cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HNK Segesta Sisak
thumb|250px|right|Gradski stadion Sisak - domaći stadion HNK Segesta HNK Segesta hrvatski je nogometni klub iz Siska, te najstariji nogometni klub u Hrvatskoj i ovom dijelu Evrope koji još uvijek djeluje. Trenutno igra u 4. HNL - Središte.
Historija
Prvi povijesni dokumenti o počecima igranja nogometa na području Hrvatske upućuju na Engleze koji su u Županji oko 1880. gradili tvornicu tanina, te su iz dokolice počeli igrati ovu igru. Još ranije, 1873., u Rijeci su ga igrali engleski tehničari i mađarski željezničari, ali kako Rijeka nije spadala u Hrvatsku, iva utakmica je prvi nogometni susret u Hrvatskoj.. 5. VII. 1893. Hrvatski Sokol upućuje poziv svima koji žele učiti igrati »football« (još nije bilo hrvatske riječi), da se jave u društvo. Nakon što je vrlo brzo ovaj sport ušao u mnoge škole, već prvih godina 20. stoljeća počinju nicati mnogi nogometni klubovi. Tako su 1901. utemeljeni klubovi u Osijeku i Vukovaru, a nogometnu sekciju ima i atletski klub subotičkih Bunjevaca. U Zagrebu se 1903. osniva »Prvi nogometni i športski klub Zagreb« i »Akademski šport klub« (kasniji HAŠK), u Karlovcu djeluju »Trenk« i »Panonija«, u Splitu »Šator«, a u Samoboru »Šišmiš.« Ipak, nijedan od ovih klubova nije do danas održao neprekinuto djelovanje.
709
Godina 709. (DCCIX) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. Oznaka 709. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
HNK Segesta Sisak
Nogomet u Sisku
U Sisku također postoje dokazi o vrlo ranom početku igranja nogometa, osobito po školama. Prvi širitelj nogometa u gradu bio je Ferdo Hefele (1846.-1909.), koji u svome putopisu Put na istok do Carigrada (1890.) opisuje kako je naučio igrati nogomet u Zagrebu. Hefele je 40 godina djelovao u Sisku kao učitelj, te je bio prvi i dugogodišnji učitelj tjelovježbe u Višoj pučkoj školi i Šegrtskoj školi. Kasnije su i u tim školama (1909.) osnovani nogometni klubovi (»Croatia« i »Hrvat«). Drugi promicatelj nogometa u Sisku bio je učitelj gimnastike Stjepan Sebastijan, rodom iz Senja, koji je bio učenik Franje Bučara pionira ovog sporta u Hrvatskoj.
Utemeljenje kluba
1906. u Sisku, koji je tada imao 7.100 stanovnika, utemeljen je Ferijalni športski klub »Segesta.« Skupinu učenika i studenata koji su osnovali klub predvodio je trinaestogodišnji učenik Ivo Stipčić, kojemu su zbog dobrog uspjeha u školi rođaci kupili novu, kožnatu nogometnu loptu.
Krajem lipnja ili početkom srpnja 1906. Stipčić i dvadesetak njegovih prijatelja okupili su se u gostionici Stipčićeva tetka Ivana Šešeka (današnja ul. Ivana Kukuljevića-Sakcinskog 4), te ondje osnovali klub. Osnivači su se dogovorili da prvi predsjednik kluba bude vlasnik lopte, to jest Ivo Stipčić, a za ime kluba izabrano je »Segesta«, prema imenu starog keltsko-ilirskog naselja na području Siska - Segestica. Budući da su članovi kluba bili uglavnom učenici i studenti koji su u Sisku boravili samo u vrijeme školskih praznika (ferija), nazvan je »Ferijalnim športskim klubom.«
Kasniji novinski izvještaji
Hrvatske novine iz 1927. (br. 21 od 21. V.) donose i opis osnivanja kluba, te nabraja i njegove utemeljitelje iz 1906, a isti list u lipnju 1931., povodom 25. godišnjice kluba donosi sljedeći tekst:
"»Bio je to izrazito djački klub, pa se aktivnost odvijala uglavnom za školskih ferija. Tada se svaki dan išlo na trening kroz grad u dresovima a igrači su nosili sa sobom golštange i ostalu opremu jer se nije znalo na kojoj će livadi moći trenirati i igrati, jer su ih vlasnici nemilice tjerali...«"
Nakon Drugog svjetskog rata
Segesta u razdoblju nakon Drugog svjetskog rata igra u sustavu natjecanja Nogometnog saveza Jugoslavije. Najčešće je bila u drugoj ligi toga sustava. 1986. godne osobito je obilježena 80. godišnjica djelovanja kluba, kao najstarijeg kluba na prostoru Jugoslavije.
U kapitalističkoj Hrvatskoj Segesta je više puta zaigrala u slabijoj prvoj državnoj ligi. U sezoni 1992./93 zauzela je 10. mjesto; 1993./94. 9. mjesto; 1994./95. 8. mjesto; 1995./96. 6. mjesto u prvoj A ligi; 1996./97. 11. mjesto, nakon čega se više nije uspjela plasirati u natjecanje na državnoj razini.
U Hrvatskom nogometnom kupu igrala je u sezonama 1992./93., 1993./94. (četvrtfinale), 1994./95. (osmina finala), 1996./97. (osmina finala), 1998./99. (četvrtfinale), 2000./01. (osmina finala), 2001./02., 2002./03., 2003./04..
Segesta danas
U najnovije vrijeme Segesta igra u 2. hrvatskoj nogometnoj ligi, iz Hrvatskog nogometnog kupa eliminirana je u osmini finala.
U sezoni 2009./2010. Segesta završava u 2.HNL ligi kao posljednja ekipa na ljestvici te samim time ispada u 3.HNL.
U srpnju 2010. na klupu seniorske momčadi Segeste sjeda Ratko Ninković.
Proslava stote godišnjice kluba
30. VIII. 2006., povodom obilježavanja 100. godišnjice kluba održana je utakmica s Hrvatskom nogometnom reprezentacijom, na prepunom Gradskom stadionu u Sisku. Segesta je izgubila 2:6.
26. IX. 2006. održana je svečana sjednica kluba na kojoj su uručena priznanja najboljim segestinim nogometašima svih vremena, kao i zaslužnim trenerima i sportskim djelatnicima kluba. Priznanja je dobilo 11 igrača: Slavko Draženović, Ivan Sertić, Dubravko Kahler, Željko Plepelić, Milan Radojčić, Branimir Agarević, Zoran Buinac, Nikica Valent, Josip Cavrić, Danijel Kukić i Damir Stefanović, te 92-godišnji Rudolf Draženović, najstariji živući nogometaš Segeste. Priznanja su također dobili i treneri Stjepan Grgec i Nikola Dobranić, te dosadašnji predsjednici kluba i skupštine kluba: Vladimir Posavec, Dragan Božić i Đuro Brodarac. Priznanje za najuspješnijeg suca dobio je Vlado Svilokos, a u kategoriji sportskog djelatnika priznanje je uručeno Stojanu Lamzi. Posthumno su nagrađeni i sisački novinari Miroslav Matovina i Branko Kanižaj.
Nakon svečane sjednice odigrana je i prijateljska međunarodna utakmica s Jantrom iz bugarskog grada Gabrova na Gradskom stadionu u Sisku, na kojoj je Segesta pobijedila 6:2.
Castelgaillard
Kastelgajar je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornja Garona koja pripada prefekturi Sen Godan.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 67 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 9 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,82 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 330 metara (maksimalnoj 351 m, a minimalnoj 206 m).
Vjenceslav Richter
Vjenceslav Richter (Omilje/Donja Drenova kod Sv. Ivana Zeline, 8. travnja 1917. - Zagreb, 2. prosinca 2002.), jedan je od najpoznatijih hrvatskih arhitekata dvadesetog stoljeća.
Diplomirao je 1949. kod ing. arh. Zdenka Strižića na arhitektonskom odsjeku Tehničkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu.
Uz arhitekturu aktivno se bavio i ostalim likovnim umjetnostima (kiparstvo, slikarstvo, grafika, scenografija), te iza sebe ostavio vrijedan opus u tim disciplinama, a posebno značajan je njegov doprinos na području teoretskih istraživanja i rasprava o umjetnosti.
Osobite uspjehe postigao je na području izložbene paviljonske arhitekture.
mini|240px|[[Vjenceslav Richter: Maketa izvornog projekta za Jugoslavenski paviljon na Svjetskoj izložbi u Bruxellesu, 1958.]]
Izložbeni paviljon s temeljima u zraku
Na natječaju za jugoslavenski paviljon za svjetsku izložbu u Bruxellesu 1958., Richter dobiva prvu nagradu radikalno smjelim projektom izložbenog paviljona s „temeljima u zraku“. Na 60 m visokom čeličnom stupu s vrhom zabodenim u vodenu površinu, trebala je na čeličnoj užadi visjeti lagana struktura paviljona, koji je trebao asocirati na jedrilicu na moru. Taj spektakularan, vrlo originalan i posve nekonvencionalan projekt, kojem je namjera bila da privuče pažnju svojom originalnošću, tehničkom smionošću i mediteranskom toplinom, nije naišao na razumijevanje stručnih krugova u Beogradu. Statičari „Inženjerije“ Lazarović i Deškoviće napali su projekt kao „kretenizam“, jer „tko je vidio temelje u zraku?“ Richter im je odgovorio da bi se doista radilo o kretenizmu kada bi se to usvojilo kao praksa, no da je ovdje riječ o izuzetnoj prigodi, svjetskoj izložbi, te da je to prigoda da jedna mala zemlja na jedan možda „izokrenuti“ način privuče pažnju na sebe. Shvativši da će inzistiranjem na ovom nekonvencionalnom rješenju izgubiti angažman, Richter je jarbol (koji je možda ionako bilo nemoguće izvesti u zadanome roku) zamijenio rasterom od 12 konvencionalnih stupova, čime je njegov hrabri (neo)avangardni projekt poprimio odlike nenametljivog modernizma. Usprkos konformizmu svojih naručitelja, Richter je tim „zdanjem bez vrata“, oživljenim kiparskim djelima najboljih tadašnjih suvremenih hrvatskih umjetnika, ostvario vanserijski Gesamtkunstwerk (cjelovito umjetničko djelo) – „palaču od čelika, stakla mramora i drveta, čija elegancija leži u vlastitoj suzdržanosti“ - kako su pisale tadašnje belgijske novine. Paviljon je kasnije otkupljen i prenesen u okolicu Bruxellesa, te se i danas u njemu nalazi katolička škola, pa predstavlja jedno od rijetkih ostvarenja hrvatske moderne arhitekture u svijetu.
Drugi važni paviljonski projekti
Nakon ovog uspjeha, 1960. Richter je pozvan da se prijavi na natječaj za jugoslavenski paviljon na Svjetskoj izložbi u Torinu: odbio je, ali je malo kasnije u restoranu u Frankopanskoj na salveti nacrtao projekt, suprotan relativno strogom rješenju paviljona iz Bruxellesa, koji nije imao niti jednu ravnu liniju, već je tlocrtno bio baziran isključivo na krugovima i elipsama.
Richterovo izrazito smjelo avangardno rješenje za jugoslavenski paviljon na Svjetskoj izložbi u Montrealu 1967. temeljio na nekonvencionalnoj pretpostavci da paviljon za svjetsku izložbu uopće ne mora biti klasična zgrada. Tu je ideju Richter pretočio u projekt koji se sastojao od 2 stranice tj. od polovice piramide, koja je predstavljala svojevrsnu divovsku, nekoliko desetaka metara visoku „nišu“ tj. zaklon za eksponate: rješenje je međutim bilo previše avangardno, te nikada nije realizirano.
mini|240px|[[Vjenceslav Richter: Kotarska upravna zgrada (idejni projekt), Sveti Ivan Zelina, detalj pročelja, projektirano 1951.-1953., podignuto 1953.-1954.]]
Literatura
Vesna Meštrić (ur): Buntovnik s vizijom, katalog izložbe, Zagreb, 2017.
Ante Vranković: Buntovnik s vizijom, Prigorski glasnik, 141, Sveti Ivan Zelina, studeni 2017., 30. 11. 2017., str. 12
[https://www.academia.edu/35823144/Richterov_hommage_Zelini_Kaj_5-6_2017.docx Ante Vranković: Richterov hommage Zelini, Kaj, 5-6, Zagreb, 2017., str. 149-153]
Walthill, Nebraska
Walthill je selo u američkoj saveznoj državi Nebraska. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 780 stanovnika.
Barcis, Pordenone
Barcis je naselje u Italiji u provinciji Pordenone, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 223 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 413 m.
Geotermalna energija
mini|250px|Geotermalno postrojenje Ispod Zemljine površine nalaze se ogromne zalihe toplinske energije - geotermalna energija. Naziv geotermalno dolazi od grčkih riječi geo, što znači zemlja i therme, što znači toplina. Geotermalna energija je toplinska energija koja se stvara u Zemljinoj kori polaganim raspadanjem radioaktivnih elemenata, hemijskim reakcijama ili trenjem pri kretanju tektonskih masa. Količina takve energije je tako velika da se može smatrati skoro neiscrpnom, pa je prema tome geotermalna energija obnovljivi izvor energije. Država koja u postotku najviše koristi geotermalnu energiju je Island.
Prednosti
mini|250px|Postrojenje za proizvodnju energije iz geotermalnih izvora Geotermalna energija ima brojne prednosti pred tradicionalnim izvorima energije baziranim na fosilnim gorivima. Najveća prednost geotermalne energije je to što je čista i sigurna za okoliš. Metoda koja se koristi za dobivanje električne energije ne stvara emisije štetne za okoliš. Smanjuje se korištenje fosilnih goriva, što također smanjuje emisiju stakleničkih plinova. Druga prednost su zalihe energije koje su nam na raspolaganju. Zalihe geotermalne energije su praktički neiscrpne. Geotermalne elektrane zauzimaju mali prostor (za razliku od npr. hidroelektrana čije brane uzrokuju potapanje velikih površina). Geotermalne elektrane se grade direktno na izvoru energije i lako opskrbljuju okolna područja toplinskom i električnom energijom. Osim toga, zbog malog zauzeća prostora, takve elektrane su vrlo pouzdane. Geotermalna energija je pouzdana jer ne ovisi meteorološkim utjecajima za razliku od hidroelektrana (ovise o količini vode na raspolaganju), vjetroelektrana (vjetar jako varira i ne može se znati kad ce ga biti), solarnih sustava (ne mogu raditi noću i ovise o meteorološkim prilikama). Električna energija iz geotermalnih izvora može se proizvoditi 24 sata na dan. Geotermalne elektrane imaju vrlo niske troškove proizvodnje. Zahtijevaju samo energiju za pokretanje vodenih pumpi, a tu energiju proizvodi elektrana sama za sebe.
Nedostaci
Najveći nedostatak je to što nema mnogo lokacija koje su prikladne za iskorištavanje geotermalne energije i pogodnih za izgradnju geotermalnih elektrana. Najbolje lokacije su one koje imaju dovoljno vruće stijene na dubini pogodnoj za bušenje i koje su dovoljno mekane. Geotermalnu energiju je nemoguće transportirati i zbog toga se može koristiti samo za opskrbu toplinom obližnjih mjesta i za proizvodnju el. energije. Problem kod korištenja je ispuštanje materijala i plinova iz dubine zemlje koji mogu biti štetni kada izađu na površinu. Najopasniji je vodikov sulfid koji je vrlo korozivan i vrlo ga je teško pravilno odložiti. Statistike pokazuju da je povećana pojava potresa u regijama gdje se iskorištava geotermalna energija.
Potencijal
Potencijal geotermalne energije je ogroman, ima je 50000 puta više od sve energije koja se može dobiti iz nafte i plina širom svijeta. Geotermalni resursi nalaze se u širokom spektru dubina, od plitkih površinskih do više kilometara dubokih rezervoara vruće vode i pare koja se može dovesti na površinu i iskoristiti. U prirodi se geotermalna energija najčešće pojavljuje u formi vulkana, izvora vruće vode i gejzira. U nekim zemljama se geotermalna energija koristi već tisućljećima u obliku toplica odnosno rekreacijsko-ljekovitog kupanja. No razvoj znanosti nije se ograničio samo na područje ljekovitog iskorištavanja geotermalne energije već je iskorištavanje geotermalne energije usmjerio i prema procesu dobivanja električne energije te grijanju kućanstava i industrijskih postrojenja. Procjenjuje se kako toplinski tok iz unutrašnjosti do površine Zemlje iznosi 42 TW. Pri tome 8 TW potječe iz Zemljine kore (koja čini samo 2% ukupnog volumena, ali je bogata radoaktivnim izotopima), 32,3 TW iz plašta (82% volumena), a tek 1,7 TW iz jezgre (čini 16% volumena, ali nema izotopa). Cjelokupna bi se geotermalna energija Zemlje (tj. Zemlje kao planeta) mogla procijeniti na 12,6 × 10 24 MJ, a kore na 5,4 × 10 21 MJ. Dakako, samo jedan manji dio svega toga mogao bi se učinkovito iskorištavati. Svjetski je geotermalni potencijal stoga golem, gotovo 35 milijardi puta veći nego što iznose današnje potrebe za energijom, no tek se vrlo mali dio toga može učinkovito (tj. isplativo) iskorištavati, svega do dubine 5000 m.
Korištenje
Geotermalnu energiju je moguće koristiti za proizvodnju električne energije u geotermalnim elektranama, toplifikaciji naseljenih mjesta, grijanje staklenika. Grijanje zgrada i iskorištavanje geotermalne energije u procesu dobivanja struje, glavni su ali ne i jedini načini iskorištavanja te energije. Geotermalna energija također se može iskoristiti i u druge svrhe kao što su primjerice u proizvodnji papira, pasterizaciji mlijeka, plivačkim bazenima, u procesu sušenja drveta i vune, planskom stočarstvu, te za mnoge druge svrhe.
Grijanje
Geotermalna energija se još od vremena Rimskog carstva koristila za zagrijavanje zgrada. Zadnjih godina se termin geotermalno grijanje odnosi na grijanje i hlađenje prostora korištenjem toplinskih pumpi. Takvi geotermalni sustavi su sposobni prenijeti toplinu iz i u tlo uz minimalnu potrošnju električne energije. Čak i uz visoke inicijalne troškove, ulaganje se relativno brzo vraća. Ne zagađuju okoliš i jedan su od najučinkovitijih sustava za grijanje i hlađenje. Najveći geotermalni sistem koji služi za grijanje nalazi se na Islandu, odnosno u njegovom glavnom gradu Reykjaviku u kojem gotovo sve zgrade koriste geotermalnu energiju. Geotermalna energija koristi se i u poljoprivredi za povećanje prinosa. Voda iz geotermalnih rezervoara koristi se za grijanje staklenika za proizvodnji cvijeća i povrća. Pod grijanje staklenika ne uzima se u obzir samo grijanje zrake, već se grije i tlo na kojem rastu biljke.
Proizvodnja električne energije
Jedan od najzanimljivijih oblika iskorištavanja geotermalne energije je proizvodnja električne energije. Tu se koriste vruća voda i para iz Zemlje za pokretanje generatora, pa prema tome nema spaljivanja fosilnih goriva i kao rezultat toga nema niti štetnih emisija plinova u atmosferu, ispušta se samo vodena para. Dodatna prednost je u tome što se takve elektrane mogu implementirati u najrazličitijim prirodnim okruženjima. Princip rada je jednostavan: hladna voda upumpava se na vruće granitne stijene koje se nalaze blizu površine, a van izlazi vruća para na iznad 200 °C i pod visokim pritiskom i ta para onda pokreće generatore. Trenutno se koriste tri osnovna tipa geotermalnih elektrana: Princip suhe pare (Dry steam) – koristi se iznimno vruća para, tipično iznad 235 °C (445 °F). Ta para se koristi za direktno pokretanje turbina generatora. Ovo je najjednostavniji i najstariji princip i još uvijek se koristi jer je to daleko najjeftiniji princip generiranja električne energije iz geotermalnih izvora. Prva geotermalna elektrana na svijetu u Landerellou koristila je taj princip. mini|250px| Princip separiranja pare (Flash steam) – koristi se vruća voda iz geotermalnih rezervoara koja je pod velikim pritiskom i na temperaturama iznad 182 °C (360 °F). Pumpanjem vode iz tih rezervoara prema elektrani na površini smanjuje se tlak pa se vruća voda pretvara u paru u pokreče turbine. Voda koja se nije pretvorila u paru vraća se natrag u rezervoar zbog ponovne upotrebe. Većina modernih geotermalnih elektrana koristi ovaj princip rada. Binarni princip (Binary cycle) – Voda koja se koristi i kod binarnog principa je hladnija od vode koja se koristi kod ostalih principa generiranja električne energije iz geotermalnih izvora. Kod binarnog principa vruća voda se koristi za grijanje tekućine koja ima znatno nižu temperaturu vrelišta od vode, a ta tekućina isparava na temperaturi vruće vode i pokreće turbine generatora. Prednost tog principa je veća efikasnost postupka, a i dostupnost potrebnih geotermalnih rezervoara je puno veća nego kod ostalih postupaka. Dodatna prednost je potpuna zatvorenost sistema budući da se upotrijebljena voda vraća natrag u rezervoar pa je gubitak topline smanjen, a gotovo da i nema gubitka vode. Većina planiranih novih geotermalnih elektrana koristiti će ovaj princip. Princip koji će se koristiti kod izgradnje nove elektrane ovisi o vrsti geotermalnog izvora energije, tj. o temperaturi, dubini i kvaliteti vode i pare u odabranoj regiji. U svim slučajevima kondenzirana para i ostaci geotermalne tekućine vraćaju se natrag u bušotinu i time se povećava izdržljivost geotermalnog izvora.
Geotermalna energija u svijetu
Geotermalna energija se iskorištava u preko 20 zemalja u svijetu (Island, SAD, Italija, Njemačka, Francuska, Litva, Novi Zeland, Meksiko, Nikaragva, Kostarika, Rusija, Filipini, Indonezija, Kina, Japan i St. Kitts i Nevis).
Afrika
Kenija je prva afrička zemlja koja je počela iskorištavati geotermalne potencijele. KenGen je izgradio dvije elektrane, Olkaria I (45 MW) i Olkaria II (65 MW), s trećom privatnom elektranom Olkaria III (48 MW). Planovi su da se proizvodni kapaciteti povećaju za dodatnih 576 MW do 2017., što bi pokrivalo 25% potreba Kenije za električnom energijom. Vrući izvori su pronađeni diljem kontinenta.
Čile
Trenutno nemaju izgrađenih elektrana, ali geotermalni potencijal je 16 000 MW kroz 50 godina.
Island
Island je smješten na području s visokom koncentracijom vulkana što ga čini idealnom lokacijom za iskorištavanje geotermalnih potencijala. 19.1% električne energije na Islandu se dobiva iz geotermalnih izvora. Geotermalna toplina se koristi za grijanje 87% domova na Islandu. Islanđani planiraju u bliskoj budućnosti u potpunosti izbaciti fosilna goriva.
Novi Zeland
Novi Zeland ima geotermalne elektrane od 1950-tih.
Filipini
Filipini su druga zemlja (iza SAD-a) po količini energije dobivene iz geotermalnih izvora. Krajem 2003., SAD je imao kapacitet od 2020 MW, dok se na Filipinima generiralo 1930 MW energije iz geotermalnih izvora.
Geotermalna energija u SAD-u
thumb|right|250px|Jedna od 21 elektrane u području Geysers, [[Kalifornija, največi geotermalni izvor na svijetu.]] Sjedinjene Američke Države imaju najveće kapacitete za dobivanje energije iz geotermalnih izvora. Geotermalna energija u SAD-u i dalje je područje znatne aktivnosti. SAD je svjetski lider u kapacitetima geotermalne energije i proizvodnje električne energije iz tog obnovljivog izvora energije.
Prve geotermalne elektrane u SAD-u, otvorene su u Geysersima u Kaliforniji 1960. te još uvijek nastavljaju uspješno proizvoditi energiju. SAD stvara prosjek od 15 milijardi kilovat sati geotermalne energije godišnje, što je usporedivo s gorenjem oko 25 milijuna barela (4.000.000 m3) ulja ili 6 milijuna tona ugljena godišnje.
Geotermalne elektrane, većinom koncentrirane na Zapadu SAD-a, daju treći najveći domaći izvor električne energije iz obnovljivih izvora, nakon hidroelektrana i biomase. One trenutno proizvode manje od jedan posto od ukupne opskrbe električnom energijom. Međutim, procjene geotermalnih resursa pokazuju da bi devet zapadnih država zajedno imale potencijal koji bi osiguravao više od 20 posto nacionalnih potreba za električnom energijom.
Proizvodnja i razvoj
S instaliranih 3,040.27 MW kapaciteta geotermalne energije, Sjedinjene Američke Države i dalje su svjetski lider u iskorištavanju tog oblika obnovljive energije. Od 2008. u tijeku su planovi sa 103 nova projekta u 13 američkih država. Kada se razviju, ti projekti bi potencijalno mogli ostvarivati do 3.979 MW snage te zadovoljavati potrebe oko 4 milijuna domova. S takvom stopom razvoja, geotermalna proizvodnja u SAD-u mogla bi premašiti 15.000 MW do 2025.
thumb|middle|250px|Približne podzemne [[temperatura|temperature na dubini do 6 kilometara]]
Geotermalna energija u Hrvatskoj
Ukupni se geotermalni energetski potencijal u Hrvatskoj procjenjuje na 812 MW toplinskog učina i 45,8 MW električne snage, uz pretpostavku primjene u sustavima grijanja i s iskorištenjem do temperature 50 °C.
Geotermalna se voda na području Hrvatske koristila od davnina i na njoj se temelje brojne toplice (npr. Varaždinske, Bizovačke). Dok je ranije (npr. Varaždinske Toplice potječu još iz rimskih vremena) u tim toplicama voda na površinu dotjecala prirodno, danas se koriste plitke bušotine. Značajnija istraživanja geotermalnih ležišta kako bi se ispitala moguća primjena u razne svrhe, ne samo zdravstveno-turističke, u Hrvatskoj započinju 1976. godine.
S obzirom na geološko i značajke geotermalnih medija, Hrvatska se može podijeliti u tri područja:
S obzirom na temperaturu geotermalnog medija, sva se ležišta u Hrvatskoj mogu podijeliti u dvije skupne:
S obzirom na značajniji potencijal, smatra se kako bi se geotermalna energija u Hrvatskoj iz većine ležišta ponajprije mogla koristiti za sustave grijanja (ponajviše zgrada koja čine zdravstveno-turističke komplekse, gdje se geotermalni medij u te svrhe već koristi, a zatim i za zagrijavanje staklenika (posebice u krajevima u kojima inače postoji poljoprivredna proizvodnja).
Vidi još
Geotermalno grijanje
Hrvatska nogometna liga - sezona 1994./95.
Nastup klubova u Evropi
Steaua Bukurešt - Hajduk Split 0:1, 4:1; Hajduk Split - 20px Anderlecht 2:1, 0:0; 1/4 finale: Hajduk Split - Ajax 0:0, 0:3
Port Royal, Pennsylvania
Port Rojal je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 925, što je 52 (-5,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Antandroi (narod)
Antandroi ili Tandroi su jedan od 18 naroda Madagaskara, od 883.000 pripadnika (5.4 % stanovnika Madagaskara), koji žive na krajnjem jugu otoka u današnjim regijama Androi i Anosi.
Sarah Kane
Sarah Kane (Essex, 3. veljače 1971. - London, 20. veljače 1999.), britanska dramatičarka i redateljica
Antandroi (narod)
Njihovo ime na malagaškom znači ljudi iz zemlje trnja (roi označava bodljikavu vrstu mimoze latinski Mimosa delicatula).
Antandroi su prije svega nomadski pastiri ali i zemljoradnici u manjoj mjeri koji uzgajaju tapioku, proso, kukuruz, i slatki krumpir. Njihova sela leže pored puta, skrivena gustom ogradom od kaktusa.
Sarah Kane
Njezin prvi komad Blasted premijerno je izveden 1995. godine u Royal Court Theatre Upstairs. Njezin drugi komad Phaedra’s Love doživio je premijeru 1996. godine u Gate Theatre. U travnju 1998. Cleansed je postavljen u Royal Court Theatre Downstairs, a u rujnu iste godine Crave je izveden u Traverse Theatre, Edinburgh u produkciji Paines Plougha i Bright d.o.o. Njezin posljednji komad 4.48 Psychosis premijerno je izveden u Royal Court Jerwood Theatre Upstairs u lipnju 2000. godine. Njezin kratki film Skin u produkciji British Screen/Channel Four, premijerno je prikazan u lipnju 1997. godine.
Antandroi (narod)
Antandroji kao i većinski Merine govore malagaški makrojezik, njegovu varijantu zvanu Malagaški Tanroi - Mahafali jezik.
Historija
thumb|left|200px|Karta rasprostranjenosti [[Malgaši|malgaških etničkih grupa]] Njihova historija još ni danas nije detaljno istražena. I njihovo kraljevstvo kao i kraljevstva susjednih naroda Bara, Mahafali i Sakalave ima porijeklo u zajedničkom kraljevstvu koje je na tom području u 16. vijeku osnovali Zafimaniri. Prvi pisani zapis o njima napravio je engleski mornar Robert Drury 1729., u kojem je opisao svojih 15 godina zarobljeništva provedenih među njima.
Sarah Kane
Sarah Kane je izvršila samoubojstvo 1999. godine.
Antandroi (narod)
Historija
Danas postoje njihove brojne male kolonije razbacane širom Madagaskara, koje su oni osnovali u potrazi za poslom. Oni žive u svojim malim odvojenim zajednicama, i drže se svojih običaja, ne miješajući se puno sa okolnim stanovništvom, te se nakon nekoliko godina provedenih tako na radu u tuđini - vraćaju u svoj rodni kraj. Njihove migracije otpočele su od 1920. a pojačaju se za cikličkih pojava masovne gladi.
Geografska rasprostranjenost
Antandroji žive na krajnjem jugu Madagaskara na teritoriju od 45 000 km² u Regiji Androi i Regiji Anosi, između rijeka Menarandra i Mandrare. To je ekstremno suhi kraj, stjenoviti teren pokriven rijetkim bodljikavim raslinjem, u kojem oni napasaju svoja stada kao nomadski stočari u stalnoj potrazi za vodom. Oni su se prilagodili tom vrlo surovom okolišu, ali se često kad ih natjeraju velike suše i glad prelaze na teritorije drugih naroda. Njihovi neposredni susjedi su narodi Mahafali sa zapada, Bare sa sjevera i Antanosi na istoku.
Običaji i kultura
Kultura i običaji naroda Antandroi, bitno je različita od svih susjednih malagaških naroda. Antandroji nikad ne izlaze iz kuće bez svoje mačete ili toljage, što je neke vrsti sjećanje na svoju ratničku prošlost. Iznimno poštuju stroga pravila svog tradicionalističkog društva.
Antandroji su uspjeli sačuvati svoje običaje i kulturu od francuskog kolonijalnog utjecaja. Njihova muzika je jedinstvena, naročito ona za pogrebne obrede i sjećanja na pokojnike, koju oni zovu beko. U njoj jedan pjevač solist evocira život pokojnika uz pratnju dvije do tri pjevačice različitih glasova - na taj način oni stvaraju polifoniju i pjevački stil jedinstven na Madagaskaru i različit od bilo čega na svijetu. Normalno muzika im ne služi samo za pogrebne obrede i običaje, već i u svakoj drugoj prilici kad se okupi porodica ili veći skup na nekoj svečanosti. Neobični su i njihovi plesovi, potpuno različiti od susjednih plemena, za koje su neki antropolozi ustanovili da sliče na plesove afičkih Zulua.
Antandroji se vole tetovirati i ukrašavati sa srebrnim nakitom. Svoje porodične grobnice Valavato grade u formi pravokuta, na 40 - 50 m², ograđenog zidom visokim 5 metara. Unutar tog pravokuta nalazi se grob pokojnika ukrašen sa oslikanim drvenim skulptura, koje opisuju sve aspekte života pokojnika. Njihovo vječno siromaštvo dovelo ih je u položaj da su često socijalno diskriminirani u krajevima u koji iz nužde sa svojim stadima uđu, tako ih prati glas da su nasilnici i lažljivci.
UDP-N-acetilglukozamin difosforilaza
UDP-N-acetilglukozamin difosforilaza (, UDP-N-acetilglukozamin pirofosforilaza, uridin difosfoacetilglukozamin pirofosforilaza, UTP:2-acetamido-2-dezoksi-alfa-D-glukoza-1-fosfat uridililtransferaza, UDP-GlcNAc pirofosforilaza, GlmU uridililtransferaza, acetilglukozamin 1-fosfat uridililtransferaza, UDP-acetilglukozamin pirofosforilaza, uridin difosfat-N-acetilglukozamin pirofosforilaza, uridin difosfoacetilglukozamin fosforilaza, acetilglukozamin 1-fosfat uridililtransferaza) je enzim sa sistematskim imenom UTP:N-acetil-alfa-D-glukozamin-1-fosfat uridililtransferaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Ovaj enzim učestvuje u biosintezi acetamido šećera kod bakterija i arheja.
Fenelzin
Fenelzin je organsko jedinjenje, koje sadrži 8 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 136,194 Da.
Ham (Soma)
Am je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Pikardija, u departmanu Soma koja pripada prefekturi Peron.
Grabow
Grabov je grad u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ludvigslust. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 5.963 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13054037.
Ham (Soma)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 5398 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 568 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 9,5 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 65 metara (maksimalnoj 84 m, a minimalnoj 57 m).
Grabow
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Ludvigslust Grabov se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Ludvigslust. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 26 metara. Površina opštine iznosi 47,7 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 5.963 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 125 stanovnika/km².
Giacon, Padova
Giacon je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 41 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 18 m.
NK Marsonia Slavonski Brod
NK Marsonia je hrvatski nogometni klub iz Slavonskog Broda.
Historija
NK Marsonia je prilično poznata po upadanju i ispadanju iz prve lige. Klub ne pripada među osnivačima lige, ali se ipak redovito natječe među najboljima. Treunutno je klub član druge hrvatske nogometne lige. Iako se ove godine (2006/07) promijenio sustav natjecanja u drugoj ligi (16 klubova u jednoj ligi), nije bilo za očekivati da će druga liga biti bez Marsonie.
Stadion
Marsonia koristi lokalni gradski stadion "Stadion na Savi" sa kapacitetom od 10.000 mjesta.
Navijači
Navijači NK Marsonije zovu se Legija. Klub ima od njih jaku podršku u domaćim utakmicama uza Savi.
Protokatehuinski aldehid
Protokatehuinski aldehid je organsko jedinjenje, koje sadrži 7 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 138,121 Da.
Trans-akonitrat 2-metiltransferaza
Trans-akonitrat 2-metiltransferaza je enzim sa sistematskim imenom S-adenozil-L-metionin:(E)-prop-1-en-1,2,3-trikarboksilat 2'-O-metiltransferaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Ovaj enzim takođe katalizuje formiranje metil monoestra cis-akonitata, izocitrata i citrata.
Savez pionira Jugoslavije
Savez pionira Jugoslavije (SPJ) (slov. Zveza pionirjev Jugoslavije (ZPJ), mak. Сојуз на пионери на Југославија (СПЈ); neslužbeno Titovi pioniri), pionirska organizacija koja je obuhvatale osnovno-školsku djecu iz prvih 7 razreda u SFR Jugoslaviji. Savez je osnovan 27. decembra 1942. godine u toku NOB-a, od strane Komunističke partije Jugoslavije, a po ugledu na sovjetske pionirske organizacije. Organizacija se nalazila u strukturi USAOJ-a, odnosno SKOJ-a, NOJ-a i SSOJ-a, kasnije. Izdavali su „Male novine“. Čest sinonim za ovu organizaciju bio je „Titovi pioniri“.
Organizacija je bila podijeljena u dvije grupe, mlađe pionire (7 do 11 godina) i starije pionire (11 do 15 godina).
Prijem novih članova obavljan je u prvom razredu, tokom svečanosti za Dan republike. Tog dana đaci su davali „pionirsku zakletvu“ i dobijali su uniformu pionira: plavu kapu „titovku“ sa crvenom petokrakom, bijelu košulju sa crvenom maramom i plavi šorc.
Farr West, Utah
Far Vest je grad u američkoj saveznoj državi Juta.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 5.928, što je 2.834 (91,6 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Goupillières (Kalvados)
Gupijer je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Donja Normandija, u departmanu Kalvados koja pripada prefekturi Kan.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 150 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 66 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 2,27 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 117 metara (maksimalnoj 165 m, a minimalnoj 14 m).
Solcano, Pescara
Solcano je naselje u Italiji u provinciji Pescara, u regiji Abruzzo.
Jethou
thumb|250px|Vazdušna panorama otoka Herm (lijevo) i Žetu (desno); u pozadini [[Sark.]] Jethou ili Žetu je malo ostrvo, deo grupe Kanalskih ostrva. Ostrvo nije otvoreno za javnost.
Murska Republika
Murska Republika (prekomurski Mörszka Reszpublika), kratkotrajna država u Prekomurju koja je do Prvog svjetskog rata pripadala Mađarskoj. Republiku je 1919. proglasio Vilmos Tkálecz.
Komunisti i socijaldemokrati proglasili su 1919. u Budimpešti Mađarsku Sovjetsku Republiku. Slovenski katolički i evangelički svećenici u Prekomurju nisu simpatizirali sa komunizmom, a nova komunistička vlast ulijevala im je strah. U Murskoj Soboti je jedan nekadanašnji školmeštar, kantor i vojnik, s prisnim prijateljem proglasio 29. maja republiku Slovenska okroglina. Tkalec je pred rat radio u Črenšovcima, kod Lendave, a tad je bio socijalistički ratni prodavač u Soboti. Slovenska okroglina ili Vendvidék je staro mađarsko ime krajina Mura i Raba. Danas je Vendvidék samo mali etnološki kraj uz Monoštra (Szentgotthárd), u Mađarskoj, gdje ima slovenačkih stanovnika.
Međutim svećenici i prekmursko stanovništvo ga nije poduprlo, jer ta republika nije imala konkretan program.
Mađarska Crvena armija umarširala je 6. juna u Prekomurje i ukinula samoproglašenu republiku, a područje je neto kasnije zauzela srpska vojska, anektiravši Prekomurje koje je postalo sastavni dio Kraljevstva Srba, Hrvata i Slovenaca.
Tkálecz je prvo pobjegao u Austriju, a od 1920. živio je u Mađarskoj, gdje je radio kao učitelj.
Feliks Ravenski
Feliks (Felix, Felice; ? - 724) je bio nadbiskup Ravenne od 709. do svoje smrti. Posvetio ga je papa Konstantin, ali je s njime odmah došao u sukob i odbio prihvatiti papski autoritet. Papa je, pak, za pomoć u sporu zamolio bizantskog cara Justinijana II. On je u Italiju poslao vojsku pod patrikiosom Teodorom koja je 709. uhapsila Feliksa i njegove pristaše. Feliks je doveden u Konstantinopol, gdje je oslijepljen i potom prognan u Herson. Godine 711. car Justinijan II je svrgnut, a što je stvorilo uvjete da se Feliks vrati iz progonstva u Ravennu gdje je ostao do smrti. Feliks je poznat po tome što je prikupio propovijedi svog prethodnika Petra Hrizologa.
15-hidroksiikozatetraenoat dehidrogenaza
15-hidroksiikozatetraenoat dehidrogenaza (, 15-hidroksieikosatetraenoat dehidrogenaza) je enzim sa sistematskim imenom (15S)-15-hidroksi-5,8,11-cis-13-trans-ikosatetraenoat:NAD(P)+ 15-oksidoreduktaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Grebbin
Grebin je grad u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 76 opštinskih središta okruga Parhim. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 500 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13060029.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Parhim Grebin se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Parhim. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 65 metara. Površina opštine iznosi 24,7 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 500 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 20 stanovnika/km².
Wann, Nebraska
Wann je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Nebraska. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 86 stanovnika.
Hamel (Soma)
Amel je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Pikardija, u departmanu Soma.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 489, a gustina naseljenosti je iznosila 54 stanovnika/km².
Fenofibrat
Fenofibrat je organsko jedinjenje, koje sadrži 20 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 360,831 Da.
Protopanaksadiol
Protopanaksadiol je organsko jedinjenje, koje sadrži 30 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 460,732 Da.
Walton, Nebraska
Walton je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Nebraska. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 306 stanovnika.
4. krajiška divizija NOVJ
Četvrta krajiška divizija NOVJ je formirana 9. novembra 1942. godine u Glamočkom polju, naredbom Vrhovnog štaba. U sastva divizije tada su ušle: Druga, Peta i Šeste krajiške brigade. Od decembra 1942. u sastavu divizije je i Osma krajiška udarna brigada. Tokom 1943. godine iz divizije su izuzete Druga i Peta brigada, tako da su sastav divizije do kraja rata činile Šesta, Osma i Jedanaesta krajiška udarna brigada.
Borbeni put Četrvrte divizije
Tokom završnih operacija divizija je učestvovala u Sarajevskoj operaciji i oslobođenju Karlovca. Zajedno sa Trećom i Desetom divizijom 12. maja 1945. godine, kod Zidanog Mosta, zarobila je nemačku 7. SS diviziju „Princ Eugen“ i 373. legionarsku diviziju.
Moscow, Ohio
Moskou je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 185, što je 59 (-24,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Riboza-5-fosfat adenililtransferaza
Riboza-5-fosfat adenililtransferaza (, ADP ribozna fosforilaza, adenozin difosforibozna fosforilaza) je enzim sa sistematskim imenom ADP:D-riboza-5-fosfat adenililtransferaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Sisto, Brindisi
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 96 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 361 m.
Zvonimirova kruna
Starohrvatska kruna, često nazivana i Tomislavova kruna ili Zvonimirova kruna pojam je koji, osim fizičke krune, označava i virtualnu krunu i Hrvatsko Kraljevstvo u državnopravnom smislu. Osobito se počeo koristiti u 19. stoljeću za buđenja hrvatske nacionalne svijesti.
Prikaz hrvatske krune
Najveći poticaj romantičarskom tumačenju ovog reljefa dao je 1879. Ivan Kukuljević Sakcinski u radu o kralju Tomislavu. On opisuje izgled same ploče, te zaključuje da je na njoj zasigurno prikazan hrvatski vladar i da je kruna kojom je okrunjen "kruna hrvatska". Nadalje, Kukuljević primjećuje da kruna s reljefa sliči bizantskoj kruni kakva se vidi na prikazima cara Justinijana, s time što kruna s reljefa ima na vrhu tri križa, što je pak bila značajka franačkih kruna. U odnosu na bugarsku krunu, ova je viša i bogatije urešena. Ovakvu se tumačenju usprotivio don Frane Bulić, koji je 1888. iznio svoje mišljenje da je osoba na prijestolju zapravo prikaz Isusa Krista.
Prigodom proslava tisućite obljetnice hrvatskoga kraljevstva održao je Ljubo Karaman predavanje koje je kasnije i objavljeno, a u kojem je ispitao i Kukuljevićevu i Bulićevu tezu, te zaključio da je na reljefu prikazan hrvatski kralj, a da kruna ima oblik koji su imale krune hrvatskih kraljeva. Po njemu, kruna s reljefa sliči krunama franačkih vladara iz doba karolinga.
Vjekoslav Klaić daje naslutiti kako misli da bi vladar s reljefa mogao biti kralj Tomislav, naslovljujući čak i članak o tom reljefu "Kruna kralja Tomislava". Valja razumijeti ovo njegovo razmišljanje u okviru proslava tisućite obljetnice hrvatskog kraljevstva čiji je vrhunac bio 1925. godine. Takvu će se tumačenju usprotiviti kasniji povjesničari.
Pitanje Tomislavove krunidbe
mini|350px|desno|Oton Iveković: Krunidba kralja Tomislava Klaić se, poput ranije Kukuljevića Sakcinskog, obilno služi Ljetopisom popa Dukljanina u kojem se govori o krunidbi nekog vladara kojega već Kukuljević, bez argumenata, poistovjećuje s Tomislavom, premda hrvatska redakcija Ljetopisa daje tome kralju ime Budimir. I za Klaića je Tomislav prvi hrvatski kralj čija je krunidba svečano izvršena na Duvanjskom polju. Ferdo Šišić drži da se Tomislav najkasnije 925. sam proglasio kraljem, povodeći se pritom primjerom bugarskog cara Simeona. Ovaj Tomislavov novi naslov potvrdio mu je i papa Ivan X., koji mu se u pismu iz 925. obraća upravo s naslovom „kralj“ (lat. rex), a ne više „knez“ (lat. dux). Naime, u katalogu splitskih nadbiskupa stoji: „Nadbiskup Ivan bio je godine 914. u doba kneza Tomislava“ (lat. Tomislao duce). U pismu pape Ivana X., namijenjenom dalmatinskom svećenstvu, samom Tomislavu i zahumskom knezu Mihovilu Viševiću stoji: „U vrijeme presvetog pape Ivana, dok je u pokrajini Hrvata i u krajevima Dalmacije bio konzul kralj Tomislav“ (lat. consultatu peragente in provincia Chroatorum et Dalmatiarum finibus Tomislao rege). Šišić također misli da nije nemoguće da je papa Tomislavu poslao i krunu s ostalim kraljevskim znacima, no nikakvih vijesti o njegovoj krunidbi.
Nada Klaić, na temelju opsežnih istraživanja hrvatskog srednjovjekovlja, te razdoblja kralja Tomislava, pobija mišljenje starije hrvatske historiografije o Tomislavovoj krunidbi na Duvanjskom polju, te ističe da sama činjenica što mu papa Ivan X. u pismu daje naslov rex ne mora značiti i da je ovaj hrvatski vladar doista bio i službeno okrunjen. Neven Budak slaže se s ovim mišljenjem, te misli da je bila riječ o nastavku podizanja ugleda hrvatskih vladara koje je započelo davanjem naslova "princeps" Muncimiru. Rast Tomislavova ugleda bio je potaknut njegovim uspjesima u borbama protiv Bugara i Mađara. Premda, prema Budaku, nije bilo formalne krunidbe, on drži da se Hrvatsku otada može nazivati kraljevinom, jer su se i Tomislavovi nasljednici nazivali kraljevima, a i ustroj državnog uređenja odgovarao je ustroju kakav je bio uobičajen u kraljevinama. Ivo Goldstein također dokazuje da se u Tomislavovu slučaju ne može govoriti ni o kakvoj krunidbi te da je prvi ovjenčani hrvatski kralj Stjepan Držislav, a prvi formalno okrunjeni kralj tek Zvonimir.
Zvonimirova krunidba
mini|250px|Krunidba kralja Zvonimira (slika iz 19. st.) Kralj Zvonimir (1075. - 1089.) bio je ban svoga prethodnika kralja Petra Krešimira IV. (1058.-1075.) koji je pristao uz reformni pokret u Crkvi, a protiv cara Henrika IV. Zvonimir je nastavio takvu politiku, te je pristao uz papu Grgura VII. i vladao kao njegov vazal. Već 1076. papa zauzvrat šalje izaslanika opata Gebizona koji je 8. listopada 1076. ili 1075. u Solinu, u crkvi sv. Petra i Mojsija (današnji arheološki lokalitet "Šuplja crkva") okrunio kralja Zvonimira krunom poslanom od pape te mu predao žezlo, mač i zastavu u znak kraljevske časti. Prilikom krunidbe, u krunidbenoj zavjernici - prisezi, kralj Zvonimir papi daruje samostan sv. Grgura u Vrani, u kojem se, između ostalog, nalaze i "dvije zlatne krune dragim kamenjem ukrašene". Dakle, osim Zvonimirove, postojale su još dvije, još starije, hrvatske kraljevske krune.
Moguće je da oltarna pregrada ugrađena u krstionicu splitske crkve sv. Ivana zapravo potječe iz Solina, pa bi hrvatski vladar prikazan na reljefu mogao biti kralj Zvonimir, a kruna ona što ju je poslao papa Grgur VII. Nakon toga više nema spomena krunidbe nekog hrvatskog vladara. Postoje indicije da je kraljevske znakove, pa tako i Zvonimirovu krunu, u vremenu anarhije nakon smrti Stjepana II. najvjerojatnije čuvao splitski nadbiskup, a nakon toga vranski prior.
Hrvatska kruna u Hrvatsko-Ugarskoj državi
200px|mini|desno|Krunjenje Ladislava za hrvatsko-ugarskog kralja u [[Zadar|Zadru 1403. godine, rad Celestina Medovića, 19. stoljeće]] Nakon stvaranja personalne unije 1102., Koloman se okrunio Zvonimirovom krunom u Biogradu. I drugi ugarski vladari nakon njega, barem u početku, dolaze se kruniti u Biograd posebnom krunom hrvatskoga kraljevstva. Najvjerojatniji razlog tome je što se Zvonimirova kruna čuvala u opatiji u Vrani. No, Mlečani su 1124. iz temelja razrušili Biograd. Nakon toga, sve do polovice 13. stoljeća ugarsko-hrvatski kraljevi i dalje su se krunili posebno za hrvatskog i ugarskog kralja. Tu praksu je dokinuo Bela IV. 1235. Prestankom prakse zasebnih krunidbi za Hrvatsku, na neko vrijeme nestaje i svaki spomen hrvatske krune. Ponovno oživljava prilikom dinastičkih borbi početkom 15. stoljeća. Dalmatinski gradovi i većina Hrvatske pristali su uz Ladislava Napuljskog, koji se na poziv svečanog zadarskog poslanstva iskrcao u Zadru, gdje ga je 5. kolovoza 1403. godine u katedrali Sv. Stošije u prisutnosti vojvode Hrvoja Vukčića Hrvatinića za kralja Hrvatske okrunio ostrogonski nadbiskup Ivan Kanižaj. Nije poznato kojom je krunom okrunjen, no može se naslutiti da je to bila upravo Zvonimirova kruna, možda iz Vrane ili Splita. Već početkom studenog 1403. Ladislav je napustio Zadar, kako bi se vratio u Napulj, gdje je 1409. prodao Dalmaciju Veneciji za 100.000 dukata. Nije poznato je li ponio Zvonimirovu krunu sa sobom. Ova krunidba je bila posljednja na hrvatskom tlu, a nakon nje nestaje svaki spomen hrvatske kraljevske krune.
Legenda o hrvatskoj kruni dobijala je svoje veće značenje u doba kad je hrvatsko plemstvo tražilo načina kako se oduprijeti ugarskim nastojanjima oko potpunog preuzimanja vlasti u Hrvatskoj. Cetinski sabor prilikom kojega je na vlast u Hrvatskoj došao Ferdinand I. Habsburgovac bio je jedno od očitovanja neprijateljstva protiv ugarskog plemstva koje je stalo uz Ivana Zapolju.
Adrian od Canterburyja
Sveti Adrian (ili Hadrian) od Canterburyja (? - 710) bio je ranosrednjovjekovni učenjak i opat opatije sv. Augustina u engleskom gradu Canterbury.