cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Louis Armstrong
Karijera
Vratio se u Chicago kasnije 1931. Vratio se i u New Orleans, gdje je dočekan poput junaka. Sponzorirao je likalnu baseball momčad “Armstrong’s Secret Nine”, te je po njemu nazvana cigara. Ubrzo je krenuo na turneju diljem zemlja, ali kako bi pobjegao od utjecaja organiziranog kriminala, odlučio je pobjeći u Europu. Nakon povratka u SAD, zaputio se na nekoliko iscrpljujućih turneja. Njegove agent Johnny Collins svojim ponašanjem i potrošnjom ostavio je vrlo malo zarađenog novca Armstrongu. Odlučio se da mu novi menadžer bude Joe Glaser, koji je svojim poznanstvima i vezama sa mafijom, počeo riješavati Armstronogve nagomilane prave probleme i dugove. Armstrong je zbog načina sviranja, počeo imati problema sa prstima i usnicama, te se je zbog toga više bavio vokalnim nastupima i prvi puta nastupio u kazalištu. Ponovno je nastupao u filmovima, od kojih je jedan bio Crosbijev hit iz 1936. "Pennies from Heaven". Godine 1937., Armstrong je nastupio kao zamjena Rudy Vallee na mreži CBS i postao prvi afroamerički voditelj na sponzoriranoj nacionalnoj emisiji. Razveo se od Lil 1938. i oženio dugogodišnju djevojku Alpha. Nakon nekoliko godina na turneji, Armstrong se trajno nastanio u Queensu u New Yorku 1943. sa četvrtom suprugom Lucille. Iako često predmetom hirova izdavača "Tin Pan Alley" i glazbenog posla kojim su dominirali gangsteri, kao i rasnim predrasudama, nastavio je razvijati svoju glazbu. Snimio je pjesmu Hoagya Carmichaela "Rockin' Chair" za "Okeh Records". Tijekom sljedećih tridesetak godina, Armstrong je svirao na više od tristotinjak nastupa godišnje. Potražnja za "big bandovima" tijekom 1940-ih je opadala zbog promjena ukusa publike; plesne dvorane su se zatvarale, a televizija je donosila konkurenciju ostalih vrsta glazbe koje su postajale sve popularnijima. U novim uvjetima postalo je financijski nemogućim uzdržavati šesnaesteročlani glazbeni sastav.
The All Stars
mini|desno|Louis Armstrong 1953. Nakon vrlo uspješnog koncerta malog jazz glazbenog sustava u gradskoj vjećnici New York 17. svibnja 1947. u kojem je nastupio Armstrong sa trombonistom/pjevačem Jackom Teagardenom, Armstrongov meadžer Joe Glaser raspustio je Amstrongova big band 13. kolovoza 1947. i oformio mali šesteročlani glazbeni sastav u koji su sačinjavali Armstrong, Teagarden, Earl Hines i ostali vodeći glazbenici, od kojih su većina bili bivši vođe big bandova. Prvi nastup novog gl. sastava bio je u klubu "Billy Berg's Supper Club".
Naziv gl. sastava je bio "Louis Armstrong and his All Stars" a povremeno su ga sačinjavali Earl "Fatha" Hines, Barney Bigard, Edmond Hall, Jack Teagarden, Trummy Young, Arvell Shaw, Billy Kyle, Marty Napoleon, Big Sid Catlett, Cozy Cole, Tyree Glenn, Barrett Deems, Joe Darensbourg i Danny Barcelona.
Tijekom tog vremena Armstrong nastupio je u preko trideset filmova i snimio brojne snimke. Bio je prvi jazz glazbenik koji se pojavio na naslovnici časopisa "Time Magazine" u 21. veljače 1949.
Godine 1964. snimio je svoju najprodavaniju ploču "Hello, Dolly!". Pjesma je postala broj jedan na gl. ljestvicama pop glazbe, čime je Armstrong (u dobi od 63) postao najstarija osoba koje je to ostvarila. Na putu je oborio "The Beatlese" sa prvog mjesta gdje su se nalazili 14 tjedana zaredom sa tri različite pjesme. Armstrong je učestalo nastupao na turneji sve do nekoliko godina pred smrt 1971. Nastupao je uspješno po Africi, Europi i Aziji pod pokroviteljstvom ministarstva vajnskih poslova SAD-a (US State Department), te je tako zaradio nadimak "ambasador Satch." Iako je njegovo narušeno zdravlje ograničavalo mu broj nastup u posljednjim godimana života, nastupao je sve do svoje smrti kada god je mogao.
Smrt
Armstrong je preminuo od srčanog udara u snu 6. srpnja 1971., mjesec dana prije 70-tog rođendana, i 11 mjeseci nakon poznatog nastupa u hotelu "Waldorf-Astoria".
U vrijeme smrti živio je u četvrti Corona, dijelu Queensa, u New Yorku.
Pokopan je ne groblju "Flushing Cemetery", u Queensu, New York. Počasni nosači lijesa su mu bili Bing Crosby, Ella Fitzgerald, Dizzy Gillespie, Pearl Bailey, Count Basie, Harry James, Frank Sinatra, Ed Sullivan, kolumnist Earl Wilson, komičar Alan King, Johnny Carson i David Frost. Na pogrebu je Peggy Lee otpjevala molitvu "Oče naš", dok je Al Hibbler izveo pjesmu "Nobody Knows the Trouble I've Seen", a dugogodišnji prijatelj Fred Robbins, držao je govor na pogrebu.
Filmovi i TV
mini|Armstrong je glumio vođu gl. sastava u TV produkciji "The Lord Don't Play Favorites", 1956. Armstrong se pojavio u više od dvanaest hollywoodskih filmova, gdje je obično glumio vođe glazbenih sastava ili glazbenike. Njegova najpoznatija uloga je vođe gl. sastava i naratora u glazbenom filmu iz 1956. "High Society" gdje je otpjevao naslovnu pjesmu i duet sa Bingom Crosbyem "Now You Has Jazz". Godine 1947. glumio je samoga sebe u filmu "New Orleans" uz Billie Holiday, koji govori o propadanju četvrti Storyville i egzodusu glazbenika iz New Orleansa u Chicago. U filmu "The Five Pennies" iz 1959. (priča o sviraču korneta Redu Nicholsu), Armstrong je glumio samog sebe, gdje je otpjevao i odsvirao nekoliko klasičnih gl. djela. Armstrong je glumio uz Jamesa Stewarta u filmu "The Glenn Miller Story" u kojemu Glenn (kojega glumi Stewart) svira sa Armstrongom i nekim drugim istaknutim glazbenicima toga vremena. Godine 1969. Armstrong je imao cameo ulogu u filmskoj verziji "Hello, Dolly!" kao vođa gl. sastava, Louis, gdje je otpjevao naslovnu pjesmu sa glumicom Barbrom Streisand.
Nadimak
Nadimci Satchmo i Satch skraćeno je od Satchelmouth. Poput mnogih stvari u Armstrongovu životu, koji je prepun slikovitih priča bilo istinitih ili izmišljenih, od kojih je mnoge on ispričao, nadimak ima nekoliko mogućih porijekla.
Najčešća priča koju pričaju brojni biografi je o vremenu kada je kao mladić plesao na ulicama New Orleansa za sitniš. Dok je plesao podigao bi novac sa ulice i stavio ga u usta kako mu ga snažniji dječaci ne bi ukrali. Netko mu je dao ime "satchel mouth" jer su mu usta služila kao "satchel", što je engleska riječ za torbu. Druga priča govori da je zbog velikih usta dobio naziv "satchel mouth" što je kasnije postalo skraćeno Satchmo.
Na početku su ga nazivali i Dipper, skraćeno od Dippermouth, referenca na skladbu "Dippermouth Blues". i na njegov neobičan položaj usana prilikom sviranja (engl. "embouchure").
Religija
Kada su ga pitali o vjeri, Armstrong bi odgovarao da je odgajan kao baptist, da je uvijek nosio Davidovu zvijezdu, i da je prijatelj sa Papom. Armstrong je nosio Davidovu zvijezdu u čast obitelji Karnofsky, koja ga je prihvatila dok je bio dijete i posudila mu novac da kupi prvi kornet. Louis Armstrong je kršten kao katolik u crkvi "Sacred Heart of Jesus Church" u New Orleansu, i upoznao je pape Pio XII. i Pio VI., iako nema dokaza da bi se smatrao katolikom. Čini se da je Armstrong bio tolerantan prema različitim religijama, ali je nalazio u humor u njima.
Nagrade i počasti
Armstrongu je posthumno dodijeljena nagrada "Grammy Lifetime Achievement Award" 1972. Godine 1965. dobio je Grammy u kategoriji za pop glazbu, najbolja muška izvedba za pjesmu "Hello, Dolly!". Armstrongove ploče su dobile nagradu "Grammy Hall of Fame Award", što je posebna kategorije nagrade Grammy, koja se počela dodijeljivati 1973. u čast ploča koje su barem stare dvadeset pet godina, te imaju povijesni ili kvalitativni značaj
Rolling Hills, Wyoming
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 440, što je 9 (-2,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Louis Armstrong
Nagrade i počasti
Institucija "Rock and Roll Hall of Fame" uvrstilo je Armstrongovu pjesmu "West End Blues" na popis 500 pjesama koje su oblikovale Rock and Roll.
Godine 1995., pošta SAD-a izdala je komemorativnu poštansku marku sa Louisom Armstrongom od 32 američka centa.
Na stogodišnjicu Armstrongova rođenja 4. kolovoza 2001. zračna luka u New Orleansu, nazvana je njemu u čast "Louis Armstrong International Airport".
Kuća u kojoj je Louis Armstrong živio otprilike 28 godina proglašena je nacionalnom povjesnom znamenitosti (engl. "National Historic Landmark") 1977. i danas je muzej. Muzej "Kuća Louisa Armstronga" nalazi se u dijelu Queensu koji se naziv Corona, adresa 34-56 107. ulica (između 34. i 37. avenije.) U muzeju se nalaze koncerti i edukacijski programi, te brojne zapisi, knjige, snimke dostupni javnosti za istraživanje. Muzejem upravlja sveučilište "City University of New York's Queens College", prema oporuci Lucille Armstrong. Muzej je otvoren javnosti 15. listopada 2003.
Ettendorf
Etendorf je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Alzas, u departmanu Donja Rajna koja pripada prefekturi Strazbur Kampanj.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 700 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 110 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,34 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 201 metar (maksimalnoj 286 m, a minimalnoj 181 m).
Triangl
Trokut (triangl) je idiofono glazbalo iz porodice udaraljki. Sastoji se od jedne, obično čelične metalne šipke koja je svijena u obliku trokuta.
Porijeklo
Točno porijeklo glazbenog trokuta nije poznato, ali brojne umjetničke slike iz srednjeg vijeka na kojima ga sviraju anđeli navodi na vjerovanje da je imao određenu ulogu u crkvenim obredima toga vremena. Druga umjetnička djela prikazuju ga u uporabi u narodnoj glazbi.
Uporaba i tehnika
Kada nije potrebna kontrola prigušivanja i visine tona, trokut naizgled ne zahtijeva veliku glazbenu sposobnost i često se kao motiv koristi u kratkim vicevima o instrumentu. No dionice za trokut u klasičnoj glazbi mogu biti vrlo zahtjevne. Tako James Blades u svojoj knjizi "Grove Dictionary of Music and Musicians" piše da "trokut za sviranje nije ni na koji način jednostavan instrument". U rukama stručnjaka zvuk trokuta može biti iznenađujuće tankoćutan i izražajan.
Do najvećih poteškoća u sviranju trokuta dolazi se pri sviranju kompleksnijih ritmova, koji su ponekad i skladani baš za njega usprkos tome što kontrola glasnoće može biti izrazito teško ostvariva. Vrlo tihi tonovi stvaraju se puno lakšim udaračima - za najtiše tonove koriste se igle za pletenje. Skladatelji ponekad traže uporabu drvenih udarača koji stvaraju tuplji i tiši ton.
Čučuk Stana
Čučuk Stana (oko 1795 - 1849) je bila druga žena Hajduk Veljka.
Detinjstvo
Čučuk Stana se rodila oko 1795. godine u mestu Sikole, kraj Negotina, u porodici doseljenih Hercegovaca. Imala je dve sestre, Stojnu i Stamenu, a dosta kasnije je dobila i brata Mihajla. Iako su joj roditelji živeli u Negotinu, školu je završila u Beloj Crkvi. Po očevoj želji sve tri sestre su u mladosti nosile mušku odeću, jer nisu imale brata. Stana je bila mala i krhka, zbog čega je i dobila nadimak čučuk.
Brak sa Hajduk Veljkom
Sa Hajduk Veljkom se upoznala u kući negotinskog prote 1812. godine. Prišla mu je i drsko zapitala: „Zar tvoji momci ne znaju Turke ubijati, nego devojačke darove krasti?“ Veljko je zastao zbunjen, jer sa njim nijedna žena tako nije razgovarala. Brzo su mu odmah objasnili da su njegovi momci poharali nekoliko sela i greškom odneli i devojačku spremu one koja je stajala pred njim. Zatim ju je Veljko darovao darovima i zaprosio rečima „Sada sam te ja darovao, sada si moja!“.
Čučuk Stana je bila mnogo draga Hajduk Veljku. Za Čučuk Stanu se vezuju mnoge priče uključujući i one da se sa Veljkom tukla protiv Turaka, branila Negotin i da je čak četiri rane u tim borbama zadobila: dve na nozi, jednu na ramenu, a jednu, napravljenu turskim jataganom, na potiljku. Puškom je baratala kao pravi ratnik, svaku metu pogadala je sa ogromnom preciznošću, a u sedlu bila sigurna i vešta.
Hajduk Veljko je poginuo 1813. godine, a on i Stana nisu imali dece. Posle Hajduk Veljkove pogibije, izbegla je i živela u Pančevu.
Brak sa kapetanom Jorgaćem
Posle smrti Hajduk Veljka, Stana se udala za drugog čuvenog junaka, grčkog kapetana Jorgaća. Kapetan Jorgać je bio jedan od vođa Heterističkog ustanka u Grčkoj. Zajedno sa njim je prešla da živi prvo u u Vlašku, a nakon pokušaja Turaka da ih likvidiraju, prešli su u Bukurešt.
Čučuk Stana i kapetan Jorgać su dobili troje dece: Milana, Aleksandra i ćerku Jevrosimu. To je bio osnovni razlog da pređu u Rusiju, a zatim u Hotin. Tu su se nalazile i grupe srpskih ustanika. Posle izbijanja ustanka Heterista 1821. godine, među kojima je bilo i Srba, kapetan Jorgać se sa svojih 480 saboraca smestio u manastiru Seku, u severnoj Moldaviji. U toku ratnih operacija bili su opkoljeni jedinicama turske vojske. Izlaz su našli u samoubilačkom paljenju baruta i eksploziva. Zajedno sa Heteristima u vazduh su odleteli i Turci.
Kasniji život
Čučuk Stana se 1842. godine zajedno sa decom, preselila u Atinu gde je umrla i sahranjena 1849. godine.
Igra Rok'en'rol Cela Jugoslavija
Igra Rok'en'rol Cela Jugoslavija, je jugoslavenska rock pjesma beogradskog sastava Električni orgazam. Pjesmu je 1988 napisao Srđan Gojković, te je ista odmah po objavljivanju na singl ploči postala veliki hit diljem SFR Jugoslavije. Ploču je izdala Produkcija gramofonskih ploča Radio televizije Beograd.
Tekst
dovoljan je dodir, samo to nam treba.
Zaboravi na juče, hajde pogledaj u sutra,
videćeš da želiš, videćeš da možeš.
pogledaj u sebe, pogledaj u sebe.
Neka tvoja glava bude samo tvoja briga,
ne daj da joj govore, neka sama otkrije.
Igra rokenrol cela Jugoslavija,
Sve se oko tebe ispravlja i savija.
Pokupimo zvuke koji padaju sa neba,
Izobutil hlorid
Izobutil hlorid je organsko jedinjenje, koje sadrži 4 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 92,567 Da.
Igra Rok'en'rol Cela Jugoslavija
Tekst
Da li pratiš znake koji stoje oko tebe,
To što sada kriješ, niko ne vidi na tebi,
sve se oko tebe ispravlja i savija.
sve se oko tebe ispravlja i savija.</i>
Westwood, Boyd County, Kentucky
Vestvud je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Kentaki.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 4.746, što je 142 (-2,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Piane-Moretto, Chieti
Piane-Moretto je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 409 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 128 m.
Reamstown, Pennsylvania
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 3.361, što je 137 (-3,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Kučine (Solin)
Kučine su mjesto koje se nalaze sjeveroistočno od Splita, istočno od Solina, zapadno od Žrnovnice, na južnim mosorskim padinama. Administrativno u sastavu grada Solina. Neposredni su istočni susjed selu Mravincima.
Sa Splitom su povezane redovnom gradskom autobusnom linijom broj 32.
U selu se nalazi crkva svetog Luke.
Povijest
Smatra se da su Kučine najstarije naselje u okolici Splita. Mjesto je dobilo ime po stijeni Kuk koja se nalazi jugozapadno od Mravinaca.Prvi put se Kučine spominju 1144.g u darovnici popa Crnote u kojoj se spominju neki kučinski posjedi. Također, smatra se da je u Kučinama, na lokalitetu Kekova kućica, rođen rimski car Dioklecijan.
NUMA
Termin NUMA ima više značenja.
Protein 1 nukleusnog mitotičkog aparata
Protein 1 nukleusnog mitotičkog aparata je protein koji je kod ljudi kodiran genom.
Interakcije
Protein 1 nukleusnog mitotičkog aparata formira interakcije sa PIM1, Band 4.1, GPSM2 i EPB41L1.
Mravince
Mravince (ponekad pogrešno nazivano/pisano Mravinci), naselje smješteno na južnim padinama planine Mosora, istočno od Solina, jugoistočno od Klisa, sjeverno od Splita, zapadno od Kučina i Žrnovnice.
Povijest
Do konca 20. stoljeća su bile veličine sela, ali glede porasta broja stanovnika i promjene strukture zapošljenih prema odjeljku zapošljavanja (pomak sa primarnih na sekundarne i tercijarne gospodarske djelatnosti), može ih se smatrati i "mjestom", ali ne i gradićem.
Solinska cementara je ovdje eksploatirala "tupinu".
Stanovništvo
Prema popisu stanovnika iz 2001. godine, Mravince imaju 1.255 stanovnika. Apsolutnu većinu stanovnika čine katolički Hrvati.
Šport
Najpoznatiji sportski klub iz Mravinaca je šahovski klub "Mravince", višestruki prvak Republike Hrvatske.
U novije vrijeme u Mravincima uspješno djeluje streljački klub S.K. Mravince,koji su aktualni ekipni i pojedinačni prvaci Hrvatske u disciplini skeet.
Modest Musorgski
Po zvanju je bio časnik, ali je napustio vojnu službu da bi se priključio skupini nacionalno orijentiranih skladatelja "Petorica", no svojim je umjetničkim stajalištem i originalnošću glazbenog izraza, koji zasniva na obilježjima izvornog ruskog folklora, ostao neovisan. U solo pjesmama prikazuje likove iz naroda i dočarava svijet dječjih doživljaja. U monumentalnoj povijesnoj operi "Boris Godunov" za nositelja radnje stavlja narod. U svoje vrijeme bio ne neshvaćen i nepriznat, ali je svojim originalnim glazbenim jezikom otišao daleko ispred suvremenika i utjecao na impresioniste i skladatelje slavenskih zemalja.
Djela:
BGP
BGP se može odnositi na:
Gommerville (Primorska Sena)
Gomervil je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Gornja Normandija, u departmanu Primorska Sena koja pripada prefekturi Avr.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 648 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 87 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 7,39 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 124 metara (maksimalnoj 134 m, a minimalnoj 108 m).
Astérix (lik)
Asterix je strip junak Alberta Uderza, živi u doba rimske dominacije svijetom (50. pne.). Strip je po žanru povijesno-humorni.
Likovi i povijesna pozadina
Asterix živi oko 50.pr.Kr. u izmišljenome selu na sjeverozapadu Galije, području današnje Bretagne. Selo je poznato među Galima po tome što je jedino koje još nisu osvojili Julije Cezar i rimski legionari. Stanovnici sela vuku nadljudsku snagu iz magičnog napitka koji priprema druid Čudomix (Francuski: Panoramix). Selo s jedne strane okružuje ocean, a s druge strane četiri rimske utvrde, čija je namjena paziti da Gali ne stvaraju nevolje.
Čest motiv u mnogim Asterixovim stripovima su pokušaji Rimljana da onemoguće druida Aspirinixa/Čudomixa da stvara magični napitak ili pokušaju ukrasti recept za vlastitu upotrebu. Te pokušaje svaki put osujete junaci ovih stripova - oštrouman Asterix i njegov nespretan, debeo, ali jako snažan i dobrodušan najbolji prijatelj, Obelix.
Humor
Humor koji se susreće u Asterixovim stripovima tipičan je francuski humor, koji se često oslanja na aluzije, karikature i stereotipizaciju europskih naroda i francuskih regija. Neki prijevodi su čak dodali i humor karakterističan za svoje prostore.
Stereotipi i aluzije
Na svakom mjestu koje posjete, Asterix i Obelix susreću likove i događaje iz raznih razdoblja povijesti.U prvim stripovima Asterix i Goti naprimjer Goti predstavljaju militaristički poredak koji podsjeća na kraj 19. stoljeća i početak 20. u Njemačkoj. Jedan od vođa Gota nesumnjivo podsjeća na Otta von Bismarcka. Sporedne uloge u stripu često podsjećaju na poznate osobe u stvarnom svijetu u to doba. Rimski legionari nacrtani slčno Stan Laurelu, Oliver Hardyju i Arnold Schwarzeneggeru. Ti likovi često se ističu neproporcionalnošću, Uderzovim specifičnim stilom crtanja. Ipak svijet u to doba je točno dočaran životu prvog stoljeća prije Krista.
Tekstovi često imaju pravilnu upotrebu latinskih izreka i temelje se na knjizi Julija Cezara “O galskom ratu” De Bello Gallico
Imena likova
Imena dvaju protagonista dolaze od riječi asterisk i obelisk, Asterix kao zvijezda stripova (Latinski aster (dolaze od grčke riječi αστήρ (aster) [zvijezda] i keltskog rix [kralj]), i Obeliks kao dostavljač menhira. To je dvostruka aluzija, jer riječ obelisk istovremeno označuje kameni monolit i oznaku (†) koja se često koristi kao fusnota na stranici poslije asteriska (*) koja je u upotrebi kao prva. Ustvari, gotovo sva imena galskih junaka završavaju na -ix, što je vjerojatno aluzija na imena povijesnih galskih ličnosti, poput Vercingetorixa. Imena rimskih likova završavaju na -us. Ženska imena ne slijede ovo pravilo.
Povijesni događaji
U stripovima su neke povijesne činjenice pridane Asterixu i Obelixu, npr. trganje nosa Egipatskoj Sfingi, za koji se inače vjeruje da su ga Napoleonovi vojnici uništili kada su ga koristili kao metu za gađanje, ili kada Asterix u Britaniji stavi u vruću vodu list te aludira na britansko ispijanje čaja.
Podaci o autoru
Scenarist je René Goscinny (1926.-1977.), a crtač je Albert Uderzo (1927.- ).
Trofarello, Torino
Trofarello je naselje u Italiji u provinciji Torino, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 10763 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 250 m.
Jezičak (drveni duvački instrumenti)
thumb|Jezičci Kod drvenih duvačkih instrumenata elastično telo čije treperenje, pod prilivom sabijenog vazduha, stvara zvučne vibracije. Mogu da ga čine istanjeni listići trske, i to dva, na jednom kraju zajedno uvezana, dok je drugi slobodan za treperenje (tzv. dvostruki jezičak - kao kod oboe, fagota, zurle itd.) ili samo jedan listić, položen preko ulaznog otvora cevi i takođe uvezan ili pričvršćen obručem na donjem kraju (tzv. prost ili jednostruki jezičak - kod klarineta ili saksofona).
Jezičak može da bude i metalan, kao kod redovne harmonike ili kod usne harmonike, a takođe i kod harmonijuma i nekih orguljskih svirala.
Kod limenih duvača ulogu jezička imaju same usne svirača, kao elastično živo tkivo (tzv. opneni jezičak).
Najzad, jezičak može da bude i vazdušni, koji se javnja kod flaute, frule i srodnih instrumenata, gde se obrazuje na ulaznom otvoru cevi (flauta) ili na prorezu (tzv. glasnici) ispod otvora (blok-flauta, frula),a do treperenja dolazi usled deljenja vazdušnog mlaza na tzv. usni (odatle i naziv labijalni instrumenti [lat. labea = usna]. Neke od svirala na orguljama, osim već opisanog, dejstvuju i na ovaj način.
Canya (música) Durchschlagende Zunge Reed (instrument) Caña (música) Anche Ancia リード (楽器) 떨림판 Palheta (sopros) Reed Језичак Rörblad 簧片
OC
Termin OC ima više značenja.
What the Hell
"What the Hell" je pjesma kanadske pjevačice Avril Lavigne. Objavljena će biti tijekom siječnja 2011. godine kao prvi i najavni singl s njenog četvrtog studijskog albuma Goodbye Lullaby. Pjesmu je napisala sama Lavigne. Lavigne je također izjavila kako je pjesma zabavnog karaktera.
O pjesmi
Lavigne je u svom blogu izjavila kako je imala problema sa svojom diskografskom kućom RCA Records i kako je više puta morala odgoditi izlazak singla.
Lavigne će 30. prosinca 2010. godine po prvi puta otpjevati pjesmu na "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve With Ryan Seacrest".
Videospot
Potvrđeno je kako će videospot biti snimljen krajem studenog 2010. godine, ali je na kraju ipak snimljen početkom prosinca. Videospot je snimljen u Los Angelesu.
Izobutil cijanoakrilat
Izobutil cijanoakrilat je organsko jedinjenje, koje sadrži 8 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 153,178 Da.
1019
Godina 1019. (MXIX) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru.
Gregory Peck
Gregory Peck (La Jolla, 5. travnja 1916. - Los Angeles, 12. lipnja 2003.), američki filmski glumac. Bio je jedan od najpopularnijih filmskih zvijezda studija 20th Century Fox, od četrdesetih do šezdesetih, a nastupao je sve do devedesetih. Jedna od njegovih najpoznatijih uloga bila je ona Atticusa Fincha u filmskoj verziji Ubiti pticu rugalicu iz 1963., za koju je dobio Oscara. Predsjednik Lyndon Johnson dodijelio mu je Predsjedničku medalju slobode 1969. za njegov humanitarni rad. 1999. ga je Američki filmski institut proglasio 12. najvećom muškom filmskom zvijezdom svih vremena.
Monticello, Missouri
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 98, što je 28 (-22,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Gregory Peck
Rani Život
Peck je rođen kao Eldred Gregory Peck u San Diegu, Kalifornija, kao sin Gregoryja Pearla Pecka, kemičara i farmaceuta, i Bernice Mae Ayres, rođene u Missouriju. Peckov otac bio je katolik, dok se njegova majka obratila na katolicizam kad se udala. Peckova baka s očeve strane, Catherine Ashe, rodom iz Irske, bila je u rodbinskoj vezi s irskim patriotom Thomasom Asheom, koji je sudjelovao u Uskršnjem ustanku koji se odvijao malo manje od tri tjedna nakon Peckova rođenja, a umro je u štrajku glađu 1917. Unatoč tome što su bili striktni katolici, Peckovi roditelji su se razveli kad mu je bilo pet godina, a njega je odgojila baka.
Peck je poslan u rimokatoličku vojnu školu u Los Angelesu kad mu je bilo 10 godina, a nakon toga u srednju školu u San Diegu. Kad je maturirao, upisao se na sveučilište San Diega kako bi popravio ocjene da bi upisao koledž po svom izboru, Berkeley. Ubrzo se zaposlio kao vozač kamiona u poduzeću koje se proizvodnjom ulja. 1936. se upisao na Berkeley. Kako je bio visok i snažan, odlučio je veslati za sveučilišnu ekipu. Primijetio ga je učitelj glume i pomislio kako bi bio savršen za njegovu predstavu. Počeo se zanimati za glumu, a angažirao ga je Edwin Duerr, ravnatelj školskog kazališta. Na završnoj godini se pojavio u pet predstava. Iako mu je školarina bila samo 26 dolara godišnje, Peck se i dalje borio kako bi platio, pa je morao raditi za sestrinstvo Alpha Gamma Delta kao kuhinjski pomoćnik u zamjenu za obroke. Peck će kasnije reći o Berkeleyju "da je to bilo posebno iskustvo za mene i tri najbolje godine mog života. Probudilo me i učinilo od mene čovjeka." 1997. je donirao 25 tisuća dolara veslačkoj ekipi Berkeleyja u čast svojeg trenera, Kyja Ebrighta.
Nakon što je diplomirao engleski jezik na Berkelyju, Peck je izbacio ime "Eldred" i pošao u New York kako bi studirao u glumačkoj školi Neighborhood Playhouse. Često je ostajao bez novca i spavao u Central Parku.
Debitirao je na Broadwayu u komadu Emlyna Williamsa, The Morning Star 1942. Druga izvedba bila je u predstavi The Willow and I s Edwardom Pawleyjem. Izbjegao je vojnu službu u Drugom svjetskom ratu zbog ozljede leđa koju je zadobio dok je trenirao ples s Marthom Graham. Studio 20th Century Fox tvrdio je kako se ozlijedio dok je veslao na sveučilištu, ali Peck je rekao, "U Hollywoodu su valjda mislili kako ples nije bio dovoljno mačo. Godinama sam pokušavao ispraviti tu priču."
Karijera
thumb|150px|left|Gregory Peck u traileru filma [[Gentleman's Agreement|Džentlmenski sporazum (1947.)]] Peckov prvi film, Dani slave, objavljen je 1944. Iako su mnogi kritičari opisali Peckovu glumu kao drvenu, pet je puta bio nominiran za Oscara, od čega su četiri nominacije došle u prvih pet godina njegove filmske karijere: za  Ključeve kraljevstva (1944.), Proljeće života (1946.), Džentlmenski sporazum (1947.) i Polijetanje usred dana (1949.).
Svaki od ovih filmova je predstavio jednu od Peckovih osobina. Ključevi kraljevstva naglasili su njegovo dostojanstveno držanje. Kao farmer Penny Barker u Proljeću života njegovu dobroćudnu srdačnost i naklonost prema likovima svog sina i supruge. Dvoboj na suncu (1946.) pokazao ga je prvi put kao negativca, okrutnog i pohotnog revolveraša. Džentlmenski sporazum pokazao je njegovu "društvenu svijest" u filmu koji je prikazao duboko ukorijenjeni, ali potajni antisemitizam u korporativnoj Americi sredinom stoljeća. Polijetanje usred dana je bio prvi od mnogih uspješnih ratnih filmova u kojima je Peck utjelovio hrabrog, sposobnog, ali humanog borca.
Među njegovim popularnim filmovima bili su  Moby Dick (1956.), Na plaži (1959.), koji je prikazao strahote nuklearnog rata, Topovi s Navaronea (1961.) i Praznik u Rimu (1953.), s Audrey Hepburn u njezinom filmskom debiju za koji je dobila Oscara. Peck i Hepburn ostali su dobri prijatelji do njezine smrti; Peck ju je čak upoznao s njezinim prvim mužem, Melom Ferrerom.
Peck je osvojio Oscara za svoju petu nominaciju, igrajući Atticusa Fincha, odvjetnika iz vremena Velike depresije i samohranog oca, u filmskoj adaptaciji romana Harpera Leeja, Ubiti pticu rugalicu. Objavljen 1962. tijekom jačanja američkog pokreta za građanska prava na Jugu, bio je to Peckov najdraži film i uloga.
thumb|right|200px|Gregory Peck u traileru filma Designing Woman.
1949. je u svojem rodnom mjestu osnovao kazalište La Jolla Playhouse, zajedno sa svojim prijateljima Joseom Ferrerom i Dorothy McGuire. Ovo mjesno kazalište radi i danas, u sklopu kalifornijskog sveučilišta u San Diegu. Od samog početka je privlačilo holivudske zvijezde, bilo kao protagoniste ili gledatelje.
1967. je obnašao dužnost predsjednika Akademije fimskih umjetnosti i znanosti. Od 1967. do 1969. je bio predsjedatelj Odbora upravitelja Američkog filmskog instituta, 1971. predsjedatelj Filmskog i televizijskog fonda, a 1966. predsjedatelj Američkog udruženja oboljelih od raka.
Iako dobro poznat, nije bio imun na kritike. Pauline Kael opisala ga je kao "sposobnog, ali uvijek pomalo dosadnog". I najveći su obožavatelji priznali ukočenost u nekim ulogama. Ipak, ove kvalitete bile su nepohodne da stekne status ikone, a vjerojatno je i on to znao. Njegovi kasniji pokušaji da igra negativce nisu dobro prošli kod kritike.
Kako je bio fizički snažan, bio je poznat po tome da sam igra svoje scene borbe, rijetko koristeći dublere. Zapravo, Robert Mitchum, njegov filmski partner u Rtu straha, često je govorio da ga je Peck slučajno udario tijekom završne scene borbe u filmu. Rekao je kako je danima osjećao posljedice te dodao "Ne žalim nikoga toliko glupog da započne tuču s njim."
Kasniji rad
U osamdesetima se preselio na televiziju, gdje je nastupao u mini-serijama The Blue and the Gray, glumeći Abrahama Lincolna. Nastupio je i s Barbarom Bouchet u televizijskom filmu The Scarlet and The Black, o stvarnom rimokatoličkom svećeniku u Vatikanu koji je krijumčario Židove i druge izbjeglice od nacista tijekom Drugog svjetskog rata.
lijevo|thumb|200px|Na [[Filmski festival u Cannesu|Filmskom festivalu u Cannesu 2000.]]
Politika
1947., dok su mnoge osobe iz Hollywooda završavale na crnim listama zbog sličnih aktivnosti, napisao je pismo Odboru za neameričke aktivnoti u kojem je izrazio neodobravanje istraga navodnih komunista u filmskoj industriji.
Predsjednik Richard Nixon stavio je Pecka na svoj popis neprijatelja zbog njegova liberalnog aktivizma. Peck je uvijek bio ponosan zbog te činjenice, ali je zbog Nixonova popisa izgubio ugovor za pet filmova.
Kao dugogodišnji simpatizer Demokratske stranke, Peck je 1970. predložen kao mogući demokratski kandidat za guvernera Kalifornije, dok je s druge strane bio Ronald Reagan. Peck je ohrabrio jednog od svojih sinova, Careyja Pecka, da se kandidira za političku funkciju. Carey je dva puta poražen kad se natjecao za Kongres, 1978. i 1980., od strane republikanskog kandidata Roberta K. Domana, oba puta malom razlikom.
U intervjuu za irske medije, Peck je otkrio da mu je bivši predsjednik Lyndon Johnson rekao, da se ponovno kandidirao, da je namjeravao ponuditi mu mjesto veleposlanika u Irskoj - mjesto koje bi Peck, zbog svojeg irskog podrijetla, možda prihvatio, rekavši "mogla je to biti velika pustolovina."
Bio je protivnik Vijetnamskog rata, dok je podržavao svog sina, Stephena, koji se borio tamo. 1972. je Peck producirao filmsku verziju kazališnog komada Daniela Berrigana The Trial of the Catonsville Nine o progonu grupe vijetnamskih prosvjednika zbog građanske neposlušnosti. Iako isprva nije htio portretirati kontroverznog generala Douglasa MacArthura na filmu, 1977. je to ipak učinio, nakon čega se divio generalu.
Privatni život
Peck je posjedovao čistokrvnog trkaćeg konja Different Class koji se utrkivao u Engleskoj. Konj je bio favorit utrke Grand National 1968., ali je završio na trećem mjestu. Peck je bio dobar prijatelj s francuskim predsjednikom Jacquesom Chiracom.
U listopadu 1943. Peck se oženio s Gretom Kukkonen, s kojom je dobio tri sina. Greta je odlikovana Ružom Finske, što je ekvivalent Medalji slobode. Razveli su se 30. prosinca 1955., a ostali su u dobrim odnosima kao roditelji. Njihovi sinovi su Jonathan, Stephen i Carey Peck. Jonathan Peck, televizijski novinar, počinio je samoubojstvo 1975. Stephen Peck je aktivan u potpori američkih veterana iz Vijetnamskog rata, a Stephenova prva žena Kimi Peck je afirmirana scenaristica. Gregory je podupirao Careyjeve političke ambicije kad se natjecao za Kongres. Careyjeva žena, Lita Albuquerque, je poznata umjetnica.
31. prosinca 1955. se oženio sa svojom drugom suprugom, Veronique Passani, pariškom novinarkom koja ga je intervjuirala 1953. prije nego što je otišao u Italiju snimati Praznik u Rimu. Pozvao ju je na ručak šest mjeseci poslije te su postali nerazdvojni. Dobili su sina Anthonyja Pecka i kćer Ceceliju Peck.
Smrt
Početkom 2003. Pecku je ponuđena uloga djeda Joea u filmu Charlie i tvornica čokolade. Rekao je kako je to ozbiljno razmatrao. Htio je glumiti djeda Joea, ali je umro prije nego je prihvatio.
Umro je 12. lipnja 2003. u snu od kardiorespiratornog aresta, i upale pluća u dobi od 87 godina u Los Angelesu. Njegova žena, kojoj je bilo 71., bila je uz njega. Peck je pokopan u mauzoleju katedrale u Los Angelesu, Kalifornija.
Brusadaz, Belluno
Brusadaz je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 64 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1375 m.
Fox Lake, Illinois
Foks Lejk je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 10.579, što je 1.401 (15,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Kamienie na szaniec
Kamienie na szaniec je knjiga koju je godine 1943. pod pseudonimom napisao poljski književnik i pedagog Aleksander Kaminski, a potom izdao u organizaciji tzv. Poljske Podzemne Države, odnosno pokreta otpora za vrijeme njemačke okupacije u drugom svjetskom ratu. Knjiga opisuje stvarne događaje vezane uz operaciju Arsenal, a protagonisti su trojice mladića koji su prije rata bili članovi skautskog pokreta, a potom svoje vještine nastojali iskoristiti u pokretu otpora, odnosno organizaciji Sivi redovi, kako bi svog prijatelja spasili iz ruku Gestapoa.
Knjiga je tokom rata prevedena na engleski i izdana u Londonu pod naslovom Stones for the Rampart, a poslije rata je postala dio obavezne lektire u Poljskoj. Godine 1977. je po njoj snimljen igrani film Akcja pod Arsenałem.
Ante Jadrijević
Pučku školu i gimnaziju pohađao u Sinju. Biblijske jezike i arheologiju studirao u Rimu i Jeruzalemu. Proučavao antičku, ranokršćansku i starohrvatsku baštinu u Dalmaciji.
Fouday
Fude je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Alzas, u departmanu Donja Rajna.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 0, a gustina naseljenosti je iznosila 0 stanovnika/km².
Egipatski hijeroglifi
thumb|desno|250px|Hijeroglifi u [[Memfis (Egipat)|memfiškom muzeju sa statuom Ramzesa II u pozadini.]]
predstavljaju pismo koje su koristili Drevni Egipćani, a koje je predstavljalo kombinaciju logografskih, alfabetskih i ideografskih elemenata.
Riječ hijeroglif dolazi od grčkog (hieroglyphiká); pridjeva hijeroglifski, isto kao i srodnih riječi kao što su  (hieroglyphos 'onaj koji piše hijeroglife', od  (hierós 'sveti') i γλύφειν (glýphein 'urezati' ili 'pisati', v. glif). Sami hijeroglifi su se nazivali  (γράμματα) (tà hieroglyphiká (grámmata), 'urezana slova') na spomenicima (kao što su stele, hramovi i grobovi). Riječ hijeroglif se s vremenom počela koristiti za pojedinačna hijeroglifska slova.
ط==Pismo==
Vanjske veze
Йероглиф fa:هیروگلیف Hiéroglyphe כתב הירוגליפי Geroglifico Hiëroglief Hieroglyf Hieróglifo Хијероглифи Hieroglyfer Hiyeroglif
Naalehu, Hawaii
Na'alehu je naseljeno mesto za statističke potrebe u američkoj saveznoj državi Havaji. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 866 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 866 stanovnika, što je 53 (5,8%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Bambina glavica
Bambina glavica je lokalitet i uzvisina (glavica) na južnom dijelu Marjanskog poluotoka, ispred južnih padina Marjana, a istočno od uvale Kašjuni. Najviši vrh visok je 59 metara. Ime je dobila po nadimku splitske obitelji Tomić - Bamba.
Taj lokalitet bio je naseljen već u pretpovijesno doba. Arheološkim istraživanjima otkriveno je više ulomaka prapovijesne keramike karakteristične za brončano doba. Pronađeni su i ulomci keramike iz 2. stoljeća pr. Kr. iz vremena kada su Bambinu glavicu i Sustipan naseljavali isejski Grci.
Izobutil format
Izobutil format je organsko jedinjenje, koje sadrži 5 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 102,132 Da.
Boris Ljubičić
Boris Ljubičić (Sinj, 1945.) hrvatski dizajner, višestruko nagrađivan, poznat po upornom zalaganju za promicanje hrvatskog identiteta temeljenog na "kockicama"; također autor izmjenično postavljenih kvadrata ili popularno zvanih "kockica"; poznat i po umjetničkom djelovanju koje kombinira grafički dizajn i performans.
Životopis
Boris Ljubičić diplomirao je 1968. slikarstvo na Likovnoj akademiji u Zagrebu, te se potom profesionalno usavršavao u Finskoj, Irskoj, Velikoj Britaniji, Francuskoj, Italiji, Nizozemskoj, Izraelu i Japanu. Prvi značajan projekt koji je napravio bio je vizualni identitet VIII. Mediteranskih igara u Splitu 1979. godine. Znak kojega je dizajnirao Ljubičić - tri bijela kruga uronjena u more, na plavoj podlozi - usvojen je kao trajni simbol za sve mediteranske sportske igre. Godine 1987. osniva vlastiti studio, Studio International, u Zagrebu.
Nakon 1990. godine značajnije se posvećuje projektu vizualnog identiteta Hrvatske kao nove države nastale raspadom SFRJ. Tada Ljubičić predlaže novi izgled hrvatskog novca i zastave, ali se njegovi prijedlozi ne realiziraju. Unatoč tome, Ljubičić je uporan u promidžbi svoje ideje koja hrvatski identitet stilizira do krajnosti i koristi samo dva izmjenična kvadrata kao vizualni kôd. Ideja postupno biva prihvaćena, najvećim dijelom upornim djelovanjem Ljubičića koji taj izmjenični kôd integrira u većinu svojih projekata, ali jednim dijelom i od dizajnerske struke koja prihvaća kôd i također ga počinje koristiti kao osnovu za većinu identiteta u novonastaloj Hrvatskoj državi, te jednim dijelom od same javnosti. Danas su izmjenični kvadrati ili popularno zvane "hrvatske kockice" općeprihvaćene kao najprepoznatljiviji hrvatski identitet.
Prosvjetiteljska uloga
Često organizira predavanja kojima je tema hrvatski identitet, te kroz svoje djelovanje objašnjava značaj nacionalnog identiteta. Za razliku od ostalih grafičkih dizajnera, Boris Ljubičić je nerijetko spreman svoje mišljenje i radove prikazati i pomoću performansa - hodanje gradom s napola obrijanom bradom, tiskanje majica s porukama ili pojavljivanje u medijima s projektima kao komentarima društvene situacije. Šokantniji pristup koji nužno uključuje publicitet značajan je i za njegove novije radove (odbijeni plakat za Međunarodni dan muzeja 2003. godine ).
Ljubičić je također poznat po svesrdnom korištenju najpoznatije dvije vrste pisma - Helvetica i Times, te za razliku od ostalih hrvatskih dizajnera gotovo da u svim svojim radovima inzistira na tim klasičnim pismima, koja, kombinirana s kvadratima, čine njegov specifičan rukopis. Radovi Borisa Ljubičića jedinstveni su po značaju, jer za razliku od većine dizajnera, Ljubičić ne pristupa problemima komercijalno nego umjetnički, razlažući pojedine zadatke na često neočekivane sastavne dijelove, koristeći svoju kreativnost i osebujnost.
Dobitnik je brojnih međunarodnih nagrada i priznanja, a njegovi su radovi i tekstovi objavljeni u mnogim prestižnim dizajnerskim izdanjima u svijetu. Član je ULUPUH-a i HDD-a.
Fudbalska reprezentacija Poljske
Fudbalska ili nogometna reprezentacija Poljske je nacionalna nogometna vrsta koja predstavlja Poljsku na međunarodnim natjecanjima, a pod ingerencijom je PZPN-a. Domaći stadion im je Nacionalni stadion u Varšavi, a trenutni izbornik je Waldemar Fornalik.
Svakako najpoznatija generacija poljska generacija je ona iz sredine 1970-ih godina, koja je uspjela na Wembleyju izvući remi protiv Engleske koji ih je odveo na Svjetsko prvenstvo 1974. godine. Na tom su prvenstvo osvojili treće mjesto pobjednom nad Brazilom 1:0, a Grzegorz Lato je sa 7 golova bio prvi strijelac prvenstva. Isti uspjeh ponovili su i na prvenstvu 1982. kada su pobijedili Francusku 3:2. Mada na europskim prvenstvima nisu imali uspjeha (iako su bili domaćini 2012. godine), Poljska je osvojila i zlato na Olimpijadi 1972 te dvija srebra, 1976. i 1992.
323. pne.
Godina '''323. pne.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao Godina konzulstva Longa i Ceretana (ili, rjeđe, godina 431. Ab urbe condita). Oznaka 323. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.
thumb|300px|Istočna hemisfera godine 323. pne.
Kalambaka
Na području grada uzdižu se stijene na kojima se nalaze manastiri iz kompleksa Meteora, koji su svjetska kulturna baština na popisu UNESC-a.
Geografske karakteristike
Grad Kalambaka je smješten u dolini koju je oblikovala rijeka Penej koji teče iz smjera sjeverozapada prema jugoistoku, u pravcu grada Trikale, na sjeverozapadu Tesalije. Zapadno od grada protežu se planinski vrhunci Koziakasa, koji tvore granicu Tesalije i Pindskog gorja. Kalambaka je udaljena od grada Trikale 22 km, od grada Larise 82 km i od prijestolnice Atene 415 km. thumb|left|240px|Centar grada
Historija
thumb|left|260px|Pogled na Kalambaku iz sela Kastraki Grad je podignut na istom mjestu gdje se nalazio antički Aiginion, koji je egzistirao sve do 10. vijeka, - tad je bio poznat kao Stagoi (Στάγοι) - bizantska utvrda i sjedište episkopa. Od njegovih srednjovijekovnih spomenika nije ostalo mnogo, jedino saborna crkva Uspenja Bogorodice podignuta na kraju 11. i početku 12. vijeka na mjestu starije ranokršćanske crkve.
Grad je dobio ime Kalabaka za Otomanskog carstva prije 5-6 vjekova, Kalabaka na turskom znači "snažna utvrda", kasnije je to ime izgovarano kojekako, kao; Kalampaka, Kalambaka, Kalabaki, Kalabak... Kalambaka je oslobođena turske vlasti 27. augusta 1881., kad je postala dio Kraljevine Grčke. Za Drugi svjetski rat 23. april 1943., se zbila bitka između grčkih partizana i talijanskih vojnika, - u kojoj je poginulo 70 talijanskih vojnika. thumb|right|260px|Pogled na grad Kalambaka sa stijena Meteora Kod Kalambake je 1995 pronađen grob iz 20. vijeka pne.
Blacksburg, South Carolina
Bleksburg je grad u američkoj saveznoj državi Južna Karolina.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.848, što je 32 (-1,7 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Straccis, Udine
Straccis je naselje u Italiji u provinciji Udine, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 74 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 19 m.
Parabaza
Parabaza (grčki: παράβασις = istupanje) deo je starogrčke komedije u kojoj glumci izlaze sa scene, a hor istupa napred, skida maske i pesmom se obraća direktno publici, razbijajući scensku iluziju. Parabaza je najvažnija horska partija u staroj atičkoj komediji i ispevana je u anapestičkim tetrametrima.
Parabaza obično dolazi nakon agona, a nazvana je tako zato što se hor okreće publici (παραβαίνειν εἰς τοὺς θεατάς) ili zato što ta pesma svoj sadržajem "istupa" iz glavnog toka radnje, odnosno odstupa od pitanja o kojem se raspravljalo u agonu. U nekim komadima parabaza govori o uslovima pesnikovog rada i političkim prilikama u Atini. U pet starijih Aristofanovih komedija horovođa čak i govori u ime samog pesnika. Parabaza se sastoji iz dva dela, od kojih je prvi bez strofičke strukture, dok drugi ima takvu strukturu. Svaki od ta dva glavna dela sa svoje strane ima više manjih delova; njih može biti do sedam kad je parabaza potpuna.
Struktura parabaze
Drugi glavni deo parabaze, tj. druga parabaza, ona sa strofičkom kompozicijom (τὰ διπλᾶ = udvojeni delovi) ima četiri simetrična dela:
Potpunu parabazu sa svih sedam delova imaju samo tri starija komada Aristofanova: Vitezovi, Ose i Ptice. Sve delove osim komationa imaju Aharnjani, Mir i Tesmoforijazuse. Makrona ili pnigosa nema u Oblacima. Žabe imaju samo prvu parabazu, tj. komation, anapeste i makron. Tri pozna komada, Lizistrata, Plut i Eklesijazuse, nemaju uopšte parabazu.
Sadržaj
Sadržaj parabaze čine: a) čisto lične stvari između pesnika i slušalaca ― pohvala vlastitog dela, komično hvalisanje, izlaganje svojih zasluga za razvoj komedije i objašnjavanje onoga što pesnik želi postići u književnosti, zamerke publici, koja je odbacila svoje ostarele pesnike, obraćanje sudijama, pa i pretnje njima, b) čitavi konglomerati podsmeha pojedinim Atinjanima; c) pareneze (opomene, saveti), upućene publici i bez ikakve veze s radnjom drame; d) obraćanje hora, ne u ime pesnika, nego u ulozi lica koja u drami i predstavljaju u smislu svojih maski.
Parabaza se nalazi jedino u komadima stare atičke komedije; kad je parabaza napuštena, smanjena je i uloga hora u komediji.
Dušan Bilandžić
Dušan Bilandžić (Maljkovo kod Sinja, 20. srpnja 1924. - Zagreb, 4. ožujka 2015. ), hrvatski povjesničar, akademik i političar.
Životopis
Niže razrede franjevačke gimnazije završio u Sinju, a više razrede u gimnaziji u Osijeku. Još prije rata stupio je u SKOJ (komunističku omladinu), a od 1942. godine sudjeluje u ratu kao borac i politički komesar u slavonskim partizanskim postrojbama. Također, te je godine stupio u Komunističku partiju Jugoslavije (KPJ). 1955. g. je završio Pravni fakultet u Beogradu, a od 1945. g. do 1960. g. djelovao je kao predavač povijesti na Vojnoj akademiji u Beogradu. Nakon izlaska iz JNA, Bilandžić počinje novinarsku karijeru, no ubrzo je dobio posao u sindikatima, pa 1965. godine biva izabran u Predsjedništvo sindikata Jugoslavije kao predstavnik Hrvatske. Istodobno sa sindikalno-samoupravljačkim eksperimentima i praksom, Bilandžić se dalje školuje, te 1965. g. stječe doktorat znanosti na Zagrebačkom sveučilištu iz područja ekonomije. Godine 1967., nakon Tuđmanovog političkoga kraha, postaje direktorom "Instituta za historiju radničkoga pokreta" u Zagrebu. U sljedećim godinama obnašao je više političkih funkcija, a bio je i jednim od ključnih ljudi koji su sudjelovali u izradbi posljednjeg jugoslavenskoga ustava iz 1974. godine. Na Fakultetu političkih nauka postaje predavač i dekan koncem 1970-ih i početkom 1980-ih godina. Za člana suradnika JAZU/HAZU izabran je 1980. godine, a za redovitoga člana 1991. g.