Fuzuli
Život
Malo je poznato o njegovom životu, ne zna se ni datum ni mjesto rođenja. Mnogi autori tvrde da je rođen u okolici Bagdada, drugi u blizini Karbale ili čak kod Kirkuka. Pravo ime mu je bilo Mehmed (Moḥammad), a ime njegovog oca Süleyman, dakle zvao je se Mehmed bin Süleyman. Za datum rođenja tradicija hoće da je rođen oko 1494. ili 1495., mada o tome nema pouzdanih dokaza i postoji većih mogućnosti da je rođen oko 1480. Poticao je iz turkijskog klana Bayat    nastanjenog u iračkoj oblasti pod vlasti konfederacije Ak Kojunlu. Procjenjuje se da je prvi književni ukus stekao od Habibija, zatim je zahvaljujući prikladnosti sredine tijekom školovanja naučio arapski i perzijski do mjere da je mogao pisati savršena djela i recitirati poeziju , a bio je također vrlo učen u matematici i astronomiji. U uvodu svog perzijskog divana navodi da je se u mladosti mnogo bavio poezijom, ali ga je želja za naukom sputavala. Riječ Fuzûlî, pseudonim koji je on isti odabrao, znači i «osoba koja se miješa u stvari koje je se ne tiču ​​i govori nepotrebne riječi» i «uzvišeni», «superiorni», «čestiti», «pretenciozan». Kada je safavidski šah Ismail zauzeo Bagdad 1508., Fuzûlî je bio mladi i dobro poznati pjesnik. Posvetio mu je jedno od svojih prvih djela, Beng ü Bâde, gdje je u dvostisima raskošno pohvalio vrline hašiša i vina, i izrazio divljenje i poštovanje prema šahu i spomenuo događaje pri osvajanju Iraka. Neki autori ističu kako se utjecaji na Fuzûlîjevo pjesništvo mogu pronaći kod Hasanoğlūa, Nasīmīja, i šaha Ismaila. Poslije nekog vremena tokom jedne posjete Karbali i Nadžafu upoznao je Ibrahima Khana Musullua, jednog od safavidskih namjesnika, postao njegov štićenik (poslije 1514 ) i pratio je ga prema Bagdadu. No morao je se vratiti u Hilu nakon što je Ibrahim Khan likvidiran od strane njegovog nećaka Zulfikara, vjerojatno zato što nije mogao naći zaštitnika među safavidskim uglednicima. Fuzûlî je žalio gubitak svog zaštitnika u perzijskoj kasīdi koja je vjerojatno upućena Mohammadu Khanu Tekelū, posljednjem safavidskom guverneru Bagdada. Zatim, ne zna se kako je Fuzûlî živio od 1527. do osvajanja Bagdada (1534) od strane Sulejmana Veličanstvenog, ali kada je Sulejman osvojio grad, Fuzûlî je imao oko pedeset godina i poklonio mu je pet oda i drugih djela i pokušao se staviti pod njegovom zaštitom. Upoznao je Hayâlîja i Yahyju Pljevljanskog, koji su sudjelovali u bagdadskom pohodu, i s knjima je se sprijateljio. Prije nego što je sultan Sulejman napustio Bagdad, obećao je Fuzûlîju da će mu odobriti redovnu plaću za objavljena djela, ali je kasnije ta plaća iznosila samo 9 akči dnevno, što je Fuzûlî podcijenio i pismeno izrazio svoje nezadovoljstvo u jednom djelu (Şikâyetname), zajedno sa odom koju je uputio velikom viziru Rustem-paši. Ipak Fuzûlîjeve pjesme je cijenio princ Bajezid, sin Sulejmana i veliki mecena u Kütahyji, njih dvojica su razmijenili više pisama koja ukazuju na ambiciju Fuzûlîja (nezadovoljenu) da se pridruži književnom prostoru dvora. Između 1546. i 1553. napisao je odu indijskom vladaru Ahmadnagara (vjerojatno Borhānu Nezāmšahu). Navedene poteškoće oko plaće su kasnije otklonjene i njegova dnevnica je povišena, iako sa zakašnjenjem, tako da tu i tamo se opaža nezadovoljstvo Fuzûlîja prema životu i pored neispunjene želje da otputuje daleko u mjesta kao što su Tabriz, Istanbul, Anadolija ili Indija. Svoj život će pak provesti u regiji Iraka u kojoj je rođen i odrastao, u Karbali, Hili, Nadžafu i Bagdadu. Fuzûlî je umro najvjerojatnije u Karbali 1556. godine za vrijeme velike epidemije kuge koja je poharala Bagdadom i njegovom okolicom. Iza njega je ostao sin Fazlī.