cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oksidativna dekarboksilacija piruvata
Oksidativna dekarboksilacija ili dekarboksilacija piruvata jest proces kojim se piruvat (pirogrožđana kiselina) priprema za krebsov ciklus u okviru ciklusa aerobne oksidacije glukoze.
Uvod
Smatra se ključnom biokemijskom reakcijom koja povezuje metabolički put glikolize s Krebsovim ciklusom. Reakciju katalizira enzimatski sustav piruvat dehidrogenaze. U eukariota ova se reakcija dekarboksilacije odvija isključivo u matriksu mitohondrija, dok se u prokariota slične reakcije odvijaju u citoplazmi i staničnoj membrani. Piruvat se većim dijelom proizvodi putem glikolize u citoplazmi, te se potom prenosi u mitohondrij pri čemu se troši energija u obliku hidrolize ATP.
Reakcija
U mitohodriju piruvat ulazi u reakciju dekarboksilacije kojom se spaja s molekulom koenzima A, stvarajući tako acetil koenzim A. Pri toj se reakciji oslobađa jedna molekula ugljikovog dioksida i jedna molekula NADH, koja se reducira iz NAD+.
Reakciju prevođenja piruvata u acetil KoA katalizuje piruvat dehidrogenaza. Ovo je kompleksan enzim sačinjen od piruvat dehidrogenaze, dihidrolipoil transferaze i dihidrolipoil dehidrogenaze. Navedeni enzimi su bliski, tako da se produkt prvog enzima odmah predaje aktivnom mestu drugog enzima.
Giudicato Agugliastra
Giudicato Agugliastra (talijanski: Giudicato di Agugliastra) ili Giudicato Ogliastra je bio jedan od manjih srednjovjekovnih guidicata Sardinije (nešto poput evropskih kneževina ili kraljevina), koji je egzistirao od početka 10. vijeka do kraja 11. vijeka.
Giudicato Agugliastra prostirao se na istoku Sardinije duž obala Tirenskog mora, a njegova prijestolnica bio je Tortolì, sa sjevera je graničio sa Giudicatom Gallura, sa zapada sa Giudicatom Arborea a na jugu sa Giudicatom Cagliari.
Historija
Giudicato Agugliastra iznikao je iz bizantske administrativne jedinice, koja se osamostala nakon što su muslimani osvojili Siciliju 827. i tako onemogućili komunikaciju između Sardinije i Bizanta. On je jedini manji poznati giudicat srednjovjekovne Sardinije, a pretpostavlja se da ih je bilo puno više.
Već na početku 11. vijeka podpao je pod uticaj Republiku Pise, a već krajem vijaka pod vlast susjednog Giudicata Cagliari i prestao postojati. Iako se i nadalje spominjao kao vladarska titula onih koji su vladali tim krajem sve do 17. vijeka (Kapetan Giudicata Ogliastra).
William Margold
Vilijam Margold (Vašington, SAD, 2. oktobra 1943.) je američki porno glumac, režiser i aktivista.
Bivši je direktor „Koalicije za slobodu govora“ a bio je i saosnivač F.O.X.E i PAW fondacije, dobrotvorne organizacije za socijalnu pomoć porno glumcima. Takođe je član AVN kuće slavnih.
Pilip
Pilip, narodno muško ime nastalo od imena Filip promjenom glasa "f" u glas "p". Zabilježio ga je Vuk u Srpskom rječniku s napomenom da se govori u Lici te Daničić u "Rječniku iz književnih starina srpskih" s potvrdom iz XII. vijeka. Potom je zabilježeno u "Dečanskim hrisovuljama" (Pilip Kalimanić, Pilip Družilović), u Kukuljevićevim "Povijestnim spomenicima južnih Slavena" (pop Pilip, Pilip vojvoda), u srpskim narodnim pjesmama koje je skupio Vladimir Krasić (1880, Pilip serdar) itd. U novije vrijeme ime je potvrđeno, na primjer, u Svetom Roku.
Šimundić donosi mnogo izvedenica iz tog imena: Pilipac, Pilipaš, Pilipenda, Pilipina; Pija, Pijo; Pila, Pile, Pilo, Pileta, Pilica, Pilidža, Piliš, Pilko; Pilja, Piljo, Piljetina; Pipa, Pipe, Pipo. Od tog imena nastala su i neka prezimena: Pilip, Pilipac, Pilipić, Pilipov, Pilipovski, Pilipović te žensko ime Pilipa. Ime Pilipenda poznato je iz djela Sime Matavulja.
Od imena Pilip nastali su i nazivi mahala Pilipovac "u Bosni u okružju bihaćkom" i Pilipovo u "okružju tuzlanskom", a od prezimena Pilipović naziv dva sela u Bosni, "jedno u okružju sarajevskom, drugo u tuzlanskom". (ARJ)
Napomena: Po ER5 Pilip je ime bjeloruskog književnika Pestraka. Provjera u "Općoj enciklopediji" i "Sovjetskom encikl. rječniku" pokazala je da se taj književnik zove Filipp Semjonovič Pestrak.
Sent Pol (razvrstavanje)
Sent Pol se može odnositi na
Enterprise, Kansas
Enterprajz je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Vejl
Vejl se može odnositi na
Savannah (porno glumica)
Shannon Michelle Wilsey (7. oktobar 1970 - 11. jul 1994) bila je američka porno glumica, poznata po kratkoj karijeri koju je obilježio buran privatni život i tragičan kraj.
Rođena je u Teksasu, a nedugo nakon rođenja su joj roditelji razveli, te je s majkom otišla u Kaliforniju. U dobi od 13 godina je otkrila da joj otac nije biološki otac, te je, duboko uznemirena time, pobjegla od kuće. Nakon nekoliko godina je u Los Angelesu postala groupie, te imala veze sa muzičarima kao što su Greg Allman i Billy Sheehan. Nakon što je pozirala gola za časopise, poznanik Rex Cabo ju je 1990. uveo u porno-industriju. Uzela je pseudonim Savannah, kao inspiraciju uzevši film Savannah Smiles iz 1982. kojeg je voljela kao djevojčica. Ubrzo je postala jedna od najpopularnijih porno-glumica svog vremena, a njen imidž se toliko svidio studiju Vivid Entertainment da je s njime 1991. potpisala prestižni ugovor o eksluzivnom angažmanu. Međutim, sklonost narkoticima i loš temperament su 1992. nagnale Vivid da raskine ugovor. Savannah je tada postala poznata i po lezbijskoj vezi sa kolegicom Jeannom Fine. 11. jula 1994. je, vozeći se u automobilu sa prijateljem Jason Swingom, prouzročila prometnu nesreću u kojoj joj je slomljen nos i ogrebano lice. Nakon nje je došla kući i ispalila hitac iz revolvera u glavu. Ubrzo ju je pronašla prijateljica i pozvala hitnu pomoć, ali je nedugo potom preminula u bolnici Policijska istraga je pretpostavila da je motiv za samoubistvo bila kombinacija financijskih i problema sa narkoticima, loš ljubavni život, ali i uvjerenje da joj je nesreća uništila karijeru.
Njena smrt je potakla američkog porno-producenta Williama Margolda da osnuje neprofitnu organizaciju P.A.W. čija je djelatnost psihološka, financijska i druga pomoć porno-izvođačima koji imaju životne probleme.
OR3A1
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Bevons
Bevon je naselje i opština u Francuskoj u regionu Provansa-Alpi-Azurna obala, u departmanu Gornjoprovansalski Alpi koja pripada prefekturi Forsalkje.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 132 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 11 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 11,26 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 303 metara (maksimalnoj 969 m, a minimalnoj 485 m).
Miljenko Kovačić
MILJENKO KOVAČIĆ (Zagreb, 19. III. 1973. - 20. VIII. 2005, poginuo u saobraćajnoj nesreći na čvoru autoceste A3 Kraljevečki Novaki), bivši nogometaš zagrebačkog Dinama i Slaven Belupa, talentirani centarfor. Široj sportskoj javnosti ponajviše poznat po osebujnom životu koji je vodio nakon što je napustio nogometne terene. Jedno je vrijeme nastupao i za italijanskog prvoligaša Bresciju. Potom je opet nastavio nogometnu karijeru, no nakon epizode u Izraelu, gdje je nastupao za Hapoel Petach Tikvu, vratio se u Slaven Belupo u sezoni 2004/2005, te na početku prvenstva izrazio želju da definitivno prekine karijeru zbog obiteljskih razloga. Takvu odluku Kovačić je donio u 31. godini života kad je bio na vrhuncu karijere. Nakon naglog povlačenja iz nogometnog života, potpuno se povukao iz javnosti na svoje imanje u Vrbovcu. Miljenko je pogunio išavši na nogometnu utakmicu u Sisak. Naime, bio je registriran za NK Mladost iz Repušnice, člana 1. županijske lige. Taj dan je trebao debitirati u 1. kolu protiv NK Metalac iz Siska.
Izvor:
Pascoi, Belluno
Pascoi je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Teget
Teget (katkada i tegetof), zatvorenoplava, tamnoplava boja, osobito za mornarske uniforme. Tako je nazvana po prezimenu austrijskog admirala Wilhelma von Tegetthoffa (1827–1871).
Riječ teget
Po Klaiću i Vujakliji ta je riječ imenica, a po Rečniku MS, Hrvatskom enciklopedijskom rječniku i Anić-Goldštajnovom Rječniku stranih riječi nepromjenjivi (indeklinabilni) pridjev, iako ga ova dva posljednja izvora opisuju kao da je imenica. Ta dva izvora riječ teget proglašavaju zastarjelim regionalizmom odn. zastarjelim žargonizmom i razgovornim srbizmom (iako je nema kod Brodnjaka).
Riječ teget obično se vezuje s nazivima odjeće pa nastaju polusloženice kao teget-haljina, teget-kaput, teget-od(ij)elo.
Eparhija banjalučka
Eparhija banjalučka je eparhija Srpske pravoslavne crkve.
Nadležni arhijerej je gospodin Jefrem, a sjedište eparhije se nalazi u Banjoj Luci.
Istorija
Eparhija banjalučka obuhvata severozapadni deo Bosne, osnovana je 1900. godine kao mitropolija. Do tog vremena, ovi srpski prostori bili su u sastavu Dabrobosanske mitropolije. Prvi episkop ove eparhije bio je mitropolit Evgenije Letica (1901—1907), a zatim slede srpski arhijereji: Vasilije Popović (1908—1938), Platon Jovanović (1940—1941), dr Vasilije Kostić (1947—1961), dr Andrej Frušić (1961—1980) i sadašnji episkop Jefrem Milutinović.
Glavna duhovna središta eparhije su manastiri Gomionica, Moštanica i Liplje. Manastir Gomionicu sa hramom posvećenim Vavedenju Presvete Bogorodice obnovili su 1595. godine mileševski monasi, koji su posle turske najezde izbegli u ovaj manastir.
Arhijerejska namesništva
thumb|desno|240px|Vladičanski dvor, sjedište Banjalučke eparhije
Manastiri
Aktivni:
Ugašeni:
Interleukin 12B
Interleukin 12 podjedinica beta (isto poznat kao stimulacioni faktor 2 prirodnih ubica ćelija, ili faktor sazrevanja 2 citotoksičnih limfocita, p40) (ljudski gen IL12B) je podjedinica ljudskog interleukina 12.
Interakcije
Interleukin-12 podjedinica beta je pokazan da ostvaruje interakciju sa interleukinom 23.
Likviritin
Likviritin je organsko jedinjenje, koje sadrži 21 atom ugljenika i ima molekulsku masu od 418,394 Da.
Vajning
Vajning se može odnositi na
Špansko Carstvo
mini|desno|300px|Zastava s burgundskim križem koristila se kao zastava Španskog carstva do kraja 18. stoljeća kada je zamjenjena tzv. [[Zastava Španjolske|rojigualdom (1785.). Burgundski križ danas se nalazi u kraljevskom grbu.]]
Špansko Carstvo bilo je prvo pravo svjetsko kolonijalno carstvo, a ujedno i prva evropska država u kojoj sunce nikada ne zalazi. Osvajanjem Kanarskih otoka i Kolumbovim otkrićem Amerike 1492., kao i Magellanovim putovanjem između 1520. i 1522., Španjolska je pokrenula velik proces kolonizacije novootkrivenih područja, stvorila carstvo u kojem sunce nikad ne zalazi, te započela eru kolonijalizma. Španjolsko kolonijalno carstvo protezalo se na Južnu i Središnju Ameriku, značajan dio Sjeverne Amerike, Kariba, zatim na dijelove Afrike, Azije i Oceanije.
Španjolsko Carstvo je bilo prvo svjetsko carstvo, zbog toga što se po prvi put u povijesti prostiralo na gotovo svim kontinentima, a komunikacija se, za razliku od Rimskog Carstva, nije odvijala samo putem kopna, već je ono obuhvaćalo i prekomorska područja.
Područja Španjolskog Carstva
295px|mini|300px|Karta područja na kojima je vladala Španska monarhija (Španija s Portugalom (1580-1640)) Ne postoji suglasnost među povjesničarima oko odgovora na pitanje koja područaj je obuhvaćalo Španjolsko Carstvo. Problem nastaje prvenstveno u razgraničenju između posjeda Španjolske na čelu s kraljem, i kraljevih nasljednih posjeda. Tako se javlj problem španjolske Nizozemske, koja se tradicionalno smatra dijelom Carstva, dok je s druge strane neki povjesničari isključuju, tvrdeći da su to osobni nasljedni posjedi Habsburgovaca.
Europa
Većinu posjeda u Europi izgubljeni su 1710. Mirom u Utrechtu.
Baština
Širenjem španjolskog kolonijalnog carstva širio se i utjecaj španjolskog jezika i kulture. Osim toga, Španjolska kao izrazito katolička zemlja, širila je vjerski nauk Katoličke Crkve nasilno pokrštavajući lokalno stanovništvo.
Rezultati stoljetne dominacije Španjolske vidljivi su i danas, ponajprije u činjenici što je španjolski u svim državama koje su nastale na području nekadašnjeg Carstva službeni jezik. Pored toga, većina stanovnika (u nekima gotovo stopostotna) su Katolici.
Španjolska (slično kao i Velika Britanija) i dalje razvija posebne odnose s državama koje su bile dio njezinog Carstva.
Vinsent
Vinsent se može odnositi na
OR3A2
Olfaktorni receptor 3A2 je protein koji je kod ljudi kodiran OR3A2 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Volga (razvrstavanje)
Volga se može odnositi na
Zlatar Bistrica
Zlatar Bistrica je naselje i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj, u Krapinsko-zagorskoj županiji.
Zemljopis
Zlatar Bistrica je smještena uz desnu obalu rijeke Krapine, u središtu Hrvatskog zagorja. Na prometno frekventnom cestovnom čvoru, pojačanom željezničkom prugom. Susjedne općine su Bedekovčina, Zlatar, Konjščina i Marija Bistrica.
Uprava
Općinsko vijeće na čelu s Predsjednikom općinskog vijeća Sašom Pavlovićem.
Sastav Općinskog vijeća prema rezultatima posljednjih izbora (svibanj 2005.).
2 (18,18%) Nezavisna općinska lista-B. Pelko
2 (18,18%) HDZ
1 (9,09%) SDP-LS 1 (9,09%) Nezavisna općinska lista-L.Fulir
Povijest
Spajanjem zaselaka Donji Brestovec, Gornji Brestovec i Grančari nastala je današnja općina Zlatar Bistrica. Mjesto se uz spomenuta naselja oformilo oko novostvorene željezničke stanice na pruzi Zagreb-Varaždin 1911 godine. Stanica, a samim time i naselje koje se smjestilo u blizini su ime dobili kombinacijom dva najbliža veća mjesta između kojih se smjestila - Zlataru i Mariji Bistrici, pa otuda i naziv Zlatar Bistrica. Od 1962. Zlatar Bistrica je najveća općina u Hrvatskom Zagorju s otprilike 33,000 stanovnika. Općinsko sjedište se nalazilo u središtu Zlatar Bistrice, a sama općina obuhvaćala je današnje gradove i općine Budinšćinu, Hrašćinu, Konjščinu, Lobor, Mihovljan, Zlatar i Zlatar Bistricu.
Kultura
"Od Mure i Drave do Kupe i Save,
Senje nam nigdo ne zruši,
To zemla je moja, moja domaja,
Tu nam je kaj vu duši"
Zlatar Bistrica, naselje koje je to ime dobilo u prošlom stoljeću kao najprikladnije, radi položaja između Zlatara i Marije Bistrice, najviše je bilo poznato po razvijenoj industriji i obrtništvu. Posljedica je to pozicije na raskrižju frekventnih prometnica i željezničke pruge od Zagreba prema Varaždinu. Teška ratna i poratna vremena učinila su da ta slika o uspješnom gospodarstvu potpuno izblijedi, no ubrzo je Zlatar Bistrica postala poznata po nečem drugom, Kulturnoumjetničkom društvu „Kaj“.
Sport
Na području općine djeluje nekoliko sportskih udruga.
Broji generacije:
Obični grab
Obični grab (lat. Carpinus betulus) je bjelogorično drvo iz porodice Betulaceae.
Rasprostranjenost
Rasprostranjen je u Europi i jugozapadnoj Aziji. Raste u mezofilnim šumama. U nizinskom području uspijeva na izdignutim terenima, a brežuljkasto područje najbolje mu odgovara.
Izgled
lijevo|mini|Grančica s plodovima Obični grab je do 25 m visoko drvo. Ima glatku i sivkastu koru. Lišće mu je jajoliko, ušiljeno, 5-10 cm dugo, sa svake strane ima po 11-15 žila. U jesen je zlatno-žute boje. Plodni list je trolap, a srednji je lap najveći. Plod orašćić je do 8 mm dug i rebrast. Pupovi su cvjetni. Muški i ženski cvatovi tjeraju s listovima. Supke su obrnuto jajolike i imaju streličasto urezan rub.
Ekološki zahtjevi
Dobro podnosi mraz, zbog toga raste i u uvalama i mrazištima. Ne raste u području, gdje ima poplava i stajaće vode.
Ghostbusters II
U svrhu nastavka, skoro cijela ekipa iz prvog filma opet se okupila na snimanju. Iako je film bio popularan te bio relativno dobro prihvaćen od obožavatelja, primio je podvojene recenzije kritičara. Usprkos tome što su Istjerivači duhova 2 zaradili upola manje na američkim kino blagajnama od prvog filma, 112.494.738 $, ipak su bili 8. najkomercijalniji film 1989.
Radnja
New York. 5 godina nakon prvih događaja, duhova više nema i istjerivači duhova su postali nezaposleni. Peter radi u jednoj jeftinoj emisiji koja se bavi paranormalnim temama, Ray i Winston zabavljaju djecu u vrtićima a Egon radi u jednom institutu. Ipak, jednog dana se zli duhovi vrate: dok je prevozila svoju bebu u kolicima, Dana je ostala šokirana kada su se kolica pokrenula i stala sama od sebe. Ona potraži pomoć kod sada nezaposlenih istjerivača duhova koji otkriju ogromnu rijeku crvene sluzi ispod grada, koja je materijalizacija svih negativnih osjećaja ljudi. Kada to istraže, slučajno pokvare dotok električne struje u velikom dijelu grada, pa završe na sudu. No upravo kada ih sudac kani osuditi, pojave se duhovi i istjerivači duhova krenu u akciju te tako obnove posao.
Istodobno, duh zlog diktatora Viga s Karpata se vratio u jednoj slici u Daninoj galeriji za obnovu i restauraciju te postao zapovjednik Janosza, smotanog zaposlenika. Vigo želi Daninu bebu kako bi dobio tijelo i zagospodario svijetom. Kako bi ga zaustavili, istjerivači duhova upotrijebe pozitivnu crvenu sluz, stvorenu pozitivnom energijom, te tako pokrenu kip slobode s kojim provale u zgradu u kojoj je Vigo. Uspiju ga uništiti sa njegovom slikom te oslobode Janosza njegovog utjecaja. Na kraju izađu van na veselje gomile i srušenog kipa slobode u pozadini.
Izbačene scene
right|thumb|250px|Vatrogasna stanica u kojoj su snimana oba filma "Istjerivača duhova". Na zidu se nalazi slogan sa znakom drugog filma
Zanimljivosti
right|thumb|250px|Ernie Hudson daje autogram u odijelu iz filma Istjerivači duhova 2
Upitnost snimanja trećeg dijela
Iako su Aykroyd i producenti htjeli snimiti i treći dio nedugo nakon drugog dijela, to se još nije dogodilo. Situacija se odužila ponajprije jer Murray nije htio ponovno nastupiti kao Peter Venkman. Prilika za treći dio poprimila je zamah 2011. kada je Aykroyd čak i službeno najavio snimanje trećeg dijela te unajmio scenariste humoristične serije Ured (Gene Stupnitsky, Lee Eisenberg ). Međutim, Murray je i dalje odbijao prihvatiti ulogu. Naposlijetku, u lipnju 2012. je izjavio da je odbio nastupiti u trećem dijelu jer "scenarij nije valjao". Aykroyd je potom izjavio da će se snimanje Istjerivača duhova III nastaviti bez Murrayja. Najavljeno je i pisanje novog scenarija, uz glasine da bi jedan od scenarista mogao biti i Ethan Coen.
Status trećeg dijela i dalje je stoga upitan, a do daljnjega vjerojatno se i neće dogoditi. Reitman je napomenuo da bi možda trebalo krenuti sa remakeom serijala.
Kritike
Većina kritičara je mlako primila film, prigovarajući kako je samo repriza situacija i priče iz prvog filma te da nema originalnosti, ali bilo je i onih kojima se svidio. Christopher Null mu je dao 3 od 5 zvijezde: "Nitko nije nikada zaključio da su "Istjerivači duhova 2" velik film, ili čak dobar...Ipak, okupili su cijelu ekipu iz prvog filma i još uvijek su razmjerno smiješni u cjelini". Jonathan Rosenbaum ga također nije preporučio u svojoj recenziji: "Ovaj film ima iznenađujuće nisku količinu smijeha; neke od prvotnih ideja su dobre ali tu je jako malo energije u izvedbi, a ovog puta Murrayjeva hladnokrvnost se doima više anemično nego komično". Richard Luck je zapisao: "Da budem iskren, Murray, Sigourney Weaver pa čak i Aykroyd zaslužuju bolje od ovoga".
Kritičar Arsen Oremović je filmu dao jedan od četiri moguća 'kritičarska prsta'.
Ipak, bilo je i kritičara kojima se nastavak svidio: kritičar Empire časopisa ga je hvalio i zaključio: "Skoro jednako oštar kao i prvi film, samo neznatno pati od par nužnih repetitivnih elemenata". Peter Canavese mu je dao čak 3 od 4 zvijezde. "Sa dovoljno pametnih dijaloga da se mjeri sa originalom, "Istjerivači duhova 2" su dovoljno dobri da osramote mnoge komedije na prijelazu Tisućljeća".
Cesare Augusto, Chieti
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 206 m.
Vopitn
Vopitn se može odnositi na
Volkot
Volkot se može odnositi na
Chassagny
Šasanji je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Rona koja pripada prefekturi Lion.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1064 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 114 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 9,33 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 300 metara (maksimalnoj 343 m, a minimalnoj 171 m).
Listopadna biljka
mini|desno|[[Listopadna šuma u jesen]]
Listopadna biljka, bjelogorica (ijek.) ili belogorica (ek.), svaka vrsta biljke koja gubi svoje listove pred nastupajući nepovoljni period, bez obzira da li se radi o zimi ili sušnom periodu, što zavisi od podneblja koje ta vrsta nastanjuje.
Mehanizam odbacivanja lišća
Listovi ovih biljaka menjaju boju iz zelene u najčešće žutu, crvenkastu ili mrku, što se dešava zbog povlačenja pigmenta hlorofila iz listova. U samoj lisnoj osnovi stvara se tkivo za odvajanje koje sprečava dalji dotok vode i korisnih supstanci u list, pa se on suši i otpada. Na tom mestu na stablu ostaje lisni ožiljak.
Richville, New York
Ričvil je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Listopadna biljka
Značaj
Zbacivanje lišća je višestruko značajno za biljke, jer one tada ne vrše proces transpiracije i na taj način ne gube vodu koju bi inače teško usvajale zbog fizičke ili fiziološke suše. Isto tako, tokom zime, lišće bi se smrzlo, a i grane sa lišćem bi trpjele veći pritisak snega. Postoji i pretpostavka da se na taj način biljke oslobađaju i štetnih produkata metabolizma koji su se nakupili u listu.
Richville, New York
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 323, što je 49 (17,9 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Listopadna biljka
Primjeri
Listopadne biljke su npr. divlji kesten, breza, hrast, bukva, lipa, topola, platana i mnoge druge.
Interleukin 13
Interleukin 13 (IL-13) je citokin koji luče mnogi tipovi ćelija, a posebno T pomoćne ćelije tip 2 (Th2) ćelije, koje su važan medijator alergijske inflamacije i bolesti.
Funkcije
Pored efekta na imune ćelije koji je slični onima od blisko srodnog citokina IL-4, IL-13 je (što je važnije) impliciran kao centralni medijator fizioloških promena indukovanih alergijskom inflamacijom mnogih tkiva. IL-13 proizvodi svoje efekte putem receptora koji se sastoji od više podjedinica: alfa lanac IL-4 receptora (IL-4Rα), i najmanje jednog od dva poznata IL-13-specifična vezujuća lanca. Većina IL-13 bioloških efekata, poput IL-4 efekata, su vezane za jedan transkripcioni faktor, pretvarač signala i aktivator transkripcije 6 (STAT6).
IL-13 funkcije se u velikoj meri preklapaju sa IL-4 funkcijama, posebno u pogledu promena izazvanih na hematopoetskim ćelijama, mada su ti efekti verovatno manje važni u odnosu na potentniju ulogu citokina IL-4. Otuda, mada IL-13 može da proizvede sekreciju imunoglobulina E (IgE) iz aktiviranih ljudskih B ćelija, IL-13 brisanje iz miša nema značajnog efekta na bilo Th2 ćelijski razvoj ili antigen-specifični IgE odziv indukovan potentnim alergenima. U poređenju s tim, brisanje IL-4 gena poništava te odzive. Drugim rečima, IL-13 nije esencijalan limfoidni citokin, već je predominantno molekulski most koje povezuje alergijske inflamatorne ćelije sa ne-imunim ćelijama u kontaktu sa njima.
Mada je IL-13 primarno asociran sa indukcijom puteva disanja, on takođe ima antiinflamatorne osobine. Matriks metaloproteaze (MMP) disajnih puteva, koje su protein-degradirajući enzimi, su neophodne da izazovu izlaz izrađenih parenhimatoznih inflamatornih ćelija u lumen disajnih putevima, gde se one odstranjuju. Među drugim faktorima, IL-13 inducira MMP kao deo mehanizma koji štiti protiv suvišne alergijske inflamacije koja je predispozicija za gušenje.
Klinički značaj
IL-13 specifično podstiče fiziološke promene u organima napadnutim parazitima koje su neophodne da bi se izbacili strani organizmi, ili njihovi produkti. Na primer, za izvacivanje iz stomaka raznih mišjih crvenih glista potreban je IL-13 koji je izlučen iz Th2 ćelija. IL-13 izaziva nekoliko promena u stomaku koje stvaraju neprijateljsko okruženje za parazite, uključujući pojačane kontrakcije i glikoprotein hiper-sekreciju iz stomačnih Epitelsko tkivo epitelijalnih ćelija, što ultimativno dovodi odvajanja organizma sa zida stomaka i njihovo odstranjenje.
Jaja parazita Schistosoma mansoni mogu biti usađene u više organa uključujući zid stomaka, jetru, pluća i čak centralni nervni sistem, što podstiče formaciju granuloma pod IL-13 kontrolom. Ovde, međutim, eventualni rezultat je oštećenje organa, i često ozbiljna ili čak fatalna bolest, a ne rezolucija infekcije. Jedan koncept u pomolu je da IL-13 možda antagonizira Th1 odziv koje je potreban za rešenje intracelularnih infekcija. U tom imunom deregulisanom kontekstu, obeleženom regrutovanjem neuobičajeno velikog broja Th2 ćelija, IL-13 inhibira sposobnost domaćinovih imunih ćelija da unište intracelularne patogene.
IL-13 je odgovoran za mnoge osobine alergijskih plućnih bolesti, uključujući metaplasia goblet ćelija i mukozna hipersekrecija koje doprinose obstrukciji disajnih kanala.
Volingford
Volingford se može odnositi na
Volnat
Volnat se može odnositi na
Novi Golubovec
Novi Golubovec je naselje i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj.
Zemljopis
Općina Novi Golubovec nalazi se na krajnjem sjeveru Krapinsko-zagorske županije uz samu granicu s Varaždinskom županijom.
Susjedne općine su: Radoboj, Mihovljan, Lobor i Jesenje.
Naselja u sastavu Općine :
Stanovništvo
Prema popisu 2001. u općini je 1.073 stanovnika, 337 kućanstava i to 242 obiteljskih i 95 neobiteljskih kućanstava. Ukupan broj zaposlenih: 456 djelatnika. Gustoća naseljenosti je 80 st/km2.
Uprava
Članovi općinskog vijeća Općine Novi Golubovec:
Upravni odjel
Načelnik: Boris Tušek
Pročelnik: Petar Culjak
Financijski referent: Ljiljana Delija
Povijest
Područjem današnje Općine Novi Golubovec još je u antičkom razdoblju prolazila rimska cesta, koja je povezivala dolinu rijeke Krapine s Ptujem. Cesta je prolazila preko Radoboja, prijevoja Očura, prema Ptuju. U crkvenoj organizaciji, ovaj teritorij pripadao je župi Sv. Petra u Petrovoj gori, odnosno župi u Mihovljanu, a obje se spominju u popisu župa zagrebačke biskupije iz 1334. godine.
Raspored crkvenih župa nesumnjivo je indikator gustoće stanovništva, tako da se može govoriti o relativno maloj naseljenosti područja Općine Golubovec u srednjem vijeku.
Veternički posjed darovala je pavlinima godine 1515. Beatrica Frankopanska udovica Ivaniša Korvina. Godine 1612. ondje je podignuta nova zgrada, koju su Pavlini dograđivali. Na lokaciji današnje kurije Kaptol u Veternici i ranije je stajala kurija. Tu je Pavlinski vikar Martin Borković kasniji zagrebački biskup 1641.g. podigao prostrane zgrade s podrumima i stanovima, kamo su Pavlini dolazili na promjenu zraka i odmor.
Lepoglavski patri Pavlini su 1641. godine na svom veterničkom posjedu podigli kapelu Blažene djevice Marije. Kapela je bila posvećena Blaženoj Djevici Mariji i njezinim sedam žalosti i Svim Svetima. Nad sjevernim glavnim ulazom bio je natpis: Bogu najboljemu i najvećemu i Blaženoj djevici Mariji posvećeno 1641.
Posjed je kralj Franjo I. god. 1808. darovao čazmantskom kaptolu, a dio nekadašnjeg Pavlinskog imanja je rasprodan.
Kapelu Blažene djevice Marije posljednji put je temeljito dao obnoviti Čazmantski kaptol 1890. godine. Svećenici Čazmantskog kaptola su ondje boravili do 1946. godine, kada su se zbog ratnih neprilika odselili, a zemlja je agrarnom reformom podijeljena seljacima. Danas se kurija s kapelicom obnavlja, plijeni ljepotom i arhitektonskim skladom, i položajem otkud se pruža prekrasan pogled prema Mihovljanskoj dolini.
Današnji graditeljski sklop čine kurija L tlocrta, kapela i jedna gospodarska zgrada. Prema grafici Hilariona Gasparotija iz 18. st. Graditeljski sklop je zatvarao pačetvorinasti tlocrt, sa sjeverne, zapadne i istočne strane definiran volumenima građevina, a južna je strana bila zatvorena zidom i kulom.
Na vrhu Veternice pokraj javne ceste nalazio se kip Ranjenog Isusa kojeg su postavili Pavlini u 17. stoljeću. Na tom mjestu vjernici su sagradili kapelicu Ranjenog Isusa, narod ju najčešće naziva «Otac Bog», vjerojatno zbog toga što je sagrađena na najvišem brijegu u župi.Na blagdan Velike Gospe god. 1847. kapelu je blagoslovio dekan Pavao Šiprak, župnik iz Konjščine. Tom zgodom je do nje išla velika procesija od Veterničkog dvorca. Nad oltararićem postavljen je iz kamena isklesani kip Ranjenog Isusa s trnovom krunom na glavi i trstikom u ruci. Taj kip je od starine. Kapelica stoji na neravnom kamenitom tlu. Upravo na tom mjestu biju najjači vjetrovi, a dogodi se da zapusi snijega u zimi, premda je oko nje zid od kamena, zapušu cijelu kapelu. Župljani s velikim pijetetom pohađaju tu kapelu. Obnovljena je 1925. godine i prigrađeno joj je malo predvorje. Te je godine nabavljeno i malo zvono teško 40 kg i postavljeno u tornjić, a cijela kapela je limom pokrivena. Sve je obnovljeno prinosima siromašnih župljana. Tako obnovljenu blagoslovio ju je župnik Silvestar Turzan u ljeto 1925. godine. Kapela «Ranjenog Isusa» ponovno je obnavljana 1999.godine prinosima privrednika s područja Općine, same općine i vjernika. Prekrivena je crijepom. Blagoslovio ju je župnik Stjepan Vuglovečki u ljeto 1999. godine.
U šumi, u centru današnjeg Novog Golubovca stajala je samo lugarska kuća, po okolnim brežuljcima stršale su usamljene kuće nekadašnjih stanovnika Golubovca. Daleko od zbivanja u tadašnjem svijetu rijetki stanovnici živjeli su od prihoda sa svojih malih imanja. Krčeći šume i šikare još davno su naišli na "crni kamen", ugljen.
Kad se saznalo za Golubovečki bazen i kvalitetu ugljena, došla je invazija istraživača, agenata, trgovaca i industrijalaca. U to vrijeme počela je i nova povijest Golubovca ispunjena čestim borbama i krvavim sukobima golubovečkih rudara s vlasnicima rudnika. Borba je trajala desetljećima. Golubovec je izazivao poslovne sporove, donosio profite i bankrote. Izbijali su štrajkovi, nemilosrdno gušeni policijskim kundacima. Golubovečka kotlina postala je poznat rudarski bazen i značajan rezervoar pogonske energije. Razvoj Novog Golubovca započeo je eksploatacijom ugljena 1875. godine. Dva mala sela u Zagorju kojih nema na zemljovidima Europe postali su sjecište poslovnog svijeta.
Dolinom ispod Ivančice prodefilirala je plejada vlasnika rudnika: smjenjivali su se grofovi i baruni, ugljenokopna društva i "ortaštva", akcionari i dioničari. Među prvim vlasnicima rudnika u Novom Golubovcu bio je grof Jakšić. Prvi zakoniti vlasnik rudnika bilo je Štajersko-hrvatsko rudarsko društvo uslijed odluke Kr. sudbenoga stola u Zagrebu od 13. prosinca 1875. godine. Siromašni seljaci iz obližnjih sela ostavili su plug i motiku i s krampovima u rukama pošli na prva okna novog rudnika. Za nekoliko novčića kopali su od jutra do mraka. Radilo se samo na površini zemlje, bez obzira na zalihe u dubinama. Počelo je primitivno, bez sistema i plana za budućnost. Prvi vlasnici novog rudnika nisu o tome brinuli. Otvaraju se nova okna. Mnogi stanovnici Golubovca i susjednih sela postaju rudari. Prvi vlasnici dovezli su i iskusnije rudare i podigli barake za smještaj tih radnika.
1. kolovoza 1890. stigao je do Lepoglave prvi vlak iz Varaždina. Dva mjeseca poslije toga, 5. listopada 1890. željeznička kompozicija s parnom lokomotivom stigla je i u Golubovec, poseban krak kolosjeka odvajao se prema Sv. Jakobu. Kad su iscrpljene prve rezerve tamošnjeg rudnika, taj dio pruge je porušen. Ubrzo nakon toga podiže se i uskotlačna pruga između Starog i Novog Golubovca(danas ne postoji). Vlasnici Golubovečkih rudnika postali su Mađari, Francuzi, Belgijanci, Nijemci, Englezi. Rudari su najbolje nadnice dobivali dvije krune, a radilo se čitav dan. Od malih površinskih i neplaniranih kopova, kakvi su bili na početku, izgrađen je moderan rudnik s potrebnom mehanizacijom i radnom snagom.
Ugljenosna zona je bila izvrnuta velikim tektonskim poremećajima, što je imalo za posljedicu jaku rastrganost ugljenih naslaga, s nizom većih i manjih prijeloma, stiskova i isklinjenja, što je otežavalo izvođenje rudarskih radova i samu eksploataciju. Događale su se eksplozije i nesreće.
16. rujna 1946. godine Golubovečki rudari uzeli su upravu rudnika u svoje ruke i osnovali "Golubovečke ugljenokope". Iskopani ugljen prevozio se željeznicom i konjskim zapregama po tadašnjim kolskim putevima, kasnije kamionima po cestama do Zlatara ili do Lepoglave i Ivanca za lokalne potrebe tadašnjih stanovnika.
Koliko je ugljen utjecao na život i razvoj Golubovečkog kraja govori i podatak da je Novi Golubovec imao prvu javnu rasvjetu u Zagorju, svoju rudničku termocentralu. Čitav kraj živio je od rudnika. Mrki, sjajni ugljen bio je tražen u industriji, naročito gdje je za proces proizvodnje bila potrebna velika kalorična vrijednost, veliki potrošač ugljena bile su željeznice.
17. kolovoza 1952. osnovano je Dobrovoljno industrijsko-zavodsko vatrogasno društvo. Članovi društva su bili radnici, službenici i namještenici. Osnovana je vatrogasna limena glazba.
Rudari i vatrogasci izgradili su dom kulture za zabave i priredbe, odnosno zaslužni su za društveno i kulturno-prosvjetni život Novog Golubovca. 1972. godine je izgrađena kapelica «Sveta Barbara», zaštitnica rudara.
Prestankom rada ugljenokopa u drugoj polovici 20 st. odnosno 1971.godine, veliki broj stanovnika odlazi na rad u Njemačku. Rezultat takvog stanja je promjena slike prostora, srušene su stare drvene kuće i klijeti, grade se nove, znatno većih volumena i novih oblika. Drvene tradicijske kuće i klijeti očuvane su u vrlo malom broju, a budući da predstavljaju sastavnice prostornog i kulturnog identiteta prostora trebalo bi ih sačuvati i održavati.
Hrvatski Sabor je 17. siječnja 1997. godine (NN 10/97) proglasio Općinu Novi Golubovec. 13. svibnja 1997. konstiturano je prvo Općinsko vijeće Općine Novi Golubovec. Dan općine obilježava se 4. prosinca na dan Svete Barbare - zaštitnica rudara.
Gospodarstvo
Naselje, Novi Golubovec, dio Gore Veterničke i Očura ima kvalitetno izgrađenu električnu niskonaponsku kabliranu mrežu s betonskim stupovima i javnom rasvjetom, u izgradnji je Veternica, Gora Veternička i Velika Veternička. Distributivnom mrežom odnosno plinofikacijom omogućena je distribucija plina građanima. Vodoopskrba u naseljima je iz lokalnih vodovoda, u izgradnji je lokalni razvod za područje visoke zone Veternice i Gore Veterničke.
Na području općine Novi Golubovec postoje značajnije gospodarske djelatnosti koje su bazirane na mineralnim sirovinama (građevinska, obrtnička, obrada metala), te tranzitne, trgovačka i ugostiteljska djelatnost kao potencijal za procjenu smjernica budućeg razvoja.
Samo općinsko središte ima razvijene gotovo sve upravne i uslužne funkcije, te postoji Općina, osnovna škola, dom zdravlja, pošta i željeznička postaja, te trgovine, ugostiteljski sadržaji i obrtničke radionice.
Poljoprivredna proizvodnja, stočarstvo, pčelarstvo može biti logistika turističkoj i ugostiteljskoj djelatnosti.
Kultura
KUD "Golubovec" iz Novog Golubovca bilježi svoje postojanje od davne 1950. godine kada je eksploatacija ugljena bila u punom zamahu. Tadašnji mladi rudari i djevojke iz mjesta osnivaju kulturno prosvjetno društvo koje je u tadašnjem domu kulture priređivalo priredbe njegujući tradiciju kraja. Prestankom eksploatacije ugljena 1970. godine prestaje i zatire i rad društva.
Nakon nekoliko godina točnije 1984. godine grupa entuzijasta iz mjesta oživljava te ponovo osniva društvo pod nazivom Kulturno umjetničko društvo "Golubovec" Novi Golubovec, koji naziv ima i danas.
Kao izraz potreba za kulturnim, glazbenim, plesnim i društvenim djelovanjem, te čuvanjem tradicija svojih predaka KUD na načelima scenskog amaterizma djeluje na odgojnom i stručnom osposobljavanju školske, studentske te svekolike mladeži i starijim iz Novog Golubovca i okolice.
U ovih dvadeset godina postojanja KUD je sudjelovao gotovo na svim manifestacijama kulturnog sadržaja u Hrvatskom zagorju, kao i u široj regiji. Bilo je nastupa i u inozemstvu u Njemačkoj, gdje su tadašnji članovi priređivali cjelovečernje programe za naše građane koji su radili u inozemstvu.
U nekoliko navrata bilo je i teških situacija kada se nakratko prekidao rad zbog financija te drugih razlozima.
Današnji saziv društva pokrenule su žene iz mjesta koje su se okupile u društvu, izabrale rukovodstvo između sebe, te 2004. godine društvo djeluje u više sekcija.
Sport
Oživljavanjem industrije te otvaranjem radnih mjesta početkom 1972. godine u Novom Golubovcu tadašnja mladež koja završava srednjoškolsko obrazovanje ostaje u mjestu te se zapošljava u tadašnjim poduzećima, "Golubovečki rudnici" kao i u novootvorenom poduzeću "Prvomajska". Mladići kojih je u to doba bilo poprilično okupljaju se na malonogometnom igralištu osnovne škole u Novom Golubovcu, te rekreativno igraju nogomet.
U to doba poneki mladići igraju i veliki nogomet u okolnim mjestima u tadašnjim nogometnim klubovima. Grupa zaljubljenika u nogometnu loptu te velike golove i travnati teren osniva inicijativni odbor za osnivanje nogometnog kluba. U inicijativnom odboru su bili: Boris Tušek, Miroslav Gorski, Marijan Oršolić, Slavko Klarić, Alojz Kužir, Slavko Gorski, Milan Malogorski, Stjepan Brozd i Vlado Gradečak.
Osnivačka Skupština održana je 15. veljače 1979. godine u prostorijama poduzeća "Prvomajska". Za prvog predsjednika izabran je Berislav Tišljar, dopredsjednik je bio Alojz Kužir, tajnik je bio Milan Malogorski, rizničar Štefica Benko, te ostali članovi novog Odbora. Jednoglasnom odlukom osnivača ime kluba je bilo "Prvomajska" Novi Golubovec, a razlog je glavni sponzor kluba bilo je isto poduzeće.
Tijekom postojanja klub mijenja imena u NK "Golubovec", te u NK "Zagorski bojovnik" 1996. godine kada je predsjednik general Hrvatske vojske Ivan Korade.
Klub se u periodu 1996-2000 godine takmiči u 3. HNL te u dva maha biva prvak iste lige. Najveći uspjeh kluba je 1/16 kola tj. Plasiranje kluba među 16 u cijeloj Hrvatskoj te igranje s HNK Hajduk Split.
Vanjske veze
Službene Web stranice Općine Novi Golubovec
Horsham, Pennsylvania
Horšam je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 14.842, što je 63 (0,4 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Liriodendrin
Liriodendrin je organsko jedinjenje, koje sadrži 34 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 742,718 Da.
Jaroslavlj
Jaroslavlje (, izgovor Jaroslavlj, često i Jaroslav) je grad u Rusiji, administrativni centar Jaroslavske oblasti. Nalazi se na 250 kilometara severoistočno od Moskve, na ušću reke Kotorosl u Volgu. Po podacima iz 2007. godine broji 604.000 stanovnika.
Grad pripada tzv. Zlatnom krugu, grupi najstarijih ruskih gradova u Evropi. Danas je to jedno od omiljenih turističkih odredišta u Rusiji.
Istorija
Jaroslavlje se prvi put pominje u izvorima iz 1010. godine kao uporište kneževine Veliki Rostov na Volgi. Po predanju, osnovao ga je Jaroslav Mudri, jedan od vladara Velikog Rostova, nakon što je, na mestu budućeg grada, savladao jednog ogromnog medveda. U grbu grada se zaista nalazi jedan uspravljeni medved. U ruskim hronikama Jaroslavlje se prvi put pominje 1071. godine. Jaroslavlje je postalo prestonica nezavisne kneževine Jaroslav 1218. godine i važno trgovačko uporište na Volgi. Grad je gotovo potpuno uništen 1238. godine u mongolsko-tatarskoj invaziji, ali je brzo obnovljen.
Jaroslavlje je 1463. postalo deo Moskovije. U 17. veku je bio drugi po veličini grad Rusiji, važno trgovačko i manufakturno središte. Za vreme poljsko-litvanske invazije i zauzimanjem Moskve 1612., postao je jedno vreme de-fakto glavni grad. Od 1796. Jaroslavlje je bilo centar jedne gubernije. Od 1900. godine u Jaroslavlju postoji tramvaj. Posle Oktobarske revolucije u gradu se razvijala naročito teška industrija.
Kulturne i obrazovne institucije
thumb|200px|left|Crkva Bogojavljenja. Industrijalac P. G. Demidov je 1805. godine osnovao višu školu, koja je 1833. postala licej. Od 1971. Jaroslavlje ima svoj univerzitet.
Jaroslavlje odlikuje najstarije pozorište u Rusiji (Teatar Volkov, otvoren 1750). Danas su ovde najvažnije ustanove visokog obrazovanja sledeće: Univerzitet Demidov, Politehnički univerzitet, Pedagoški univerzitet Ušinski i Medicinska akademija.
Znamenitosti
Jaroslavlje je kulturno jedan od najbogatijih ruskih gradova, naročito se ističe po broju crkva. Razlog je u tome da je u gradu živelo puno bogatih trgovaca, koji su izdatno potpomogli gradnju crkva. Najstarije crkve u gradu potiču iz 17. veka i pripadaju takozvanom Jaroslavvskom tipu. Izgrađene su od crvene cigle. Crkva proroka Ilije sadrži veoma lepe freske. Preobraženski manastir je jedan od najstarijih i najuglednijih u ovom delu Rusije.
Svjetska baština
Istorijski grad Jaroslavlj razvijao se u veliki trgovački centar od 11. vijeka. Poznat je po brojnim crkvama iz 17. stoljeća i izvanredan je primjer urbanističke reforme koju je carica Katarina Velika naredila za cijelu Rusiju 1763. godine. Godine 2021. uvršten je na listu UNESCO-ove svjetske baštine.
Klima
Grad se nalazi u umereno-kontinentalnom klimatskom pojasu, pod uticajem Atlantskog okeana. Srednja temperatura u januaru je -11 °C a u julu 18 °C. Godišnja visina padavina iznosi 550 mm. 150 dana u godini temperatura je ispod ledišta. Zime su umereno hladne sa umerenim padavinama snega, najveći zabeležen minimumom je oko −40 °C. Ljeta su takođe umerena, sa prosećnom temperaturom u julu +18 °C, dok je maksimalna izmerena temperatura ljeta bila +37 °C.
Votervil
Votervil se može odnositi na
Šamaš
Šamaš je u Babilonu i Asiriji bio bog Sunca, Ajin muž, a u Sumeru mu odgovara Utu. Morris Jastrow mlađi je povezao Šamaša s planetom Saturnom.
Ime
Šamaš jednostavno znači "Sunce". Njegovo se ime na hebrejskom piše shemesh, a na arapskom shams.
Kanaaanci su imali božicu Sunca sličnog imena - Šapaš.
Karakteristike
Još vrlo rano, Šamaš je opisan kao sin Nane, boga Mjeseca. Kod Babilonaca je Mjesec uvijek ostao važnije božanstvo od Sunca, pa je Šamaš slabiji od Nane. Razlog tomu je to što je kult Mjeseca započeo na ranijem stupnju civilizacije, u doba nomada, a Sunce je počelo imati veću ulogu tek kad je dosegnuto doba agrikulture. thumb|230 px|Šamaš u liku ptice, [[reljef]] Šamaš je i bog pravde, jer kao što Sunce raspršuje tamu, tako i Šamaš donosi svjetlo pravde među zla djela ljudi. Ur-Namu, osnivač 3. dinastije Ura, donosio je svoje odluke prema zakonu Šamaševom. Hamurabi je Šamašu pripisao inspiraciju koja ga je dovela do toga da skupi postojeće zakone u kodeks prema kojem bi se trebalo živjeti.
Bolesnici su Šamaša smatrali bogom liječenja.
Zajedno s Nanom i Ištar, Šamaš čini trijadu - skupinu od triju božanstava. Šamaš, Nana i Ištar zajedno simboliziraju tri velike sile prirode - Sunce, Mjesec i snagu Zemlje. Ponekad je u trijadi Ištar zamijenjena Adadom.
Mitologija
Kad su Gilgameš i Enkidu putovali prema cedrovoj šumi, molili su se svako jutro Šamašu za sreću.
Località Gebbo, Verbano-Cusio-Ossola
Località Gebbo je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Calamane
Kalaman je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Lot koja pripada prefekturi Kaor.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 384 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 50 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 7,6 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 110 metara (maksimalnoj 324 m, a minimalnoj 139 m).
Tomislav Mužek
Tomislav Mužek (Siegen, Njemačka, 28. svibnja 1976.), hrvatski lirski tenor i operni pjevač.
Od mladih umjetnika, a to su po međunarodnom uzusu oni mlađi od trideset i dvije godine, prema mišljenju i samih kolega, najbolju perspektivu za međunarodnu karijeru ima lirski tenor Tomislav Mužek, koji je prvu naobrazbu stekao na Glazbenoj školi u Varaždinu i nastavio na Sveučilištu za glazbu i dramsku umjetnost u Beču. Mužek je 1999. osvojio prvu nagradu na Međunarodnome pjevačkom natjecanju Ferruccio Tagliavini, diplomirao i počeo solističku karijeru angažmanom za male uloge u Bečkoj državnoj operi. Godine 2000. potpisao je dvogodišnji angažman u Bremenu i tamo pjevao glavne uloge.
Nakon bremenskog angažmana ubrzo slijede milanska Scala, Bavarska državna opera u Münchenu, Hamburg, Dresden, Bayreutski festival, Firenza, Genova... Od 2003. do 2010. bio je stalni član ansambla Opere HNK Split, a od 2011. je član Hrvatske zajednice samostalnih umjetnika (HZSU). Na svojim rijetkim zagrebačkim nastupima pokazao je uz lijep glas veliku muzikalnost i pjevačku kulturu, kao i držanje što odaje pjevača koji je stajao na velikim scenama. Mužek se nastavlja pjevački usavršavati kod glasovitog južnoameričkog tenora Ernesta Palacija i kod renomirane njemačke pedagoginje i znastvenice Marianne Spiecker - Henke.
Upitnik
thumb|70px|right|Upitnik Upitnik ( ? ) je znak interpunkcije kojim se označava upitnost, odnosno pitanje.
Historija
Vjeruje se da mu oblik dolazi od latinske riječi quaestion = pitanje, koja se kratila u Qo. Q se pisao iznad maloga slova o te se s vremenom to pretvorilo u današnji simbol. Druga pak teorija tvrdi da je u 9. vijeku krivulja oponašala intonaciju pitanja.
Rečenice
Upitnik označava upitne rečenice, pitanja koje se može sastojati od jedne riječi ili više njih:
Upitnik dolazi i kod retoričkih pitanja koja ne traže odgovor:
Ako nekoliko upitnih rečenica slijedi jedna iza druge, a čine smislenu cjelinu, upitnik se može staviti samo iza posljednje, a ostale se odjeljuju zarezom ili povezuju veznicima:
Upitnik ne dolazi iza neupravnih pitanja:
Ako upitna rečenica završava vokativom, ostavlja se upitnik i ne dodaje uskličnik: