Sultanija_Safije
Valide Sultan
right|thumb|160px|[[Popis sultana Osmanskog carstva|Osmanski sultan Mehmed III, kojem je Safije bila valide sultanija tokom 1595-1603.]] Kada je Murat umro 1595. godine, Safije je dogovorila da njen sin Mehmed naslijedi sultanat i tako je ona postala valide sultanija — jedna od najmoćnijih u osmanskoj istoriji. Predan svojoj majci do krajnjih granica, novi sultan joj je u suštini dozvolio da vlada i stekne uticaj. Od tada, nitko i ništa nije mogao ograničiti Safijinu volju. Kada je postala valide sultanija 1595. godine, postala je i aktivnija u unutrašnjim i vanjskim poslovima. Sve do smrti njenog sina 1603. godine, osmansku politiku određivala je stranka na čijem je čelu bila ona sama i Gazanfer Ağa, poglavica bijelih eunuha i šef enderuna (unutarnji privatni krug carstog dvora). Morala je da se nosi sa ozbiljnim unutarnjim borbama i sa borbama sa vojskom umjesto svog sina. Novac za ratne troškove davala je sa ličnog računa da bi podržala sina. Safije je sebi kao valide sultanija uredila najveću naknadu ikada. Na kraju je uživala ogromnu stipendiju od 3.000 aspera dnevno tokom drugog dijela vladavine njenog sina. Kada je Mehmed III krenuo u Egerski pohod na Ugarsku 1596., dao je svojoj majci veliku vlast nad carstvom, ostavljajući joj da upravlja riznicom. Tokom svoje privremene vladavine uvjerila je sina da opozove političko imenovanje kadije u Istanbulu i da za velikog vezira prepusti Damat Ibrahim-pašu, njezinog zeta. Dakle, nitko nije mogao učiniti ništa u glavnom gradu, pa čak ni u cijelom carstvu, bez Safijine dozvole. Na kraju je tokom devetogodišnje vladavine svog sina (1595–1603) Safije bila optužena za korupciju u sultanovoj vladi i za prodaju važnih i unosnih pozicija po najvišoj ponuđenoj cijeni. Najveća kriza koju je Safije preživjela kao valide sultan proizlazi iz njenog oslanjanja na svoju kiru, Esperancu Malki. Kira je bila nemuslimanka (obično Jevrejka) koja je djelovala kao posrednik između osamljene žene iz harema i vanjskog svijeta, služeći kao poslovni agent i sekretarica. Po izvorima je navodno Esperanza Malki negativno strujila na Safiju – i preko nje na sultana – ne bi li usmjerila njihovu politiku prema Veneciji a to je Esperancu suprostavilo mletačkoj špijunki Beatrići Mikjel, izazivajući više puta otvoreni sukob na dvoru. Godine 1600. carska konjica je podigla ustanak pod uticajem Esperance Malki i njezinog sina, koji je sakupio preko 50 miliona aspera u bogatstvu. Safije je smatrana odgovornom za ovo i za obezvrijeđenje valute kojom su vojnici plaćeni, i zamalo je pretrpjela gnjev vojnika, koji su brutalno ubili Esperancu Malki i njezinog sina. Mehmed III. je bio primoran da objavi da će «posavjetovati svoju majku i ispravljati svoje sluge.» Kako bi spriječila vojnike da posumnjaju u njen uticaj na sultana, Safije je uvjerila Mehmeda da njegove dekrete napiše veliki vezir, umjesto da ih lično potpisuje. left|thumb|250px|Dizajn enterijera [[Nova džamija (Istanbul)|Nove džamije u Eminönü, Istanbul. Izgradnja je počela za vrijeme Safijinog regentstva.]] Safije je bila ključna u pogubljenju njenog unuka šehzade Mahmuda u junu 1603. godine, nakon što je presrela poruku koju je njegovoj majci Halimi poslao vjerski vidovnjak, gdje je predvidio da će Mehmed III. umrijeti za šest mjeseci i da će ga naslijediti njegov sin. Prema riječima engleskog ambasadora, Mahmud je bio uznemiren «kako je njegovim ocem upravljala stara sultanija a država je išla u propast, dok ona ništa nije poštovala osim vlastite želje da sakupi novac, i zbog toga je se često žalio svojoj majci», koja «nije bila omiljena kod kraljice majke». Princ je stoga bio ozbiljna prijetnja za nju i za vladavinu njenog sina. Sultan ga je, isprovociran njome, dao zadaviti, sumnjajući u zavjeru i ljubomoran na popularnost svog sina.