cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Jefferson
Posljednji dani
left|thumb|Jeffersonov nadgrobni spomenik|alt=Obelisk at Thomas Jefferson's gravesite U srpnju 1825. godine Jeffersonovo zdravlje počelo se pogoršavati i do lipnja 1826. godine bio je uglavnom vezan za krevet. Uzrocima njegove smrti uglavnom se smatraju kombinacije različitih bolesti i stanja uključujući i upalu pluća. Do svibnja 1826. godine Jeffersonovo zdravlje bilo je toliko loše da je većinu vremena bio zatvoren u sobi, a tijekom razdoblja dok je bio budan uglavnom se bavio svojim financijama i dugovima. Dana 22. svibnja Jefferson je upisao posljednje riječi u svoju knjigu Farm Book istaknuvši da cijena ulja za lampe iznosi jedan dolar i dvadeset i pet centi te je također stavio i ukupne troškove osvjetljenja svog imanja za prethodni mjesec. Dana 24. lipnja napisao je svoje posljednje pismo novinama u Washingtonu - The National Intelligencer - u kojem je još jedanput istaknuo svoju vjeru u principe istaknute u Deklaraciji o nezavisnosti. Dana 3. srpnja Jeffersona je za krevet vezala groznica. Shvativši da nikada više neće napustiti Monticello bio je prisiljen odbiti poziv u Washington na proslavu pedesete godišnjice Deklaracije.
Tijekom posljednjih nekoliko sati života društvo su mu pravili njegov unuk Thomas Jefferson Randolph i njegov doktor, Robley Dunglison te ostali članovi obitelji i prijatelji. Bio je pomiren s idejom smrti i spreman na nju. Kada je u jednom trenutku doktor ušao u njegovu sobu, Jefferson je rekao: Vidite doktore, još uvijek sam tu. Nakon što ga je pregledao, član obitelji i prijatelj su mu podarili riječi nade i istaknuli da izgleda bolje na što je Jefferson samo odgovorio: Nemojte niti na trenutak pomisliti da ne znam kakav će biti rezultat svega ovoga. Nakon toga je smireno obznanio svoje želje za pogrebom, zabranivši bilo kakav oblik slavlja ili parade. Nekoliko trenutaka kasnije pozvao je ostale članove svoje obitelji i prijatelje da mu se pridruže oko kreveta i rekao: i sada predajem svoju dušu, bez straha, mojem Bogu - moju kćerku mojoj domovini.''
Nakon što je zaspao Jefferson se probudio oko osam sati navečer i prozborio svoje posljednje riječi: Je li već četvrti? (srpnja, op. a.) Njegov doktor mu je odgovorio: Uskoro će biti.
Već sljedećeg dana održan je Jeffersonov pogreb kojeg je vodio velečasni Charles Clay. Pokopan je na groblju Monticello u pet sati poslijepodne, dan nakon svoje smrti. Prema vlastitom zahtjevu Jeffersonov sprovod bio je jednostavan i tih. Nisu slane nikakve pozivnice, iako je nekoliko prijatelja i gostiju došlo na pogreb. Njegove posmrtne ostatke do obiteljskog pogrebnog mjesta nosili su "sluge, obitelj i prijatelji".
Jefferson je napisao svoj vlastiti epitaf na nadgrobnom spomeniku:
(Here was buried Thomas Jefferson, author of the Declaration of American Independence, Of the Statute of Virginia for religious freedom and Father of the University of Virginia)
Yu Fan (Istočni Wu)
Yu Fan (164–233) bio je kineski velikodostojnik iz vremena kraja dinastije Han. Služio je koa savjetnik Wang Langa, prefekta Guijia (會稽). Kada je Wang Langa porazio Sun Ce, Yu Fan je prešao u njegovu službu, te ostao u službi države Istočni Wu.
Thomas Jefferson
Posljednji dani
Premda je rođen u bogatoj robovlasničkoj obitelji, Jefferson je imao mnogih financijskih poteškoća i u vrijeme smrti nalazio se u velikim dugovima. U svojoj oporuci ostavio je instrukcije o podjeli imanja, a nakon njegove smrti njegovo imanje, stvari i robovi prodani su na javnim aukcijama koje su započele već 1827. godine. Godine 1831. Monticello su prodali Martha Jefferson i preživjeli nasljednici Jamesu Turneru Barclayju, a 1834. godine Barclay je prodao kuću i ostatak zemlje Uriahu P. Levyju.
Maria Cosway
Tijekom razdoblja provedenog u Parizu gdje je obnašao dužnost Ministra, udovac Jefferson je 1786. godine upoznao Mariju Cosway, englesku umjetnicu, glazbenicu i skladateljicu. Bila je to visoko obrazovana, udana žena u koju se Jefferson zaljubio. Njih dvoje odmah su postali bliski, a o njihovoj navodnoj vezi biografi su često raspravljali; ona je postala dio njegovog intimnog društva bliskih prijatelja, a zajedno su proveli gotovo svaki dan tijekom njihovog šesto-tjednog poznanstva. Iste godine Cosway se vratila u London, a Jefferson joj je napisao ljubavno pismo od gotovo četiri tisuće riječi koje je postalo poznato pod nazivom Dijalog glave protiv srca. Nakon što je Jefferson napustio Pariz, on i Cosway ostali su prijatelji i dugo godina su se međusobno dopisivali. Svatko je sačuvao pisma onoga drugoga.
Kontroverze Jefferson - Hemings
Sredinom 20. stoljeća povjesničari su ustvrdili da je u 13-godišnjem periodu u kojem je često izbivao, Jefferson zapravo bio u Monticellu, svaki puta točno devet mjeseci prije rođenja sljedećeg djeteta Sally Hemings. Godine 1998., kako bi se ustanovila muška DNK linija, nekoliko istražitelja je provelo studiju Y-DNK živućih nasljednika Jeffersonovog ujaka Fielda te nasljednika Sallynog sina Estona Hemingsa. Rezultati su pokazali da se Y-DNK podudara s muškom Jeffersonovom obiteljskom linijom, a sve je objavljeno u magazinu Nature. Godine 2000. okupljen je tim povjesničara koji su u svom konačnom izvještaju zaključili da, skupa s DNK-om i povijesnim dokazima, postoji velika vjerojatnost da je Jefferson pravi otac Estona i vjerojatno ostale djece Sally Hemings. Godine 2012. Institucija Smithsonian i Udruga Thomasa Jeffersona organizirali su izložbu pod nazivom Ropstvo i Jeffersonov Monticello: Paradoks slobode u Nacionalnom muzeju američke povijesti tvrdeći da većina povjesničara prihvaća činjenicu da je zbog DNK analiza i povijesnih dokaza Jefferson otac djece Sally Hemings.
Otkad su DNK testovi javno objavljeni, većina biografa i povjesničara zaključila je da se udovac Jefferson nalazio u dugogodišnjoj vezi s Hemings. Ostali povjesničari, uključujući i skupinu profesora povezanih s nasljedništvom Thomasa Jeffersona, ostaju pri mišljenju da su izneseni dokazi nedovoljni kako bi se stopostotno zaključilo da je Thomas Jefferson otac te djece te dodatno ističu mogućnost da je netko drugi iz obitelji Jefferson - ponajprije Thomasov brat Randolph ili netko od njegovih petero sinova - mogao biti otac djece Sally Hemings.
Spomenici i počasti
left|thumb|Thomas Jefferson na [[Planina Rushmore|planini Rushmore]] thumb|right|upright|Jeffersonova skulptura u Memorijalnom centru Thomasa Jeffersona Jeffersonu je odana počast na mnoge načine, uključujući zgrade koje nose njegovo ime, skulpture te novčanu valutu. Memorijalni centar Thomas Jefferson službeno je otvoren 13. travnja 1943. godine u Washingtonu točno na 200-tu obljetnicu njegovog rođenja. Unutarnje uređenje krasi Jeffersonova skulptura visoka čak šest metara te ugravirani odlomci iz njegovih knjiga. Najpoznatije su riječi ugravirane oko spomenika, blizu krova: Zakleo sam se pred božjim oltarom na vječno neprijateljstvo protiv tiranije koja ugrožava svakog čovjeka. Tijekom razdoblja New Deal 30-ih godina prošlog stoljeća, Demokrati su odali počast Jeffersonu i Andrewu Jacksonu koje su prozvali svojim osnivačima i vječnom inspiracijom. Jeffersona su portretirali kao glasnogovornika demokracije i običnog čovjeka. Predsjednik Franklin D. Roosevelt pomogao je u odobravanju izrade njegovog spomenika u Washingtonu.
Lik Thomasa Jeffersona nalazi se na američkim poštanskim markama još otkad su se započele raditi, 1856. godine. Jefferson je bio drugi predsjednik koji se počeo nalaziti na poštanskim markama. Njegov portret također se nalazi i na novčanici od dva američka dolara te na novčanici predsjedničkog dolara koje su puštene u cirkulaciju 16. kolovoza 2007. godine.
Primarni izvori
Bilješka: Ne toliko iscrpno i točno kao Boydovo izdanje koje ide samo do 1802. godine; ovo je TJ od rođenja do smrti. Javna domena. The Jefferson Cyclopedia at University of Virginia; Note:TJ quotations arranged by topics Google eBook (Foley) Bilješka: Ovo je bila jedina Jeffersonova knjiga; brojna izdanja
Opština Vladimirci
Opština Vladimirci je jedna od opština u Republici Srbiji. Nalazi se u Centralnoj Srbiji i spada u Mačvanski okrug. Po podacima iz 2004. opština zauzima površinu od 338 km² (od čega na poljoprivrednu površinu otpada 27.156 ha, a na šumsku 2.642 ha).
Centar opštine je varošica Vladimirci. Opština Vladimirci se sastoji od 29 naselja. Po podacima iz 2002. godine u opštini je živelo 20.373 stanovnika, a prirodni priraštaj je iznosio -8,2 %. Po podacima iz 2004. broj zaposlenih u opštini iznosi 2.152 ljudi. U opštini se nalazi 22 osnovnih i 1 srednja škola.
Ge Xuan
Ge Xuan (164 - 244) je bio kineski taoistički ljekar, filozof i vođa koji je živio u doba Tri kraljevstva, odnosno u državi Istočni Wu. Poznat je prije svega zahvaljujući njegovim potomcima Ge Hongu i Ge Chaofuu koji mu pripisuju nadnaravne moći, te po autorstvu spisa na kojima se temelji Lingbao škola taoizma.
Spearville, Kansas
Spirvil je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 773, što je 40 (-4,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Hugues II od Ponthieua
Hugues II od Ponthieua (Hugo; ? - 1052) bio je grof Ponthieua i gospodar (segnieur) Abbevillea od 1045. do smrti.
Rodio se kao sin grofa Enguerranda I od Ponthieua. Prema nekim izvorima, amjenski biskup Guy mu je bio polubrat. Bio je oženjen za Berthu od Aumalea, groficu Aumalea sa kojom je imao petoro djece: sinove Enguerranda II (koji ga je naslijedio), Roberta, Huguesa i Walerana te neimenovanu kćer koja se udala za Guillaumea od Taloua, jednog od ujaka Williama Osvajača.
Ksilen
frame|Izomeri ksilena
Ksileni (C8H10) obuhvataju tri izomera dimetilbenzena. Izomeri se označavaju oznakama orto- (o-), meta- (m-), i para- (p-), koje ukazuju na kojim atomima ugljenika benzenovog prstena su dve metil grupe vezane. Brojeći atome ugljenika počevši od jednog atoma prstena sa metil grupom, i idući ka drugom ugljeniku sa metil grupom, o- izomer ima IUPAC ime 1,2-dimetilbenzen, m- izomer 1,3-dimetilbenzen, i p- izomer 1,4-dimetilbenzen. Mešavina je umereno masna, bezbojna tečnost. Ona se često koristi kao rastvarač. Nekoliko miliona tona se proizvede godišnje.
Vladimir Jaroslavič
O njegovom životu i vladavini ima malo podataka. Dijelom se to tumači činjenicom da je umro dvije godine prije oca i nije stigao sudjelovati u žestokoj borbi za vlast, odnosno tzv. trijumviratu koji su činila njegova braća Izjaslav I, Svjatoslav II i Vsevolod I. Njegov sin-jedinac Rostislav Vladimirovič je ostao bez zemlje i apanaže, te ju je izborio u Tmutarkanu. Njegova loza je uspjela vladati Galicijom do izumiranja 1199.
Jednačina stanja idealnog gasa
thumb|right|250px|Krive prikazuju odnos između pritiska (vertikalna osa) i zapremine (horizontalna osa) za idealni gas na različitim temperaturama Jednačina stanja idealnog gasa je jednačina stanja teoretskog idealnog gasa. Ona uz nekoliko ograničenja relativno dobro opisuje ponašanja mnogih realnih gasova, pod različitim uslovima. Ovaj zakon je prvi objavio Emil Klapejron 1834. godine, kombinujući Bojl-Mariotov zakon i Čarlsov zakon. Ona se isto tako može izvesti iz kinetičke teorije gasova, koju su razvili 1856. Avgust Kronig i 1857. Rudolf Klauzijus.
Stanje neke količine gasa se može odrediti sa pritiskom, zapreminom i temperaturom. Noviji oblik tog zakona je:
gde je: p – apsolutni pritisak gasa (Pa), V – zapremina gasa (m3), N – broj čestica u gasu, k – Bolcmanova konstanta (1,38•10−23 J•K−1) i T - apsolutna temperatura (K). Ponekad se može pisati kao:
Odstupanje od realnih gasova
Jednačina stanja važi za idealne gasove, i u znatnoj meri za realne gasove. Budući da ona zanemaruje veličinu molekula i međumolekularna dejstva, jednačina stanja idealnog gasa je najtačnija za jednoatomske gasove, za visoke temperatura i male gustina gasova. Važnost međumolekularnog delovanja se smanjuje sa povećanjem toplotne kinetičke energije gasova, tj. sa povećanjem temperature. Detaljnija jednadžba stanja, kao što je van der Valsova jednačina, uzima u obzir veličinu molekula i međumolekulske sile.
Molarni oblik
Broj molova (n) je jednak masi (m) gasa podeljenoj sa molarnom masom (M):
Ako zamenimo n, i ako uzmemo za gustinu ρ = m/V, dobijamo:
Ako odredimo specifičnu gasnu konstantu Rspecif. kao odnos R/M, dobijamo:
Ovaj oblik je koristan jer povezuje pritisak, gustinu i temperaturu. Osim toga, jednačina se može pisati uzimajući u obzir specifičnu zapreminu v, koja je obrnuto proporcionalna gustini:
Tenuta, Latina
Tenuta je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 18 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 67 m.
Oneida, Tennessee
Onajda je grad u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 3.752, što je 137 (3,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Milarepa
thumb|Statua Milarepe, Pango Chorten, [[Gyantse, Tibet.]] Jetsun Milarepa, (cca. 1052—cca. 1135) bio je tibetanski jogi i pjesnik, koji se smatra jednom od najznačajnijih slučnosti Kagyu (Bka'-brgyud) škole tibetanskog budizma. Bio je učenik Marpa Lotsawe.
Guaimario IV od Salerna
Guaimar IV (cxa. 1013 – 2/3. jun 1052) bio je princ Salerna od 1027. godine, i vojvoda Amalfija od 1039. do smrti, a također je služio i kao vojvoda Gaete (1040–1041) i princ Kapue (1038–1047). Za to je vrijeme bio jedan od najvažnijih i najuticajnijih feudalaca Južne Italije te igrao važnu ulogu u događajima pred kraj bizantske vlasti i početak normanske hegemonije nad tim područjem.
Boudy-de-Beauregard
Budi de Boregar je naselje i opština u jugozapadnoj Francuskoj u regionu Akvitanija, u departmanu Lot i Garona koja pripada prefekturi Vilnev sir Lot.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 356 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 35 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 10,07 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od metara (maksimalnoj 156 m, a minimalnoj 82 m).
Mičurin (film)
Mičurin je sovjetski biografski film snimljen 1948. godine u režiji Aleksandra Dovženka. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Grigorij Belov, je Ivan Mičurin, znameniti ruski botaničar poznat po pionirskom radu na polju genetike i stvaranja novih poljoprivrednih kultura. Radnja započinje godine 1912. i prikazuje kako Mičurin zbog svog modernih ideja nailazi na nerazumijevanje i neprijateljstvo carskog režima i establishmenta, prije nego što nekoliko godina kasnije Oktobarska revolucija na vlast dovede boljševike koji će prepoznati vrijednosti njegovih dostignuća i staviti ih u službu naroda. Mičurin je predstavljao prvi Dovženkov film u boji, ali i posljednji u njegovoj filmografiji (ne računajući nedovršeni Proščavaj, Ameriko! dvije godine kasnije). Godine 1949. je dobio Staljinovu nagradu.
Guaimario IV od Salerna
Rodio se kao sin princa Guaimara III i Gaitelgrime, kćeri princA Pandulfa II od Beneventa. Kada je godine 1022. rimsko-njemački car Heinrich II Sveti poduzeo pohod na jug Italije, otac je malog Guaimara poslao kao na Heinrichov dvor kao taoca; car ga je, pak, predao papi Benediktu VIII koji ga je pustio. Oca je naslijedio u dobi od 14 ili 16 godina.
Deset godina je pružio utočište Rainulfu Drengotu, odmetnom vođi normanskih plaćenika u službi njegovog rođaka i dotadašnjeg saveznika Pandulfa IV od Kapue. Iste godine je dobio Kapuu u leno od strane cara Konrada II, prethodno oduzetu Pandulfu. Podrška Normana mu je omogućila da zauzme grad i protjera Pandulfa, koji je utočište našao u Carigradu. Godine 1039. je pokrenuo pohod na Amalfi gdje se proglasio vojvodom. Godine 1040. je zauzeo Gaetu gdje se također proglasio princom; nakon kraćeg ustanka lokalnog stanovništva i njegovog gušenja, prepustio ju je Rainulfu.
Tada se Guaimar našao na vrhuncu moći, ali je ona već počela slabiti poslije smrti njegovog vjernog saveznika Rainulfa. Njegovi nasljednici su se okrenuli Pandulfu, koji se iz Carigrada vratio i preuzeo Kapuu. Rimsko-njemački car Heinrich III je 1047. proglasio titulu vojvode Apulije i Kalabrije ništavnom.
3. juna 1052. je ubijen u Salernu u zavjeri koju su organizirali braća njegove supruge Gemme. Nakon toga je princom Salerna postao Pandulf III. Guido od Sorrenta, koji je preživio atentat, kasnije je opsjeo Salerno sa vojskom; zavjerenici su se predali, ali su potom masakrirani od strane Normana koji su tako osvetili svog popularnog gospodara.
Zgraf
Zgraf je međunarodna manifestacija grafičkog dizajna i vizualnih komunikacija koja se od utemeljenja 1975. trijenalno održava u Zagrebu, u organizaciji ULUPUH-a (Hrvatske udruge likovnih umjetnika primijenjenih umjetnosti).
Povijest Zgrafa
Inicijatori pokretanja Zgrafa 1975., bili su tadašnji agilni članovi ULUPUH-a; Bernardo Bernardi, Ivan Picelj, Nenad Pepeonik, Alfred Pal, Vladimir Straža, Fedor Kritovac, Mitja Koman, Vahid Hodžić i brojni tada mladi članovi. Zgraf je utemeljen pod visokim pokroviteljstvom Skupštine grada Zagreba i Internacionalnog savjeta udruženja grafičkih dizajnera (ICOGRADA) s ciljem da bude trijenalna međunarodna izložba
Izložbe Zgrafa su trebale okupljati dizajnere, teoretičare i kritičare s namjerom da se propitaju temeljni problemi i položaj dizajna u suvremenom društvu. Odabirom selektora i otvorenim natječajem ZGRAF je prezentirao svjetske primjere grafičkog dizajna kako bi se pružio što širi i kvalitetniji uvid u svjetsku dizajnersku scenu, te na taj način usporedili radovi domaće produkcije.
Metilarginin
Metilarginin je organsko jedinjenje, koje sadrži 7 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 188,228 Da.
Wilhelm II od Njemačke
Wilhelm II od Njemačke (27. 1. 1859. — 4. 6. 1941.) je njemački vladar iz dinastije Hohenzollern koji je u historiju ušao kao posljednji njemački car i pruski kralj.
Godine 1888. je stupio na prijesto i odmah došao u sukob s kancelarom Ottom von Bismarckom oko pitanja treba li se Njemačka u svojoj vanjskoj politici oslanjati na diplomaciju ili vojnu silu. Wilhelm je odgovor na to vidio u uspjesima pruske vojske u ratovima 19. vijeka te Bismarcka prisilio na odstupanje. Nova agresivna politika se odrazila i u nagloj izgradnji njemačke ratne mornarice što je Drugi Reich dovelo u sukob s Britanskim Imperijem i uzrokovalo utrku u naoružanju te zbližavanje Britanije s Francuskom i Rusijom. Svi ti događaji su bitno doprinijeli izbijanju prvog svjetskog rata.
Djetinjstvo i dolazak na vlast
Friedrich Wilhelm Albert Viktor von Preußen se rodio 27. siječnja 1859. u Berlinu, kao najstariji sin Fridrika Vilima Pruskog (kasnije Fridrik III.) i njegove žene Viktorije. Bio je iz dinastije Hohenzollern, a baka mu je bila engleska kraljica Viktorija.
Samo njegovo rođenje bilo je komplicirano, a kao posljedica lijeva ruka će mu biti dijelom nepomična i očito kraća, što je vidljivo na nizu fotografija. Zbog invaliditeta imao je relativno teško djetinstvo, njegova majka Viktorija je njegov defekt smatrala vlastitim neuspjehom, te ga je teško prihvaćala. Mladi Vilim je zbog toga bio izložen raznoraznim, neuspjelim i čudnim terapijama, kao na primjer elektrošokovima ili nasilnim istezanjem ruke. Inače, odnos prema njegovoj majci će biti kroz cijeli život jako hladan. Još jedna zanimljivost je da ga je njegova majka zvala William (engleska inačica njegovog imena), umjesto Wilhelm (njemačka inačica). To će za Vilima imati posljedicu podijeljenih osjećaja prema Britaniji i Britancima kroz cijeli život.
Kao sedmogodišnjak je doživio pobjedu Pruske nad Austro-Ugarskom 1866., a kao dvanaestogodišnjak je doživio pobjedu Njemačke nad Francuskom te proglašenje Carstva. Zasigurno su ti događaji bili ključni u njegovom djetinjstvu, kao i odgoj u militarističkom pruskom društvu. Posebno je štovao svog djeda, cara Vilima I., osnivača Drugog njemačkog carstva (Reicha), kasnije će njemačkom društvu, ali i historiografiji, za njega pokušavati nametnuti ime Vilim Veliki, no bezuspješno.
U vojnu službu je stupio 1877., nakon što je završio gimnaziju u Kasselu. Godine 1880., na rođendan djeda Vilima I., unaprijeđen je u čin satnika (Hauptmann). Međutim, kao budućem vladaru onemogućeno mu je da sve svoje djelovanje usmjeri prema vojsci. Zato se uputio na studij u Bonn, a 1881. se oženio za Augustu Viktoriu von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg.
Iako se nije samo fokusirao na vojnu karijeru, do 1888. je uspio napredovati do čina brigadnog generala (Generalmajor) te postati zapovjednik 2. pješadijske brigade (2. Garde-Infanterie-Brigade). Vojna služba je često bila prekidana odmorima u kojima bi se Vilim pokušavao bolje upoznati s administrativnim poslovima. U samoj državi je već od 1871. na funkciji kancelara Otto von Bismarck. Svjetski cjenjen državnik, „željezni kancelar“, čvrsto je u rukama držao cjelokupnu Njemačku. Vješto je manipulirao Vilimom I. i Fridrikom III., no kod Vilima II. situacija će biti drugačija.
Godina 1888. u povijest ulazi kao godina triju careva (Dreikaiserjahr). Dana 9. ožujka preminuo je car Vilimm I. Naslijedio ga je Fridrik III., no on će vladati samo 99 dana, umrijet će 15. lipnja u Potsdamu, od posljedica raka. Istoga dana, njegov sin Vilim, koji tada ima 29 godina, postaje njemački car i pruski kralj, pod imenom Vilim II.
Vladavina, sukob s Bismarckom i reforme
Iako je Vilim u svojoj mladosti imao pozitivno mišljenju o kancelaru Bismarcku, to se promijenilo dolaskom na vlast. Razlog sukoba je sigurno Vilimova nestrpljivost, ali i naivnost. Protivio se pažljivoj vanjskoj politici kancelara, a nije ni mogao tolerirati da netko drugi, osim njega, upravlja carstvom. Cilj mu nije samo bio vladati, nego i raditi. Za razliku od Vilima I., on nije mogao podniti da mu kancelar obavlja svakodnevne administrativne poslove. Njihov odnos će se s vremenom još više pogoršavati. Razići će se oko ključnih pitanja u vanjskoj politici, dok se Bismarck zalagao za učvršćivanje savezništva s Rusijom, car se okretao Austro-Ugarskoj. Kap koja je prelila čašu je antisocijalistički zakon (zakon koji je zabranjivao djelovanje socijaldemokrata i socijalista van Reichstaga i Landtaga), koji je Bismarck htio pooštriti. Vilim ga je želio posve ukinuti, rekavši: „Ich will meine ersten Regierungsjahre nicht mit dem Blut meiner Untertanen färben!“ („Svoje prve godine vladavine ne želim bojati krvlju svojih podanika!“). Otto von Bismarck je ostajao pri svojem stajalištu, što će biti kobno za njega. Dana 20. ožujka 1890. car je otpustio Bismarcka iz službe. On će zatim postati jedan od najvećih kritičara Vilimove vladavine, što se može vidjeti iz njegovih memoara, koji su objavljeni tek 1919. godine.
Za Bismarckova nasljednika je izabran Leo von Caprivi, s kojim je car namjeravao provesti svoje reforme. Doba kancelara Caprivia je obilježeno prijateljskim odnosima s Engleskom, te transformacijom Njemačke iz agrarne u industrijsku državu. Njemački izvoz će doživiti enormni porast, a roba s natpisom Made in Germany je bila jamstvo za proizvode vrhunske kvalitete, svugdje cjenjene u svijetu. Njemačka će postati gospodarska sila broj jedan, nadmašivši Veliku Britaniju.
Što se tiče socijalnih reformi, Vilim je od samog početka htio biti car siromaha, kako je i sam rekao. Tako je još u doba kancelara Bismarcka zabranio rad nedjeljom, ukinio noćni rad za žene i djecu, kao i rad žena u posljednjim mjesecima trudnoće. Ipak socijaldemokrati su i dalje ostali veliki Vilimovi protivnici, o tome svjedoči i slučaj kada su u Reichstagu glasovali protiv zakona kojima bi se poboljšao položaj radnika. Glasovali su protiv jer, prema njima, to nisu dovoljno velike reforme. Oni su zahtijevali ustavne promjene, demokratizaciju, prvenstvo parlamenta pri političkim odlukama, smanjenje troškova za oružane snage, slobodu za kolonije i drugo. Ovi uvjeti, ne samo da su nemogući, nego su i smiješni, a kod cara su izazvali još veću mržnju prema socijaldemokraciji. Iako se imovno stanje radnika iz godine u godine poboljšalo, Vilim II. nije uspio odvratiti radnike da glasuju za socijaldemokrate, tako da će oni prije početka Prvog svjetskog rata biti najjača parlamentarna stranka.
Međutim, socijaldemokrati nisu jedina skupina koja je caru zadavala poteškoće. U istočnim dijelovima Pruske, Poljaci su bili faktor destabilizacije carstva. Tome je posebno doprinjela politika germanizacije koju je provodio kancelar Bismarck, što je rezultiralo otporom poljskog stanovništva u istočnim dijelovima carstva. Vilim II. je otpustom Bismarcka ukinio mnoge represije, te Poljake priznao kao zasebni narod unutar carstva. Uz sve to, car je uspio i poboljšati odnose s katolicima unutar carstva (okupljeni u Deutsche Zentrumspartei), pogotovo nakon odlaska Bismarcka, koji je bio jedan od glavnih zagovaratelja sukoba s Katoličkom Crkvom u Njemačkoj (Kulturkampf). S vremenom su se poboljšali i odnosi katolika i protestanata.
Vanjskopolitičke poteškoće i krize prije Prvog svjetskog rata
Godine 1894. je von Caprivi otpušten iz službe. Za novog kancelara je izabran Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst, koji je bio jako slab kancelar. Odnosi s Englezima su se pogoršali, posebno nakon što je car Vilim II. poslao čestitku Paul Krügeru, predsjedniku Transvaalske (Južnoafričke) Republike, u kojoj on njemu čestita na uspješnoj obrani od probritanskih pučista (tzv. Jameson-raid). U Engleskoj je ta čestitka izazvala opće nezadovoljstvo i protunjemačko raspoloženje.
Godine 1900. godine izabran je novi kancelar, Bernhard von Bülow. On se isto nije mogao snositi s novim izazovima, na unutarnjem planu zakazao je kao in a vanjskom. Odnosi s Francuskom, Engleskom i Rusijom su dosegli samo dno. Engleskoj je smetala izgradnja njemačke ratne flote, a Rusija je uzaludno očekivala podršku Njemačke protiv Austro-Ugarske na Balkanu. Da bi poboljšao odnose s Rusijom, Vilim II. je 1905., uočio ruskog poraza od Japana, sklopio sporazum o prijateljstvu s carem Nikolom II. No već 1907. Rusija je taj sporazum proglasila ništavnim, navodeći da bi mogao našteti njihovim odnosima s Francuskom.
Esencijalna je bila i Prva marokanska kriza, to jest Vilimov posjet Tangeru 31. ožujka 1905., kada je, između ostalog, rekao da će braniti nezavisnost Maroka od bilo koga. Taj govor je razbjesnio Francuze koji su u Maroku imali kolonijalne interese. Ta kriza se pokušavala rješiti konferencijom u Algecirasu, koja je sazvana na zahtjev Njemačkoga carstva. No ta konferencija nije urodila plodom za Nijemce, Maroko je de facto podijeljen između Francuske i Španjolske, zadržavajući tek formalno nezavisnost. Tu je i famozna Daily-Telegraph-afera, naime Vilim II. je dao kontroverzni intervju za engleske novine Daily telegraph. U tom intervjuu car je rekao da su Englezi ludi što ne prihvaćaju njegovo prijateljstvo, da on želi samo mir, ali da mu Engleska to otežava, da Njemačka ima pravo na svoju flotu i da se Englezi nje ne trebaju bojati. Spomenuti intervju je razbjesnio englesku javnost, koja je to shvatila kao izazov za englesku flotu.
Godine 1911. u središtu svjetske pozornosti ponovno je bio Maroko. Nakon što su francuske snage okupirale Fes i Marakeš, Vilim je naredio da se pošalje ratni brod SMS Panther u Agadir. Uskoro su stigla još dva njemačka ratna broda SMS Berlin i SMS Eber. Cilj te akcije je bio prisiliti Francusku na ostupanje nekih kolonijalnih posjeda. Engleska je tu akciju krivo protumačila kao pokušaj Nijemaca da ometaju njihove veze prema Egiptu i Indiji. Odnosi između te dvije zemlje nikada nisu bile lošije, car nije zagovarao rat, no njemačka javnost mu je u međuvremenu predbacivala kukavičluk, te su mnogi nacionalistički političari unutar Njemačke zagovarali preventivni rat. Druga marokanska kriza je rješena 4. studenog 1911., Francuska je obećala odstupiti dio Konga i drugih posjeda u Africi, a Njemačka je za uzvrat priznala prevlast Francuske u Maroku. Ipak, Njemačka je nakon te krize došla u još veću međunarodnu izoliranost, a svi ovi događaji nas uvode u Prvi svjetski rat.
Prvi svjetski rat
Vanjskopolitičke poslove car je predao u ruke njemačkih generala (Oberste Heeresleitung). Ruska mobilizacija vojske je njemačkom vojnom vodstvom bio znak da objave rat Rusiji i Francuskoj, cilj im je bio najprije pokoriti Francusku pa zatim Rusiji. Strategiju za taj pothvat izradio je Generalfeldmarschall Alfred Graf von Schlieffen, prema kojemu je taj plan i nazvan (Schlieffenplan).
Car se nije dirao u vojna pitanja, a s vremenom je sve više gubio na značenju. Doista, Njemačka je u ratnim godina bila pod vojnom diktaturom, a cara se gotovo i nije ništa pitalo. Ishod rata je poznat, a Vilim je dovoljno rano shvatio da je borba do zadnjega čovjeka besmislena, tako da je zagovarao kapitulaciju. Nakon katastrofalnog ishoda rata, Vilim II. je znao da mora abdicirati. Zanimljivo je da je tadašnji kancelar Max von Baden proglasio 9. studenog 1918. Vilimovo abdiciranje, bez njegova znanja! S time završava monarhija u Njemačkoj, a car je bio prisiljen izjaviti i vlastito abdiciranje još u istom mjesecu.
Život u Nizozemskoj
Već 10. studenog 1918. Vilim se uputio u Nizozemsku, te zatražio azil, koji je i dobio. Do 1920. Vilim je živio u Amerongenu, a nako toga do svoje smrti u dvorcu Haus Doorn u Doornu.
Godine 1921. umrla mu je žena, a 1922. je oženio princezu Herminu von Schönaich-Carolath, koja je bila udovica. Oko sebe je okupio veći broj učenih ljudi s kojima se posvetio kulturnim i povijesnim pitanjima. Imao je dovoljno slobodnog vremena, tako da je našao novi hobi – cijepanje drva. Uz ostalo obožavao je lov, u kojemu je prema nekim procjenama ubio oko 46.000 životinja.
Napisao je svoje memoare, smatrao je da jedino monarh može donijet mir svojoj zemlji, to njegovo stajalište je učvrstio neuspjeli puč Hitlera 1923. godine, kao i cjelokupna nestabilna situacija u poslijeratnoj Njemačkoj. Od 1933. se pomalo zbližio s nacionalsocijalistima u Njemačkoj, i to prvenstveno zahvaljujući svojoj ženi koja je tada putovala Njemačkom. Smatrao je da će nacisti omogućiti restauraciju monarhije te njegov povratak na prijestolje, no prevario se. Iako ga je Hermann Göring dva puta posjetio u Doornu, Hitleru nije uopće stalo do obnove monarhije. Neki smatraju da je i sam Vilim bio antisemitski nastrojen, no to su neutemeljene tvrdnje, najbolji primjer zato jest činjenica da je Vilim bio zgrožen kada je čuo za Kristalnu noć 1938., nazvavši taj događaj sramotom. Također je rekao da se prvi put srami zato što je Nijemac. Nasuprot tome, poznato je da je Vilimu bilo drago što je Hitler uspio poraziti Francusku, zbog toga mu je poslao dopis u kojem mu čestita na pobjedi, ne kao Führeru nego kao kancelaru, što je razbjesnilo Hitlera.
Vilim je umro 4. lipnja 1941. u Doornu. Počasna straža je čuvala ulaz na njegovom posjedu, Hitler o tome nije ništa znao, a kad je saznao da počasna straža čuva bivšeg monarha naljutio se, te je zamalo otpustio generala koji je to naredio. Međutim, Hitler se nadao da će Vilimovo tijelo moći prebaciti u Berlin te tamo organizirati veliki pogreb na državnoj razini, koji bi iskoristio u propagandne svrhe. Tako bi dokazao da je Treći Reich izravni nasljednik starog Njemačkog carstva. Srećom, poštivala se Vilimova želja o nepovratku u Njemačku dok se ne obnovi monarhija.
Alice Castello, Vercelli
Alice Castello je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 2192 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 253 m.
3,3-Dietil-2-pirolidinon
3,3-Dietil-2-pirolidinon je organsko jedinjenje, koje sadrži 8 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 141,211 Da.
760-e pne.
Smrti
Años 760 a. C.
Franklin Delano Roosevelt
Franklin Delano Roosevelt (30. siječnja 1882. - 12. travnja 1945.), američki državnik i političar, za predsjednika Sjedinjenih Američkih Država biran četiri puta uzastopno.
Odrastao u uglednoj njujorškoj aristokratskoj familiji, Roosevelt se politikom počeo baviti od godine 1909. kao pristaša Demokratske stranke. Za vrijeme prvog svjetskog rata se istakao na položaju pomoćnika ministra za mornaricu.
Godine 1921. je obolio od dječje paralize, bolesti zbog koje nije mogao hodati, ali čije postojanje je, slično kao i ljubavna veza sa sekretaricom Lucy Mercer, ostalo tajnom do kraja njegovog života. Zahvaljujući tome je godine 1928. izabran za guvernera New Yorka.
Godine 1932. je izabran za predsjednika SAD u jeku velike ekonomske krize. Njegov prvi mandat bio je obilježen nastojanjem da oporavi nacionalnu ekonomiju, pri čemu je primijenio niz reformi inspiriranih idejama britanskog ekonomista Johna Maynarda Keynesa. Ta politika, poznata pod nazivom New Deal, je počela davati rezultate tek s izbijanjem drugog svjetskog rata.
U međuvremenu je Roosevelt ponovno izabran za predsjednika godine 1936. Za vrijeme drugog mandata su ekonomska pitanja s vremenom došla u sjenu svjetskih događaja koji će godine 1939. eskalirati u drugi svjetski rat. Koristeći tu krizu kao izgovor, Roosevelt je prekinuo s dotadašnjim presedanom i kandidirao se po treći put, te pobijedio na izborima godine 1940. Iako je inzistirao na tome da SAD podržavaju Veliku Britaniju (a poslije SSSR), te razvio lično prijateljstvo s Winstonom Churchillom, zbog tada dominirajućeg izolacionizma u američkoj javnosti se SAD nisu uključile u rat sve do japanskog napada na Pearl Harbor godinu dana kasnije.
Roosevelt se istakao kao dalekovidan, ali i pragmatičan ratni vođa. Ispravno je zaključio da se prvo mora poraziti Njemačka, a tek onda Japan, pri čemu je bez ikakvih ideoloških predrasuda Sovjetima slao obimnu vojnu pomoć. Sudjelovao je na dva summitta savezničkih vođa - u Teheranu godine 1943. i Jalti godine 1945. - prilikom kojih se odlučivalo u sudbini poslijeratne Europe.
Za predsjednika je ponovno izabran godine 1944. i umro nekoliko mjeseci kasnije, nedugo prije pobjedonosnog završetka rata.
Zahvaljujući njegovoj politici odbacivanja tradicionalnog izolacionizma, SAD se nisu samo izvukle iz dotada nezapamćene ekonomske i političke krize, nego su se nametnule kao glavna vojna, ekonomska, politička i kulturna sila u svijetu - status u kome uživaju do današnjeg dana.
Život i djelo
left|thumb|250px|Roosevelt (sredina) na Jaltskoj konferenciji zajedno sa Churchillom (lijevo) i Staljinom (desno) Franklin Delano Roosevelt rođen je 30. siječnja 1882. godine. Politkom se počeo baviti 1907. godine, a već 1910. izabran je za senatora savezne države New York na listi Demokratske stranke. Predsjednik Wilson imenovao ga je 1913. podsekretarom mornarice. Na toj dužnosti je ostao do 1920. godine kada je Demokratska stranka izgubila izbore. Iako obolio od paralize 1921. nastavio je političku djelatnost te je 1928. godine izabran za guvernera savezne države New York. Na konvenciji Demokratske stranke 1931. izabran je za predsjedničkog kandidata. Na izborima 1932. godine Franklin Delano Roosevelt odnosi nadmoćnu pobjedu - samo šest država nije glasalo za njega. Na predsjedničkoj inaguraciji 1933. u ožujku obećao je New Deal (socijalne mjere u vrijeme duboke ekonomske krize koje su mu donijele veliku popularnost) i izrekao, kasnije čuvenu, rečenicu:
S New Dealom Roosevelt je pokrenuo kampanju radikalnih mjera za ozdravljenje nacionalne privrede. Kampanja je uključivala masovni program javnih radova (brane, šume, autoceste) koji su financirani iz saveznog proračuna. Ovi radovi omogućili su zapošljavanje nekoliko milijuna ljudi. Uz to reorganiziran je bankovni sustav, uvedeno je osiguranje za nezaposlene i starosna mirovina. Također je izmijenio politiku Sjedinjenih Država prema država Srednje i Južne Amerike u politiku dobrog susjedstva. Tri godine prije ponovnog izbora za predsjednika Sjedinjenih Država, točnije 1933. godine, sa Sovjetskim Savezom uspostavlja diplomatske odnose.
thumb|right|FDR kao Asistent tajnika za mornaricu Godine 1940. treći se put kandidirao za predsjednika Sjedinjenih Država, što je to dotada bilo nezabilježeno u američkoj povijesti. U kolovozu 1941. Roosevelt i Churchill sastali su se u Placentia Bayu u New Foundlandu (Kanada) i sastavili Atlansku povelju koja je sadržavala četiri tzv. Rooseveltova pravila koja je iste godine objavio u Povelji o četiri slobode: misli, vjere, od bijede i od straha. Atlanska povelja značila je začetak Ujedinjenih naroda. S Churchillom je potpisao i Zakon o zajmu i najmu kojim je omogućio američku pomoć u borbi protiv Sila Osovine.
Mitzi Gaynor
Mitzi Gaynor (4. septembar 1931 -) je američka glumica, plesačica i zabavljačica. Školovana je za balerinu, a popularnost je stekla nastupima u filmskim mjuziklima 1950-ih. Nakon njih je postala čest gost američke televizije, a također često izvodila pjesme na svečanostima dodjele Oscara.
Teatar Exit
Teatar Exit osnovan je 1994. godine i osnovna mu je djelatnost izvođenje dramskih predstava za odrasle.
Povijest
Teatar Exit nezavisno je kazalište osnovano 1994. godine s ciljem proširivanja kulturne ponude u Zagrebu. Teatar EXIT se u 17 godina postojanja pozicionirao kao teatar promjena, nemirenja s postojećim, teatar kojem je kvaliteta predstava na prvome mjestu. Kazalište koje je do sada svojim programima i visokoprofesionalnim pristupom radu pripomoglo u repozicioniranju nezavisnog sektora unutar društva te podiglo standarde ukupne kazališne ponude unutar regije. Kazalište koje se prvenstveno bavi bitnim socijalnim temama pozivajući na razmišljanje i postavljajući brojna pitanja po kojima možete "kopati" još dugo nakon gašenja reflektora. Predstave Teatra Exit gostovale su u gotovo svim hrvatskim gradovima i na svim važnijim hrvatskim festivalima.
Nagrade
Do danas su predstave kazališta nagrađene sa 100-ak nagrada za najbolje predstave, najbolje glumce i režije. 1996. godine kazalište je nagrađeno i posebnim priznanjem, Nagradom Grada Zagreba za izuzetan doprinos kazališnom i kulturnom životu grada. 1998. godine kazalište useljava u kinodvoranu Centra za kulturu i film August Cesarec u Ilici 208, koju preuređuju u kazališni prostor te tada postaju prvo nezavisno kazalište za odrasle s vlastitom scenom. Predstave Teatra Exit gostovale su u gotovo svim hrvatskim gradovima i na svim važnijim hrvatskim festivalima, a svoje predstave odigrali su i u Nizozemskoj, Kanadi, Italiji, Austriji, Slovačkoj, Sloveniji, Bosni i Hercegovini, Portugalu, Češkoj, Velikoj Britaniji, Mađarskoj, Njemačkoj, Rusiji, Grčkoj, Egiptu...
2009. godine stručno vijeće koje je činilo 65 članova (priznatih poslovnih i marketinških stručnjaka iz hrvatskih medija, agencija, domaćih i stranih korporacija, sveučilišta i stručnih organizacija) te čak 20.000 potrošača, u iznimno jakoj konkurenciji od 1.000 finalista, izabralo je Teatar Exit među najjače tržišne marke u Hrvatskoj te im je dodijeljen prestižan status Superbrands Croatia 2009.
Osoblje
Umjetnički ravnatelj Teatra EXIT je Matko Raguž.
Stabie, Belluno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 82 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 521 m.
Aleksandar Popov (film)
Aleksandar Popov je sovjetski crno-bijeli biografski film snimljen 1949. u režiji Gerberta Rapaporta i Viktora Ejsjimonta. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Nikolaj Čerkasov, je ruski fizičar i pionir radio-telegrafije Aleksandar Popov. Radnja, smještena na kraj 19. i početak 20. vijeka, prikazuje kako su njegova otkrića, između ostalog, omogućila spašavanje života pripadnika polarnih ekspedicija. Čerkasov je godine 1951. za svoju ulogu dobio Staljinovu nagradu.
Glay
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 314 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 48 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,49 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 410 metara (maksimalnoj 566 m, a minimalnoj 385 m).
Micavante, Chieti
Micavante je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 28 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 47 m.
Snow Lake Shores, Mississippi
Snou Lejk Šors je grad u američkoj saveznoj državi Misisipi.
Panama, New York
Panama je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 479, što je 12 (-2,4 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Trnovska vas (općina)
Općina Trnovska vas (slovenski: Občina Trnovska vas) je jedna od 212 slovenskih općina od 1.348 stanovnika. , administrativni centar općine je selo Trnovska vas.
Geografske karakteristike
Općina Trnovska Vas prostire se u brdima Slovenskih gorica, sjeverno od Ptuja, na površini od 22.9 km², na kojoj leži 7 naselja.
Naselja Općine Trnovska Vas
Biš, Bišečki Vrh, Črmlja, Ločič, Sovjak, Trnovska vas, Trnovski Vrh
Hugues od Grenoblea
Sveti Hugo od Châteauneufa (Hugues de Châteauneuf; 1053 – 1. april 1132) bio je biskup Grenoblea od 1080 do smrti. Bio je sljedbenik gregorijanske reforme te se suprotstavljao Guyu od Burgundije, nadbiskupu Viennea i kasnijem papi Kalistu II. Poznat je po tome što je sedmoro redovnika uputio da osnuju samostan Grande Chartreuse te tako potakao stvaranje kartuzijanskog reda. 22. aprila 1134. ga je kanonizirao papa Inocent II. Za vrijeme hugenotskih ratova su njegove posmrtne ostatke spalili hugenoti.
Nova Evropa
Nova Evropa (New Europe) je izraz kojim se, pogotovo od početka 2000-ih, opisuju bivše komunističke zemlje istočne Evrope čiju politiku karakterizira potpuno svrstavanje na stranu Zapada, prvenstveno kroz članstvo u Evropskoj Uniji i NATO-pakt, odnosno proklamirani cilj ulaska u jednu ili obje te asocijacije; a radi čega se intenzivno provode reforme u svrhu uspostave kapitalističkog slobodnog tržišta i liberalne demokracije. U svom užem smislu se to prvenstveno odnosi na države koje SAD smatraju predvodnikom tzv. slobodnog svijeta, odnosno vlastitu vanjsku politiku prije svega baždare po američkim, a manje prema interesima zapadnoevropskih država. Taj je koncept posebno došao do izražaja pred početak rata u Iraku kada se stvorio jaz između SAD s jedne, i ratnoj opciji oštro suprotstavljenih država kao što su Francuska i Njemačka; godine 2003. je američki ministar obrane Donald Rumsfeld te razlike opisao tako što je Francusku i Njemačku proglasio "Starom", a pro-američke države Istočne Evrope "Novom Evropom".
Hrvatski dnevnik (dnevni list, Zagreb)
Hrvatski dnevnik je bio hrvatski dnevnik iz Zagreba. Izašle su prvi put svibnja 1936., a prestale su izlaziti u travnju 1941. godine. Uređivao ih je Franjo Leaković.
Bile su HSS-ov list.
Izlazile su svakodnevno.
Od poznatih osoba, za ovaj je list pisao Tibor Sekelj.
Sivan
Sivan (hebrejski: סִיוָן, Standardni Sivan Tiberijski ' ; od akadskog ', što znači "Doba; vrijeme") je deveti mjesec u svjetovno i treći mjesec u vjerskoj godini hebrejskog kalendara. To je proljetni mjesec od 30 dana. Sivan obično pada u maj–jun po gregorijanskom kalendaru.
Festival plesa i neverbalnog kazališta
Festival plesa i neverbalnog kazališta Svetvinčenat je kulturna manifestacija koju organizira Zagrebački plesni ansambl s ciljem okupljanja plesnih stručnjaka i ljubitelja plesne umjetnosti koji ciljano dolaze popratiti festivalski međunarodni program sastavljen od suvremenog plesa, fizičkog teatra, mime, cirkuserije, uličnog teatra, te edukativnih seminara i radionica. Osnovan je 2000. godine i ugostio je više od 150 domaćih i inozemnih plesnih odnosno kazališnih trupa sa preko 190 radova, ostvario kvalitetnu suradnju sa lokalnom zajednicom odnosno inicirao otvaranje turističke zajednice općine Svetvičenat kao i otvaranje Kulturnog centra Svetvinčenat u čije prostore implementira programaciju budućeg Mediteranskog plesnog centra.
Festivalski ciljevi
Ciljevi festivala sastoje se od prezentiranja recentnih inozemnih i domaćih ostvarenja iz područja plesa, edukacije novih generacija publike, promocije interkulturalnog dijaloga i transnacionalne mobilnosti, sudjelovanja u izgradnji aktivnog, demokratskog i kulturno obrazovanog društva, poticanja kreativnosti, ideja i stavova, solidarnosti među umjetnicima i publikom, te poticanje lokalnog turizma.
Blanzy
Blanzi je naselje i opština u istočnom delu centralne Francuske u regionu Burgonja, u departmanu Saona i Loara koja pripada prefekturi Oten.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 7070 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 176 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 39,95 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 288 metara (maksimalnoj 399 m, a minimalnoj 277 m).
Lucila
Anija Aurelija Galerija Lucila (Annia Aurelia Galeria Lucilla) ili Lucila (7. mart 148. ili 150-182) bila je rimska plemkinja, odnosno carica iz Nervo-Antoninske dinastije, najpoznatija kao kćer cara Marka Aurelija i Faustine Mlađe, odnosno kao starija sestra cara Komoda.
Kada je godine 169. Lucije Ver umro, otac ju je odlučio dati udati za Tiberija Klaudija Pompejana Kvincijana, uticajnog političara iz Sirije. Lucila, ali i njena majka, su se tome protivili, držeći da njen sljedeći muž mora biti mlađi. Brak je ipak sklopljen, a godine 170. je Kvincijanu rodila sina po imenu Pompejan.
Lucila i Kvincijan su oko godine 172. došli u današnji Beč gdje su pratili Marka Aurelija na njegovim pohodima protiv germanskih plemena. Tamo su bili i kada je 17. marta 180. Marko Aurelije umro, a Komod postao novi car. Bračni par se poslije toga vratio u Rim.
Lucila se nikako nije htjela pomiriti s time da joj je muž ostao bez carskog prijestolja, a postala je i sve zabrinutija zbog Komodovog sve iracionalnijeg ponašanja. Stoga je zajedno sa konzulom Markom Umidijem Kvadratom Anijanom i Umidijom Kornificijom Faustinom skovala zavjeru s ciljem da ubije brata i Kvincijana postavi za novog cara. Zadatak je povjeren Kvincijanovom nećaku koji je Komoda trebao probosti skrivenim nožem. Međutim, on je prije nego što je izvadio nož uskliknuo "Ovdje je nož koji ti šalje Senat", što je dalo vremena Komodovim tjelohraniteljima da reagiraju i spase carev život. Komod je naredio da se Kvadrat Anijan pogubi, dok su mu sestra, Umidija i Lucila prognani na Capri. Nešto kasnije je Komod naredio njihovo pogubljenje.
U popularnoj kulturi
Lucila se pojavljuje kao lik u dva historijska filma na temu Komodove vladavine. U filmu Pad Rimskog Carstva iz 1964. je njen lik tumačila Sophia Loren. U filmu Gladijator iz 2000. je njen lik tumačila Connie Nielsen.
Hrvatska riječ (Zagreb)
Hrvatska riječ je bio hrvatski dnevnik iz Zagreba. Bile su glasilo Hrvatske ujedinjene samostalne stranke.
Izašle su prvi put 1. siječnja 1916., a prestale su izlaziti krajem te iste godine. Uređivao ih je G. Hreljanović i Milan Matković.
Izlazile su svakodnevno osim u nedjelju.
U svezi s ovim listom su dnevni list Hrvatski pokret, koji je izlazio od 1910.-1915. i tjednik Pokret, glasilo hrvatskih naprednjaka, koji je izlazio od 1904. do 1910. godine.
Marvell, Arkansas
Marvel je grad u američkoj saveznoj državi Arkanzas.