Olga_Hebrang
Progon i život u Jugoslaviji
Sa Andrijom Hebrangom Olga je imala troje djece; Dunju (r. 1944), Andriju (r. 1946) i Branka (r. 1948), te posvojenog sina Dragana Stanića. Nakon uhićenja supruga koji je postao žrtvom montiranog procesa beogradske UDBE, iza kojeg su stajali Aleksandar Ranković, Milovan Đilas i Edvard Kardelj, Olga je zajedno sa djecom 8. 5. 1948 odvedena u kućni pritvor u mali neugledni stan u Beogradu. I sama je uhićena 17. 5. 1948 godine, a djeca su joj umalo završila u nekom od beogradskih domova. Kako je Olga sve do uhićenja rukovodila svim dječjim domovima u Beogradu, tomu se grčevito usprotivila i ipak uspjela djecu poslati šogorici Ilonki Hebrang-Gobec u Zagreb. Kako nije htjela lažno teretiti i svjedočiti protiv svojeg supruga, Olga je 1951 godine na tajnom politički montiranom procesu osuđena na kaznu strogoga zatvora u trajanju dvanaest godina, na gubitak građanskih prava u trajanju od četiri godine i na konfiskaciju kuće u Pakracu. Osuđena je prvostupanjskom presudom koja je odmah postala izvršnom. Presuda joj nije uručena, dobila ju je tek 1957 godine. Osuđena je zbog pomaganja neprijatelja (ustaša) za vrijeme Drugog svjetskog rata. U beogradskom zatvoru Glavnjača tri je godine bila u samici, a potom i u zatvorima u Požarevcu i Slavonskoj Požegi. Za boravka u Glavnjači bila je psihički i fizički mučena elektrošokovima, batinjanjem i zatvaranjem u stiješnjenu rupu u zidu. Nakon silnih mučenja, ni sama prisebna, potpisala je "priznanje" koje je od nje tražio general UDBE Mile Milatović. Olga je tokom mučenja u dva navrata pokušala izvršiti samoubojstvo. U zatvor su je uvjerili da joj je najmlađe dijete, Branko, umrlo. Olga je tek nakon nekoliko godina provedenih na robiji prvu puta vidjela vlastitu djecu, i to kada su je posjetili u zatvoru u Požarevcu zajedno sa njezinom šogoricom Ilonkom. Posjet je trajao pola sata, a pune četiri godine nakon toga oni nisu znali je li im majka uopće živa. Nakon što su Olgu premjestili u zatvor u Slavonskoj Požegi, djeca su je do njenog izlaska iz zatvora, zbog teškog siromaštva u kojem su živjela s tetom, posjetila samo još jednom. Kako ne bi gladovali, Židovska općina Zagreb (ŽOZ) im je često davala pakete s hranom i starom odjećom pristiglom iz Amerike. Olga je osobno molila Miroslava Krležu za intervenciju i pomoć, što je on s razumijevanjem, nelagodom, ali i kukavičlukom odbio. Olga je proživjela osam i pol godina zatvorske tragedije, nakon čega je bila uvjetno puštena na slobodu 10. 10. 1956 godine. Nakon izlaska iz zatvora više se nije udavala. Drama Olge i njezine djece se nastavila i sljedećih godina. Pod pritiskom represivnih organa Jugoslavije, da bi uspjela naći posao, Olga je morala promijeniti prezime u Markovac. Iako na početku to nije htjela učiniti, zbog straha za sigurnost svoje djece na kraju je popustila. Tek 1983 vlasti Jugoslavije su joj dopustile da vrati prezime Hebrang. Olgina djeca nikada nisu prihvatila prezime Markovac i u svim jugoslavenskim dokumentima zadržali su prezime Hebrang. Olga je tokom života bila pod posebnom paskom mjerodavnih organa Jugoslavije, zabranjeno joj je bilo govoriti o suđenju i robiji. Živjela je u strahu i morama iz Glavnjače. 1980-ih Olga se aktivnije uključila u traženje istine o suprugovom nestanku i smaknuću.