cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ableiges
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 900, a gustina naseljenosti je iznosila 112 stanovnika/km².
Eric Clapton
Eric Patrick Clapton (Ripley, 30. ožujka 1945.), engleski gitarist i pjevač.
Inspiriran bluesom, već više od 20 godina slovi za jednog od najboljih rock gitarista na svijetu. Svirao je u različitim sastavima, a najpoznatiji su Yardbirds, Cream i Blind Faith.
Saint Louis (rijeka)
Rijeka Saint Louis prevedeno Rijeka Svetog Luja je rijeka u Sjedinjenim Američkim Državama, najvažnija pritoka Jezera Superior u Velikim jezerima duga 309 km.
Geografske karakteristike
Saint Louis izvire kraj grada Hoyt Lakes u Minnesoti, nakon 309 km toka kroz Minnesotu i Wisconsin rijeka uvire sa velikim estuarijem u Jezero Superior.
Traversella, Torino
Traversella je naselje u Italiji u provinciji Torino, u regiji Piemonte.
Prima i sekonda volta
mini|130x130px|prima volta i sekunda volta Prima i sekunda volta (ital. prima volta - prvi put, seconda volta - drugi put) su 2 razlicita zavrsetka jednog dela pesme koji se ponavlja 2 puta.
thumb|centar|590px|U kompoziciji [[Radivoj Lazić|Radivoja Lazića: Nestrpljivi klarinetista, prvi put se notni tekst svira do repeticije (zagrada 1. - prima volta), pa se ponovi tako da se ne svira zagrada 1, već zagrada 2. (sekonda volta).]]
Wyatt Earp: Frontier Marshal
Wyatt Earp: Frontier Marshal ( je biografska knjiga koju je 1931. godine objavio američki publicist Stuart N. Lake, poznata kao jedno od najuticajnijih, ali i najkontroverznijih djela posvećenih historiji Divljeg zapada. U njoj se prikazuje život znamenitog šerifa i pustolova Wyatta Earpa s posebnim naglaskom na zbivanja u gradu Tombstone početkom 1880-ih, odnosno ulogu Earpa u obračunu kod O.K. Corrala. Lake je knjigu počeo pisati krajem 1920-ih poticaj svog poznanika Bata Mastersona, koji mu je predložio da opiše život svog prijatelja Earpa koji se tada nalazio u teškom materijalnom stanju. Lake je posjetio i intervjuirao Earpa, koji je nedugo poslije toga umro, a knjiga je dovršena i objavljena dvije godine kasnije, pri čemu se dosta sporio sa njegovom udovicom Josephine koja mu je poslije prijetila sudskim tužbama. Knjiga je nakon objavljivanja postigla veliki uspjeh, a njen prikaz Earpa kao plemenitog borca za pravdu koji uspostavlja red i zakon, odnosno štiti civilizaciju od "barbarskih" kauboja stvorilo mit koji se održao do današnjih dana. Kasniji historičari su, međutim, postepeno počeli mnoge od tih navoda dovoditi u pitanje, te pronašli brojne detalje koje je Lake namjerno ispustio, kao Earpov prethodni brak s prostitutkom Mattie Blaylock, odnosno mnoge koje je Lake jednostavno izmislio. Zbog toga se Frontier Marshal danas više smatra djelom fikcije nego ozbiljnim historijskim izvorom.
Usprkos toga, Frontier Marshal je poslužio kao predložak za najmanje četiri ekranizacije - za hollywoodski film Frontier Marshal iz 1934. godine, za istoimeni remake iz 1939. godine, za klasični Fordov vestern My Darling Clementine iz 1946. godine, te TV-seriju The Life and Legend of Wyatt Earp iz 1955. godine.
Iridijum(IV) oksid
Iridijum(IV) oksid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 224,216 Da.
Russellton, Pennsylvania
Raselton je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.440, što je 90 (-5,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Bortolot, Belluno
Bortolot je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 271 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1443 m.
Frontier Marshal (film, 1934)
Frontier Marshal je američki crno-bijeli vestern film snimljen 1934. godine. Predstavlja prvu ekranizaciju Wyatt Earp: Frontier Marshal, biografske knjige Stuarta N. Lakea posvećene znamenitom šerifu i pustolovu Wyattu Earpu. S obzirom da se u vrijeme snimanja Earpova udovica Josephine na sudu sporila sa Lakeom i studiom Fox, naslovnom protagonistu, čije lik tumači George O'Brien je ime promijenjeno u "Henry Wyatt". Zaplet, koja nema gotovo nikakvih dodirnih točaka sa stvarnim ličnostima i događajima, prikazuje kako Wyatt dolazi u mali gradić na Divljem Zapadu kojim vladaju kriminalci, te tamo s njima dolazi u sukob nastojeći uspostaviti red i zakon.
Blues
Blues je vokalno-instrumentalni oblik glazbe koji se temelji na uporabi "plavih nota" i strukturi od najčešće 12 taktova koji se ponavljaju. Pojavio se u afroameričkim zajednicama SAD-a, a korijene vuče iz duhovne glazbe i himni, radnih i žetvenih pjesama sa plantaža pamuka, improviziranog pjevanja na radu umjesto razgovora koji je robovima bio zabranjen, kao i napjeva. Uporaba "plavih nota" i učestalost pjevačkog obrasca poziv-odgovor u glazbi i tekstovima ukazuju na zapadnoafričke korijene bluesa. Blues je imao znatan utjecaj na kasniju američku i zapadnu popularnu glazbu, a postao je i dijelom žanrova kao što su ragtime, jazz, bluegrass, rhythm and blues, rock and roll, hip-hop i pop.
Stilsko i kulturno podrijetlo
Postoji nekoliko značajki koje pripadaju svoj blues glazbi, jer taj žanr uzima oblik osebujnosti svakog pojedinog izvođača. No neke je blues dugo imao prije stvaranja modernog bluesa. Rani oblik glazbe nalik bluesu bili su uzvici poziva i odgovora u kojima se viđa "funkcionalna izražajnost... stil bez pratnje harmonije i neobuzdan formalnostima bilo koje pojedine glazbene strukture." Oblik ovog "predbluesa" mogao se čuti u radnim pjesmama i povicima robova, proširen u "jednostavne solo pjesme krcate emocionalnim sadržajem". Blues kakav je sada, može se percipirati kao glazbeni stil utemeljen na europskoj harmonijskoj strukturi, s tradicijom zapadnoafričke tradicije poziva i odgovora, preoblikovan u međuigru vokala i gitare.
Mnogi elementi bluesa, kao što je oblik poziva i odgovora i uporaba plavih nota mogu se naći u afričkoj glazbi. Sylviane Diouf ukazala je na nekoliko specifičnih značajki kao što su melizmatika, valovita, nazalna intonacija koja sugerira vezu između bluesa i glazbe zapadne i središnje Afrike. Etnomuzikolog Gerhard Kubik vjerojatno je prvi koji je primijetio kako određeni elementi bluesa vuku korijene iz muslimanske glazbe zapadne i središnje Afrike.
"Žičani instrumenti (koje su preferirali ljudi porobljeni iz muslimanskih regija Afrike...) su općenito bili dopušteni jer su ih robovlasnici smatrali bliskima europskim instrumentima kao što je violina. Tako su porobljeni ljudi koji su uspijevali sklepati bendžo ili kakav drugi instrument mogli više svirati javno. Ova solistički orijentirana 'robovska glazba' imala je elemente arapsko-muslimanskog pjevačkog stila koji je stoljećima bio utisnut muslimanskom prisutnošću u zapadnoj Africi, kaže Gerhard Kubik."
Kasnije je blues "etiopskih arija", minstrelskih predstava, crnačke duhovne glazbe, uključujući i instrumentalnu i harmonijsku pratnju. Stil je također vrlo blizak ragtimeu koji se razvio u otprilike isto vrijeme, iako je blues bolje očuvao "originalnu melodijsku strukturu afričke glazbe".
Pjesme bluesa iz tog razdoblja, kao što su snimke Leadbellyja i Henryja Thomasa pokazuju mnoge različite strukture. Oblici od 12 taktova (12-bar), 8 i 16 taktova koje su bazirane na tonici, subdominantnom i dominantnom akordu postale su na kraju najčešće. Ono što se danas prepoznaje kao 12-taktni blues zapisano je u usmenoj povijesti i notnim zapisima, a pojavljuje se u afroameričkim zajednicama u području oko rijeke Mississippi, u Memphisu u Tennesseeju, kao i bjelačkim glazbenim skupinama u New Orleansu.
Tekstovi
Prvotna lirska forma bluesa je vjerojatno bio jedan stih ponovljen tri puta. Tek kasnije je današnja, i najčešća struktura od jednog stiha ponovljenog dvaput, nakon čega slijedi zaključni stih, postala standardna. Ovi stihovi najčešće su pjevani uz ritmičan govor, nego uz melodiju.
Rani blues često je uzimao oblik slobodnog pripovijedanja. Pjevač je često glasom izražavao svoje "osobne jade u svijetu surove zbilje: izgubljena ljubav, okrutnost policajaca, ugnjetavanje od strane bijelaca i općenito teška vremena". Mnogi od najstarijih snimaka bluesa sadrže odlučne, realistične stihove koji su bili u kontrastu s većim dijelom glazbe snimane u to doba. Npr., pjesma "Down in the Alley" Memphis Minnie govori o prostitutkinom seksu s muškarcem u mračnoj ulici.
Takva glazba nazivana je "gut-bucket" blues, pojam koji se odnosi na vrstu bas instrumenta kućne izrade napravljene od metalne kante u kojoj su se čistila svinjska crijeva - hrana koju se veže uz ropstvo. Pjesme "gut-bucket" bluesa u pravilu su prizemljene, o teškim i uzavrelim odnosima između muškarca i žene, lošoj sreći i teškim vremenima. Zbog toga, i zbog mjesta na kojima se izvodila takva glazba - u prljavim barovima s grubijanima i ostalim gostima sumnjivog morala, blues glazba je zadobila nemio ugled; vjernici su je se klonili, a propovjednici ju proklinjali.
Iako je blues zadobio reputaciju glazbe povezane s jadom i ugnjetavanjem, on također može biti i humorističan:
Preciznije, "Hokum blues" slavio je komične tekstove i farsične, često grube izvedbe. Klasik Tampa Reda "Tight Like That" lukava je igra riječi dvostrukog značenja gdje "tight" (tijesan) može značiti izrazito blizak odnos, kao i odnos koji je malo pohotljiviji.
Inače bluesom dominira ljubavna tematika pisana u glazbenoj formi od 12 taktova i prema tekstu podijeljenom na strofe od po tri stiha, pri čemu je drugi identičan s prvim poput
U bluesu se rijetko pjeva o sreći i zadovoljstvu, on je poezija čežnje, rastanaka i očekivanja, osobnih katastrofa i padova. Govori o ljubavi zrelih ljudi, čija je ljubav ili jednostavna privrženost nastala s godinama, ili probuđena strast muškarca i žene. Ženska nevjera u bluesu vrlo je često prihvaćena kao nužnost i neizbježnost o kojoj se uz igru riječi pjeva na sasvim pomirljiv način.
Blues pjesme govore o ljudima koji se ne mogu zadržati na jednom mjestu, već stalno negdje odlaze, bježe od svega i svačega. Tako su zahvaljujući migracijama crnačkog stanovništva bluesom opjevana putovanja vlakom, cestama, brodovima. Čiste socijalne teme vrlo su rijetke u bluesu, ali i o njima se pjeva kao i o svim sitnim realnostima svakodnevnice. Istaknuti je primjer politički vrlo angažiranog bluesa pjevač J.B. Lenoir, koji je pjevao o nepravdi, rasizmu i vojnicima u vijetnamskom ratu: I never will go back to Alabama, that is not the place for me (2x)
You know they killed my sister and my brother,
and the whole world let them peoples go down there free
ili deprimirajući Born Dead: Every black child born in Mississippi,
You know that poor child was born dead.
A njegovu je smrt pak opjevao John Mayall u pjesmi Death of J. B. Lenoir. Uz sve nevolje koje je blues opisivao i silne neprilike u koje su dolazili njegovi likovi na svojim besciljnim putovanjima, naravno da se razvio i takozvani zatvorski blues. Jailhouse Blues mogao bi se čak smatrati podvrstom bluesa kojeg nalazimo kod mnogih izvođača. Blues predstavlja neizbježnost i nužnost, on nikada ne gubi vezu sa životom i uvijek govori o pojedinačnom iskustvu ili doživljaju.
Lirski sadržaj je u poslijeratnom bluesu postao nešto jednostavniji, a fokusira se često uz pjevačeve seksualne brige. Mnoge teme koje su se prije Prvog svjetskog rata često pojavljivale, kao što su ekonomska depresija, transport, tehnologija, konji, krave, vragovi, kockanje, magija, poplave i suše, jednostavno su nestale.
Glazbeni stil
Tijekom prvih desetljeća dvadesetog stoljeća, progresija akorda u blues glazbi nije bila jasno definirana. Bilo je mnogo pjesama u 8-taktnoj formi kao npr. "How Long Blues", "Trouble in Mind" i pjesma Big Billa Broonzyja "Key to the Highway". Također postoje i primjeri 16-taktnog bluesa, kao u instrumentalu Raya Charlesa "Sweet 16 bars" i "Watermelon Man" Herbieja Hancocka. Osebujnije forme kao npr. progresija od 9 taktova susreću se rjeđe, npr. "Sitting on top of the world" Howlin' Wolfa. Osnovna forma tekstova s 12 taktova glazbe odražava standard iste harmonijske progresije, u mjeri 4/4 ili rjeđe 2/4. Slow blues često se izvodi u mjeri 12/8 (4 dobe po taktu s 3 po dobi).
gdje rimski brojevi označavaju ljestvični stupanj akorda. To znači, ako sviramo u tonalitetu C, akordi bi bili sljedeći:
(Kada se akord IV svira u 2. taktu, blues se zove "Quick-Change blues"). U ovom primjeru, C je tonika, F subdominanta. Treba uočiti kako se akordi većinom sviraju u septakordnoj formi. Često je posljednji akord dominantni (V, u ovom slučaju G) preokret (turnaround) koji služi kao prijelaz na početak iduće progresije.
Tekst općenito završava na desetom taktu, ili prvoj dobi jedanaestog takta, a zadnja dva takta služe instrumentalistu kao kratki odmor; harmonija tog preokreta može biti izrazito kompleksna, ponekad se sastoje od tonova koji prkose svakoj harmonijskoj analizi. Posljednja doba, gotovo uvijek čvrst dominantni septakord, pruža napetost pri prijelazu u sljedeću strofu.
Melodijski, blues karakterizira uporaba snižene terce, kvinte i male septime (tzv. "plave note" ili "savijene note" - bent ili blue notes) dotične dur ljestvice. Ti tonovi mogu zamijeniti prirodne ljestvičine tonove ili biti dodani ljestvici, kao što je primjer u pentatonskoj mol blues ljestvici, gdje snižena terca zamjenjuje prirodnu, snižena septima prirodnu septime, a snižena kvinta dodaje se između prirodne kvarte i prirodne kvinte. Iako se 12-taktna harmonijska progresija neprekidno koristila stoljećima, revolucionaran aspekt bluesa bio je u čestoj uporabi sniženih terce, septime, a katkad i snižene kvinte u melodiji, zajedno sa sviranjem susjednih nota istovremeno, npr. ukrasnim notama.
"Shuffle ritam" (ritamsko sredstvo u kojemu je prva nota u paru naglašena, a druga nenaglašena, bilo trajanjem, melodijom i sl.) pojačava transni ritam poziva i odgovora, i stvara ponavljajući efekt zvan "groove". Najjednostavniji takvi primjeri često se koriste u poslijeratnom električnom bluesu, rock 'n' rollu i ranom bebopu s niskim gitarskim rifovima od tri tona, koji zajedno s basom i bubnjevima stvara ugođaj "groove". "Walking bass" ("hodajući bas") je drugo sredstvo koje pomaže stvoriti "groove". Posljednji takt akordne progresije obično prati preokret koji čini prijelaz na početak iduće.
"Shuffle ritam" često se vokalizira kao "dam, da, dam, da dam, da", budući da se sastoji od nejednakih, tzv. "swung" osminki. Na gitari se to može izvesti kao jednostavan odmjeren bas, ili, uz praćenje ritma, kretanje od kvinte do sekste pojedinog akorda i nazad. Primjer se nalazi niže na tablaturi prvih nekoliko taktova blues progresije u E tonalitetu:
E7                 A7                  E7                  E7 E |---|---|---|---| B |---|---|---|---| G |---|---|---|---| D |---|2--2-4--4-2--2-4--4|---|---| A |2--2-4--4-2--2-4--4|0--0-0--0-0--0-0--0|2--2-4--4-2--2-4--4|2--2-4--4-2--2-4--4| E |0--0-0--0-0--0-0--0|---|0--0-0--0-0--0-0--0|0--0-0--0-0--0-0--0|
Blues u jazzu bitno je različit od bluesa u drugim vrstama glazbe, kao što su rock, R'n'B, soul, funk i blues kao zaseban žanr. Jazz blues u pravilu pri 9. i 10. taktu svoje forme ostaje u dominantnom (V) akordu, naglašavajući rezoluciju dominanta - tonika, za razliku od one subdominanta - tonika tradicionalne strukture bluesa. Ova završna kadenca V-I prolazi kroz mnogo varijacija, najosnovnija od kojih je progresija ii-V-I u taktovima 9, 10 i 11. Od te točke i progresija s dominantom (ii-V) i resolucija (I) mogu se izmijeniti ili zamijeniti gotovo u beskraj, uključujući i varijaciju bez korištenja tonike uopće (taktovi 9-12: ii | V | ii, iv | ii, V|). U ovom slučaju, taktovi 11 i 12 funkcioniraju kao prošireni preokret prema sljedećem refrenu.
Historija
Prvi opisi bluesa mogu se pronaći tek u tekstovima putopisaca, koji su na putovanjima američkim jugom opisivali pjesme Afroamerikanaca, koji su uz tu ritmičku glazbu sebi olakšavali rad na plantažama.
Među prvim objavljenim blues kompozicijama s fiksiranim tekstom i potpisom autora smatra se skladba "Memphis Blues" od Williama Christophera Handyja kojeg su nazivali i "ocem bluesa" iz 1912. godine. Sljedeće je godine ponovno objavljena, u novoj verziji i s novim tekstom bliža tradicijskom obliku bluesa u formi od 12 taktova. Prava na tu pjesmu prodao je za 100 dolara, a iste godine sklada "St. Louis Blues " i zatim "Hesitation Blues". Nakon što je objavio "Beale Street Blues", (1916.) g. seli se u New York gdje se nadao da će imati bolje uvjete za rad i u kojem je otvorio vlastitu izdavačku kuću (Handy Record Company). Godine 1926. objavio je blues antologiju "Blues: An Anthology: Complete Words and Music of 53 Great Songs", vjerojatno prvi pokušaj opsežnog dokumentiranja bluesa.
Blues je preko Handyjevih skladbi stigao i do Europe i to zahvaljujući američkim vojnim orkestrima, koji su pratili američke vojnike za vrijeme prvih mjeseci Prvog svjetskog rata. Tako se u Europi počeo razvijati stilizirani blues, a među prvima su ga prihvatili francuski skladatelji Darius Milhaud i Maurice Ravel.
Godine 1920. izdana je ploča s Mamie Smith, koja je prvi gramofonski snimak crnog izvođača bluesa. Prve su pjesme postigle relativan uspjeh pa se snimaju i druge dvije "Crazy Blues" i "It's Right Here For You, If You Don't Get It, 'Tain't No Fault of Mine", koje su postigle opći uspjeh i s time započinje era "klasičnog bluesa", karakteristična po pjevačima bluesa koje prate jazz glazbenici poput Kinga Olivera, Louis Armstrong Louisa Armstronga, Sidneyja Becheta, Charliea Greena. Urbani velegradski blues razvija se u crnačkim zajednicama nakon Drugog svjetskog rata kao manje više samostalna blues umjetnost, koja u početku nije imala nikakve veze s jazzom ili zabavnom glazbom i da bi umjesto "Race Records" s vremenom postala "Rhythm and Blues" (RnB) i podloga za novi glazbeni žanr 1950.ih "Rock and roll" (rock 'n' roll).
Za val oduševljena prema bluesu zaslužni su The Blues Brothers, Rhytm and Blues bend koji su vodila dva komičara John Belushi i Dan Aykroyd. Oni su bili članovi originalnog sastava televizijskog NBC šoua Saturday Night Live, na kojem su kasnije i prvi puta nastupili pod imenom Blues Brothersa 1977. godine. Sa svojim konceptom imali su toliko uspjeha i zadovoljstva, da su počeli nastupati i izvan emisije, a na kraju su snimili i istoimeni film. Unatoč imenu, većina pjesama Blues Brothersa su bili soul i R&B klasici.
Nastanak
Blues se razvio od vokalne glazbe bez pratnje među siromašnim crnačkim radnicima u širok raspon stilova i podžanrova s regionalnim varijacijama diljem SAD-a, a kasnije i Europe i Afrike. Glazbeni oblici i stilovi koji se sada smatraju bluesom, kao i moderna country glazba nastale su u istim područjima tijekom 19. stoljeća u južnjačkim državama SAD-a.
Snimke blues i country glazbe mogu se naći i do 1920-ih godina, kada se počela razvijati industrija glazbenih snimaka, te stvorene marketinške kategorije kao što su rasna glazba i hillbilly glazba kojom se crnačka glazba prodavala crncima, a bjelačka bijelcima.
Društveni i ekonomski razlozi pojavljivanja blusa još nisu sasvim poznati. Prvo pojavljivanje bluesa nije dobro određeno i često datira između 1870. i 1900., periodom koji se poklapa s emancipacijom bivših robova i tranzicijom iz ropstva prema dijeljenju usjeva i maloj poljoprivrednoj proizvodnji južnih Sjedinjenih Država.
Nekoliko stručnjaka karakterizira razvoj bluesa na samom početku 20. stoljeća kao pomak od grupne glazbene izvedbe prema individualnijem stilu i tvrde kako je razvoj bluesa stigao zajedno s novostečenom slobodom porobljenih ljudi. Prema Lawrenceu Levineu, "postojala je izravna veza između nacionalno naglašivane ideologije pojedinca (npr. učenje Bookera T. Washingtona) i popularnosti bluesa. Levine smatra da psihološki, društveno i ekonomski, crnci su bili kultivirani na način koji bi za vrijeme ropstva bio nemoguć, i nije iznenađujuće da je njihova sekularna glazba to odražavala isto kao i religiozna.
Predratni blues
Handy je bio akademski glazbenik, skladatelji i aranžer koji je pomogao popularizaciji bluesa transkribirajući i orkestrirajući blues glazbu u gotovo simfonijskom stilu. Postao je popularan i plodan skladatelj i reklamirao se titulom "oca bluesa"; no njegove skladbe mogu se opisati kao fuzija bluesa, ragtimea i jazza, spoj stvoren i uporabom kubanskog ritma zvanog habanera koji je dugo bio dijelom ragtimea; Handyjevo najpoznatije djelo bio je "St. Louis Blues".
U 20-im godinama 20. stoljeća blues je postao jedan od glavnih elemenata afroameričke i američke popularne glazbe, preko Handyjevih aranžmana i klasičnih izvođačica bluesa dosežući i do "bijele" publike. Blues je od opuštenih izvedaba u barovima širio i na druga mjesta, kao što su kazališta i noćni klubovi kao što je Cotton Club. To je dovelo do stvaranja uočljive raznolikosti stilova i jasnije podjele između bluesai jazza. Nekoliko izdavača glazbe kao što su American Record Corporation, Okeh Records, i Paramount Records, počele su snimati afroameričku glazbu.
Kako je glazbena industrija rasla, izvođači country bluesa kao što su Charlie Patton, Blind Lemon Jefferson, Lonnie Johnson, Son House i Blind Blake postali u popularniji u afroameričkoj zajednici. Jefferson je bio jedan od rijetkih izvođača tog žanra koji su često snimali glazbu, i moguće je bio prvi koji je snimio sviranje slide stilom, u kojemu se žice pritišću nožem ili odrezanim vratom staklene boce. Taj izvođački stil postao je važnim dijelom delta bluesa. Prve snimke blusa iz 20-ih svrstavaju se u dvije kategorije: tradicionalni ruralni country blues i uglađeniji gradski, ili urbani blues.
Na živahni stil memfiškog bluesa koji se razvio u 20-im i 30-im godinama oko Memphisa u Tennesseeju imali su utjecaj jug bandovi - skupine koje su koristile improvizirane glazbene instrumente kućne izrade. Izvođači kao Frank Stokes, Sleepy John Estes, Robert Wilkins, Joe McCoy i Memphis Minnie rabili su razna neuobičajena glazbala kao što su kazoo, violina ili mandolina, kao i prilagođene kućne predmete poput dasaka za pranje rublja. Memphis Minnie bila je poznata po virtuoznosti na gitari. Pijanist Memphis Slim započeo je karijeru u Memphisu, ali njegov osebujan stil bio je mekši i sadržavao je više elemenata swinga. Mnogi blues glazbenici iz Memphisa u 30-ima ili ranim 40-ima odselili su u Chicago i postali dijelom urbanog blues pokreta koji je spajao country glazbu i električni blues.
Dieppe
Djep je grad u Francuskoj u regionu Gornja Normandija, u departmanu Primorska Sena.
Blues
Predratni blues
thumb|right|175px|[[Bessie Smith, poznata pjevačica ranog bluesa.]] Gradski ili urbani stilovi bluesa bili su određeniji i razrađeniji. Klasične blues urbane pjevačice ili pjevačice vodviljskog bluesa bile su popularne u 20-ima, među njima Mamie Smith, Gertrude "Ma" Rainey, Bessie Smith i Victoria Spivey. Mamie Smith, prije vodviljska nego blues izvođačica bila je prva afroamerikanka koja je 1920. godine snimila blues ploču; njen "Crazy Blues" u prvom mjesecu prodao se u 75 tisuća primjeraka.
Dieppe
Po podacima iz 1999. godine broj stanovnika u mestu je bio 35.894, a gustina naseljenosti je iznosila 3,076 stanovnika/km².
Blues
Predratni blues
Ma Rainey, poznata i kao "majka bluesa", kao i Bessie Smith, pjevale su ... svaku pjesmu oko središnjih tonova, možda zato da bi lakše projicirale svoj glas u dubinu prostorije. Smith bi ...pjevala pjesmu u neuobičajenom tonalitetu, a njena vještina savijanja i širenja tonova svojim predivnim, snažnim interpretativnim kontraltom bila je nenadmašena. Urbani izvođači bluesa bili su popularni glazbenici te ere, kao što su Tampa Red, Big Bill Broonzy i Leroy Carr. Prije Drugog svjetskog rata, Tampa Reda su ponekad zvali "čarobnjakom gitare". Carr je tada učinio neobičan izbor prateći svoje pjesme na glasoviru.
thumb|left|Tipičan boogie-woogie bas Boogie-woogie je u urbanom bluesu bio još jedan važan stil 1930-ih i 1940-ih. Iako se stil obično veže sa solo glasovirom, boogie-woogie je također bio korišten kao pratnja pjevačima ostinatom, rifovima i promjenama visine lijevom rukom, dok bi se desna ruka bavila razrađivanjem trilera i ukrasa. Pionir boogie-woogieja bili su Jimmy Yancey i boogie-woogie trio Albert Ammons, Pete Johnson i Meade Lux Lewis). Čikaški izvođači boogie-woogieja bili su Clarence "Pine Top" Smith i Ear Hines, koji su "povezali propulzivne ritmove na lijevoj ruci ragtime pijanista i melodijske figure slične onima Armstrongove trube na desnoj".
U 40-ima se razvio jump blues, koji je bio pod utjecajem glazbe big banda, a koristio je saksofon ili koji limeni puhaći instrument, kao i gitaru u ritamskoj sekciji radi stvaranja bržeg jazz tempa s deklamatornim vokalima. Melodije jump bluesa autora Louisa Jordana i Big Joea Turnera iz Kansas Cityja u Missouriju utjecale su na razvoj kasniji stilova kao što su rock and roll i rhythm and blues. Meki lujzijanski zvuk Professora Longhaira i kasnije Dr. Johna miješa klasični rhythm and blues sa stilovima bluesa.
Rani poslijeratni blues
Nakon Drugog svjetskog rata i u 50-ima, kako su se afroamerikanci selili u sjeverne američke gradove, u gradovima kao što su Chicago, Detroit i Kansas City (Missouri) postali su popularni novi stilovi električnog bluesa. Električni blues koristio je električne gitare, električni bas, bubnjeve i usnu harmoniku. Chicago je postao centrom električnog bluesa u ranim 50-ima.
Na čikaški blues je u velikoj mjeri utjecao misisipijevski delta blues, budući da su mnogi izvođači doselili iz tog područja. Howlin' Wolf, Muddy Waters, Willie Dixon i Jimmy Reed su svi bili rođeni u Mississippiju i tijekom velike migracije doselili u Chicago. Njihov stil karakterizira uporaba električne gitare, ponekad slide gitare, usne harmonike i ritamske sekcije basova i bubnjeva. J. T. Brown, koji je svirao u bendovima Elmorea Jamesa i J. B. Lenoira su također koristili saksofone, ali češće kao pratnju ili ritam nego kao solo instrumente. Little Walter i Sonny Boy Williamson II bili su poznati svirači usne harmonike (koju su u bluesu nazivali "harp", tj. harfa) rane čikaške blues scene. Drugi, kao Big Walter Horton, bili su također utjecajni. Muddy Waters i Elmore James bili su poznati po inovativnoj uporabi električne slide gitare. B. B. King i Freddie King (nisu u rodu), koji nisu koristili slide gitaru, bili su utjecajni gitaristi stila električnog bluesa, iako nisu bili iz Chicaga. Howlin' Wolf i Muddy Waters bili su poznati po svojim dubokim, hrapavim glasovima.
Basist i skladatelj Willie Dixon igrao je važnu ulogu na čikaškoj sceni. Skladao je i napisao mnoge blues standarde perioda kao npr. "Hoochie Coochie Man", "I Just Want to Make Love to You" (obje za Muddyja Watersa) i "Wand Dang Doodle", kao i "Back Door Man" za Howlin' Wolfa. Većina izvođača iz čikaške blues scene snimala je za lokalnu kuću Chess Records, a ostale važnije producentske kuće bile su J.O.B. Records i Vee-Jay Records.
U 50-ima je blues imao golem utjecaj na mainstream američke popularne glazbe, a specifično u razvoju rockabillyja. Iako su popularni glazbenici kao Bo Diddley i Chuck Berry bili pod utjecajem čikaškog bluesa, njihovi entuzijastični stilovi odvajali su se od melankoličnih aspekata bluesa, što je bio jedan od faktora koji su utjecali na prijelaz sa bluesa u rock 'n' roll. Elvis Presley i Bill Haley više su bili pod utjecajem jump bluesa i boogie-woogieja, i kod bjelačkog stanovništva su popularizirali rock and roll. Čikaški blues je također utjecao na lujzijansku zydeco glazbu, kao u primjeru Cliftona Cheniera, koji koristi naglaske bluesa; glazbenici tog stila također su koristili električnu solo gitaru i kajunske aranžmane blues standarda.
Do kraja 50-ih, žanr zvan swamp blues (močvarni blues) razvio se blizu Baton Rougea u Louisiani, s izvođačima kao što su Slim Harpo, Sam Myers i Jerry McCain. Taj blues bio je sporijeg ritma i jednostavnijeg korištenja usne harmonike nego čikaški stil. Pjesme iz ovog žanra uključuju "Scratch my Back", "She's Tough" i "King Bee".
Jefferson, South Dakota
Džeferson je grad u američkoj saveznoj državi Južna Dakota.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 547, što je 39 (-6,7 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Periodsko kraško jezero
thumb|150px|right|[[Cerkniško jezero]]
Periodsko kraško jezero je tip kraškog jezera koje se formira u periodski plavljenim poljima. Nastaje za vreme poplava i jakih kiša. Najkaraterističnija su za kraške predele Crne Gore, Bosne i Hercegovine, Hrvatske i Slovenije. Obrazuju se u Nikšićkom, Glamočkom, Livanjskom, Imotskom, Cerkniškom i drugim poljima.
Iridomirmecin
Iridomirmecin je organsko jedinjenje, koje sadrži 10 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 168,233 Da.
Termokraško jezero
Termokraško jezero je tip kraškog jezera koje se formira u predelima stalno zamrznutog zemljišta. Nastaju u udubljenjima koja nastaju spuštanjem terena nakon otapanja podzemnih slojeva leda, gde pri tom sočnica ispunjava basen. Voda se gubi proceđivanjem, tako da ova jezera ne traju dugo, pa su s toga periodska. Najkaraterisičnija su za istočni Sibir, tačnije Jakutiju, gde se nazivaju „alasi“. Među najpoznatijim jezerima ovoga tipa su Bustah, Ožogino, Mogotoevo jezero i dr..
Vukovarski vodotoranj
thumb|220px|Vukovarski vodotoranj, 2010. Vukovarski vodotoranj, vodosprema visoka 50 m izgrađena 1968. u Vukovaru. Do 1991. služio je za spremanje i pričuvu vode u sklopu gradske vodovodne mreže. U jesen 1991. pretrpio je znatna oštećenja tokom Vukovarske bitke, ne povrativši nikad svoju primarnu funkciju. Nakon završetka rata u Hrvatskoj odlučeno je da se u zatečenom stanju konzervira kao autentičan spomenik ratnog razaranja grada. Od 2009. zaštićen je kao kulturno dobro.
Povijest
Idejno rješenje vukovarskog vodotornja izradio je 1962. inženjer Matej Meštrić. Za lokaciju vodotornja odabran je gradski perivoj i izletište Najpar-bašča, najviša točka u Vukovaru s nadmorskom visinom od 156,33 m. Glavni projekt vodotornja izradio je Petar Kušan u suradnji sa Sergejem Kolobovom za projektantsku tvrtku Plan u kojoj su tada obojica radili. Vodovodnu opremu s instalacijama projektirao je Hidroprojekt iz Zagreba. Prema glavnim i izvedbenim projektima tvrtke Plan radove je izvela zagrebačka tvrtka Hidrotehna. Gradnja je započela 1963., a završena je 1968.
S visinom od 50,33 m, vodotoranj je pri završetku izgradnje bio najviši objekt u Slavoniji. Vodosprema pri njegovu vrhu imala je volumen od 2150 m3 i bez dopunskog punjenja vodom mogla je osigurati opskrbu grada od 45 000 st. tokom 12 sati, a bez industrijske potrošnje do 40 sati. Po kapacitetu spremnika vukovarski vodotoranj bio je na drugom mjestu u Evropi, odmah iza rimskog vodotornja. S punim rezervoarom imao je masu od 9000 tona.
Vodotoranj je temeljen na armiranobetonskoj ploči promjera 21 metar i debljine (dubine) 4 metra. Vanjska strana ojačana je rebrima, srednji dio stožasta oblika izrađen je od armiranog betona, a u unutrašnjosti se nalazi stubište s instalacijama. Sam vrh, s fasadom od crvene cigle, zauzimala je vodosprema s dvama spremištima za vodu izrađenima od čeličnog lima. Nivo vode u vodospremi mogao je doseći 7 m. Voda je iz pročišćivača u Borovu Naselju, udaljenu više od 4 km, dotjecala cijevima brzinom od 300 L/s.
U sklopu vodotornja na visini od 34 m, odmah ispod dvaju spremnika za vodu, izrađen je kružni restoran s vidikovcem.
Sufoziono jezero
Sufoziono jezero ( — potkopavanje) je poseban tip kraškog jezera koji nastaje procesom sufozije, tj. potokopavanjem. Podzemna voda odnosi i podriva unutrašnje slojeve gline i formira šupljine, koje se nakon sleganja pretvaraju u vrtače. Ovakva jezera su malih površina i neznatnih dubina, karakteristična za podzemene terene u krasu.
Bretagnolles
Bretanjol je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Gornja Normandija, u departmanu Er koja pripada prefekturi Evre.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 185 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 48 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,78 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 140 metara (maksimalnoj 146 m, a minimalnoj 119 m).
COPG2
Koatomerna podjedinica gama-2 je protein koji je kod ljudi kodiran genom.
Interakcije
Za COPG2 je pokazano da formira interakcije sa dopaminskim receptorom D1 i COPB1.
Kreofil sa Samosa
Kreofil sa Samosa (Κρεώφυλος ὁ Σάμιος) bio je jedan od najstarijih starogrčkih epskih pesnika, koga antička tradicija dovodi u neposrednu vezu s Homerom, smatrajući ga Homerovim prijateljem, a ponekad čak i zetom (mužem njegove kćeri). Prema antičkoj tradiciji, Kreofil je ugostio Homera u svojoj kući, a poreklom je bio s ostrva Hiosa, premda neki izvori smatraju da je rođen na Samosu ili Iosu. Prema nekim izvorima, Homer je Kreofilu ispričao povest o zauzeću grada Ehalije, bilo u znak zahvalnosti za njegovo gostoprimstvo, bilo u vidu miraza uz ruku svoje kćeri, a Kreofil je tu pripovest zapisao, i tako je nastalo spev Zauzeće Ehalije. Na osnovu te antičke predaje može se postaviti teza da je Kreofil bio jedan od najranijih "Homerida" (Homeridae), tj. pesnika koji su tvrdili da potiču od Homera ili na neki način nastavljaju njegovu pesničku tradiciju, te da je predstavljao prvu sponu koja je samoga Homera povezivala s kasnijom povešću homerskih pesama; naime, Kreofil je čuvao i naučavao homerske pesme i predao ih svom potomstvu, od koga ih je navodno primio i legendarni spartanski zakonodavac Likurg.
Pesma Zauzeće Ehalije (Οἰχαλία), koja se pripisivala Kreofilu, opisivala je kako se Herakle nadmetao s Euritom kako bi dobio ruku njegove kćeri Jole, kako ga je Eurit prevario i napokon kako je Herakle zarad osvete zauzeo i razorio celu Ehaliju. Ta se pesma često spominje u antičkim izvorima, ali je od nje sačuvan samo jedan jedini stih. Pausanija spominje Kreofilovu pesmu pod naslovom Herakleja (Ἡρακλεία), no tu se bez sumnje radi samo o drugom imenu istog epa. Prema jednom antičkom izvoru, epičar Panijasis iz Halikarnasa (5. vek pne.) "ukrao" je tu pesmu od Kreofila i objavio je pod svojim imenom. Međutim, ta je priča najverovatnije samo govorila o tome da se Panijasis u svojoj pesmi Herakleja, koja je opevala Heraklov život, ugledao na Kreofilov spev.
Mr. Moto's Last Warning
Mr. Moto's Last Warning je američki crno-bijeli filmski triler snimljen u režiji Normana Fostera, koji predstavlja šesti od osam filmova originalne serije posvećene japanskom detektivu Mr. Motu. Naslovni protagonist, koji tumači Peter Lorre, dolazi u Port Said za vrijeme zajedničkih manevara britanske i francuske ratne mornarice, a radnja prikazuje njegove napore da zaustavi grupu sabotera koja nastoji isprovocirati rat između dvije zemlje. Film se ističe završnom sekvencom u kojoj Mr. Moto odaje protagonistima, ali ne i gledateljima, koja je velesila stajala iza tog plana.
Frontier Marshal (film, 1939)
Frontier Marshal je američki crno-bijeli vestern film snimljen 1939. u režiji Allana Dwana. Predstavlja drugu po redu ekranizaciju Wyatt Earp: Frontier Marshal, biografske knjige Stuarta N. Lakea posvećene znamenitom šerifu i pustolovu Wyatta Earpu. Za razliku od prethodnog istoimenog filma, producenti su uspjeli izgladiti spor sa Earpovom udovicom Josephine te se tako Earpov lik, koji tumači Randolph Scott, pojavljuje pod svojim pravim imenom. Zaplet svoju osnovu ima u stvarnim događajima, odnosno dolasku Earpa u grad Tombstone početkom 1880-ih, gdje se suprotstavio lokalnim kriminalcima, ali je u većini detalja proizvod fikcije, pa je tako lik njegovog prijatelja Doca Hollidaya (koga tumači Cesar Romero) preimenovan u "Doca Hallidaya", a kao lik se pojavljuje i zabavljač Eddie Foy koga tumači njegov sin Eddie Foy, Jr.. Sedam godina kasnije je snimljena treća i najpoznatija ekranizacija pod naslovom My Darling Clementine.
Spessa, Udine
Spessa je naselje u Italiji u provinciji Udine, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 24 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 105 m.
Kaunakakai, Hawaii
Kaunakakaj je naseljeno mesto za statističke potrebe u američkoj saveznoj državi Havaji. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 3.425 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 3.425 stanovnika, što je 699 (25,6%) stanovnika više nego 2000. godine.
Irigenin
Irigenin je organsko jedinjenje, koje sadrži 18 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 360,315 Da.
Forest View, Illinois
Forist Vju je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 698, što je 80 (-10,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
NK Junak
NK Junak je nogometni klub iz Sinja.
Povijest kluba
Nogometni klub Junak osnovan je u gradu Sinju 18. srpnja 1916. godine. Godine 1922. uzima ime Velebit, a 1924. vraća ime Junak. Prvi predsjednik kluba bio je Ante Brož.
Klub su osnovali nogometni entuzijasti koji su po gradskim livadama naganjali kožnatu loptu. Mahom su to bili sinjski studenti koji su studirali po Splitu, Zagrebu i drugim gradovima te su i u svom gradu željeli zaigrati nogomet. Ime kluba je nastalo iz dišpeta prema Hajduku pa su Sinjani rekli ako Split ima Hajduka onda Sinj mora imati Junaka. Dres kluba je plave boje ali su svoje utakmice na početku stoljeća igrali u crno bijeloj kombinaciji jer se zbog siromaštva nije moglo nabaviti tkanine plave boje za dresove. U klubskim vitrinama nalazi se preko 250 trofeja sa raznih natjecanja.
Prvi predsjednik kluba Junak je bio Ante Brož, a u prvu utakmicu kluba odigranu na blagdan Velike Gospe 15.kolovoza 1916. poveo prvi kapetan Mirko Kačić.
Poznati treneri
U Junaku je nekad igrao poznati hrvatski nogometni trener i bivši hrvatski izbornik Mirko Jozić.
Poznati igrači
Legendarni hrvatski športski komentator Mladen Delić je igrao nogomet u Junaku.
Sponzori kluba
Kao gradski klub glavni sponzor NK Junak je grad Sinj. Nakon dugo godina NK Junak je 2012. godine pred kraj sezone 2011. - 2012. osiguravši ostanak u Drugoj HNL dobio i strateškog sponzora u tvrtci KiK Textilien.
Zanimljivosti
Klub je kroz povijest promijenio čak tri igrališta za odigravanje utakmica i to:
1. igralište (ledina) u Tripalovom voćnjaku
2. igralište na starom Pazarištu kod pekare
3. Gradski stadion Sinj
Piane d'Archi-Quadroni, Chieti
Piane d'Archi-Quadroni je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 678 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 115 m.
Sufozija
Sufozija (geologija) je filtraciono razaranje sredine koje se ispoljava kroz pokretanje, transport pa i iznošenje finozrne frakcije vodom dok osnovni skelet trpi manje promene ili biva gotovo nepromenjen, a javlja se naročito u peskovito-prašinastim sredinama neujednačenog granulometrijskog sastava. Kao posledica javlja se uleganje viših slojeva što se manifestuje tanjirastim udubljenjima.
Unutrašnja sufozija je lokalnog karaktera i praćena je odlaganjem pokrenute frakcije na manjem ili većem rastojanju zavisno od lokalne raspodele gradijenata i poroznosti.
Glasnevin (groblje)
250px|right|thumb|Glasnevinsko groblje Groblje Glasnevin je glavno katoličko groblje u Dablinu, Irska, osnovano sredinom XIX veka.
Poznati ljudi sahranjeni na Glasnevinu:
Missouri City, Missouri
Misuri Siti je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 267, što je 28 (-9,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Drachenbronn-Birlenbach
Drahenbron Birlenbah je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Alzas, u departmanu Donja Rajna koja pripada prefekturi Visemburg.
NK Tekstilac Sinj
NK Tekstilac je nogometni klub iz grada Sinja.
Povijest
Nogometni klub Tekstilac osnovan je 15. srpnja 1954. godine. Prvi predsjednik mu je bio Branko Čaić.
Klub se trenutačno natječe u 1. ŽNL Splitsko dalmatinske županije.
Gradski stadion Sinj
Gradski stadion Sinj je stadion u Sinju. Otvoren je 2006. Na njemu svoje domaće utakmice igra Junak, nogometni klub iz Sinja. Kapaciteta je 3 096 mjesta, od kojih je 3 075 sjedećih.
Irilon
Irilon je organsko jedinjenje, koje sadrži 16 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 298,247 Da.
Another Thin Man
Another Thin Man je američka crno-bijela kriminalistička filmska komedija snimljena 1939. u režiji W. S. Van Dykea, a koja predstavlja treći u seriji o detektivsko-bračnom paru Nicku i Nori Charlesu. Dvoje protagonista, koje ponovno glume William Powell i Myrna Loy, na početku filma imaju dijete - sina Nicka Juniora - ali zaplet prikazuje kako je Nick ponovno prisiljen koristiti detektivske sposobnosti kako bi otkrio ubicu svog prijatelja na Long Islandu.
Colorado (rijeka)
Geografske karakteristike
Colorado izvire u Stjenovitim planinama kod Prijevoja Poudre u državi Colorado na nadmorskoj visini od 3 104 m.
Colorado sa svojim pritokama ima porječje veliko oko 637 000 km², koje obuhvaća dijelove američkih država Wyoming, Colorado, Utah, New Mexico, Nevada, Arizona, Kalifornija i meksičkih država Baja California i Sonora. thumb|left|240px|Karta [[porječje|porječja Colorada]] Bazen Colorada je suh polupustinjski kraj, pa rijeku zovu Linijom života američkog jugozapada.
Colorado formira granicu između američkih država Nevada i Arizona, tu se nalazi poznati Nacionalni park Grand Canyon, inače u bazenu Colorada leži čak 11 Nacionalnih parkova. Na Coloradu je u blizini Las Vegasa 1936. izgrađena čuvena Hooverova brana dugo vremena, najviša brana na svijetu.
U svom donjem toku, u dužini od nekih 28 km Colorado formira granicu između Sjedinjenih Američkih Država i Meksika. Od ulaska u Meksiko Colorado teče još nekih 50 - tak km, pa onda formira deltu sa kojom otječe u Kalifornijski zaljev.
NK Glavice
NK Glavice je nogometni klub iz Glavica kod Sinja. Klub je osnovan 1946. pod imenom "Borac" te je i do dan danas u lokalnog puka nazivan istim imenom. Prvi predsjednik kluba bio je Josip Modrić Joza. Od 1990. klub nosi ime Glavice. Kao veliki promotor ovog kluba i čak jedno izvjesno vrijeme kao igrač bio je Zlatko Canjuga ("Glavički zet") kako su mu navijači znali tepati jer mu je supruga Piruška iz Glavica. Najveći rivali ovog kluba kroz njegovu povijest bili su ili još uvijek jesu Tekstilac i Junak iz Sinja, OSK iz Otoka, NK Dugopolje iz Dugopolja i zadnjih godina NK Hrvace iz Hrvaca. Svi klubovi rivali su iz neposredne okolice Cetinske krajine pa su ogledi ovih klubova uvijek popraćeni žestokim navijanjem navijača.
Trenutno se natječe u 1. ŽNL Splitsko-dalmatinska.
Traverses, Torino
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 40 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1601 m.
Hulbert, Oklahoma
Halbert je grad u američkoj saveznoj državi Oklahoma.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 590, što je 47 (8,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Burlington, Vermont
Berlington je grad u SAD u saveznoj državi Vermont i najveći grad u toj saveznoj državi. Po podacima iz 2000. u gradu je živelo 38.889 stanovnika.
The Blind Side (film)
The Blind Side je američka drama iz 2009. godine sa Sandrom Bulok u glavnoj ulozi. Temelji se na istinitoj priči, opisanoj u knjizi The Blind Side: Evolution of a Game američkog novinara Majkla Luisa.
Sinjski arambaši
Sinjski arambaši su dosta slični sarmi, no uz par bitnih razlika: meso za punjenje se ne melje, već se sjecka nožem. U meso se dodaju i različite vrste sušenog mesa, cimet, muškatni oraščić i klinčići, a ne dodaje se riža.
The Blind Side (film)
Zahvaljujući ovom filmu, Bulokova je postala najplaćenija glumica u 2009. i najkomercijalnija glumica 2010, a osvojila je i prvog Oskara za najbolju glavnu ulogu u karijeri. U grupi filmova sa glavnim ženskim likom, Mrtav ugao je najkomercijalniji film svih vremena. Film je zaradio 309.000.000 dolara, što ga smešta na 55. mesto liste najkomercijalnijih filmova svih vremena.
U Hrvatskoj je prikazan pod nazivom Priča o prvaku, a u Srbiji pod nazivom Mrtav ugao.
Popis votki
Ovo je nepotpun popis vrsta votke, razvrstan po zemljama proizvođačima.
Speed (film)
Brzina (eng. Speed) je američki akcijski thriller iz 1994. godine u režiji Jana de Bonta, a glavne uloge tumače Keanu Reeves, Dennis Hopper i Sandra Bullock.
Radnja
Scenarij za film je napisao Graham Yost, a njegova priča govori o dvojici policajaca iz Los Angelesa, Jacku Travenu i Harryju Templeu, koji spriječe bivšeg policajca i stručnjaka za izradu bombi Howarda Paynea u namjeri da ishodi otkupninu u iznosu od 3 milijuna dolara držeći trinaestero ljudi kao taoce u dizalu okruženom bombama. Nakon što se akcija spašavanja taoca uspješno okonča, sve upućuje na to da je Payne počinio samoubojstvo, a Jack i Harry dobivaju policijska odličja za tu akciju.
No, sljedećeg dana Jack biva svjedokom eksplozije autobusa u kojem pogiba vozač, koji je ujedno bio i njegov poznanik. Nekoliko trenutaka nakon eksplozije, na obližnjoj telefonskoj govornici zazvoni telefon, a s druge strane linije je navodno mrtav Payne s novim zadatkom za Jacka. Ovaj put u autobus postavlja bombu koja će se aktivirati ukoliko njegova brzina kretanja padne ispod 50 milja na sat.
Film je bio jedan od najvećih kino hitova 1994. godine, a 1997. je dobio i nastavak koji nije bio ni približno uspješan, te je dobio brojne negativne kritike i od strane medija i publike.
Each Dawn I Die
Each Dawn I Die je američki crno-bijeli gangsterski film snimljen 1939. u režiji William Keighleya, poznat kao jedno od klasičnih ostvarenja žanra. Protagonist, čiji lik tumači James Cagney je novinar, koji se, istraživajući korupciju, zamjerio moćnim političarima koji mu namještaju lažnu optužbu za automobilsku nesreću, a na osnovu nje i osudu na dugogodišnju zatvorsku kaznu. Radnja prikazuje kako se u zatvoru sprijatelji sa okorjelim kriminalcem (čiji lik tumači George Raft), koji mu nakon bijega pristaje tražiti dokaze kojim bi ga se oslobodilo. Prema navodima nekoliko biografa, Each Dawn I Die je Staljinu bio najdraži hollywoodski film.
Boschi di Villa, Belluno
Boschi di Villa je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 464 m.
Maksimir
thumb|right|Park Maksimir
Kawela Bay, Hawaii
Kavela Bej je naseljeno mesto za statističke potrebe u američkoj saveznoj državi Havaji. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 330 stanovnika.
Maksimir
Maksimir je zagrebačka gradska četvrt u kojoj se nalaze istoimena park-šuma i Stadion Maksimir (poznat po nastupima NK Dinamo).
Kawela Bay, Hawaii
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 330 stanovnika, što je 80 (19,5%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Maksimir
Park-šumu Maksimir, prvu u jugoistočnoj Europi (otvorena 1794. godine), dao je 1839. urediti prema zamisli biskupa Maksimilijana Vrhovca biskup Juraj Haulik u engleskom pejsažnom stilu. U parku je očuvana flora i fauna nizinskih šuma, a u njemu se nalaze i četiri jezera (što prirodna, što umjetna).
Od istaknutijih objekata u Parku spomenut ćemo:
Na južnom kraju park-šume nalazi se Zoološki vrt grada Zagreba.
Poznatiji dijelovi gradske četvrti su: Laščina, Rebar, Gornji Bukovac i napose bivše selo Remete u kojem se nalazi Crkva uznesenja blažene djevice Marije s franjevačkim samostanom. U crkvi se nalazi čudesni kip Majke božje Remetske, te su zbog toga Remete jedne od najznačajnih Marijanskih svetišta u Hrvatskoj.