cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Istanbul
Osmansko Carstvo
Za vladavine Sulejmana država doživljava veliki umjetnički i arhitektonski razvitak. Arhitekt Sinan je u gradu napravio mnoge džamije i druge zgrade, a osmanska keramička umjetnost i kaligrafija također doživljava procvat. thumb|right|300px| Trg Tophane u 1890-ima Sufisti, koji su u to vrijeme bili vrlo rašireni po islamskom svijetu i koji su imali veliki broj slijedbenika, te sudjelovali u osvajanju grada, su se doselili u grad. U osmansko vrijeme u gradu je bilo aktivno preko 100 tekija. Veliki broj ovih tekija postoji i dan danas, neke u obliku džamija, a neke kao muzeji, npr. Cerrahilik (Cerrahiyye, osmanski turski: ﻰﺣﺍﺮﺟ), tekija u Fatihu, džamije i turbe Sünbül Efendi i Ramazan Effendi, također u Fatihu, Galata Mevlevihane u Beyoğluu, Yahya Effendi tekija u Beşiktaşu, te Bektaši (Bektaşi) tekija u Kadıköyu, koja alevijskim muslimanima služi kao cemevi (okupljalište).
Republika Turska
Glavni članak: Turska
Nakon osnivanja Republike Turske 1923. godine, glavni grad je premješten iz Carigrada u Ankaru. Službeno ime grada je promjenjeno iz Konstantiniyye u Istanbul.
U ranim godinama nove države, Istanbul je često zanemarivan u korist novog glavnog grada, ali u 1950-ima i 1960-ima grad doživljava veliki arhitektonski procvat. Grad sa nekad brojnom grčkom zajednicom, se je pokušao odreći svog grčkog porijekla u Istanbulskom pogromu 1955. godine, kada je veliki broj Grka napustio Tursku i odselio se u Grčku.
U 1950-ima, vlada Adnana Menderesa je pokrenula projekte gradnje novih cesta i tvornica diljem zemlje. U Istanbulu su izgrađene široke moderne ulice, ali nažalost zbog njih su srušene mnoge povijesne zgrade unutar grada.
Zemljopis
thumb|right|275px|Satelitska slika grada na Bosporu
Položaj
Istanbul se nalazi na južnom Bosporu, na dva kontinenta - zapadni dio je u Europi, dok je istočni u Aziji. Rukavac Zlatni rog, dijeli europski dio na dva dijela. Između Mramornog mora i Zlatnog roga, nalazi se poluotok sa najstarijim dijelom Istanbula. Na jugoistoku u Mramornom moru se nalaze Prinčevi otoci (Kızıl Adalar). Grad ima ukupnu površinu od 1.538,77 km². Šire područje grada, tj. provincija Istanbul se prostire na 5.220 km².
Geologija
Istanbul se nalazi blizu sjevernoanatolijskog geološkog razloma, gdje se dodiruju afrička i euroazijska tektonska ploča. Ovaj razlom je odgovoran za mnoge katastrofalne potrese u ovom području. 1509. potres je uzrokovao cunami, koji je prešao gradske zidine te ubio više od 10 000 ljudi i uništio više od 100 džamija. 1766. godine, u potresu je uništena džamija Eyüp. 1894. godine, u potresu su uništeni mnogi dijelovi Velikog bazara. Katastrofalni potres je u kolovozu 1999. godine, ubio oko 18 000 ljudi u İzmitu, a u zimi 2001. godine, u pokrajini Afyon poginuo je 41 čovjek. Najveći uzrok katastrofalnih posljedica u ovim potresima je nedovoljno čvrsta i prebliza gradnja. Geolozi prognoziraju vrlo jaki potres prije 2025. godine, koji bi mogao biti jak oko 7.0 stupnjeva po Richterovoj ljestvici.
Klima
Gradska klima je umjerena kontinentalna. Ljeta u gradu su vruća i vlažna, dok su zime kišovite, te ponekad sniježne. Godišnja prosječna količina padalina je 870 mm. Zbog vrlo visoke vlažnosti, temperature su puno izraženije. Prosječna maksimalna temperatura u zimskim mjesecima je između 7°C i 9°C. Tijekom zime, snijeg pada prosječno tjedan ili dva. Prosječna temperatura u ljetnim mjesecima je 28 °C.
Najtopliji mjesec u godini je srpanj sa prosječnom temperaturom od 23.2 °C, a najhladniji je siječanj sa 5.4 °C. Najviša zabilježena temperatura u gradu je 40.5 °C u kolovozu 2000. godine, a najniža –16.1 °C u veljači 1927. godine. Vrijeme je obično osjetno hladnije u istočnom Istanbulu.
Grad je poprilično vjetrovit, sa prosječnom brzinom vjetra od 17 kilometara na sat. Ljeto je najsuši dio godine, ali se ne događaju velike suše kao na zapadu, te se klima zato ne može smatrati sredozemnom.
Raspored grada
Poslovni i stambeni neboderi se većinom nalaze u sjevernim područjima europske strane grada, pogotovo u poslovnim okruzima, kao Levent, Maslak i Etiler, koji se nalaze između Bosporskog mosta i Fatih Sultan Mehmet mosta.
Kratki osvrt
thumb|300px|right|Džamija u Istanbulu Gradska slika Istanbula je oblikovana mnogim kršćanskim i islamskim sakralnim građevinama. U nekim četvrtima, primjerice u Kuzguncuku, sakralne građevine različitih religija se nalaze jedna do druge. Daleko najveći dio stanovnika se izjašnjavaju pripadnicima islamske vjeroispovijesti. Važne religijske manjine su grčki pravoslavci, armenski kršćani i sefardski Židovi.
U gradu se nalazi središte Carigradskog patrijarhata, kojem i danas pripadaju mnoge pravoslavne crkve u Turskoj i kome je priznato počasno prvenstvo u pravoslavlju. Ovdje djeluju i nadbiskup turske pravoslavne općine, armenski nadbiskup kao i turski nadrabin.
Prijedlog nekih fundamentalista o ponovnom uspostavljanju džamije u Aji Sofiji - danas muzeju, najvjerojatnije se neće ostvariti u današnjoj sekularnoj Turskoj.
Islam
thumb|[[Mevlevije derviši u Istanbulu kao turistička atrakcija, travanj 2006.]] Muslimani su najbrojnija religijska skupina u Istanbulu, koja je podijeljena u više vjerskih smjerova. Najveći broj muslimana su Suniti. Oko 15% do 30% muslimana se izjašnjavaju kao Aleviti i Alaviti (govornici arapskog).
2. rujna 1925. godine, Kemal Atatürk, osnivač moderne Turske je zabranio tad vrlo brojni derviški red (tarikat). Veliki broj sljedbenika sufizma, islamskog misticizma, od tad djeluje u tajnosti, te i danas imaju svojih sljedbenika. Budući da njihova zabrana vrijedi još i dan danas, većina djeluje u obliku "kulturnih udruga".
Kršćanstvo
Danas u Istanbulu živi oko 45 000 Armenaca i 2 000 Grka, također postoji i manji broj Bosporskih Nijemaca.
Judaizam
Sefardski Židovi žive u gradu već preko 500 godina. Oni su 1492. godine pobjegli sa Iberijskog poluotoka, od kud su ih protjerali kršćani nakon pada maurskog carstva. Tada moćan sultan Bajazid II. (1481. - 1512.), je poslao veći dio osmanske flote u Španjolsku, kako bi spasio Sefardske Židove. Više od 200.000 Židova, koji nisu željeli preći na kršćanstvo su pobjegli u Tanger, Alžir, Genovu, Marseille, te poslije u Solun i na kraju u Istanbul. Sultan je dopustio naseljavanje 50.000 španjolskih Židova u Osmanskom Carstvu, te su u Istanbulu još i danas opstali Sefardski Židovi, čiji se broj procjenjuje na oko 20.000. Danas u Istanbulu možemo naći 20 sinagoga, od kojih je najvažnija Neve Şalom Sinagogu u četvrti Beyoğlu, koja je izgrađena 1951. godine. U Istanbulu je središte turskog nadrabina.
Razvoj stanovništva
U novije vrijeme u Istanbul su se doselile mnoge nove etničke skupine, te tako u gradu postoje naselja kao: Arnavutköy (Albansko selo), Polonezköy (Poljsko selo) i Yeni Bosna (Nova Bosna).
Broj stanovnika Istanbula je narastao od 680.000, 1927. godine, na 1,3 milijuna, 1955. godine. 1975. godine, u gradu je živjelo 2,5 milijuna ljudi. Danas grad ima skoro 10 milijuna ljudi, što znači da se broj stanovnika u 30 godina povećao za četiri puta. Od 9 797 536 stanovnika, 6 486 993 živi u europskom dijelu, a 3 310 543 u azijskom dijelu grada (stanje 1. siječnja 2005.).
Zbog velike nezaposlenosti u jugoistočnoj Turskoj, mnogo ljudi se je preselilo iz tih područja u Istanbul, gdje živi većinom na gradskim periferijama (Gaziosmanpaşa, Ziya Gökalp). Migranti, većinom iz istočne Anatolije, su stigli u grad u potrazi za kvalitetnijim životom i zaposlenjem, što u većini slučajeva nisu našli. Ovo rezultira novim gecekonduom na gradskoj periferiji gotovo svake godine. Ta područja se kasnije razvijaju u naselja koja se kasnije integriraju u šire gradsko područje.
Napomena: Broj stanovnika do 1914. je procijenjen i varira oko 50% ovisno o istraživanju. Brojevi od 1927. do 2000. su dobiveni popisima stanovništva. Brojevi za 2005. i 2006. su predviđanja.
Gospodarstvo
Istanbul je središte turskog gospodarstva, čemu doprinosi povoljan geografski položaj. Grad pridonosi sa oko 21.2% u turskom BDP-u. U Istanbulu se skuplja oko 40% ukupnih turskih poreza, te grad zapošljava petinu turskih industrijskih radnika. Od 1980. godine, rast istanbulskog BDP-a je oko 5% godišnje.
U 1990-im godinama, tursko gospodarstvo, a pogotovo Istanbul, pogodile su dvije velike gospodarske krize. Prva je bila azijska financijska kriza, koja je trajala od srpnja 1997. godine do početka 1998. Druga je bila ruska kriza od kolovoza 1998. pa do sredine 1999. koja se vrlo negativno odrazila na istanbulski izvoz, koji čini veći dio turskog izvoza. Nakon ovih kriznih razdoblja, uslijedila je postupna reorganizacija istanbulskog gospodarstva.
Potres koji se dogodio 17. kolovoza 1999. godine, te čiji je epicentar bio u İzmitu, je također prouzročio ekonomski šok u gradu. Osim materijalnih i ljudskih gubitaka, katastrofa je prouzročila pad BDP-a od 2%.
Unatoč velikim ekonomskim šokovima, istanbulsko gospodarstvo je vrlo napredno, te je grad tursko industrijsko središte i u njemu se nalaze neke od najvećih turskih tvornica. Grad, zajedno sa svojom pokrajinom proizvodi: pamuk, voće, maslinovo ulje, svilu i duhan. Među najznačajnije industrijske proizvode spadaju: tekstil, guma, hrana, metali, koža, kemikalije, elektronika, papir, alkoholna pića i dr. U gradu se također nalaze i postrojenja za sastavljanje automobila i kamiona.
Važan dio gradskog gospodarstva čini turizam. Grad godišnje posjeti oko 3 milijuna turista, te grad ima vrlo velike prihvatne kapacitete, što se tiče smještaja i ugostiteljske ponude.
Kultura
Istanbul je mjesto mješanja raznih kultura i religija. Kao rezultat toga, u gradu možemo vidjeti mnoštvo povijesnih džamija, crkava, sinagoga i palača. Također se u gradu mogu vidjeti mnoge moderne zgrade, neboderi, trgovački centri i dr.
Muzeji
thumb|200px|Aja Sofija Najpoznatiji muzeji u Istanbulu su Topkapı Sarayı (bivša Sultanova palača ili Carigradski dvor), Aja Sofija, Crkva Hora, Arheološki muzej, Muzej turske i islamske umjetnosti, Istanbulski muzej moderne umjetnosti i Dolmabahçe Sarayı.
Mnoge pomoćne zgrade raznih džamija su pretvorene u muzeje, te pružaju impresivan dojam osmanskog razdoblja.
Bizantski i kršćanski Carigrad do 1453. godine
thumb|200px|right|Yerebatan Sarnıcı U današnjem Istanbulu se još mogu naći mnoge povijesne građevine. Mnoge građevine su danas ruševine, te postoji mali broj njih koje su izdržale stoljeća.
Neke crkve su skoro netaknute, preživjele prvo kao džamije, a onda kao muzeji:
Osmanski Carigrad
Osmanski sultan i njegovi dužnosnici, su odmah nakon osvajanja grad, željeli promijeniti njegov izgled, kako bi demonstrirali svoju moć i vjeru. Budući da su se divili grčkoj arhitekturi grad, za preobrazbu grada su zadužili Sinana (Mimar Sinan), porijeklom najvjerojatnije Grk ili Armenac, koji je razvio poseban osmanski stil gradnje.
Operacija Zagorje
Operacija Zagorje je bila vojna operacija snaga NDH protiv partizana u oblasti planine Kalnik između Varaždina i Križevaca. Trajala je od 24. juna do 1. jula 1943. godine.
Istanbul
Osmanski Carigrad
Od 18. stoljeća, u gradnji se osjeća utjecaj zapadnjačkih stilova, kao barok (Lâleli Camii), klasični stil i secesija (Kamondo Merdivenleri, Beyoğlu). Za vrijeme Turske Republike, javlja se „Prvi nacionalni arhitektonski pokret”.
Osmanska arhitektura se najviše opaža u:
Rezidencije
thumb|200px|right|Dolmabahçe Sarayı
Džamije
thumb|200px|Yeni Cami thumb|Yeni Cami, pogled straga
Kao iskaz vjere, sultani, veziri i mnogi drugi osmanski moćnici, su obično bogato financirali izgradnju džamija. Veliki broj đžamija su građene po uzoru na Aju Sofiju.
Oko prostorije za molitvu je obično izgrađen kružni dvorišni prostor (sprskohrvatski turcizam: avlija, turski: avlu), te je obično izgrađen i külliye zajedno sa medresom, koja je npr. korištena kao osnovna škola (mektep), teološka ili liječnička škola sa prostorom za stanovanje (hücre), bolnica (dar-üş-şifa), hospicij (tabhane), pučka kuhinja (imaret), knjižnica (kütüphane), prenoćište (srpskohrvatski turcizam: karavansaraj, turski: kervansaray), kupelji (hamam), grobnice (türbe), a ponekad je građen i obzervatorij za kalendarske izračune, vezane uz religiju (muvakkithane).
Tipične džamije ovog razdoblja su:
Napomena: turska riječ "camii" znači "džamija".
Bazari
Napomena: perzijska riječ "bazar" (بازار‎) znači "tržnica".
Prvi nacionalni arhitektonski pokret (1912. - 1929.)
Do kraja 20-ih godina u državi je trajao arhitekturalni pokret znan kao "Prvi nacionalni arhitektonski pokret". Primjeri su:
Od 30-ih godina, često su za javne zgrade zapošljavani strani arhitekti, koji su u turski ukrasni stil, dodali i međunarodni element, te su djelovali na lokalne, turske arhitekte.
Drugi nacionalni arhitektonski pokret (1940. - 1950.)
Kao začetnika Drugog nacionalnog arhitektonskog pokreta, smatra se Bruno Taut (1880. - 1938.). On je napravio točnu analizu osmanskog stila, kao pročelnik katedre na Akademiji lijepih umjetnosti u Istanbulu i kao šef građevnog odjela u Ministarstvu obrazovanja u Ankari. Time je stvoren posebni turski građevni stil. Primjer:
Višestruki građevni stilovi od 1960-ih
Istanbulsku arhitekturu zadnjih desetljeća obilježavaju višestruki stilovi u kojima se mogu naći svi elementi od sinanskog razdoblja, pa do najnovijih trendova u gradnji. Zbog velikog broja stilova, grad je postao pokusna zona moderne arhitekture.
Zaštita kulturnih spomenika
Prvu sistematsku zaštutu gradskih spomenika, je pokrenula gradska vlast, krajem Prvog svjetskog rata, koji je ostavio mnoge spomenike opljačkana i oštećene. Ovaj projekt je od 1917. do 1918. vodio njemačko-turski povjesničar umjetnosti i pisac Friedrich Schrader. U 60-ima je u zaštiti spomenika posebno bio aktivan Çelik Gülersoy.
Svjetska baština
Istorijsko područje Istanbula je 1985. godine uvršteno na listu UNESCO-ove svjetske baštine.
Područje svjetske baštine sastoji se od četiri cjeline, ilustrujući glavne faze istorije grada koristeći njegove najprestižnije spomenike:
Obrazovanje
U Istanbulu se nalaze neke od najpriznatijih i kvalitetnijih ustanova visokog obrazovanja u Turskoj. Većina ovih sveučilišta su javna, ali se proteklih godine naglo povećao i broj privatnih sveučilišta.
Sveučilišta
Neke od najpoznatijih obrazovnih institucija u Istanbulu su. Istanbulsko tehničko sveučilište (Istanbul Teknik Üniversitesi (İTÜ)), Bosporsko Sveučilište (Boğaziçi Üniversitesi), Sveučilište Galatasaray, Istanbulsko sveučilište (İstanbul Üniversitesi (İÜ)), Sveučilište Marmara (Marmara Üniversitesi), Yildiz tehničko sveučilište (Yıldız Teknik Üniversitesi) i Sveučilište lijepih umjetnosti Mimar Sinan (Mimar Sinan Güzel Sanatlar Üniversitesi).
Privatne obrazovne institucije su: Istanbulsko trgovačko sveučilište (İstanbul Ticaret Üniversitesi), Sveučilište Bahçeşehir (Bahçeşehir Üniversitesi), Sveučilište Koç (Koç Üniversitesi), Sveučilište Sabanci (Sabancı Üniversitesi), Sveučilište Bilgi (İstanbul Bilgi Üniversitesi), Istanbulsko kulturno sveučilište, Sveučilište Isik (Işık Üniversitesi), Sveučilište Yeditepe (Yeditepe Üniversitesi), Sveučilište Fatih (Fatih Üniversitesi), Sveučilište Maltepe (Maltepe Üniversitesi), Sveučilište Kadir Has (Kadir Has Üniversitesi), Sveučilište Haliç (Haliç Üniversitesi), Sveučilište Dogus (Doğuş Üniversitesi) i Sveučilište Beykent (Beykent Üniversitesi).
Srednje škole
Osim francuskih, postoji i nekoliko drugih stranih srednjoškolskih ustanova, kao: Amerikan Robert Lisesi (Američki Robert koledž), Uskudar Amerikan Lisesi (Uskudar američka akademija), Özel Alman Lisesi (privatna njemačka škola), Liceo Italiano (Talijanska srednja škola), te mnoge druge turske privatne srednjoškolske ustanove.
Anadolu Liseleri (Anatolijske srednje škole) su namjenjene učenicima koji su odrasli u inozemstvu, tako je npr. u Üsküdar Anadolu Lisesi, njemački nastavni jezik.
Posebnost su tzv. znanstvene srednje škole, u kojima se ohrabruju znanstvena istraživanja, te se smatraju najkvalitetnijim turskim školama.
Također postoji i određeni broj islamskih srednjih škola, kao npr. srednja škola za imame „Hatip Lisesi”.
Knjižnice
U Istanbulu postoje mnoge knjižnice, od kojih su najvažnije:
Promet
Grad je važno nacionalno i međunarodno prometno križište.
Zračni promet
U Istanbulu postoje dvije međunarodne zračne luke. Veća je Međunarodna zračna luka Atatürk u Yeşilköyu, 24 km od gradskog centra u europskom dijelu grada. Druga je, modernija, Međunarodna zračna luka Sabiha Gökçen na azijskoj strani grada, udaljena 20 km od grada, te 45 km istočno od europskog centra grada.
Željeznički promet
thumb|275px|Karta istanbulske željezničke mreže Stanica Sirkeci je zadnja stanica za sve željezničke pruge na europskoj strani. Postoji samo jedna svakodnevna ruta i to za Bukurešt. Između Bospora i stanice Haydarpasa, prometuje se nekoliko puta dnevne prema Ankari i rijeđe prema drugim odredištima u Anatoliji. Ove dvije istanbulske stanice su, preko Bospora, spojene trajektom. U bliskoj budućnosti, projektom Marmaray će se spojiti ove dvije željezničke trase, kao i metro sustav.
Cestovni promet
Istanbul je vrlo dobro povezan razvijenom cestovnom mrežom koja se stalno nadograđuje. Sa Europom ga spajaju ceste E5, E90 i prekoeuropska cesta za motorna vozila. Ceste za motorna vozila također spajaju grad sa Ankarom i Edirneom. Grad ima dvije zaobilaznice, starija E5 se koristi većinom za gradski promet, dok se novija koristi za međugradski i međukontinentalni promet. Bosporski most i Fatih Sultan Mehmet most povezuju ove autoceste na dva kontinenta, preko Bospora.
Pomorski promet
Istanbulska luka je najvažnija u zemlji. Stara luka u Zlatnom rogu služi većinom nautičarima. Stalne veze, kao i krstarice povezuju nekoliko europskih luka, kao: Pireja (Grčka) i grčki otoci, Dubrovnik (Hrvatska), Venecija, Napulj (Italija), Marseille (Francuska), Haifa (Izrael) u Sredozemlju, kao i Odesu (Ukrajina) u Crnom moru.
Autobus
Od 1985. godine, dopušteni su privatni autobusi pod nadzorom javne službe. Trenutno postoji 1 366 privatnih autobusa za javni promet, uključujući 89 autobusa na kat.
Uspinjača (Tünel)
thumb|Uspinjača Kabataş-Taksim
Druga, nova moderna uspinjača, sa istim principom rada je otvorena u lipnju 2006. godine, spajajući Kabataş i Taksim. Duga je oko 600 metara sa usponom od 60 metara, što prijeđe u 110 sekundi.
Laka željeznica
Gradska laka željeznica je otvorena 3. rujna 1989. godine, te je povezivala Aksaray i Kartaltepe. Linija je kasnije dorađena, te je spojena sa zračnom lukom Atatürk, 30. prosinca 2002. Postoji 18 stanica, od kojih su 6 pod zemljom, a 3 su vijaduktne. Linija je duga 19.3 km, te je totalno izolirana od ostalog prometa, bez ikakvog međusobnog križanja. Linija pod zemlju ide 4.4 km. 37 vozila sa dva vagona dnevno prevezu 200,000 putnika. Ova investicija je stajala oko 550 milijuna USD. U azijskom dijelu grada još uvijek traje izgradnja lake željeznice od Kadikoya do Kartala.
Stanice istanbulske lake željeznice su: Havalimanı (Zračna luka Atatürk), Dünya Ticaret Merkezi, Yenibosna, Ataköy, Bahçelievler, Bakırköy, Zeytinburnu, Merter, Davutpaşa, Terazidere, Otogar/Esenler, Kartaltepe, Sağmalcılar, Bayrampaşa, Ulubatlı, Emniyet, Aksaray.
Metro
thumb|200px|Stanica Gayrettepe u istanbulskom metrou Glavni članak: Istanbulski metro
Gradnja istanbulske podzemne željeznice je započela 1992. godine. Prva linija između Taksima i Leventa IV je puštena u promet 16. rujna 2000. godine. Linija je duga 8.5 km, te ima 6 stanica, u raznim bojama. Trenutno su u službi 8 vlakova sa četiri vagona, francuske proizvodnje, koji voze svakih 5 minuta, te dnevno prevezu oko 130,000 putnika. Putovanje cijelom linijom traje 12 minuta. Cijela podzemna željeznica je izgrađena metodom cut-and-cover, te može izdržati potres do 9.0 richterove ljestvice.
Sjeverno proširenje od Leventa IV do Ayazaga će biti završeno 2007. godine. Južno proširenje od Taksima do Yenikapı, mostom preko Zlatnog roga, te podzemno kroz stari grad će najvjerojatnije biti gotovo 2008. godine. Linija će biti dugačka 5.4 km, sa četiri stanice.U Yenikapıju će se spajati sa lakom željeznicom i prigradskim vlakom.
Na azijskoj strani grada, trenutno je u fazi izgradnje metro od Kadikoya do Kartala.
Nostalgični tramvaj
Krajem 1990. godine, povijesni tramvaj je ponovno pušten u promet u aveniji İstiklal (İstiklal Caddesi), između trga Taksim (Taksim Meydanı) i Tünel. Tramvaj pokriva samo jednu liniji dugu 1.6 km.
Tramvaj
thumb|250px|Istanbulski tramvaj
Brzi tramvaj na standardnim tračnicama sa modernim vozilima, vozi od 1992. godine, spajajući Sirkeci i Topkapi. Linija je u ožujku 1994. godine, proširena od četvrti Topkapi do Zeytinburnu, te od Sirkeci do Eminönü, u travnju 1996. 30. siječnja 2005. godine, pruga je proširena od Sirkeci do Kabataşa, prelazeći preko Zlatnog roga nakon 44 godine. Linija ima 24 stanice na dužini od 14 km. Na njoj vozi 55 vozila od ABB-a. Ukupno putovanje traje 42 minute, a dnevno se preveze oko 155,000 putnika. Ova investicija je koštala 110 milijuna USD.
Stanice su slijedeće: Zeytinburnu, Mithatpaşa, Akşemsettin, Seyitnizam, Merkezefendi, Cevizlibağ, Topkapı, Pazartekke, Çapa, Fındıkzade, Haseki, Yusufpaşa, Aksaray, Laleli (Üniversite), Beyazıt (Kapalıçarşı), Çemberlitaş, Sultanahmet, Gülhane, Sirkeci, Eminönü (ferryboats), Karaköy, Tophane, Fındıklı, Kabataş.
Između Taksima i Kabataşa je u lipnju 2006. otvorena moderna podzemna uspinjača koja povezuje ovu liniju sa metroom u Taksimu.
Prigradska željeznica
Prigradska željeznica povezuje glavni kolodvor Sirkeci na europskoj strani sa 18 stanica, raspoređenih na 30 km, od kojih je zadnja kolodvor Halkali. Putovanje ukupno traje 48 minuta. Druga prigradska željeznica povezuje na anatolijskoj strani glavni kolodvor Haydarpaşa do kolodvora Gebze. Ova linija je duga 44 km te ima 28 stanica, a ukupno putovanje traje 65 minuta. Na obije linije voze električni vlakovi koji na svakoj liniji prevezu po oko 13 000 putnika.
Trajekt
Trajekti plove na 15 linija, koje spajaju 27 morskih luka na obalama Bospora i Mramornog mora. 20 trajekata godišnje prevezu oko 61 milijun putnika. U 1980-ima, prevezeno je oko 150 milijuna putnika. Zbog modernizacije, ova usluga je 2005. godine prepuštena İDO-u, koji upravlja morskim autobusima u Istanbulu.
Žičara
Kratka žičara u dolini iznad parka Demokracije povezuje Taksim i Maçku od 1993. godine. Povezuje hotele Istanbul Hilton sa jedne strane sa Parksa Hilton i Swissotel The Bosphorus sa druge. Šovezna žica je duga 333 m, te prevozi u dvije šestosjedalne kabine oko 1 000 putnika dnevno. Putovanje traje 3 minute.
Druga linija žičare je otvorena 2005. godine, između povijesnog okruga Eyüp i Pierre Loti caféa na vrhu brda.
Marmaray
Marmaray je projekt kojim će se spojiti europska i azijska strana Istanbula, podvodnim tunelom ispod Bosporskog tjesnaca. Ime projekta dolazi od spoja riječi Marma (Mramorno more) i ray (željeznica). Projekt je počeo sa izgradnjom u svibnju 2004. godine, a njegov završetak se očekuje 2009. godine. Završetak će možda biti i odgođen, budući da su na mjestu iskapanja tunela, pronađeni arheološki ostaci iz bizantskog razdoblja.
Nogomet
Istanbul je dom mnogih nogometnih momčadi, od kojih su prvoligaši: Beşiktaş JK, Galatasaray SK i Fenerbahçe SK.
Zračne utrke
29. srpnja 2006. godine, İstanbul je bio domaćin četvrtog kola Red Bull Air Race World Seriesa iznad Zlatnog roga.
Zbratimljeni gradovi
Istanbul ima 45 zbratimljenih gradova. To su:
AFTA
Termin AFTA ima više značenja.
His Girl Friday
His Girl Friday je američka crno-bela filmska komedija snimljena 1940. u režiji Howarda Hawksa, koja se smatra jednom od najboljih screwball ostvarenja klasičnog Hollywooda.
Körkarlen
Körkarlen, također poznat pod naslovom Fantomska kočija, je švedski crno-bijeli nijemi fantastični igrani film snimljen u režiji Victora Sjöstroma premijerno prikazan 1921. godine. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana švedske književnice Selme Lagerlöf. Radnja je smještena u neimovani, sumorni grad kojim vladaju siromaštvo, alkoholizam i tuberkuloza. Protagonist, čiji lik tumači sam Sjöström, je nasilnik i alkoholičar koji gine u tučnjavi te po njega dolazi kočija koju će morati voziti za račun Smrti i prikupljati druge mrtve duše. Sjöström je u filmu obilato koristio dvostruku ekspoziciju ali i druge, za tadašnje doba, revolucionarne specijalne efekte. Često se navodi kao najvažniji film u Sjöströmovoj filmografiji i kao jedan od najboljih nijemih filmova uopće. Poseban je uticaj imao na Ingmara Bergmana, koji mu je odao homage u svom filmu Divlje jagode gdje se ostarjeli Sjöström pojavio u glavnoj ulozi.
Mali Ston
Mali Ston je naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u općini Ston.
Zemljopisni položaj
Mali Ston leži u maloj, razvedenoj uvali Malostonskog zaljeva, 2 km sjeveroistočno od Stona, tik uz pelješku cestu i na padinama Bartolomije.
Naziv
Mjesto je dobilo naziv po najbližem mjestu s kojim graniči, Stonu.
Povijest
Naselje su u 14. stoljeću osnovali Dubrovčani, koji su sagradili zidine pravokutnog oblika oko naselja s kopnene i s morske strane. Na južnoj strani u 14. stoljeću započeta je gradnja tvrđave sa pet kula nazvane Koruna. Od tvrđave se proteže Veliki zid s odvojkom do tvrđave Podzvizd sagrađen u obrambene svrhe u 14. stoljeću. Zid je dugačak 5,5 km i ojačan je sa 40 kula i 7 stražarnica. Impresivna duljina zida razlog je što je on u svijetu poznat kao 'europski kineski zid'. U sredini naselja nalazi se crkva također iz 14. stoljeća. Gradnja zidina je dovršena 1359. godine.
Gospodarstvo
mini|280px|uzgoj školjaka u zaljevu Stanovnici Malog Stona se bave turizmom, ribarstvom, ugostiteljstvom i uzgojem nadaleko poznatih školjaka kamenica i dagnji.
Malostonski restorani su nadaleko poznati i jedno su od najprepoznatljivijih obilježja ovog mjesta.
Stanovništvo
280px|desno|thumb|Zidine u Malom Stonu Mali Ston u velikoj većini nastanjuju Hrvati katoličke vjeroispovjesti, a prema popisu stanovništva iz 2001. godine u mjestu živi 165 stanovnika.
Napomena: U 1869. podaci su sadržani u naselju Ston.
Zabrđe (Ston)
Zabrđe je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Ston, Dubrovačko-neretvanska županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 67 stanovnika te 18 obiteljskih kućanstava.
Ivan Korade
General bojnik Ivan Korade (17. prosinca 1964. - Velika Veternička, 3. travnja 2008.) je bio general Hrvatske vojske, poznat po tome što je za vrijeme rata u Hrvatskoj postavio hrvatske zastave na kninskoj tvrđavi nakon oslobođenja Knina, ali i po peterostrukom ubistvu nakon koje je presudio sam sebi.
Vojna karijera
Ratni put Ivana Korade započeo je početkom 1991. godine kao dragovoljac u jedinicama Specijalne policije. Osnivanjem ZNG-a, priključuje se 1. gardijskoj brigadi »Tigrovima«, a 1992. postaje zapovjednik 5. bojne Tigrova. Na Južnom bojištu na dubrovačkom području u ljeto 1992. biva teško ranjen izgubivši ruku. Nakon oporavka, vraća se u službu.
Krajem 1992. godine postao je zapovijednikom novoosnovane 7. gardijske brigade "Pume". Sa 7. gardijskom ratuje 1994. i 1995. u vojnim operacijama u BiH (Zima '94., Skok-1 i Skok-2, Ljeto '95.), te u Operaciji Oluja. Korade će najviše ostati u pamćenju što je 5. kolovoza 1995., nakon što je prvi sa svojim postrojbom ušao u tek oslobođeni Knin, podigao hrvatsku zastavu na kninskoj tvrđavi. Nakon oslobođenja Knina, brigada kreće opet u BiH (operacije Maestral i Južni potez).
Nakon rata, Ivan Korade promaknut je u čin generala i imenovan zapovjednikom VI. zbornog područja Bjelovar. U to su se vrijeme zaredali Koradovi incidenti, prometne nesreće, zlostavljanje potčinjenih časnika i maltretiranje župana, te odbijanje komunikacije s Glavnim stožerom i načelnikom GS. Zbog toga je, na inicijativu tadašnjeg načelnika Glavnog stožera Pavla Miljavca, 1997. godine vrhovni zapovjednik Franjo Tuđman odlučio razriješiti generala dužnosti. Ivan Korade odlučio se pod svaku cijenu suprostaviti odluci o svojoj smjeni. Prema navodima generala Miljavca, Korade je iz vojarne udaljio vojnu policiju i na ključna mjesta postavio svoje ljude iz 7. gardijske brigade, pa je vojnoj policiji bio gotovo onemogućen ulaz u varaždinsku vojarnu. Kad je načelnik GS naredio da ga privede vojna policija, kako bi mu uručili odluku o smjeni i umirovljenju, Korade se odlučio na odmetništvo zapovjedivši osmorici svojih časnika koji su bili uz njega da se s petstotinjak vojnika spremaju za izmještanje vojnih snaga na planinu Ivančicu. Međutim uhićen je u akciji vojne policije i prisilno umirovljen. Nikad nije procesuiran za taj neposluh.
Sulzbach-Rosenberg
Zulcbah-Rozenberg je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 27 opštinskih središta okruga Amberg-Zulcbah. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 19.976 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9371151.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Amberg-Zulcbah Zulcbah-Rozenberg se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Amberg-Zulcbah. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 388–567 metara. Površina opštine iznosi 53,1 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 19.976 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 376 stanovnika/km².
Ivan Korade
Nasilna strana
2002. tužiteljstvo Haaškog suda za ratne zločine pozvalo je na obavijesni razgovor Koradu, u svojstvu osumnjičenika, zbog navodnih zločina koje su 1995. u akciji Južni potez počinili pripadnici 7. gardijske brigade na području Mrkonjić Grada.
Krvavi kraj
26. ožujka 2008. dogodila su se u Hrvatskom Zagorju četiri ubojstva. Svaki novi trag na kojeg je policija naišla sužavao je krug sumnjivaca i upućivao upravo na generala te je za njim počela potraga. Raspisana je i tjeralica. 3. travnja, osmog dana traganja za osumnjičenim Koradom, policija je pretraživala objekte na području mjesta Velika Veternička, jer su svi tragovi i sve informacije ukazivale da se skriva upravo na tom području. Iz jedne vikendice otvorena je rafalna paljba prilikom koje je teško ranjen policajac. Policajac je kasnije podlegao ozljedama. Specijalna jedinica policije izvršila je upad u kuću u kojoj je zatečen mrtav Ivan Korade. Počinio je samoubojstvo.
The Mortal Storm
The Mortal Storm je američki crno-bijeli film snimljen 1940. u režiji Franka Borzagea, poznat kao jedno od rijetkih eksplicitno anti-nacističkih ostvarenja napravljenih prije ulaska SAD u drugi svjetski rat. Po žanru predstavlja kombinaciju melodrame i političkog filma. Radnja se događa u južnonjemačkom gradu nakon dolaska nacista na vlast. Protagonistica, koju tumači Margaret Sullavan, je kćer "ne-arijevskog" profesora koja, nakon što joj otac postane žrtvom progona, ostavlja svog nacističkog zaručnika (koga glumi Robert Young) radi mladog anti-nacista (koga glumi James Stewart). Kritičari su hvalili film prije svega zbog režije Franka Borzagea, koja je na suptilan, ali prilično uvjerljiv način prikazala kako dotle "normalno" društvo prihvaća nacizam. Usprkos očigledne anti-nacističke poruke, studio Metro-Goldwyn-Mayer je svejedno pokušao spriječiti da zbog nje izgubi tada još uvijek lukrativno njemačko tržište (dodatno prošireno njemačkim osvajanjima u ratu); tako se riječ "Njemačka" spominje tek u uvodu, a tek implicitno sugerira da je protagonistica Jevrejka. Usprkos toga, nacistički režim je ovaj film iskoristio kao povod da zabrani sve MGM-ove filmove u Njemačkoj.
Grotte, Chieti
Grotte je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 336 m.
Rock Creek, Alabama
Rock Creek je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 1.456 stanovnika.
C12H15N5O3
Molekulska formula C12H15N5O3 se može odnositi na:
Jánošík (film, 1921)
Jánošík je američko-čehoslovački crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1921. u režiji Jaroslava Siakeľa, poznat kao prvo cjelovečernje ostvarenje u historiji slovačke kinematografije. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Theodor Pištek, je Juraj Janošik, znameniti slovački razbojnik s početka 18. vijeka. Snimanje filma je pokrenula grupa slovačkih imigranata u Chicagu koja je osnovala poduzeće Tatra Film Corporation; režija je povjerena Siakel'u koji je stekao određena filmska iskustva radeći za čikaško filmsko poduzeće Selig Polyscope Company. Siakel' je sa ekipom otišao u Slovačku kako bi koristio autentične lokacije, lokalne glumce, a na kraju kao statiste i pripadnike 18. brigade čehoslovačke vojske. Janošik je doživio ogroman komercijalni uspjeh, ali je relativno brzo zaboravljen. Sve do 1970. se smatra izgubljenim, prije nego što je pronađena jedna kopija.
Papa Avilije od Aleksandrije
Papa Avilije od Aleksandrije (na Zapadu poznat kao Abilije), također poznat kao Sabelije, Milije ili Melioje (Melyos) bio je treći po redu patrijarh Aleksandrije, odnosno poglavar crkve od koje potiču današnja Koptska pravoslavna crkva i Aleksandrijska pravoslavna crkva. Stolovao je između 83. i 95.
The Grapes of Wrath
The Grapes of Wrath je roman američkog književnika Johna Steinbecka originalno objavljen 1939. godine. Protagonisti romana su članovi porodice Joad, siromašnih zakupaca zemlje iz Oklahome koji se nakon serije serija katastrofalnih pješčanih oluja i suša traže sreću kao napoličari u Kaliforniji. Radnja prikazuje kako ih umjesto boljeg života čeka siromaštvo, beskućništvo, brutalna eksploatacija i nasilje od strane vlasnika voćnjaka koji uživaju u jeftinoj radnoj snazi. Objavljen u vrijeme kada je SAD još uvijek trajala Velika depresija, The Grapes of Wrath je izazvao kontroverze, s obzirom da ju je dio javnosti shvatio kao socijalističku propagandu; s druge je strane je privukao ogromnu pažnju i postao jedan od najvećih bestselera svog vremena. Kasnije je nagrađen i Pulitzerovom nagradom za fikciju, a potom stekao prestižni status velikog američkog romana, pa se često koristi kao dio školske lektire i u mnogo čemu formira percepciju kasnijih generacija o životu u SAD 1930-ih. Također je postao i neizostavni dio američke popularne kulture, pa je glavni junak Tom Joad postao predmetom homagea od strane folk-muzičara Woodyja Guthrieja na albumu Dust Bowl Ballads. Već 1940. godine je snimljena i filmska ekranizacija u režiji Johna Forda, koja se smatra jednim od najznačajnijih filmskih ostvarenja svog vremena.
Papa Avilije od Aleksandrije
Prema Euzebiju iz Cezareje je nakon smrti svog prethodnika Anijana izabran od strane vjernika, i to zahvaljujući "kreposnom" životu i "poznavanju Krista".
Timberlake, Ohio
Timberlejk je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 675, što je 100 (-12,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Cedd
Cedd (cca. 620 – 26. oktobar 664) bio je anglosaksonski redovnik i biskup iz Northumbrije. Poznat je po evangelizaciji Srednjih Angla i Istočnih Saksonaca u Engleskoj te po tome što je kao prevodilac imao važnu ulogu u Sinodu u Whitbyju. Nedugo nakon njega je umro od kuge. Danas se slavi kao svetac među anglikancima, rimokatolicima i pravoslavcima.
Natrijum fosfid
Natrijum fosfid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 99,943 Da.
Damloup
Damlup je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Lorena, u departmanu Meza koja pripada prefekturi Verden.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 131 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 24 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,28 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 230 metara (maksimalnoj 357 m, a minimalnoj 220 m).
Patrijarh Aleksandrije
Patrijarh Aleksandrije je arhiepiskop (nadbiskup) Aleksandrije i Kaira u Egiptu. Historijski je taj položaj bio prvi uz koji se koristila titula "papa" (otac), čak prije biskupa Rima.
Aleksandrijski partrijarh se među kršćanima štovao kao jedan od tri najstarija episkopata, uz Rim i Antiohiju, a taj je status dobio jedan vijek prije Jeruzalema i Konstantinopola, koji su taj status dobili 381. Na lokalnom Aleksandrijskom saboru je uzdignut na status arhiepiskopije, a što je potvrđeno na Prvom ekumenskom saboru u Niceji 325. koji je također aleksandrijskom patrijarhu podvrgnuo sve kršćanske eparhije u Africi.
Papa Primus od Aleksandrije
Papa Primus od Aleksandrije je služio kao patrijarh Aleksandrije - poglavar crkve od koje potiču današnja Koptska pravoslavna crkva i Aleksandrijska pravoslavna crkva - od 106. do 118.. Slavi se prema koptskom Synaxarion na treći dan Mesorija.
Napomene i reference
إبريموس الأول (بابا الإسكندرية) Прим Александрийски Primus von Alexandria Pope Primus of Alexandria Primo di Alessandria Primus (heilige) Primo de Alexandria
Plain View, North Carolina
Plejn Vju je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Severna Karolina.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.961, što je 141 (7,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Veliki župan
Veliki župan je titula koju su koristili:
Davorija
Davorije su bile programatske pjesme ozbiljnog patetičnog tona, mnogo borbenije od budnica. Pjesnici se u njima služe jakim riječima. Pjesme su često pisane imperativno, kao poziv u boj za narodnost i slobodu. Podrijetlo naziva davorija jest u imenu staroslavenskog boga rata Davora.
Pored Hrvata, davorije imaju i Srbi i Slovenci.
Operacija Cyrill
Operacija Cyrill (Ciril) je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u okolini Ivanić-Grada u Hrvatskoj. Trajala je 2. i 3. jula 1943. godine.
Žuljana
mini|200px|Središnji dio Pelješca gledan iz zraka- [[Žuljana, Dubrava, Janjina, Drače i dr. Žuljana je smještena na središnjem dijelu južne obale.]] Žuljana je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Ston, Dubrovačko-neretvanska županija.
Položaj
Žuljana se nalazi na južnoj obali središnjeg dijela poluotoka Pelješca. Do nje vodi 5 km dugačka cesta iz Dubrave.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 218 stanovnika te 78 obiteljskih kućanstava.
Anagrelid
Anagrelid je organsko jedinjenje, koje sadrži 10 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 256,088 Da.
Giovanni Battista Tiepolo
Giovanni Battista Tiepolo ili Gianbattista Tiepolo (Venecija, 5. mart 1696. – Madrid, 27. mart 1770) je talijanski slikar i grafičar; jedan je od posljednjih velikih predstavnika venecijanskog slikarstva i jedan od najistaknutijih predstavnika kasnog baroka i rokokoa, virtuozni majstor iluzionizma i perspektive. Osim Veneta Tiepolo je slikao i u Würzburgu i Madridu.
Mladost (1696–1726)
Giovanni Battista je bio šesto najmlađe dijete u obitelji pomorskog kapetana Domenica Tiepola i njegove žene Orsette, otac mu je umro godinu dana nakon njegova rođenja, - ostavivši familiju u materijalnim nevoljama. Njegov kum, po kome je dobio ime, - imućni venecijanski patricij Giovanni Battista Dorià brinuo se o obitelji.
Slikarstvu se učio u botegi Gregorija Lazzarinija, ali je ubrzo potpao pod uticaj Sebastiana Riccija i Giovanni Battiste Piazzette. Sa 19 godina, dobio je prvu narudžbu za sliku Žrtvovanje Isaka (danas u Gallerie dell'Accademia). Lazzarinijevu botegu napustio je 1717, i postao član bratovšine Fraglia (slikarski ceh), 1719, se oženio sa Marijom Cecilijom Guardi, sestrom dva tadašnja venecijanska slikara; Francesca i Giovannija Guardija. Tiepolo i njegova žena Marija imali su devetoro djece, četiri kćeri i tri sina preživjeli su djetinsto. Njegova dva sina, Domenico i Lorenzo, postali su slikari kao on i pomagali mu u radu i postigli nezavisne karijere, treći sin postao je svećenik. thumb|left|250px| Kleopatrina gozba, 1743., ulje na platnu, 249-349 cm, Galerija kraljice Viktorije, [[Melbourne, Australija. ]]
Rani radovi (1726-1750)
Prva veća Tiepolova narudžba bile su freske za kapelu i palaču Dionisija Delfina u Udinama (1726-1728). Nakon toga dobio je narudžbu za ciklus velikih slika na platnu za dekoraciju prijemnog salona za palaču Ca' Dolfin na kanal Grandeu u Veneciji (1726-1729). Ciklus je bio pun antičkih bitaka i velikih trijumfa.
Freske za kraljevsku palaču u Madridu
Španjolski kralj Karlo III. naručio je od Tiepola 1761, oslikavanje stropa za prijestolnu dvoranu kraljevske palače u Madridu. Tiepolo je naslikao panegirik na temu Apoteoza Španjolske, alegorijski prikazavši trijumf Španjolske u Americi i diljem svijeta. Njegov rad u Španjolskoj, izazvao je žestoku ljubomoru domaćih slikara i gorko protivljenje u tom se osobito isticao prvak španjolskog neoklasicizma - Anton Rafael Mengs.
Tiepolo je umro u Madridu 27. marta 1770.
Tiepolo je pored impresivnog broja fresaka i velikih oltarnih slika, naslikao i brojne raskošne štafelajne slike svjetovnog karaktera; Otmica Sabinjanki; Skidanje s križa, čak i slike sa scenama iz pučkog života; Menuet, puno dobrih portreta i brojne živahne karikature, crteže i bakropise.
Uele
Hidrografija
Uele kao Kibali izvire na obrocima Plavih planina, nedaleko Albertovog jezera u Demokratskoj Republici Kongo. Nakon izvora rijeka teče u smjeru sjeverozapada do grada Dungu gdje prima svoju najveću pritoku Dungu. Tek nakon toga zove se Uele i potom rijeka teče u istom smjeru do grada Yakoma, gdje se spaja sa rijekom Mbomou i formira rijeku Ubangi, najveću desnu pritoku Konga. thumb|left|200px|Karta [[porječje (razvrstavanje)|porječja rijeke Ubangi]] Uele ima porječje veliko oko 139.700 km², koje se proteže preko sjeverozapada Demokratske Republike Kongo. Najviši vodostaj rijeka ima od marta do oktobra.
Rockford, Alabama
Rockford je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 477 stanovnika.
Sinod u Whitbyju
Sinod u Whitbyju je bio crkveni sinod održan 664. godine u tadašnjem sjevernoengleskom Kraljevstvu Nortumbrija. Održan je u dvojnom (muškom i ženskom) samostanu koga je Sveta Hilda bila osnovala u gradu Streonshalh (današnja Opatija Whitby). Sazvao ga je kralj Oswiu, a povod su bile sve veće napetosti između svećenika koji su prakticirali keltske obrede i računanje Uskrsa na jednoj, i svećenika koji su se držali rimskih (katoličkih) obreda sa druge strane, odnosno nastojali Uskrs uskladiti sa rimskom praksom. One su bile posljedica toga da je Northumbrija, uključujući samog Oswiua, pokrštena od strane irskih (keltskih) misionara sa sjedištem u Ioni; dok se kršćanstvo među Anglosaksoncima originalno pojavilo početkom 7. vijeka zahvaljujući gregorijanskoj misiji poslanoj od strane pape Grgura I. Napetosti su imale i političku pozadinu, odnosno northumbrijsko plemstvo se podijelilo na "keltsku" i "rimsku" frakciju, pri čemu je Oswiuov sin i pot-kralj Deire Alcfrith podržavao "rimskog" biskupa Wilfrida i oko 660. protjerao irske svećenike sa svojih područja. Rimsku frakciju je podržavala i kraljeva supruga Eanfled, koja je Uskrs čak slavila različitih dana kad i njen suprug.
Na kraju je Oswiu sazvao sinod, kojim je predsjedao. Raspravu je detaljno opisao znameniti historičar Beda Uvaženi. Franački biskup Agilbert, predstavnik pape i nominalni vođa "rimske" frakcije, morao je mjesto prepustiti Wilfridu zbog nepoznavanja staroengleskog jezika. Argumente u korist keltskih obreda je iznio biksup Colman od Lindsifarnea, a argumente u korist rimskih obreda Wilfrid. Kralj Oswiu je na kraju presudio u korist rimskih obreda. Colman i mnogi irski svećenici i redovnici, nezadovoljni odlukom, povukli su se u Ionu, odnosno područja izvan anglosaksonske vlasti.
Iako su se odluke sinoda u Whitbyju odnosile isključivo na jedno od anglosaksonskih kraljeva, historičari u doba Reformacije su im dali veliki značaj za historiju kršćanstva u Engleskoj. Prema njima je odluka kralja Oswiua rezultirala nestankom "domaćeg autohtonog" britanskog kršćanstva nasuprot "stranog tiranskog" kršćanstva koje se nametnulo iz Rima.
DLX (arhitektura procesora)
DLX je arhitektura procesora tipa RISC koju su osmislili DŽon L. Henesi i Dejvid A. Paterson, glavni kreatori MIPS i Berkeley RISC arhitektura (respektivno), dva osnovna primera RISC arhitekture. DLX je, zapravo, uprošćena varijanta MIPS procesora, sa prostom 32-bitnom load/store arhitekturom. Namenjena prvenstveno za obrazovne svrhe, DLX arhitektura se često koristi na univerzitetskim kursevima arhitekture računara. Ovo je slično MIX i MMIX arhitekturama Donalda Knuta iz serije knjiga The Art of Computer Programming.
Instrukcije DLX procesora mogu da se podele na tri grupe: R-tip, I-tip i J-tip. Instrukcije R-tipa su čiste registarske instrukcije, sa referencama na tri registra koje se nalaze u 32-bitnoj reči. Instrukcije I-tipa određuju dva registra i koriste 16 bitova da smeste neposrednu vrednost. Konačno, instrukcije J-tipa su skokovi, koji sadrže 26-bitnu adresu.
Kodovi operacija su dugi 6 bita, tako da postoji ukupno 64 moguće osnovne instrukcije. 5 bitova je potrebno za odabir jednog od 32 registra. U slučaju instrukcija R-tipa, ovo znači da je u upotrebi samo 21 bit u 32-bitnoj reči, što omogućuje upotrebu nižih 6 bitova za "proširene instrukcije“. Zbog ovoga, DLX podržava više od 64 instrukcija, pod uslovom da te dodatne instrukcije rade samo sa registrima. Ovo je korisno za stvari kao što je podrška za jedinicu za računanje u pokretnom zarezu.
DLX, kao i MIPS arhitektura, bazira svoju brzinu na upotrebi instrukcijske protočne obrade (pajplajn). Kod DLX arhitekture, protočna obrada je prilično jednostavna i sastoji se iz 5 stepeni:
Eragny
Eranji je naselje i opština u Francuskoj u regionu Pariski region, u departmanu Dolina Oaze koja pripada prefekturi Pontoaz.
Bastia, Padova
Bastia je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 1802 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 18 m.
Vladimir Bulatović Vib
Vladimir Bulatović, poznat po nadimku Vib, (Sopotsko, 8. mart 1931 - Beograd, 1. septembar 1994) bio je srpski pisac i novinar, poznat kao dugogodišnji urednik u kući Politika, odnosno glavni i odgovorni urednik Politikinog zabavnika. Istakao se svojim aforizmima i satiričkim tekstovima zbog kojih je stekao kultni status.
Umro je 1994. godine, a iste godine je ustanovljena Vibova nagrada koja se deli mladim satiričarima.
Papa Kedron od Aleksandrije
Pap Kedron od Aleksandrije ili Kedreo, bio je patrijarh Aleksandrije za vrijeme vladavine rimskog cara Trajana. Prema Euzebiju je bio treći biskup, dok ga se smatra četvrtim biskupom, ako se među biskupe računa i Sveti Marko. Stolovao je od 96 do 106.
Prema predaji ga je Sveti Marko krstio. Postao je mučenikom 15. juna 106. Bilježi se u koptskom Synaxarionu na 21. dan Ba'unaha.
KANF
Termin KANF ima više značenja.
L'Atlantide (roman)
L'Atlantide ili, u prijevodu, Atlantida, je fantastično-pustolovni roman francuskog književnika Pierrea Benoita objavljen 1919. godine. Radnja je smještena u Saharu 1896. kada je tim područjem vladalo Francusko kolonijalno carstvo. Protagonisti su dva francuska oficira koje otmu pustinjska plemena i odvedu na dvor svoje vladarice, kraljice Antinee, za koju se ispostavi da potiče iz drevne Atlantide. Roman je doživio ogroman uspjeh, a Benoit je za njega iste godine nagrađen Velikom nagradom za roman Francuske akademije.