koja iznosi 2,555 astronomskih jedinica (AJ). Apsolutna magnituda asteroida je 12,5.
Mlakovac
Mlakovac je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Krnjak, Karlovačka županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 129 stanovnika te 42 obiteljskih kućanstava.
Piscataquis County, Maine
je okrug u američkoj saveznoj državi Mejn.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 17.535, što je 300 (1,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Parritas, Morelia
Parritas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Michoacán, u opštini Morelia.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 27 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2083 m.
Mahmud Ahmadinežad
Mahmud Ahmadinežad (perzijski: محمود احمدی‌نژاد) (Aradan kraj Garmsara, 28. 10. 1956.), šesti je predsjednik Islamske Republike Iran. Predsjednikom je postao 6. 8. 2005., nakon pobjede na iranskim predsjedničkim izborima 2005. godine. Ahmadinežad je nakon 24 godine Islamske Republike postao prvim predsjednikom Irana koji nije klerik. Unatoč tituli predsjednika, on nije najmoćniji čovjek u državi; ta uloga pripada vrhovnom vođi Irana ajatolahu Aliju Hameneiju, prema članku 113. iranskog ustava. Prije predsjedničkog mandata, Ahmadinežad je obnašao dužnost gradonačelnika Teherana i ostandara Ardabilske pokrajine.
Ahmadinežad se našao na udaru kritika Sjedinjenih Država i Izraela, dok je ojačao veze s Rusijom, Venecuelom, Sirijom i državama Perzijskog zaljeva.
Iranski nuklearni program Ahmadinežad je opisao kao mirnodopski i nužno potrebnog državi zbog neprekidnog povećanja državnih energetskih potreba. Zbog navedenog objašnjenja i drugih razloga, Iran je odbio prestati sa obogaćivanjem uranija unatoč rezoluciji UN-a koja je to zahtjevala. Ahmadinežad uvjerava kako su zapadne sankcije Iranu zbog nuklearnog programa ilegalne i kako će se Iran nastaviti pridržavati pravila Međunarodne agencije za atomsku energiju (IAEA) oko svog nuklearnog programa.
Ahmadinežad je također pozvao na raspuštanje države Izrael za koju je rekao kako joj je mjesto u Europi, a pozivao je i na slobodne izbore na Bliskom istoku. Zalagao se i za prava Palestinca, ističući kako bi Palestinci trebali na demokratskim izborima odlučiti svoju sudbinu.
Jedna od Ahmadinežadovih najkontroverznijih izjava bila je ona, prema prijevodu izraelskog Jerusalem Posta, kako „Izrael treba izbrisati s karte svijeta“, što su iranski dužnosnici i sam predsjednik kasnije opovrgnuli kao pogrešno protumačene izjave. Također, optužen je i za nazivanje Holokausta mitom zbog čega je optužen za antisemitizam, no službeni Teheran tvrdi kako je izjava pogrešno protumačena, odnosno preuzeta iz drugog konteksta. Kao odgovor na te kritike, Ahmadinežad je izjavio „Ne, ja nisam protiv Židova, jer ih jako poštujem“, te „''Nisam izjavio kako se holokaust uopće nije dogodio. To uopće nije moja prosudba''“.
Za vrijeme svog mandata, Ahmadinežad je pokrenuo racionalni plan korištenja plina u cilju smanjenja državne konzumacije nafte. Također, uveo je rezove na kamatne stope koje privatne i državne banke mogu naplaćivati svojim korisnicima.
Uvod
Ahmadinežad, rođen je kao Mahmud Saborjhian 28. 10. 1956. u selu Aradan pokraj grada Garmsara kao sin lokalnog kovača. Kada je bio star godinu dana njegova obitelj se preselila u Teheran, te su prezime Saborjhian promijenili u Ahmadinežad zbog religijskih i ekonomskih razloga.
Godine 1976. Mahmud Ahmadinežad pristupio je nacionalnom testu za upis na fakultete, pri čemu je ostvario 132. mjesto od ukupno 400,000 pristupnika te godine. Upisao se na Iransko sveučilište znanosti i tehnologije (IUST), na smjer građevinarstva.
Godine 1979. postaje predstavnik Elm-o Sanaat studenata u Uredu za jačanje jedinstva između sveučilišta i teoloških srednjih škola, koje će kasnije postati poznato kao OSU. OSU je igralo glavnu ulogu u zauzimanju američkog veleposlanstva u Teheranu 1979. Dio tadašnjih talaca će kasnije tvrditi da Ahmadinežad bio glavnog otmičara, ali će on zanijekati svoje navodno sudjelovanje u upadu u veleposlanstvo dok će CIA ustvrditi da nema dokaza za tu tvrdrnju.
Prema mnogim izvorima, nakon što je irački diktator Saddam Hussein 1980. napao Iran, Ahmadinežad je priključio Revolucionarnog gardi u kojoj je služio kao obavještajac i savjetnik sigurnosti, no prema riječima iranskog dužnosnika Mojtaba Samareh Hashemija, „Ahmadinežad nikada nije bio članom Revolucionarne garde, već članom volonterske paravojske Basija“. Nakon studija, godine 1986. primljen je na postdiplomski studij na istom fakultetu gdje je radio kao predavač, a 1997. godine doktorirao je na temu građevinskog planiranja prometa i trasporta. Tijekom pripremanja doktorata služio je kao guverner iranske pokrajine Ardabil (1993.-1997.). Na fakultetu je radio kao stalni predavač od 1989. godine.
Ahmadinežad je oženjen i ima dva sina i jednu kćer. Jedan od dvojice sinova studirao je na teheranskom politehničkom Fakultetu znanosti Amirkabir.
Početak političke karijere
Ahmadinežad je svoju političku karijeru započeo kao farmandar Makua i Hoja u iranskoj pokrajini Zapadni Azerbajdžan tijekom 1980-ih godina. Poslije je dvije godine služio kao savjetnik ostandaru Kurdistanske pokrajine, nakon čega je 1993. imenovan ostandarom Ardabilske pokrajine. Godine 1997., tadašnji iranski predsjednik Muhamed Hatami smijenio je Ahmadinežada s pozicije guvernera, pa se vratio predavanju na teheranskom sveučilištu. Ipak, 2003. vraća se na političku scenu nakon što ga je gradski odbor grada Teherana imenovao na poziciju gradonačelnika, poslije pobjede njegove stranke Islamske udruge inženjera na lokalnim izborima. On je sam živio skromno i provodio jaku socijalnu politiku, što ga je učinilo omiljenim u narodu.
Nakon dvije godine gradonačelničkog mandata, Ahmadinežad je 2005. uvršten na listu 65 finalista za najboljeg svjetskog gradonačelnika i dospio je u uži krug od azijska tri kandidata na svjetskih top deset, no nakon ostavke skinut je s liste. Od 550 nominiranih kandidata, samo devet ih je bio iz Azije.
Prilikom kandidature za iranskog predsjednika Ahmadinežad nije bio vrlo poznat izvan Teherana, u kojem su ga poznavali zbog reformi soclijalne politike. Nakon što je pobijedio na predsjedničkim izborima, Ahmadinežad je dao ostavku na mjesto gradonačelnika Teherana. Njegova ostavka prihvaćena je 28. 6. 2005.
North Bethesda, Maryland
Nort Betesda je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Merilend.
Mahmud Ahmadinežad
Predsjednička kampanja 2005.
Ahmadinežad se tijekom kampanje zalagao za konzervativni pristup politici i jačanju socijalne politike, što su američki analitičari protumačili kao pokušaj pridobivanja potpore religioznih konzervativaca i iranske niže klase. Moto predsjedničke kampanje mu je bio „To je ostvarivo i mi to možemo“.
North Bethesda, Maryland
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 43.828, što je 5.218 (13,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Mahmud Ahmadinežad
Predsjednička kampanja 2005.
Prilikom predsjedničke kampanje Ahmadinežad je ciljao na populistički pristup s čestim spominjanjem svog skromnog načina života, i uspoređivanjem sebe s Muhamed-Alijem Radžaijem, drugim iranskim predsjednikom. Obećao je kako ima plan od Irana stvoriti „politički primjer za sve narode svijeta“. Za sebe je tvrdio kako se drži svojih načela, koji su u skladu sa principima iranske Islamske revolucije. Jedan od njegovih ciljeva bio je dostupnost fosilnih energenata iranskom narodu, aludirajući pritom da iranska niža klasa ima probleme pristupu naftnoj zaradi.
Ahmadinežad je bio jedini predsjednički kandidat koji je govorio protiv mogućih odnosa sa Sjedinjenim Državama. U intervjuu za iranske medije nekoliko dana uoči izbora, optužio je UN za pristranost. Također, protivio se i ovlastima pet vodećih članica UN-a na pravo veta u Vijeću sigurnosti. U istom intervjuu dodao je kako „nije pošteno da svega nekoliko zemalja svijeta ima pravo veta u razmjerima globalne politike, dok muslimanska populacija koja broji 1.5 milijardi ljudi nema nikakvih ovlasti“. Branio je i iranski nuklearni program pri čemu je optužio „nekoliko arogantnih sila“ kako pokušavaju spriječiti iranski industrijski i tehnološki napredak na nuklearnom i drugim područjima.
Tokom kampanje za drugi krug predsjedničkih izbora izjavio je kako se Iran bori protiv međunarodnog terorizma s ciljem da poboljša međunarodne odnose, pri čemu je pozvao na veću suradnju s iranskim susjedima i na ukidanje viznog režima u regiji ističući kako „ljudi imaju pravo slobodno putovati gdje žele“, aludirajući pritom na vjerska hodočašća i turistička putovanja.
Ahmadinežadov ideološki i duhovni mentor bio je ajatolah Muhamed Tagi Mesbah Jazdi iz grada Koma, osnivač misaone škole Hagani diljem Irana. On i njegov tim snažno su podržavali Ahmadinežadovu kampanju prilikom iranskih predsjedničkih izbora 2005. godine.
Predsjednički izbori 2005.
Ahmadinežad je postao šesti iranski predsjednik 6. 8. 2005., nakon osvajanja 62% glasova što je otprilike dvosturko više od njegovog glavnog suparnika Akbar Hašemi Rafsandžanija. Potvrdu mandata dobio je od vrhovnog vođe ajatolaha Hameneija 3. 8. 2005. godine. Prilikom službene ceremonije poljubio je ruku Hameneija, izražavajući mu svoju lojalnost. Prvi Ahmadinežadov predsjednički mandat završio je u augustu 2009. godine, nakon čega je imao mogućnost kandidirati se još jednom.
Ahmadinežad je bio obavezan u roku od 15 dana predložiti ministre iranskom parlamentu, poslije čega je parlament u roku od tjedan dana morao donijeti odluku o prihvaćanju ili odbijanju popisa. Popis ministarskih kandidata poslan je parlamentu 14. 8. 2005. godine.
Parlament je održao sastanak 5. 8. gdje je Ahmadinežad predložio trojicu ili četvoricu kanidata za svako ministarstvo, a službena lista je konačno prihvaćena 14. augusta. Nakon nekoliko dana rasprave Ahmadinežadov ministarski kabinet je izglasan 24. 8. 2005..
Prvi službeni sastanak ministara održao se 25. 8. u gradu Mašhadu, gdje je obećano kako će se redovito sastajati u svim većim iranskim gradovima.
Predsjednički izbori 2009.
mini|desno|300px|Ahmadinežad u [[Ekaterinburgu (Rusija), 16. 6. 2009.]] mini|desno|300px|Pozitivne (zeleno) i negativne (crveno) međunarodne reakcije na iranske predsjedničke izbore [[2009. godine]]
Na iranskim predsjedničkim izborima 12. juna 2009. zabilježen je najveći odaziv birača koji iznosi čak 85%. Ahmadinežad je ostvario pobjedu sa 62.63% glasova (24.5 milijuna birača), njegov najveći konkurent Mir Hossein Mousavi osvojio je drugo mjesto sa 13.2 milijuna glasova (33.75%), dok su dva preostala kandidata osvojila manje od 2% glasova. Također, zabilježeno je nešto više od 400.000 odnosno 1.04% nevažećih listića.
U augustu 2009. izborni rezultati doveli su do nesuglasica između Mousavija i Ahmadinežada odnosno njihovih stožera, budući kako je poražena strana optužila pobjedničku za izbornu prijevaru. Vrhovni vođa Ali Hamemei je 3. 8. 2009. službeno potvrdio izbor Ahmadinežada na mjestu iranskog predsjednika, koji je prisegnuo dva dana kasnije. Nekoliko visokih političkih dužnosnika uključujući Muhameda Hatamija, Akbara Hašemi Rafsandžanija te poraženog Mir Husein Musavija, nije se pojavilo na službenoj ceremoniji izražavajući pritom nezadovoljstvo izborima. Opozicijske skupine pozvale su na prosvjede na svim reformističkim web stranicama i blogovima, zbog čega su nakon predsjedničke inauguracije izbile ulične demonstracije. Nasilne demonstracije trajale su nekoliko dana, a iranske vlasti procijenjuju kako je u neredima poginulo 36 ljudi. Izbori i kasniji prosvijedi izazvali su podijeljena stajališta diljem svijeta, a vlade Francuske, Velike Britanije, Njemačke i Sjedinjenih Država odbile su poslati uobičajenu izbornu čestitiku. S druge strane; Brazil, Indija , Rusija i Kina pozdravili su reizbor Ahmadinežada.
Gospodarstvo
Za vrijeme prve tri godine Ahmadinežadova mandata, iranski gospodarski rast iznosio je nešto manje od predviđenih 7.5% od strane centralne banke. Snažan gospodarski rast karakteriziraju visokoobrazovani kadar mladih ljudi i jačanje srednje klase. Inflacija i nezaposlenost su i dalje glavni iranski ekonomski problemi, zbog neodrživog izdvajanja i slabog gospodarskog menadžmenta. Ahmadinežad je povećao izdvajanja za 25% čime je subvencionirao prehrambene proizvode i benzin, te je odbacio mogućnost povećanja cijena fosilnih goriva, istaknuvši kako su vladini trenutačni prioriteti razvoj prometnog i transportnog sustava. Kamatne stope srezane su predsjedničkom odlukom zbog smanjenja inflacije.
Stanovanje
Jedan od prvih zakona Ahmadinežadove administracije bilo je osnivanje „Rezinog milosrdnog fonda“ (imenovanom po šijitskom imamu Aliju al-Rida) u koji je uloženo 12 bilijuna rijala, odnosno oko 1.3 milijarde dolara. Fond je osnovan za pomaganje mlađoj populaciji prilikom traženja posla i kupovine stana. Zakon je bio odogovor na visoke cijene stanova u urbanim područjima, što je pak povećavalo nacionalni prosjek ulaska u brak (trenutačno oko 25 godina za žene i 28 godina za muškarce). Iranski parlament je 2006. odbacio prijedlog fonda, na što je Ahmadinežad uložio veto.