cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Papa
Pape za srednjeg vijeka
Franačko-papinski savez bio je ojačan kad je papa Lav III (795-816), nakon razdoblja nemira u Rimu, koji je završio karolinškom intervencijom, okrunio na Božić 800. - Karla Velikog kao Rimskog cara. Iako su pape tim savezom dobile izvjesnu sigurnost, oni su istovremeno izgubili dio dotadašnje nezavisnosti, jer su i Karolinzi nastavili sa sličnom politikom kao i bizantski i rimski prethodnici, preuzevši značajnu kontrolu nad franačkom crkvom a i nad samim papom. Ipak s druge strane, i pape su imale izvjestan utjecaj na karolinške poslove zadržavajući pravo na krunidbu njihovih careva, a ponekad se nisu ustručavali ni od direktne intervencije u političkim sporovima.
Kad je karolinška moć nakon 9 i 10. vijeka oslabila, papinstvo se ponovno našlo na udaru moćne rimske aristokracije, uključujući i porodicu Crescenzi. Rivalitet nad tim tko će steći kontrolu nad papinskim tronom uz veliku mrežu pokrovitelja bitno je oslabiljena institucija pape. To poprilično kaotično stanje privuklo je pažnju Otona I koji je 962. godine oživio carstvo Karla Velikog i inzistirao na stabilnosti pape, koji je trebao legitimirati njegovu vladavinu. U skladu s tim ciljem - Oton I je sa puno pouzdanja podupirao papu - Ivana XII (955.-964) koji je trebao uvesti reda u taj moralni kaos.
Krajem 10. i početkom 11. vijeka problemi na papinskom dvoru i politički uvjeti na Apeninskim poluotoku postali su takvi, da su pojačane bliske veze između papa i njemačkih careva, što je postalo naročito izraženo od papa Silvestra II (999-1003) i Otona II. Ipak i bez obzira na taj savez, kako su carevi bili često odsutni iz Rima, lokalna aristokracija bi se ponovno dočepala poluga vlasti, jer su pape tog vremena bili slabi i korumpirani. Ali čak i u ta mračna vremena 10. i 11. vijeka - Rim je ostao centar hodočašća kao grad sv. Petra brojnih martira i svetaca.
Uz sve to - 11. vijek bio je doba revolucionarnih promjena u evropskom društvu. Sve je počelo 1049. kad se papa Lav IX. (1049. - 54.) pridružio širokoj reformskoj inicijativi koja je započela još početkom 10. vijeka, predstavljanjem moralnih i institucionalnih reformi na Koncilima u Reimsu, čime je iniciran reformski pokret (nazvan po njegovom lideru - papi Grguru VII 1073-85). Reformatori su nastojali vratiti slobodu i nezavisnost crkve i čvrsto razlikovali kler od svih ostalih društvenih staleža. Naglašavajući jedinstveni status klera i njegovu veliku odgovornost za duhovni život svakog pojedinca, oni pokušali su zaustaviti praksu simonije (kupnja ili prodaja crkvenih položaja) i brak klerika.
Drugi značajan razvitak koji je prouzročila papinska reforma započeta 1049. bila je Borba za investituru. Taj sukob između pape Grgur VII. i cara Svetog rimskog carstva Heinricha IV izbio je kad se Heinrich pozvao na višegodišnje carsko pravo da intervenira kod izbora lokalnih biskupa i klera, i na taj način efikasno kontrolira svoju vlast.
Taj sukob uzdrmao je dotadašnja pravila koja su vladala po kršćanskom zapadu. Poziciju pape iznio je u svom dekretu - Dictatus papae Grgur VII. kog je napisao 1075., u njemu je ponovno naglasio da je papa najviši crkveni autoritet. Iako je Grgur VII. bio primoran da pobjegne iz Rima, pa je i umro u egzilu, na kraju su prevladavali njegovi ideali, od tvrdnje o sakralnom kraljevstvu do negiranja bilo kakvih carsko - kraljevskih intervencija u crkvene poslove. Za razliku od njega - Heinrich IV je umro pod prijetnjom ekskomunikacije. Nasljednik Grgura VII - Urban II. (1088.-99.) uspio je obnoviti rimski prestiž kad je 1095. pokrenuo Prvi križarski rat.
12. vijek bio je period rasta i transformacija tokom kojeg je završen proces reformi Grgura VII, pa je i papinstvo prilagođeno novoj realnosti, na osnovu događaja iz prethodnog vijeka. Papinstvo se kao tradicionalni religijski centar crkve, razvilo u veliku administrativnu i birokratsku instituciju. Tad je papinski dvor na neki način postao vrhovni sud, koji je imao jurisdikciju u širokom rasponu pravnih stvari i kreirao vrlo sofisticirane zakone i propise. Kako se nekad govorilo da su svi putevi vode u Rim, misleći prvenstveno na religiju, odtad se moglo reći da svi putevi vode u Rim zbog Kanonskog prava. Zbog tog uopće nije bilo slučajno, da je čak nekoliko sljedećih papa proglašeno svetim.
Pape su se također prilagodile promjenjenim društvenim, vjerskim i političkim prilikama, tako da su i sami bili inicijatori stvaranja vlastitih. Nova izborna pravila koja je inicirao Grgur VII. tek su djelomično riješila probleme vezane uz papinsku sukcesiju, pa je zbog toga crkva pretrpjela dva raskola u 12. vijeku. Od Izbora 1130. do Konklave iz 1159, ovaj posljednji rezultirao je obnovljanjem sukoba između pape i cara Friedricha Barbarosse. Na kraju je završio tako da je legitimnim papom proglašen Aleksandar III (1159.-81.). Svađa zbog Konklave iz 1159 dovela je do odluke Trećeg lateranskog koncila iz 1179. po kojoj je kod izbora pape bila potrebna dvotrećinska većinu glasova kardinala.
Pape tog vremena morale su se suočiti sa brojnim novim izazovima, od nastojanja apeninskih gradova da si osiguraju nezavisnost od svagog carskog ili biskupskog uplitanja, do bujanja heretičnih pokreta kao što su bili Valdenzi i Katari.
Uz sve to bavio se i čisto religijskim pitanjima, odobrivši redove Franje Asiškoga (Franjevci 1209.) i sv. Dominika (Dominikanci 1215.). Predsjedao je Četvrtim lateranskim koncilom održanim 1215., koji je pokrenuo različite reforme i odobrio korištenje termina transupstancijacija kojim je opisana euharistijska transformacija.
Pape za renesanse i reformacije
Talijanska renesansa, koja je često povezuje sa Petrarcinom smrću 1374., i generalno promatra kao prekid sa srednjovjekovnom kulturom, iako to nije sasvim točno, pogotovo ne za pape, koji su se i nadalje bavili brojnim srednjovjekovnim temama. Kontinuirani pad političke moći Svete stolice ubrzan je Zapadnom šizmom (1378.-1417.), raskolom u kojem su rivalske frakcije kardinala izabrale svaka za sebe - pape u Rimu i Avignonu. Raskol je izbio i kao posljedica sve većih zahtjeva, za koje su agitirali petrahisti i Katarina Sijenska da se pape vrate u Rim. Papa Grgur XI. (1370.-78.) pokušao je za svog pontifikata dokinuti taj raskol, kao i njegov nasljednik - Urban VI. (1378-89), koji je to pokušao na takav način da je od sebe odbio velik broj kardinala, koji su izabrali novog papu i vratili se u Avignon. Iako su tadašnji kršćani bili podijeljeni u svojoj lojalnosti, svi su prepoznali opasnu situaciju u kojoj su se našli. Teolozi su na taj problem odgovorili svojom doktrinom o usuglašenosti, po njoj je ekumenski koncil imao veće ovlasti od pape i mogao ga je odbaciti (smjeniti). Iako je koncilski pokret konačno propao pod težinom vlastitog uspjeha, on je ipak pomogao u rješavanju krize.
Zapravo je tek Koncil u Konstanzu iz 1417. okončao raskol, odbijajući ili prihvaćajući ostavke troje rivalskih papa (jedan od njih je izabran na Koncilu u Pisi 1409.)
Za vrijeme pontifikata pape Nikola V. (1447.-55.) došlo je do obnavljanja klasičnih studija koje su doprinijeli razvoju humanizma i renesanse. Nikola V. je također inicirao obnovu Bazilike sv. Petra i Vatikanske biblioteke. Sujetni i razmetljivi papa Pavao II. (1464.-71.), poznat kao manijakalni kolekcionar sagradio je veličanstveni Palazzo Venezia u Rimu. Njegov nasljednik papa Siksto IV. (1471.-84.) nastavio je sa uljepšavanjem grada. Svoj svjetovni karakter - pape su kao kulminaciju doživjeli kad je za papu izabran Rodrigo Borgija kao Aleksandar VI. (1492.-1503.). Taj proces se nastavio i za vrijeme pape Julija II. (1503-13), koji se pokazao velikim mecenom umjetnosti. Na mnoge načine, Julije II. kog su prozvali "strašnim", svojim brojnim djelima iskazao se kao bolji knez nego svećenik, i to zbog svoje ljubavi prema ratnoj vještini i političkim intrigama.
Njegov kurs slijedio je papa Lav X. (1513.-21.), koji je navodno u svom nastupnom govoru rekao - "Bog nam je dao papinstvo, a sad ga uživajmo". Tokom 15. i 16. vijeka, pape su prikupile poprilično kršćanskog kapitala, pa su se proslavile i kao mecene takvim umjetnicima kao što su Rafael, Michelangelo i Leonardo. Kako se renesansni Rim počeo profilirati sve više kao centar umjetnosti, nauke i politike, tako je i njegov vjerski utjecaj opadao. Time su započeli procesi koji su doveli do protestantske reformacije u 16. vijeku.
Zbog toga nije ni čudo da su pape renesanse, od kojih je većina bila više uključena u kojekakve političke i financijske angažmane nego u vjerskiživot, pokazali nesposobnim efikasno reagirati na krizu. Tek su kasnije pape pokušali reformirati crkvu organiziravši Tridentski koncil (1545.-63.) i protureformaciju. Teološke i crkvene odluke tog koncila uvelike su odredile oblik katoličke crkve do druge polovice 20. vijeka.
Novovjeki pape
Pape ovog perioda pronašli su svoje programe, kao odgovor na izazove rastuće snage nacionalnih država. S druge strane bilo je i pozitivnih događaja, kao što je reforma Kolegija kardinala i osnivanje novih redova kao što su Teatinci (1524), Barnabiti (1530), Kapucini (1619), i vjerojatno najvažniji od svih Jezuiti (1540). Ti redovi su odigrali ključnu ulogu u revitalizaciji crkve i rastućem utjecaju papa. Oni su omogućili prvim papama novog doba, naročito Piu V (1566.-72.), Sikstu V (1585.-90.), Pavlu V (1605.-21.), Inocentu XI (1676.-89.) i Benediktu XIV (1740.-58) da nastave sa politikom evangelizacije.
Osnivanje Kongregacije za evangelizaciju naroda 1622. osvjetlilo je važnost papa u misionarskom pokretu. Pape tog vremena su također pokušali provesti politiku Tridenskog koncila, ali su naišli na političke i diplomatske prepreke, kao i na činjenicu da je kršćanstvo ostalo razjedinjeno na rivalske države čiji su vjerski interesi često bili podređeni dinastijskim i nacionalnim ambicijama.
Odlučni da nastave kampanju protiv hereze, pape protureformacije radili su to nekonzistentno, pokazujući dvoličnost prema modernizaciji. Iako su se bunili protiv sve većeg kršenja papinskih prerogativa od strane novonastalih nacionalnih država, objeručke su prihvatili ideju o strukturalnoj modernizaciji, što je dovelo do veće centralizacije u crkvi oko papa.
Prosvjetiteljstvo iz 18. vijeka stvorilo je generalno neprijateljsku klimu prema religiji, a naročito prema papama. Filozofi i politički lideri u Francuskoj, Španjolsko, Portugalu, Napulju i drugdje pokrenuli su dva odvojena napada na političke i vjerske programe papa, koncentriravši velik dio svog žalca na Jezuite, koje je papa Klement XIV. (1769.-74. ) bio je prisiljen ukinuti 1773. Da bi se stvari pogoršale, centralizaciji papinstva usprotivili su se pokreti kao što su Galikanizam (Francuska), Febronijanizam (Njemačka) i Jozefizam (Austrija, Italija), od kojih je svaki bio za nacionalnu crkvenu autonomiju.
Pape novih vremena
Istovremeno sa revolucionarnim dobom u Evropi, koje je počelo sa Francuskom revolucijom, nastavili su se napadi na pape. Oni su doveli i do hapšenja dviju papa od strane Francuza, Pia VI (1775.-99.) i Pia VII (1800.-23.) i stvaranja Rimske Republike (1798.-99.), koja je zamijenila Papinsku Državu. Premda su konzervativne sile uspjele ponovno oformiti Papinsku Državu na Bečkom kongresu (1814.-15.) Pape su se tad suočile sa talijanskim karbonarima i risorgimentom pokretom za Ujedinjenje Italije iz 19. vijeka. Pio IX. (1846.-78.), najduže vladajući papa, započeo je svoju karijeru kao reformator, ali je vremenom postao sve konzervativniji u svojim stavovima; njegov Syllabus errorum iz 1865. navodi 80 "glavnih pogrešaka našega vremena" i postavlja crkvu na konzervativni kurs koncentriran na papinstvo.
Usprkos socijalnom programu koji je 1891. pokrenuo Lav XIII. svojom enciklikom Rerum Novarum (O novim stvarima), u |Rimu je uvijek tinjala sumnja u liberalne ideje i modernizam sve do Drugog vatikanskog koncila, kog je 1962. sazvao papa Ivan XXIII. (1958-63) a nastavio sve do 1965. Pavao VI. (1963-78). Ivan XXIII. je inzistirao na "usavršavanju", kako bi modernizirao crkvu, i u tome je djelomično uspio. Premda su mnogi konzervativni katolici mislili da je koncil u svojim zahtjevima otišao predaleko, to se naročito odnosilo na ukidanje tradicionalne mise na latinskom, kao i na teološke i organizacijske promjene nakon koncila, koji je značajno revitalizirao crkvu i otvorio je reformama, ekumenskom dijalogu i povećanom angažmanu biskupa, svećenika i laika. Na internacionalnoj razini, pape su preuzela dinamičniju ulogu nakon neuspjelih pokušaja mirovnog posredovanja tokom Prvog i Drugog svjetskog rata koje su pokušali pape Benedikt XV. (1914-22) i Pio XII. (1939.-58.) Zbog tog je krajem 20. vijeka zapela kanonizacija Pia XII. jer su isplivale kontroverze oko njegove neutralnosti tokom Drugog svjetskog rata i njegov neuspjeh da snažnije i otvorenije osudi Holokaust, što su njegovi kritičari nazvali - "šutnjom". Za razliku od njega Pavao VI. pokrenuo je puno angažiraniju politiku, govoreći o brojnim problemima i putujući diljem svijeta.
Internacionalizacijom Kolegija kardinala koja je sprovedena za pontifikata Ivana XXIII., povećan je broj kardinala na broj koji je daleko premašivao granicu od 70, koju je postavio Siksto V. - 1586. Kao odgovor na taj problem Pavao VI. uveo je novi propis po kom kardinali stariji od 80 godina, više nisu mogli glasati za papu, i tako ograničio broj kardinala sa pravom glasa na 120. Iako je Ivan Pavao II. (1978.-2005.) proglasio kardinalima, daleko najveći broj od bilo kojeg od svojih prethodnika, svojim dekretom (Apostolskom konstitucijom) iz 1995. - Universi Dominici Gregis potvrdio je broj kardinala koji mogu glasati na 120. Već slijedeće 1996. izdao je niz pravila koja reguliraju izbore za papu, od kojih je jedan pod uvjetom da se u određenim okolnostima tradicionalno potrebna većina od dvije trećine plus jedan glas - može zamijeniti jednostavnom većinom. Ovo pravilo je 2007. ukinuo njegov nasljednik Benedikt XVI. (2005-13).
Pontifikat pape Ivana Pavla II., ostao je zabilježen kao jedan od najdužih u historiji, ostavio je dubok trag na crkvu i papinstvo. Karizmatičan i prilično voljeni lik - Ivan Pavao II. proputovao je svijetom više od svih ostalih papa zajedno, on je odigrao jednu od ključnih uloga u raspadu komunizma u Poljskoj i ostatku Istočne Evrope. Za svog dugog pontifikata kanonizirao je brojne nove svece i napravio velike korake u međureligijskom dijalogu sa nekršćanima. On je uspostavio formalne i pune diplomatske odnose sa Izraelom i inzistirao na pomirenju sa Židovima i Judaizmom, bio je prvi papa koji se molio u sinagogi, i uputio se historijsko hodočašće u Jeruzalem, za vrijeme kog se molio na Zidu plača. I pored te progresivnosti, on je zadržao tradicionalne stavove o brojnim pitanjima, od onog o zaređenju žena, celibatu, homoseksualnosti, kontroli rađanja i abortusu. Vrlo oštro se se suprotstavio teologiji oslobođenja, za koju je smatrao da je previše bliska marksizmu. Njegova nastojanja da se smanji jaz sa drugim kršćanskim denominacijama urodila su vrlo skromnim plodovima. Njegov kruti stav protiv korištenja kondoma u sprječavanju spolno prenosivih bolesti bio je kritiziran od strane aktivista za ljudska prava i nekih političara zbog tog jer je doprinjeo širenju AIDS-a u Africi. Skandali devedesetih i početkom 20. vijeka vezani uz brojne slučajeveseksualnog zlostavljanja od strane svećenika, ponukali su njegove kričare da se dodatno bace na ispitivanje mudrosti njegovih stavova o seksualnim pitanjima. Ta polemika postala je dio višegodišnjih rasprava, u koju su se uključili kako brojni katolici, tako i oni koji to nisu. Dilema se svodila na to je li crkva previše ili premalo uključena u sekularno - moderno doba.
Izbor 2005. konzervativnog njemačkog teologa i kardinala Josepha Ratzingera za novog papu Benedikta XVI. nije odmah riješio dileme iz polemika vođenih za predhodnog pape. Benedikt je sa istim žarom kao njegov predhodnik nastavio predano raditi na ekumenskoj i međureligijskoj suradnji. Ipak iako je još Drugi vatikanski koncil naglasak stavio na to da crkva treba da svoju misiju treba graditi kao odgovor na suvremene kulturološke izazove, - Benedikt XVI. je svojim propovijedima, javnim nastupima i enciklikama, uključujući Deus caritas est (["Bog je ljubav" iz 2006.) i Spe salvi (U nadi smo spašeni) iz 2007.) - ponudio je umjesto tog oštru kritiku "temelja modernoga doba" i upozorio na "opasnosti" sekularizma.
Papa Franjo izabran je 2013., nakon što je Benedikt XVI., iz zdravstvenih razloga podnio ostavku (i tako postao prvi papa u gotovo šest vijekova koji je to napravio). Franjo je postao prvi Južnoamerikanac i prvi jezuit koji je postao papa, predstavljen je kao nova nada, kako za sam kleru tako i za laike u vremenu kad se katolička crkva suočava sa brojnim skandalima i kontroverzama. U svom kratkom pontifikatu, napravio je brojne poteze, koji odstupaju od tradicije i koji se ne dopadaju konzervativcima, kao što je bilo pranje nogu dviju mladih žena, od kojih je jedna bila muslimanka, i to na Veliki četvrtak - dan koji je po tradiciji isključivao žene.
Šefket Maglajlić
Biografija
minijatura|Šefket Maglajlić, sekretar komiteta za Podgrmeč, i [[Slavko Rodić, komandant 5. divizije, u Sanskom Mostu 1944.]] Rođen je 21. aprila 1912. godine u Banja Luci. Posle završene osnovne škole, u banjalučkoj Fabrici duvana, 1930. godine, je završio mašinbravarski zanat. Kao radnik u Fabrici duvana uključio se u radnički pokret i delovao u sindikalnim organizacijama, radničkim društvima i kulturno-umetničkom društvu „Pelagić“.
Juna 1931. godine postao je član Saveza komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ), a godinu dana kasnije i član Komunističke partije Jugoslavije. Aprila 1934. godine formirao je prvu ćeliju KPJ u Fabrici duvana, i bio njen prvi sekretar. Istovremeno, kao član Mesnog komiteta KPJ, radio je na formiranju drugih partijskih ćelija u gradu.
Posle odsluženja vojnog roka, maja 1937. godine, radio je na obnavljanju partijskih organizacija u Banja Luci i Mesnog komiteta, koje je u tom periodu delovalo i kao oblasno rukovodstvo KPJ za Bosansku krajinu.
Posle događaja od 27. marta 1941. godine, radio je na formiranju Odbora za odbranu zemlje, a posle Aprilskog rata i okupacije Kraljevine Jugoslavije, na pripremama za oružani ustanak. Prvog dana posle napada Trećeg Rajha na Sovjetski Savez, 22. juna, Šefket je uhapšen s grupom komunista, ali, na masovno traženje građana Banja Luke, posle nekoliko dana, svi su pušteni iz zatvora.
Tada je prešao u ilegalu i radio na sektoru Banja Luke. Formirao je Mesni komitet KPJ za delovanje u novim uslovima, radio na formiranju Banjalučkog partizanskog odreda i bio njegov prvi politički komesar. U septembru 1941. godine, s grupom partijskih aktivista radio je na sektoru Jajca, Mrkonjić-Grada i Ribnika, na učvršćivanju i povezivanju partizanskih odreda, a u oktobru je radio na reorganizaciji ustaničkih snaga u velike partizanske formacije u raznim delovima Bosanske krajine, kao i na stvaranju partijskih organizacija i rukovodstava na terenu.
Posle formiranja Okružnog komiteta KPJ za Podgrmeč, postao je njegov sekretar. Tu je razvio aktivnost na postavljanju vojnih i političkih osnova Narodnooslobodilačkog pokreta: na stvaranju i razvijanju organizacija KPJ i SKOJ-a, na formiranju prvih Narodnooslobodilačkih odbora, omladinskih i ženskih organizacija antifašističkog fronta. Posebno je doprineo razvijanju bratstva i jedinsta srpskog, muslimanskog i hrvatskog naroda u ovom delu Bosanske krajine.
(S)-karnitin 3-dehidrogenaza
(S)-karnitin 3-dehidrogenaza (, (S)-karnitinska 3-dehidrogenaza) je enzim sa sistematskim imenom (S)-karnitin:NAD+ oksidoreduktaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
(S)-karnitinska 3-dehidrogenaza je specifična za (S)-enantiomer of karnitina, i.e., enantiomer koji je takođe supstrat enzima EC 1.1.1.108, karnitin 3-dehidrogenaza.
Fayette, Utah
Fejet je grad u američkoj saveznoj državi Juta.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 242, što je 38 (18,6 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Castanet-Tolosan
Kastane Tolozan je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornja Garona koja pripada prefekturi Tuluz.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 10 250 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 1246 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 8,22 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 164 metara (maksimalnoj 281 m, a minimalnoj 145 m).
Fenmetrazin
Fenmetrazin je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 177,243 Da.
Silvanus
Silvanus je latinsko, odnosno rimsko ime od koga potiču imena Silvan, Silvain ili Sylvain.
Mitologija
rimski magistrati
Rane kršćanske ličnosti
Ostale ličnosti
Kultura
Kao Sylvanus se može odnositi na:
Kreisiraadio
Karijera
Krejziradio je komični radio program započet 1993. na stanici Kuku radio (-{Kuku Raadio}-), koji je kasnije prerastao u TV program na državnoj estonskoj televiziji. Grupu čine estonski novinari i komičari Hanes Verno, Peter Oja i Tarmo Leinatam. Poznati su po svojim improvizovanim radio i TV skečevima i humoru apsurda.
Pesma Evrovizije 2008.
Grupa Krejziradio nastupa i kao šaljiva muzička grupa.
Učestvovali su u programu „Evropesma 2008“ (-{Eurolaul 2008}-), estonskom takmičenju za izbor nacionalnog predstavnika na Pesmi Evrovizije 2008, održanom 2. februara 2008, i pobedili tele-glasanjem u konkurenciji 9 kandidata. Grupa je osvojila najviše glasova i u prvom i u drugom krugu glasanja, pobedivši sa preko 52.000 glasova prema 30.963 za drugoplasiranu pesmu -{Ice cold story}-.
Krejziradio je predstavljao Estoniju sa pesmom Leto Svet na srpskom jeziku. Pesma se sastoji iz besmislenih, apsurdnih rečenica koje se obično pominju u turističkim rečnicima. Refren se još ponavlja na nemačkom i finskom jeziku. Uz članove grupe, autori muzike i teksta su Prit Pajusar i Glen Pilvre. Zauzeli su pretposlednje, 18. mesto u prvom polufinalu, i tako se nisu plasirali u finale takmičenja.
Wauneta, Nebraska
Wauneta je selo u američkoj saveznoj državi Nebraska. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 577 stanovnika.
Who Framed Roger Rabbit
Tko je smjestio Zeki Rogeru? (engleski Who Framed Roger Rabbit) je američka film noir komedija iz 1988. koju je režirao Robert Zemeckis a objavio Touchstone Pictures. Film je spoj igranog i animiranog filma, te se temelji na romanu Garyja K. Wolfea Tko je cenzurirao Rogera Rabbita?, koji opisuje svijet u kojem animirani likovi imaju izravnu interakciju sa ljudima.
Glavne uloge tumače Bob Hoskins kao privatni detektiv Eddie Valiant, koji istražuje ubojstvo u koje je navodno umiješan slavni animirani lik, Roger Rabbit. Charles Fleischer je podario svoj glas naslovnom junaku, Christopher Lloyd je Sudac Doom, glavni zlikovac, Kathleen Turner je podarila glas Rogerovoj supruzi a Joanna Cassidy tumači Dolores, prijateljicu detektiva.
Studio Walt Disney je još 1981. kupio filmska prava na ekranizaciju romana. Jeffrey Price i Peter S. Seaman su napisali dvije verzije scenarija prije nego što je Disney doveo izvršnog producenta Stevena Spielberga i Amblin Entertainment kako bi pomogli financirati ostvarenje.
Zemeckis je režirao igrane dijelove filma dok je Richard Williams nadzirao animacijske sekvence. Produkcija je prebačena iz Los Angelesa u Elstree Studios u Engleskoj kako bi to Williams i njegova skupina animatora našli smještaj. Tijekom snimanja, budžet je počeo munjevito rasti a plan snimanja se odužio. Ipak, film je doživio komercijalni i kritičarski uspjeh, te je doveo do ponovnog zanimanja za zlatno doba američke animacije, a pomogao je i u Disneyjevoj renesansi.
Radnja
1947., animirani likovi, zvani "crtići" ("toons"), žive i u stvarnom svijetu, te poput pravih glumaca nastupaju u filmovima. Žive u Crtićgradu (Toontown), u blizini Hollywooda, u Kaliforniji. R. K. Maroon je ljudski vlasnik studija Maroon Cartoon; Roger Rabbit je animirani zec koji glumi u njegovim filmovima, a Rogerova supruga Jessica Rabbit je lijepa crtić žena; Baby Herman je Rogerov partner u filmovima, 50-godišnji crtić lik koji i dalje nastupa kao beba. Marvin Acme je vlasnik Crtićgrada i Acme korporacije.
Maroon unajmi privatnog detektiva, Eddieja Valianta, kako bi ovaj istražio glasine o tome da Jessica ima vanbračnu aferu. Eddie i njegov brat Teddy su prije bili prijatelji crtić zajednice, ali otkada je jedan crtić lik ubio Teddyja prije par godina, Eddie ih prezire te je postao alkoholičar. Kada Eddie snimi Jessicu kako igra jednu igru sa Acmeom, Roger se iznenađujuće uvrijedi i nestane. To ga učini glavnim sumnjivcem idućeg dana, kada Acme biva pronađen mrtav. Na mjestu zločina, Eddie upoznaje suca Dooma i njegovu crtić ophodnju sastavljenu od lasica. Doom je otkrio "umak", posebnu tekućinu koja može ubiti crtiće.
Prema glasinama, Acme je u svojoj oporuci ostavio Crtićgrad crtićima, no oporuka je nestala te, ako se ne pronađe do ponoći, će Crtićgrad pripasti poduzeću Cloverleaf, koja je nedavno kupila sustav tramvaja. Kada se Roger pojavi u Eddijevom uredu te se zaklinje da nema veze s ubojstvom, detektiv počne istraživati slučaj te zeca sakrije kod svoje prijateljice Dolores. Jessica ispriča Eddieju da ju je Maroon ucijenio kako kompromitirala Acmea, dok se ispostavi da Maroon prodaje svoj studio Cloverleafu. Maroon je pak sa fotografijama samo htio ucijeniti Acmea kako bi prodao. Upravo tada, netko ubija Maroona, a Eddie slijedi trag ubojice do Crtićgrada. Ispostavlja se da je Doom ubio Acmea i Maroona kako bi kupio Crtićgrad. Njegove lasice uhvate Eddieja te namjeravaju ubiti Jessicu i Rogera u "umaku". Doom planira razrušiti Crtićgrad kako bi na tom mjestu napravio vrlo isplativu autocestu nakon što ukine tramvajski prijevoz. Eddie uspijeva nasmijati lasice do smrti te krene u obračun s Doomom, koji razotkriva da je i sam crtić te da je ubio njegovog brata, Teddyja. Eddie prolije kotao sa "umakom" te tako spasi Rogera i Jessicu, dok tekućina rastopi Dooma. Kada stižu crtići i policija, Eddie oktriva i oporuku kojom crtići nasljeđuju Crtićgrad.
Glumci
thumb|200px|Bob Hoskins glumi detektiva Eddieja Valianta, koja je postala jedna od njegovih najznačajnijih uloga.
Protoporfirinogen IX
Protoporfirinogen IX je organsko jedinjenje, koje sadrži 34 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 580,801 Da.
Who Framed Roger Rabbit
Glumci
Glas Mela Blanca kao Zekoslav Mrkva, Daffy Duck, ptica Tweety, Porky Pig i mačak Sylvester. Ovo je bio jedan od Blancovih zadnjih nastupa prije njegove smrti 1989. Redatelj animacije Williams dao je glas Droopyju. Joe Alaskey je dao glas Yosemitu Samu i Foghornu Leghornu. Wayne Allwine je dao glas Mickeyju Mouseu, Russi Taylor Minnie Mouse, Cherry Davis je podario glas Woodyju Woodpeckeru, Tony Anselmo je bio Donald Duck, Frank Welker je bio Dumbo a Mae Questel je podarila glas Betty Boop.
Razvoj
Walt Disney je kupio filmska prava na roman Garyja K. Wolfa, Tko je cenzurirao Rogera Rabbita? ubrzo nakon objavljivanja 1981. Ron W. Miller, tadašnji predsjednik poduzeća Disney je priču vidio kao savršenu priliku za stvaranje velikog filmskog hita. Jeffrey Price i Peter S. Seaman su unajmljeni da napišu scenarij, te su sastavili dvije verzije. Robert Zemeckis se ponudio kao redatelj 1982., ali Disney je uočio da su njegova prva dva filma (I Wanna Hold Your Hand i Used Cars) bili komercijalni neuspjesi, te su ga odbili. Projekt je ponovno oživio 1985. Michael Eisner, novi upravitelj Disneyja. Amblin Entertainment, sastavljen od Stevena Spielberga, Franka Marshalla i Kathleen Kennedy, je pozvan u pomoć radi financiranja filma uz Disney. Izvorni je budžet trebao biti 50 millijuna $, što je Disney smatrao preskupim.
Roger Rabbit je napokon odobren kada je budžet smanjen na 29,9 millijuna $, što ga je ipak činilo jednim od najskupljih animiranih filmova ikada odobrenih. Disneyjev izvršni producent Jeffrey Katzenberg je smatrao da će hibrid igranog i animiranog filma "spasiti" Disneyev odjel za animaciju. Spielbergov ugovor je uključivao veliku količinu kreativne kontrole te udjela u profitima. Disney je pak zadržao sva prava na trgovinu robom. Spielberg je nagovorio Warner Bros., Fleischer Studios, King Features Syndicate, Felix the Cat Productions, Turner Entertainment i Universal Pictures/Walter Lantz Productions na "posuđivanje" svojih likova kako bi zajedno nastupili u filmu, uz fusnotu kako će ti likovi morati biti prikazani: primjerice, Disneyjev Donald Duck i Warnerov Daffy Duck se pojavljuju kao jednako talentirani pijanisti, dok Mickey Mouse i Zekoslav Mrkva također imaju zajedničku scenu. Izuzev tog ugovora, Warner Bros. i ostala poduzeća nisu bile uključene u produkciju Rogera Rabbita. Međutim, Spielberg nije uspio pribaviti prava za Popaja, Toma i Jerryja, Caspera ili Terrytoonse (izuzev Mighty Mousea). Terry Gilliam je dobio priliku režirati, ali je smatrao da je projekt bio tehnički prezahtjevan. ("Čista lijenost s moje strane," kasnije je priznao, "Potpuno žalim tu odluku.") Robert Zemeckis je ponovno unajmljen za redatelja 1985., nakon uspjeha s filmovima Romancing the Stone i Back to the Future. Richard Williams je unajmljen za redatelja animacije.
Scenarij
right|thumb|200px|Snjeguljica i sedam patuljaka su trebali nastupiti na sceni pogreba Marvina Acmea, ali je ta scena izbačena. Ipak, Snjeguljica se javlja na kraju filma Uništenje tramvaja radi izgradnje autoceste u priči se zasniva na stvarnom slučaju u Los Angelesu iz 1940-ih. Scenaristi Price i Seaman su isprva u jednoj verziji scenarija postavili Jessicu kao glavnu negativku, pa zatim Hermana, da bi to na kraju postao novi lik, Sudac Doom. On je isprva trebao biti lovac koji je ubio Bambinu majku, ali je Disney stavio veto na tu ideju. Postojala je cijela sekvenca pogreba Marvina Acmea (na kojem je bio i Eddie) a među ožalošćenima su bili Foghorn Leghorn, Mickey Mouse, Minnie Mouse, Tom i Jerry, Heckle i Jeckle, Chip n' Dale, Mighty Mouse, Superman, Popaj, Oliva, Clarabelle Cow i Snjeguljica i sedam patuljaka. Međutim, scena je izrezana zbog ritma te nikada nije uspijela proći fazu storyboarda. Prije konačnog naslova, film je imao i druge tijekom produkcije: Ubojstvo u crtićgradu, Crtići, Mrtvi crtići ne plaćaju račune, Suđenje Crtićgradu, Nevolje u Crtićgradu i Eddie ide u Crtićgrad.
Snimanje
Richard Williams je priznao da je gajio "otvoreni prezir prema Disneyjevoj birokraciji" te je odbio raditi u Los Angelesu. Produkcija je stoga njega i animatore prebacila u Elstree Studios, u Hertfordshire, Engleska. Disney i Spielberg su mu rekli da će zauzvrat njegovim uslugama za Rogera Rabbita pomoći distribuirati njegov nedovršeni film, The Thief and the Cobbler. Među animatorima su bili i Dale Baer, James Baxter, David Bowers, Andreas Deja, Chris Jenkins, Phil Nibbelink, Nik Ranieri i Simon Wells. Proračun filma je, međutim, počeo eskalirati dok je snimanje trajalo duže od očekivanog. Kada je proračun dosegnuo 40 millijuna $, Disneyjev predsjednik Michael Eisner je razmatrao prekidanje i obustavu produkcije, ali Jeffrey Katzenberg ga je odgovorio od tog nauma. Disney je nastavio sa produkcijom jer je htio surađivati sa Spielbergom.
San Floriano del Collio, Gorizia
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 297 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 215 m.
Who Framed Roger Rabbit
Snimanje
VistaVision kamere opremljene sa tehnologijom kontrole pokreta su upotrijebljene za fotografiju igranih sekvenci koje će biti spojene sa animacijom. Gumene lutke Rogera Rabbita, Baby Herman i lasica su predstavljale animirane likove tijekom probi kako bi glumci dobili dojam njihovog izgleda. Povremeno su roboti ili konci upotrijebljeni kako bi se micali predmeti koje uzimaju animirani likovi. Snimanje je počelo 2. prosinca 1986., trajalo 7 mjeseci u studiju Elstree, uz dodatna četiri tjedna u Los Angelesu u studiju Industrial Light & Magic (ILM) radi snimaka "plavog ekrana" koje će biti upotrijebljene za specijalne efekte.
Animacija
Post-produkcija je trajala 14 mjeseci. Animatori su isprva rotografirali igrane akcijske scene. Rotografija je proces u kojem animatori dobivaju crno-bijele skice igranih akcijskih scena, onda stavljaju animirane papire na njih, dok umjetnici crtaju paralelno sa pokretima igranih glumaca. Zbog Zemeckisovih dinamičnih pokreta kamere, animatori su imali izazov izbjegavanja da im animacija "ne odskliže na sva mjesta." Nakon grube animacije, snimke su potom poslane ILM-u gdje su ih tehničari animirali sa tri sloja (sjene, siva svjetla i ton) odvojeno, koje su optički ispisali na animirane likove, što ih je učinilo trodimenzionalnim te stvorilo iluziju da likove obasjava svjetlo u filmu. Napokon, animirani likovi su spojeni sa igranim scenama. Jedan od najtežih animiranih zadaća bila je Jessicina haljina u sceni noćnog kluba, zbog blještavila.
Premijera
thumb|250px|Zahvaljujući naporu Stevena Spielberga, u filmu su po prvi i zasad jedini put zajedno nastupili Mickey Mouse i Zekoslav Mrkva, iako su autorskim pravom pripadali suparničkim poduzećima (Disney i Warner Bros.) Michael Eisner i Roy E. Disney, glavni ravnatelji poduzeća Walt Disney, su smatrali da je film previše riskantan jer posjeduje seksualne aluzije. Eisner i Zemeckis se nisu slagali s tim, no pošto je Zemckis imao pravo na završni rez filma, odbio je mijenjati sadržaj. Roy E. Disney i Jeffrey Katzenberg su smatrali da je film najbolje objaviti pod transparentom Touchstone Pictures umjesto Disneyjevog transparenta. Tko je smjestio zeki Rogeru? je pušten u kino distribuciju 22. lipnja 1988. u Americi, te je zaradio 11.226.239 $ u 1.045 kino dvorana u prvom tjednu. Film je zaradio sveukupno 156,45 millijuna $ u Sjevernoj Americi i 173,35 millijuna $ u inozemstvu, čime je svjetska zarada bila 329,8 millijuna $. To ga je tada svrstavalo među dvadeset najkomercijalnijih filmova svih vremena. Roger Rabbit je bio drugi najkomercijalniji film godine - jedino je Rain Man zaradio više.
Odjek kritičara
Kritičari su uglavnom hvalili film. Roger Ebert je dao pozitivnu recenziju, predviđajući da će film "nositi vrstu pozitivnih glasina koje novac ne može kupiti. Ovaj film nije samo vrhunska zabava već prijelomna vještina." Janet Maslin je za New York Times komentirala kako "iako ovo nije prvi put da su crtani likovi dijelili ekran sa stvarnim glumcima, ovo je prvi put da su to napravili u svojim vlastitim uvjetima a uspjeli to učiniti uvjerljivim." Desson Thomson je za Washington Post zapisao kako je film "definitivna suradnja čistog talenta" te hvalio Hoskinsov "komični nastup kao najčupaviji detektiv." Arsen Oremović je filmu dao dva od četiri 'kritičarska prsta', te zapisao: "Krimi komedija Roger Rabbit izvanredno je uspješno ostvarena kombinacija igranog i crtanog filma, u kojoj između igranih i crtanih likova ima više kemije no što ih obično nalazimo između pravih glumaca... Priča zaodjenuta u ruho tvrdih krimića chandlerovskoga tipa puna je vikanja i neobuzdanosti (treba izbjeći riječ agresivnost da ne bi zvučalo kao prigovaranje) karakterističnih za crtiće, s primjereno trivijalnim odnosima i karakterima".
Richard Corliss je za Time pak dao podvojeno mišljenje. "Uvodni crtić funkcionira dobro, čak predobro. Uvodna scena nadmašuje film koji ju slijedi", te je izrazio kako je bio iritiran posvetama zlatnom dobu Američke animacije. Legenda animcijskog svijeta Chuck Jones je dao pomalo naprasit napad filma u svojoj knjizi Razgovori Chucka Jonesa. Među njegovim zamjerkama je i kritika Zemeckisa koji je "opljačkao Richarda Williamsa od bilo kakve kreativne energije" i upropaštavanja dvoboja na glasoviru kojeg su Jones i Williams izmislili.
Do 2012., Rotten Tomatoes je sakupio 46 recenzija koje su dale 98% pozitivnih kritika filma, sa srednjom ocjenom od 8.3/10. Suglasnost je da se radi o "inovativnom i zabavnom filmu sa prijelomnim spojem igranog i animikranog filma, sa dodirom originalne priče." Metacritic je izračunao ocjenu od 83, na temelju 15 recenzija.
Nagrade
Tko je smjestio Zeki Rogeru? je prvi i zasad jedini igrano-animirani dugometražni film koji je osvojio četiri Oscara, te postao prvi animirani film koji je osvojio nekoliko Oscara nakon Mary Poppins 1964. Osvojio je nagrade za najbolju montažu, vizualne efekte i montažu zvuka. Nominiran je i u kategoriji scenografije, fotografije i zvuka. Richard Williams je nagrađen posebnim Oscarom "za režiju animacije i stvaranje animiranih likova".
Roger Rabbit je osvojio i Nagradu Saturn za najbolji fantasy film i najbolju režiju za Zemeckisa, te najbolje vizualne efekte. Bob Hoskins, Christopher Lloyd i Joanna Cassidy su nominirani za svoje uloge, Alan Silvestri za glazbu te Price i Seaman za scenarij.
Wausa, Nebraska
Wausa je selo u američkoj saveznoj državi Nebraska. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 634 stanovnika.
RNK-usmerena RNK polimeraza
RNK-usmerena RNK polimeraza (, RNK nukleotidiltransferaza (RNK-zavisna), RNK-zavisna ribonukleatna nukleotidiltransferaza, 3D polimeraza, PB1 proteini, PB2 proteini, fag f2 replikaza, polimeraza L, Q-beta replikaza, fag f2 replikaza, ribonukleinsko kiselinska replikaza, ribonukleat nukleotidiltransferaza zavisna od ribonukleinske kiseline, ribonukleinsko kiselinskaa polimeraza zavisna od ribonukleinske kiseline, ribonukleinska replikaza, ribonukleinska sintetaza, RNK replikaza, RNK sintetaza, RNK transkriptaza, RNK-zavisna ribonukleatna nukleotidiltransferaza, RDRP, RNK-zavisna RNK polimeraza, RNK-zavisna RNK replikaza, transkriptaza) je enzim sa sistematskim imenom nukleozid-trifosfat:RNK nukleotidiltransferaza (RNK-zavisna). Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Ovaj enzim katalizuje RNK-šablnom usmereno produženje 3'- kraja RNK lanaca, dodajući jedan po jedan nukleotid.
Port Vue, Pennsylvania
Port Vju je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 3.798, što je 430 (-10,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Fenazopiridin
Fenazopiridin je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 213,238 Da.
Hamelet
Amle je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Pikardija, u departmanu Soma koja pripada prefekturi Amjen.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 412 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 69 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,93 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 60 metara (maksimalnoj 107 m, a minimalnoj 28 m).
Gioli, Padova
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 36 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 6 m.
Napoleon, Ohio
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 8.749, što je 569 (-6,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Bitka kod Edese
Bitka kod Edese se odigrala u sjeverozapadnoj Mezopotamiji 259. ili 260. između rimskih snaga pod carem Valerijanom na jednoj, i perzijskih snaga pod sasanidskim kraljem Šapurom I na drugoj strani. Iako su Rimljani bili brojčano nadmoćniji, Perzijanci su odnijeli veliku pobjedu, a Valerijan je tokom bitke ili neposredno iza nje zarobljen. To je predstavljao prvi slučaj da je neki rimski car zarobljen u bitci sa "barbarima" te je značajno potkopalo autoritet rimske vlasti, ionako načet krizom 3. vijeka; nepriznavanje Valerijanovog sina Galijena za novog cara je potaklo privremeni raspad Carstva, od koga su se otcijepili Palmirsko Carstvo na istoku i Galsko Carstvo na zapadu.
Prema navodima kršćanskog pisca Laktancija je Valerijan nakon zarobljavanja bio godinama izlagan ponižavanju na Šapurovom dvoru, prije nego što ga je Šapur dao živog odrati; dio historičara vjeruje da je u pitanju kršćanska propaganda. Nasuprot tome, postoje indicije da je Šapur prema zarobljenicima dobro postupao, odnosno da iskoristio njihovo znanje i vještine kako bi sagradio znameniti most Band-e Kaisar u današnjem Iranu.
Biblioteka biodiverzitetskog nasleđa
Biblioteka biodiverzitetskog nasleđa ( - BHL) je konzorcijum biblioteka speijalizovanih za radove iz oblasti istorije, prirode i botanike. One sarađuju na digitalizaciji i omogućavanju pristupa nasljeđu biodiverziteta, koji se čuva u njihovim kolekcijama, kao i omogućavanje dostupnosti i odgovornog korišćenja materijala kao dijela globalne ideje „biodiverzitet - zajedničko vlasništvo“. Konzorcijum sarađuje sa međunarodnom taksonomskom zajednicom, vlasnicima prava i ostalim zainteresovanim stranama kako bi se osiguralo da ovo nasljeđe bude besplatno dostupno svim zainteresovanima. BHL je samostalno i u saradnji sa internetskim arhivima digitalizovala milione stranica taksonomske literature, koje predstavljaju hiljade radova u 100.000 svezaka.
PO osnivanju 2005, BHL je bio po veličini treći projekat digitalizacije literature iz oblasti biodiverziteta (poslije (Gallica)-e, projekta Nacionalne biblioteke Francuske i AnimalBase-a), projekta univerziteta u Getingenu, Nemačka. Godine 2008. BHL izbija na prvo mjesto i postaje najveći svjetski projekat u ovoj oblasti.
Castagnac
Kastanjak je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornja Garona.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 161, a gustina naseljenosti je iznosila 15 stanovnika/km².
Gützkow
Gickov je grad u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ostforpomern. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 2.893 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13059028.
SIAI S.58
SIAI S.58 je jednosedi italijanski lovac-hidroavion. Avion je prvi put poleteo 1924. godine.
Najveća brzina aviona pri horizontalnom letu je iznosila 267 km/h. Raspon krila aviona je bio 11,25 metara, a dužina trupa 9,10 metara. Prazan avion je imao masu od 1117 kg. Normalna poletna masa iznosila je oko 1477 kg. Bio je naoružan sa dva 7,7 mm mitraljeza Vikers.
Robert Zemeckis
Robert Zemeckis (rođen 14. svibnja 1952.), američki filmski redatelj, producent i scenarist. Zemeckis je slavu stekao kao redatelj fantastičnog serijala Povratak u budućnost, nakon čega se u devedesetima okrenuo dramskom žanru, uključujući Forresta Gumpa, za kojeg je dobio Oscara za najboljeg redatelja.
Njegove filmove karakteriziraju revolucionarni specijalni efekti, kao i istodobno snimanje dvaju filmova (Povratak u budućnost 2). Osim toga, Zemeckis je pionir digitalne kinematografije. Iako je često bio etiketiran kao redatelj kojeg samo zanimaju specijalni efekti, njegov rad su branili mnogi kritičari, uključujući Davida Thomsona, koji je napisao da "Nijedan drugi redatelj nije rabio specijalne efekte u dramatske i narativne svrhe."
Rani život
Zemeckis je rođen u Chicagu, Illinois u obitelji Litvanca i Jugoslavenke, a odgojen je u radničkoj katoličkoj obitelji. Zemeckis je rekao "u mojoj obitelji nije bilo interesa za umjetnost. Mislim, nije bilo glazbe, nije bilo knjiga, nije bilo kazališta... Jedina inspirativna stvar bila je televizija." Kao dijete, Zemeckis je volio televiziju te bio fasciniran očevom 8-milimetarskom kućnom filmskom kamerom. Počevši sa snimanjem obiteljskih događaja kao što su rođendani i blagdani, Zemeckis je sa svojim prijateljima postupno počeo producirati narativne filmove.
Uz to što je volio filmove, Zemeckis je ostao televizijski zaljubljenik. "Toliko se priča o problemima s televizijom", rekao je, "ali ja mislim da mi je ona spasila život." Televizija je prva dala uvid u svijet izvan svog radničkog okruženja; u epizodi The Tonight Show Starring Johnny Carson je saznao za filmske škole. Nakon što je sa svojim ocem pogledao Bonnie i Clyde i nakon što je film snažno utjecao na njega, Zemeckis je odlučio upisati filmsku školu.
Roditelji nisu odobravali tu ideju, rekao je Zemeckis kasnije, "Ali samo u smislu da su bili zabrinuti.... za moju obitelj, prijatelje i svijet u kojem sam odrastao, bio je to kao san koji je zapravo nemoguć. Moji bi roditelji rekli, 'Zar ne vidiš odakle si potekao? Ne možeš biti filmski redatelj.' Mislim da je to bilo nešto što sam morao učiniti njima u inat."
Školovanje i prvi filmovi
Zemeckis se prijavio samo u Školu filmskih umjetnosti na Sveučilištu Južne Kalifornije (USC). Iako mu se Sveučilište nije javilo, Zemeckis je nazvao, a rekli su mu da je odbijen zbog prosječnih ocjena. Zemeckis je je počeo nagovarati službenika i obećao da će upisati ljetnu školu kako bi poboljšao ocjene. Na kraju je uspio nagovoriti školu da ga ipak prime. Nastava je bila teška, a profesori su konstantno naglašavali kako je filmski posao težak. Zemeckis se kasnije sjetio kako ga to nije previše uznemiravalo zbog "zdravog cinizma" koji mu je usađen tijekom djetinjstva u Chicagu.
Na studiju se Zemeckis sprijateljio sa scenaristom Bobom Galeom, koji je također bio student. Gale se kasnije prisjetio, "Diplomci sa USC-a su bili oličenje intelektualizma... Zato smo Bob i ja gravitirali suprotnosti jer smo željeli snimati holivudske filmove. Nismo bili zainteresirani za Francuski novi val. Bili smo zainteresirani za Clinta Eastwooda, Jamesa Bonda i Walta Disneyja, jer smo odrasli na taj način.
Nakon što je osvojio Studentsku nagradu Akademije na USC-u za svoj film A Field of Honor, Zemeckis je upao u oči Stevenu Spielbergu. Spielberg je rekao, "Projurio je pokraj moje tajnice, posjeo me i prikazao mi svoj studentski film... a ja sam mislio da je spektakularan, s policijskim autima i neredima, sve popraćeno glazbom Elmera Bernsteina iz Velikog bijega." Spielberg je postao Zemeckisov mentor i izvršni producent za njegova prva dva filma, koja je Zemeckis napisao zajedno s Bobom Galeom.
Filmovi I Wanna Hold Your Hand iz 1978. i Staro za novo iz 1980. (s Kurtom Russellom) bili su bili dobro primljeni od strane kritike, a Pauline Kael je o potonjem napisala fantastičnu recenziju. Ipak, oba su bili komercijalno dosta neuspješni. (I Wanna Hold Your Hand je bio prvi od nekoliko Zemeckisovih filmova koji je uključivao povijesne i slavne osobe; u filmu je koristio arhivske materijale i dvojnike kako bi simulirao Beatlese). Nakon neuspjeha njegova prva dva filma i Spielbergovim 1941 iz 1979. (za koji su scenarij napisali Zemeckis i Gale), par je stekao reputaciju da pišu "scenarije za koje su svi mislili da su odlični, ali nekako se uspijevaju pretočiti u filmove koje bi ljudi htjeli gledati."
Prvi uspjesi i Forrest Gump
Zemeckis je zbog svoje reputacije u industriji početkom osamdesetih teško pronalazio posao, iako su on i Gale bili dosta zaposleni. Pisali su scenarije za druge redatelje, uključujući Car Pool za Briana De Palmu i Growing Up za Spielberga; nijedan na kraju nije postao predložak za film. Svi veći studiji su odbili još jedan Zemeckisov i Galeov projekt, o tinejdžeru koji slučajno otputuje kroz vrijeme u pedesete. Redatelj je bio nezaposlen sve dok ga Michael Douglas nije angažirao za film iz 1984., Lov na zeleni dijamant. Romantična avantura s Douglasom i Kathleen Turner je trebao ispasti veliki neuspjeh (sve dok producenti nisu otpustili Zemeckisa nakon što su pogledali prvu grubu verziju), a film je na kraju ipak uspio ostvariti uspjeh. Dok je radio na filmu, Zemeckis je upoznao skladatelja Alana Silvestrija, koji je napisao glazbu za sve njegove kasnije filmove.