cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Đorđe Balašević
Biografija
S obzirom na njegovu specifičnu pojavu na jugoslavenskim prostorima zanimljivo je pročitati što o ovom, za sada, posljednjem ratu na ovim prostorima i tome kako se on odrazio na njega kaže Balašević: '' Ja sam čovek koji može primiti mnogo ljubavi, ali lako osetim i negativnu energiju. Devedesetih godina na nekim koncertima, iako su prošli posve korektno, nije bilo one hemije, čarolije izmedu mene i publike koju sam ranije uvek osetio. Znao sam da nešto nije u redu. Uplašio sam se da bi to moglo loše završiti. Zategnutost je bivala sve očitija, dok jednom u nekom gradu, u podne, pod suncem, uz plavu boju mora, nisam čuo kako meni i mojim muzičarima netko psuje srpsku majku. Jedino što sam znao, da rat nisu započeli moji prijatelji, znanci koje sam sretao putujući po prostorima bivše države, već neki drugi, zbog 'viših ciljeva', a ja nemam prava govoriti o tome. Kad su počele sve one gužve, poklici, barikade, pokušao sam ostati miran. Znao sam, da su na barikadama uvijek najbrži, nikad najmudriji. Adrenalin u krvi vodio je ljude u ishitrene postupke. Želio sam postupiti ispravno, a to nije bilo lako. Odlučio sam sudelovati u svemu tome tako što - neću sudelovati. Karijera mi je potpuno prekinuta. Zato što sam imenom i prezimenom govorio protiv nekih srpskih političara, usledili su noćni pozivi, lupanje po prozoru, bušenje guma na automobilu... No, moja obitelj je odlučila da ćemo sve to zajedno izdržati i podržala me u svim mojim postupcima. Pozvali su me u vojsku. Otišao sam advokatu i upitao ga, moram li ja ići u tu vojsku i što ako se ne odazovem pozivu. Objasnio mi je da mogu imati velikih problema, završiti u zatvoru. Nisam dugo dvojio - rađe u zatvor nego u vojsku. Najviše sam se brinuo za moje cure: hoće li izdržati taj pritisak koji je katkad bio nesnošljiv. Srećom, klinci su u školi bili iznad svega toga, pametniji od svojih roditelja. Jelena i Jovana nikad nisu doživele bilo kakvu neugodnost u školi. No nakon dve godine embarga na moju malenkost, bili smo gotovo na rubu egzistencije. Nisam mogao raditi, TV i radio stanice zatvorile su mi vrata, osim kad su me želeli blatiti. Sve što sam snimao u Jugoslaviji, bilo je za Jugoton i sarajevski Diskoton. Ipak znao sam da je to nešto što mora proći i da treba izdržati. Sad nakon svega, prilaze mi ljudi i kažu imao si pravo, a ja uopšte nisam želeo imati pravo, želeo sam da ne dođe do rata i svega zla koji on donosi. ''
U svojoj karijeri Balašević nije samo kantautor već je napisao scenarij i tumačio glavnu ulogu u TV seriji Specijalna redakcija, a glumio je i u TV serijama Vojnici, Pop Ćira i pop Spira i Panonski mornar. Napisao je i nekoliko knjiga: Tri posleratna druga, I život ide dalje (sve dalje odavde...), Dodir svile i Jedan od onih života. Za svoj rad dobio je Nagradu punoljetstva, Oktobarsku nagradu Novog Sada, Estradnu nagradu Jugoslavije, nagradu za literarni doprinos u području estrade na Domanovićevim danima satire, nagradu Todor Manojlović za poseban umjetnički senzibilitet, a imenovan je i UNESCO-vim ambasadorom dobre volje. I na kraju još jedan citat koji se odnosi na njegovu publiku: '' Mnogo je ljudi koji vole moje pesme i oni za mene nisu samo publika. Omogućili su mi da živim od svog talenta, radim ono što volim, u čemu uživam i, na kraju krajeva, da živim od toga. ''
Festivali
Rijetki nastupi na festivalima, uglavnom Splitski festival, Festival Opatija i Zagrebfest. Grand Prix Splitskog festivala 1979. u Večeri dalmatinskih šansona za pjesmu "Panonski mornar".
Junior Durkin
Junior Durkin (2. jul 1915 – 4. maj 1935) bio je američki kazališni i filmski glumac, najpoznatiji po ulogama Huckleberry Finna u hollywoodskim filmovima početkom 1930-ih. Karijeru je započeo kao dijete u kazalištu, a u Hollywood je došao zahvaljujući agentu Henryju Wilsonu koji mu je, prema nekim izvorima, bio ljubavnik.
4. maja 1935. se vozio u automobilu zajedno sa svojim najboljim prijateljem, glumcem Jackiejem Cooganom, Cooganovim ocem i još tri osobe. Tada se dogodila nesreća u kojoj su poginuli svi osim Coogana.
Favaretto, Venezia
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 87 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1 m.
Midway, New Mexico
Midvej je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Novi Meksiko.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 971.
Sarmato, Piacenza
Sarmato je naselje u Italiji u provinciji Piacenza, u regiji Emilia-Romagna.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 2667 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 65 m.
Arktigenin
Arktigenin je organsko jedinjenje, koje sadrži 21 atom ugljenika i ima molekulsku masu od 372,412 Da.
San Martino Siccomario, Pavia
San Martino Siccomario je naselje u Italiji u provinciji Pavia, u regiji Lombardija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 4072 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 62 m.
Bernard Grüner
Bernard Grüner (Sieniawa, Austro-Ugarska Monarhija, 14. 5. 1888 - Zagreb, 21. 2. 1955), jugoslavenski kompozitor i natkantor Zagrebačke sinagoge.
Biografija
Na tribini "Kulturnog društva Miroslav Šalom Freiberger" 6. 3. 2012 godine predstavljeno je notno izdanje Sinagogalnih napjeva natkantora Bernarda Grünera.
Câmpuri de Sus, Gurasada
Câmpuri de Sus je naselje u Rumuniji u okrugu Hunedoara u opštini Gurasada.
San Francisco 2da. Sección, Yajalón
'''San Francisco 2da. Sección''' je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Yajalón.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 44 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 867 m.
Ilovca
Ilovca je naselje u slovenskoj Općini Vojniku. Ilovca se nalazi u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Savinjskoj.
La Aurora, Tecolutla
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 16 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 23 m.
Câmpuri de Sus, Gurasada
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 157 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 339 m.
Ilovca
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine naselje je imalo 88 stanovnika.
Beamer (LaTeX)
Beamer je LaTeX klasa za izradu prezentacija. Podržava pdfLaTeX i LaTeX + dvips. Ime dolazi od njemačke riječi Beamer, koja je pseudo-anglicizam za projektor.
Brazda (selo)
Brazda je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Brazda je naselje u okviru opštine Čučer-Sandevo, koja obuhvata severna predgrađa Skoplja.
Beamer (LaTeX)
Izvorni kod za Beamer prezentacije, kao i svaki drugi LaTeX dokument, može biti kreiran pomoću bilo kog tekstualnog editora, ali postoji specifična podrška za AUCTeX i LyX.
Brazda (selo)
Prirodni uslovi
Brazda je smeštena u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Skoplja, selo je udaljeno 10 kilometara severno.
Beamer (LaTeX)
Beamer podržava sintaksu drugiih LaTeX paketa za prezentaciju, uključujući prosper i Foils, pomoću kompaktibilnosti paketa.
Beamer zavisi od PGF za neke od njegovih karakteristika.
Brazda (selo)
Prirodni uslovi
Selo Brazda se nalazi u istorijskoj oblasti Crnogorje, u južnoj podgorini Skopske Crne gore, na približno 390 metara nadmorske visine. Severno od naselja izdiže se planina, a južno se pruža Skopsko polje.
Mesna klima je kontinentalna.
Stanovništvo
Brazda je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 480 stanovnika.
Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (98%), a ostalo su mahom Srbi.
Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.
San Diego Meca, Huamantla
San Diego Meca je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tlaxcala, u opštini Huamantla.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 11 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2456 m.
Iceni
Iceni ili Eceni su bili britsko pleme koje je u 1. vijeku pne. i 1. vijeku n.e. živjelo na području koje otprilike odgovara današnjoj engleskoj grofoviji Norfolk. Graničilo se s plemenom Korieltauva na zapadu, te Katuvelauna i Trinovanta na jugu.
Dio historičara vjeruje da su Cenimagni, koji su se dobrovoljno predali Cezaru za vrijeme njegovog pohoda na Britaniju 54. pne. u stvari Iceni. Prvi pouzdani trag o Icenima su kovanice koje datiraju od oko 10. pne. i na kojima navode svoje ime kao ECENI. Za vrijeme rimske invazije 43. su mirno prihvatili rimsku vlast, ali su se godine 47. pobunili protiv Rimljana zbog namjere guvernera Skapule da ih razoruža. U njemu su poraženi, ali su na kraju ipak sačuvali odeđenu samostalnost. Godine 61. je pod Budikom izbio veći i daleko uspješniji ustanak koji umalo nije doveo do kolapsa rimske vlasti u Britaniji. Ustanici su, međutim, poraženi i podvrgnuti okrutnim represalijama. Nešto kasnije Klaudije Ptolemej navodi Icene kao jedan civitas rimske Britanije. Otada nestaju iz historijskih izvora, ali je dio britanskih historičara kasnije navodio da su migrirali na zapad pred saksonskim osvajačima.
Belvis
Belvi je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Langdok-Rusijon, u departmanu Od koja pripada prefekturi Limu.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 169 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 7 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 23,61 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 935 metara (maksimalnoj 1.260 m, a minimalnoj 679 m).
Opština Tuxcacuesco, Jalisco
Tuxcacuesco je opština u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco.
Prema proceni iz 2013. godine u opština je živelo 1148 stanovnika. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 848 m.
Henares
Henares je rijeka u sredini Španjolske duga 160 km, velika lijeva pritoka rijeke Jarama.
Blace (Čučer-Sandevo)
Blace je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Blace je naselje u okviru opštine Čučer-Sandevo, koja obuhvata severna predgrađa Skoplja.
El Refugio, Venado
El Refugio je naselje u Meksiku, u saveznoj državi San Luis Potosí, u opštini Venado.
Henares
Karakteristike
Rijeka Henares izvire na obroncima planine Ministra u Iberijskom gorju, na nadmorskoj visini od 1.220 metara. Od tamo teče prema prema jugozapadu protičući preko gradova i naselja; Sigüenza, Jadraque, Humanes, Guadalajara, Azuqueca de Henares do ušća u rijeku Jaramu kod grada Alcalá de Henares u Provinciji Madrid. Nešto prije ušća prima posljednje pritoke Camarmillu i Torote.
Blace (Čučer-Sandevo)
Prirodni uslovi
Blace je smešteno u krajnje severnom delu Republike Makedonije, na granici sa Srbijom. Od najbližeg grada, Skoplja, selo je udaljeno 25 kilometara severno.
Selo Blace se nalazi u istorijskoj oblasti Crnogorje, na jugozapadnim padinama Skopske Crne gore, na približno 770 metara nadmorske visine. Zapadno od sela se pruža dolina Lepenca.
El Carrizo, Canelas
El Carrizo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Durango, u opštini Canelas.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 6 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1442 m.
Blace (Čučer-Sandevo)
Prirodni uslovi
Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.
Stanovništvo
Blace je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 972 stanovnika.
Većinsko stanovništvo u naselju su Albanci (99%).
Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je islam.
Henares
Karakteristike
Ono što je interesantno je da su sve veće pritoke rijeke - desne, to su; Sorbe, Cañamares, Salado, Dulce, Aliendre i Bornova.
Sliv rijeke ima površinu od 4.144 km² i proteže se preko dviju provincija; Guadalajara, Madrid.
Ponte Parco, Palermo
Ponte Parco je naselje u Italiji u provinciji Palermo, u regiji Sicilija.
Dmitar Obradović
Dmitar Obradović (Čemernica, 1947 — Topusko, 4. 7. 1992), predsjednik skupštine općine Vrginmosta tokom Republike Srpske Krajine (RSK) ubijen iz zasjede 1992 godine.
Biografija
Dmitar Obradović je rođen 1947 u porodici Stevana Obradovića. Tokom rata u Hrvatskoj, kao umjereni Srbin oženjen Hrvaticom, zalagao se za suživot Hrvata i Srba. On je bio protiv ideje o RSK-u i zalagao se, umjesto toga, za pomirenje sa Hrvatima. Dmitar je osporavao tvrdnju čelnih ljudi RSK da suživot sa Hrvatima nije moguć. Snage RSK su ga likvidirali 4. 7. 1992 godine hicima iz automatskog oružja u jutarnim satima kada se autom vozio na posao iz Topuskog u Vrginmost. Čelništvo RSK je odmah potom za taj zločin optužilo hrvatsku stranu, no kasnije se saznala prava istina o atentatu na Dmitra Obradovića.
Dmitar je u hrvatskim tiskovinama nazvan srpskim Josipom Reihlom-Kirom. 2. 8. 2015 godine čelni ljudi Srpskog narodnog vijeća (SNV) i udruge Documenta, Milorad Pupovac i Vesna Teršelić, položili su cvijeće na grob Dmitra Obradovića u selu Pješčanica u općini Vrginmost ispred crkve sv. Ilije.
Cravera, Asti
Cravera je naselje u Italiji u provinciji Asti, u regiji Piemonte.
Rat na Pacifiku
Rat na Pacifiku počeo je u Aziji izbijanjem Drugog kinesko-japanskog rata, 7. srpnja 1937. Iako se okvirno može gledati kao sukob u sukobu, rat na Pacifiku imao je važan utjecaj na poslijeratno stanje ne samo na prostoru Pacifika nego i čitavog svijeta. Okončan je 1945. godine, bacanjem atomskih bombi na japanske gradove bez gospodarskog ili vojnog značaja te smrću velikog broja civila u veoma kratkom roku.
Povijesni uzroci
Početkom 20. stoljeća, najveći dijelovi istočne Azije nalazili su se pod utjecajem zapadnih kolonijalnih država. A Japan se nalazio okružen snažnim utjecajima zapadne kulture, suprotnim višestoljetnoj tradiciji otoka. Japanski vlastelini i plemići, potkrijepljeni utjecajem vojnih poglavnika te uspjesima nacističke Njemačke, dovode u pitanje opstanak carskog režima. Želja za promjenom dovodi do pokreta protiv zapadne dominacije na tim prostorima, te do stvaranja interesne strukture za Japan kao najjaču naciju prostora (Panazijatizam).
Kina je stoljećima bila, sa svojim gotovo neiscrpnim prirodnim bogatstvima, japanska interesna zona i jedini mogući izlaz iz ovisnosti o drugima. Teritorijalni dobitci na području Koreje, Tajvana te velikog broja otoka Indokine ne zadovoljavaju potrebe Carstva i ulogu najvažnije države istoka. Godine 1929. Japan kao jedini izlaz iz gospodarske krize vidi teritorijalno širenje. Djelomično isplanirani incidenti na prostoru Mandžurije dovode do otvorenog sukoba Japana s Kinom te stvaranja satelitske države Mandžukuo pod japanskim pokroviteljstvom.
Japan 1933. godine izlazi iz Lige naroda, zbog suprostavljanja Ujedinjenog Kraljevstva i njegovih saveznika japanskoj imperijalističkoj politici. Tim se činom carska uprava, već preuzeta od strane vojske kroz funkciju predsjednika vlade, više ne osjeća vezanom za ugovore sklopljene s drugim državama.
1937.
Do kraja godine odvijao se niz borbi Japanaca i kineskih snaga, predvođenih s jedne strane Kuomintangom, a s druge komunistima. Iako su Kinezi uspijevali povremeno pružiti ozbiljniji otpor, općenito su japanske snage bile u velikoj premoći i do kraja godine je Čang Kaj-šek (nakon japanskog osvajanja Nankinga) bio prisiljen premjestiti sjedište vlade iz Nankinga u Čongćing.
1938.
thumb|250px|thumb|Kineski vojnici napadaju japanske položaje u bitki za Tai'erzhuang (ožujak 1938.) Nakon konačnog neuspjeha pregovora, japanska je vlada u siječnju odlučila uništiti nacionalnu kinesku vladu i namjerava krenuti u ofenzivu na Vuhan, za što je trebalo osvojiti sva važnija željeznička čvorišta na sjeveru. U pokušaju da ostvare tu namjeru, Japanci ulaze u bitku za Taierdžuang u kojoj Kinezi početkom travnja ostvaruju svoju prvu ozbiljnu pobjedu.
U travnju u Japanu stupa na snagu Zakon o mobiliziranju, koji sve gospodarske i društvene snage koncentrira k efikasnijem vođenju rata. Kad raniji general i protivnik daljnje eskalacije, Ugaki Kazušige, postaje ministar vanjskih poslova Japana, u svijetu se bude nade u mirno rješenje japanskog konflikta s Kinom. No, umjesto da se situacija smiri, dolazi do spora sa SSSR-om oko Mandžurije, a posljedica toga su bili sovjetsko-japanski pogranični sukobi iz kojih Sovjeti izlaze kao pobjednici.
U drugom pokušaju Japan u svibnju ipak osvaja grad Taierdžuang, no okrnjen je mit o nepobjedivosti japanske vojske.
Da bi zaustavio Japance, Čang Kaj-šek u svibnju otvara nasipe uz Žutu rijeku i poplavljuje ogromna područja, no kako civilno stanovništvo nije bilo upozoreno, poginulo je oko 890.000 ljudi, a oko 12 milijuna ih je ostalo bez krova nad glavom. Bujice su odnijele oko 4.000 sela i 11 gradova. Poplave su na nekoliko mjeseci zaustavile japanski prodor prema Wuhanu. Tek krajem listopada Japanci, uz velike gubitke, osvajaju Vuhan, a kratko nakon toga, bez većeg otpora, i Kanton. Ali, kako nije došlo do željene kapitulacije Kine, japanski su stratezi bili prisiljeni prihvatiti činjenicu da će rat trajati značajno duže od planiranog.
1939.
Te godine američki je ministar inozemnih poslova Cordell Hull dva puta pozivao japanskog veleposlanika u Washingtonu na konzultacije, kako bi upozorio Japan na bojazni SAD-a vezane uz "mandžuriziranje" kineskih otoka. No, Japan nije odgovarao na ta upozorenja, nego je najavio sklapanje vojnog pakta s Njemačkom i Italijom u bliskoj budućnosti.
Gospodarska budućnost Kine ovisila je prije svega o isporuci sirovina iz kolonija Velike Britanije i Francuske. U to je vrijeme u Europi već počeo Drugi svjetski rat te Japanci koriste situaciju da ucijene Veliku Britaniju da zatvori burmansku cestu i time presječe snabdijevanje kineskih trupa. U zamjenu za kopneni promet tom cestom, američki general William H. Tunner organizira zračni most preko Himalaja ("The Hump"), kojim Saveznici nastavljaju snabdijevanje Kineza.
1940.
thumb|180px|thumb|Čang Kaj-šek, vođa Kuomintanga Početkom ovog rata, raspoloženje u SAD-u tendiralo je prema potpori Japanu. No, nakon Panay incidenta i izvještaja o japanskim ratnim zločinima, kao i ugroženosti američkih naftnih interesa u Kini, raspoloženje se naglo promijenilo te se američka pacifička flota vraća u bazu u Pearl Harbor.
U Kini se ponovo vode žestoke borbe s izmjeničnim ishodom tako da su se obje strane našle u pat poziciji. Japan je držao zaposjednute istočne dijelove Kine, dok je ostatak zemlje bio podijeljen između Kuomintanga pod Čang Kaj-šekom i komunističkih snaga Mao Ce Tunga. Japanci u dijelu koji drže okupiranim osnivaju marionetsku vladu za zaštitu svojih interesa u Kini. No, ta je vlada kod Kineza bila krajnje omražena zbog brutalnosti koju su prema stanovništvu tijekom rata pokazali Japanci.
Tijekom godine Japanci pojačavaju pritisak i na Francusku Indokinu te po isteku ranije postavljenog ultimatuma iznuđuju vojni sporazum s Francuskom. Taj im je sporazum omogućio upotrebu tri zračne luke i slobodan provoz trupa kroz Indokinu do Kine. Amerikanci notom upućenom Japanu izražavaju svoje nezadovoljstvo ovim postupcima.
Dana 27. rujna 1940. Japan potpisuje Trojni pakt s Njemačkom i Italijom, koji ranije postojeći antikominternovski pakt proširuje uzajamnom vojnom podrškom. Na taj način japanski Car odbacuje neutralnost koju je najavio još 5. rujna 1939. i naglašava svoju agresivnu vanjsku politiku, prije svega prema Kini. Američka vlada na to reagira već 8. listopada, pozivajući sve svoje civilne građane da napuste Daleki istok i vrate se u domovinu, a 23. listopada u potpunosti zabranjuje izvoz zrakoplovnog benzina, kao i željeza te željeznog otpada u Japan. Istog dana, tri putnička parobroda napuštaju Ameriku kako bi evakuirali američke građane, prije svega iz Japana i Kine.
1941.
thumb|180px|thumb|Američki predsjednik Roosevelt Već 27. siječnja 1941. američki veleposlanik u Japanu dojavljuje, da je do jednog uposlenika veleposlanstva iz diplomatskih krugova stigla informacija da mnogi izvori, uključivo japanski, govore o planiranju velikog napada na Pearl Harbor ako dođe do raskida odnosa sa SAD-om.
U travnju predsjednik Roosevelt potpisuje tajnu zapovijed, kojom se rezervnim časnicima dozvoljava napuštanje vojske i odlazak u Kinu. Posljedica je bila osnivanje američke dragovoljačke zrakoplovne jedinice poznate pod imenom "Leteći tigrovi". Ova jedinica integrirana je 1942. u zračne snage SAD-a.
Dvije godine nakon Rusko-japanskog pograničnog sukoba, 13. travnja 1941., obje strane potpisuju Japansko-Sovjetski sporazum o neutralnosti. Sovjetski Savez je ovim sporazumom želio osigurati leđa za slučaj njemačkog napada, dok se Japan nije namjeravao umiješati u Njemačko-Sovjetski sukob (koji se u Japanu očekivao).
U svibnju Japanci podastiru Sjedinjenim Američkim Državama prijedlog mirovnog sporazuma za područje Tihog oceana. Prijedlog je sadržavao molbu da SAD privoli Čang Kaj-šeka na mirovne pregovore s Japanom te da prestane podržavati Čangov režim. Nakon toga, predviđali su povlačenje japanskih snaga iz Kine, gdje bi ostale samo manje okupacijske jedinice. Pored toga, Japan je želio normaliziranje trgovinskih odnosa sa SAD-om i suradnju u dobivanju i proizvodnji sirovina. U sporazumu je doslovno pisalo:
Pored toga, japanski je veleposlanik pozvao SAD da zajedno garantiraju Filipinima nezavisnost i neutralnost. Zauzvrat prihvaćanju takvog dogovora, Amerikanci su zatražili od Japana garanciju da japansko pristupanje Trojnom paktu ima isključivo obrambeni karakter, dok su ostale prijedloge Japana Amerikanci odbili.
Dana 2. srpnja Japan mobilizira više od milijun vojnika, a Vlada dobiva pristanak Višijske Francuske da zaposjedne Francusku Indokinu (danas Vijetnam, Laos i Kambodža), što i provodi već 29. srpnja. Dva dana kasnije, SAD i Velika Britanija objavljuju zabranu izvoza za Japan i zamrzavaju njegova financijska sredstva.
Nakon objavljivanja embarga, Roosevelt zahtijeva od Japana izjavu o namjerama. Japan na taj zahtjev odgovara 6. kolovoza mirovnom ponudom za područje Tihog oceana, koju Amerikanci odbacuju te odbijaju japanski prijedlog za osobni susret predsjednika japanske Vlade s Rooseveltom. Do susreta nije došlo, jer su SAD smatrale da je razdor između interesa dvaju država prevelik.
Japan ne udovoljava opetovanim američkim zahtjevima da napusti Kinu te umjesto toga ponovo nudi svoju, donekle izmijenjenu, mirovnu ponudu od 6. kolovoza, koju Amerikanci ponovo odbijaju, što ne dovodi do zbližavanja između dvaju strana. Dana 3. rujna američki veleposlanik u Tokiju šalje u Washington telegram da smatra da je rat u području Pacifika neizbježan.
Zbog embarga SAD-a i Velike Britanije te odsječenosti od isporuke sirovina europskih saveznika, Japanu se rat sa SAD-om činio jedinom alternativom nestanku carstva u dotadašnjem obliku. Stoga, 1. prosinca japanski parlament donosi odluku o nasilnom širenju područja svog utjecaja prema jugu i otpočinjanju rata sa SAD-om. Za to je vrijeme japanski veleposlanik i dalje s američkim ministrom vanjskih poslova vodio mirovne pregovore.
Kako se situacija zaoštravala, Velika Britanija je istog dana stavila sve svoje snage na Malajskom poluotoku u stanje najviše vojne pripravnosti, dok je flota dobila naređenje da traga za neprijateljskim brodovima u vodama istočno od Singapura.
Istovremeno, admiral Isoroku Jamamoto izdaje carskoj mornarici sljedeću zapovijed:
Američki zrakoplovi opazili su 2. prosinca 12 japanskih podmornica ispred obala Indokine koje su plovile prema jugu, možda u pravcu Singapura, a istog dana Jamamoto daje signal za početak svih operacija.
Dana 4. prosinca zapovjednici Savezničkih snaga na području Pacifika susreću se u Manili radi dogovora o zapovjednoj suradnji na Dalekom istoku. Istovremeno, tri japanske divizije bile su u Južnom kineskom moru, na putu za invaziju na Tajland i Maleziju.
Svi japanski konzulati u SAD-u dobivaju uputu za uništenje tajnih dokumenata i uređaja za kodiranje. Uputa je proslijeđena putem emisije radio Tokija rečenicom "Higashi no kaze ame" (grubo prevedeno: istočni vjetar, kiša). Bila je to jedna od mogućih rečenica za najavu rata sa SAD-om. Prislušna stanica Nizozemaca na Javi uhvatila je poruku čije značenje im je bilo poznato, pa je informacija odmah proslijeđena u Washington.
Špijunska mreža Japana od početka 1941. godine javlja da je na Havajima okupljena cjelokupna američka flota. Napadom na Pearl Harbor vrhovna komanda odlučuje uništiti američki pacifički vojni potencijal. Kidō Butai, flota koja je izvršila napad na Pearl Harbor, napustila je matične luke još 27. studenog i krenula prema Havajima. Dana 7. prosinca flota Kidō Butai zrakoplovima napada američke brodove u luci Pearl Harbora.
Napad na Pearl Harbor i objava rata Japanu
Iako je već nekoliko godina ratovao s Kinom, kao službeni ulazak Japana u Drugi svjetski rat smatra se 7. prosinac 1941. godine, dan napada na Pearl Harbor. Idućeg dana, 8. prosinca, Sjedinjene Američke Države, Ujedinjeno Kraljevstvo i Kina objavljuju rat Japanu, čime ovaj rat postaje dio ukupnih ratnih događanja Drugog svjetskog rata. Interesno prinuđeni, u ratu na Pacifiku sudjelovali su Ujedinjeno Kraljevstvo, Australija, Novi Zeland i Nizozemska. Pored Japana, Saveznicima su rat objavile i neke države koje je Japan osvojio tijekom rata.
Napredovanje Japana
Japanci su sad bili u prednosti i u zraku i na moru pred desetkovanim i šokiranim Amerikancima, a s razbuktavanjem rata u Europi, Velika Britanija bila je prisiljena sve više svojih snaga koncentrirati u borbama protiv Njemačke i Italije. Tako je japanska armija mogla nastaviti sa svojom strategijom strelovitih iznenadnih napada.
Gotovo odmah nakon napada na Pearl Harbor, Japanci napadaju luku na Guamu, otok Wake (Bitka za otok Wake) te otpočinju snažnu invaziju na Malajski poluotok i Tajland. Već idući dan napadaju i Hong Kong, koji britanske snage, prisiljene masivnim bombardiranjem i artiljerijskim napadima, napuštaju nekoliko dana kasnije.
Opština Reci, Covasna
Reci je opština u Rumuniji u okrugu Kovasna.
Rat na Pacifiku
Napredovanje Japana
Kad je Britancima postalo jasno da je sukob u Aziji neizbježan, poslali su zbog zaštite svojih kolonija više brodova u vode Pacifika. Brodovi su stigli u Singapur 27. listopada i stavljeni su pod zapovjedništvo admirala Toma Phillipsa kao Force Z. Ovo brodovlje kreće 8. prosinca u Tajlandski zaljev bez zračne zaštite pa Japanci 10. prosinca napadima iz zraka potapaju bojni brod HMS Prince of Wales (na kojem gine i zapovjednik Phillips) te borbenu krstaricu HMS Repulse. Time su britanske snage ozbiljno oslabljene, a zamjenski brodovi nisu mogli biti poslani jer su sve raspoložive pomorske i zračne snage Velike Britanije bile angažirane u borbama u Europi i Africi.
Opština Reci, Covasna
Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 536 m.
Rat na Pacifiku
Rabaul
Već u siječnju Japanci osvajaju Rabaul (bitka za Rabaul) na sjevernom dijelu otočja New Britain (danas politički dio Papue Nove Gvineje). Za ovo osvajanje okupili su flotu snagom ravnu onoj koja je korištena za napad na Pearl Harbor. Položaj ovih otoka pružao je izvrsno polazište za daljnji prodor prema južnom i istočnom Pacifiku, pa su Japanci idućih godina ovdje izgradili pravu tvrđavu, gdje je tijekom rata povremeno bilo smješteno i do 200.000 japanskih vojnika.
Razbijanje Savezničkih snaga u Jugoistočnoj Aziji
thumb|thumb|Predaja američkih i filipinskih vojnika u [[Corregidoru, Filipini (svibnja 1942.)]] Radi zaštite kolonija i svog područja utjecaja u Jugoistočnoj Aziji, Saveznici 8. siječnja osnivaju u Singapuru ABDACOM, zajedničku komandu Amerikanaca, Britanaca, Nizozemaca i Australaca koja je trebala koordinirati djelovanje svih kopnenih, zračnih i pomorskih snaga. Usprkos nekim manjim uspjesima (pomorska bitka kod Balikpapana), snage ABDACOM-a nisu uspjele zaustaviti Japance. Tako Japanci već u siječnju osvajaju Tarakan (bitka za Tarakan), Tajland i Britansku Maleziju, a na Javu iskrcavaju se 2. veljače. U svjetlu spoznaje da ne raspolažu s dovoljno vojnih snaga da zaustave Japance i obrane ogromno područje koje je trebalo braniti, ABDACOM je već 25. veljače raspušten. Naročito težak poraz Britanaca bio je završetak opsade Singapura, kad su 15. veljače Japanci zarobili oko 80.000 britansko/indijsko/australskih vojnika.
Ivenca
Ivenca je naselje u slovenskoj Općini Vojniku. Ivenca se nalazi u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Savinjskoj.
Rat na Pacifiku
Razbijanje Savezničkih snaga u Jugoistočnoj Aziji
Slijedi cijeli niz pomorskih i kopnenih bitaka nakon kojih Japanci osvajaju gotovo čitavo područje Jugoistočne Azije, a 19. veljače bombardiraju i Darwin, grad i luku na sjeveru Australije. Pored toga, upadaju i u Indijski ocean, a 23. veljače jedna japanska podmornica ispaljuje projektile na rafineriju nafte kod Elwooda u Kaliforniji, što u Americi izaziva strah od japanske invazije.
Ivenca
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine naselje je imalo 167 stanovnika.
Rat na Pacifiku
Razbijanje Savezničkih snaga u Jugoistočnoj Aziji
Do sredine godine Japanci su okupirali ili zaposjeli sljedeće teritorije: thumb|left|280px|thumb|Razvitak rata do 1942.
Osim toga, japanska mornarica dominirala je cijelim pacifičkim područjem.
Prve američke operacije na Pacifiku
SAD počinju već 6. siječnja s premještanjem svojih snaga s Atlantika u vode Pacifika. U Pago Pago, glavni grad otočja Američke Samoe, prebacuju više ratnih brodova, a koristeći se Panamskim kanalom dovoze i snage u ljudstvu.
Prvi japanski porazi
Od početka ratovanja, Saveznici su pretrpjeli niz poraza, a nisu uspijevali zaustaviti daljnje napredovanje Japanaca. Zbog toga, u siječnju Amerikanci počinju s pripremama posebno modificiranih bombardera koji bi mogli doseći japanske glavne otoke i bombardirati ciljeve u području Tokija, Jokohame, Nagoje i Kobea, što i provode 18. travnja (Doolittlov napad). Materijalna šteta koju je ovo bombardiranje uzrokovalo bila je jedva vrijedna spomena, ali je propagandni učinak bio vrlo velik.
Iako je bitka u Koraljnom moru, vođena 7. i 8. svibnja, završila bez izražene pobjede jednog protivnika, spriječila je japansko osvajanje Port Moresbyja (glavni grad Nove Gvineje). To je bila prva velika pomorska bitka između japanskih i američkih nosača zrakoplova. Obje su strane izgubile po dva nosača i nekoliko drugih brodova. Istovremeno, ova bitka ušla je u povijest kao prva pomorska bitka koju su vodili isključivo zrakoplovi, a da pri tome brodovi svojim topovima uopće nisu sudjelovali.
Bitka kod Midwaya
thumb|200px|thumb|Američki nosač zrakoplova Yorktown tone kod Midwaya
Snage ratne mornarice SAD-a se kod otočja Midway suočavaju s glavnim dijelom japanske flote. Vođena planom zauzimanja otoka Sand Island i Eastern Island u Midwayskom atolu i gradnjom zračne baze, japanska se flota igrom slučajnosti našla nasuprot čitavoj pacifičkoj floti SAD-a. Naime, poslije pobjede u Koraljnom moru, japanske su se snage, umjesto nastavka ofenzive, povukle i pregrupirale za ofenzivu u pravcu midvejskog arhipelaga. Američki taktičari uzimaju u obzir invaziju Australije, napad na Port Moresby i invaziju Nove Gvineje, koje se zbog jake koncentracije britanskih snaga odbacuju. Kao jedina mogućnost ostaje ponovni napad na Pearl Harbor ili midvejsko otočje. Iako su Japanci u sjevernom Pacifiku napali Aleute, Amerikanci su svoje snage koncentrirali na obranu Pearl Harbora i time se postavili pred Midway. Na ovom mjestu dolazi do najveće pomorske bitke Drugog svjetskog rata, gdje je glavnina japanske flote potopljena ili onesposobljena. Japanci su izgubili četiri nosača zrakoplova, jednu krstaricu i oko 300 zrakoplova, a poginulo je 4.800 vojnika. Američki su gubitci bili puno manji.
Guadalcanal
Takozvana "Operacija Wachtower" započinje već 1. lipnja 1942, ukrcavanjem zadnjih postrojbi marinaca u šest transportnih brodova u San Diegu. Dana 7. lipnja postrojbe 11. i 16. brigade taktičkih snaga (Tactical Forces) kreću iz Midwaya prema Guadalcanalu. Ovim započinje treća pomorska invazija po veličini u Drugom svjetskom ratu, poslije Normandije (Operacija Overlord) i Italije (Operacija Avalanche).
Dana 9. srpnja Japancima u pomoć dolazi 8. japanska flota, u čijem se sastavu nalaze krstarice Chokai, Aoba, Kinugasa, Furutaka, Kako, Tenryu, Yubari i razarač Yunagi. Svi ovi brodovi prolaze neprimjećeni od strane radarskog izviđačkog broda USS Blue (Radarpicket), udaljenog samo 40 km. Iako su pri izlasku iz luke primjećeni od strane američke podmornice S-38, ovi brodovi uspijevaju proći do linija američke flote.
U daljnjem se sukobu na otocima odvija više opskrbna borba, a manje rat ljudstva. I Saveznici i Japanci napadaju opskrbne konvoje, što prouzrokuje nove, manje pomorske bitke u ovom području. -->
Pripreme
Pripreme za ovu tešku i dugotrajnu borbu poznatu pod kodnim imenom "Operacija Watchtower" počele su 1. srpnja isplovljavanjem šest transportnih brodova s ukrcanim marincima iz luke San Diega u smjeru otočja Fidži. Pratili su ih jedan nosač zrakoplova, jedan bojni brod, četiri krstarice i deset razarača. Pored toga, s istim odredištem iz Pearl Harbora 7. srpnja kreću dva nosača zrakoplova, šest krstarica i četrnaest razarača.
U međuvremenu, japanska mornarica podvrgnuta je potpunoj reorganizaciji, a porinuta su u more dva nova bojna broda, novi eskortni nosač zrakoplova i nosač hidroaviona, kao i više novih krstarica i razarača. Port Moresby na Novoj Gvineji i dalje je bio željeni japanski cilj, tako da je od 20. srpnja bilo više japanskih pokušaja da u blizini formiraju mostobran. Saveznici su zračnim napadima ometali transporte trupa pa ga Japanci nisu uspjeli osvojiti.
U to vrijeme flotni sastavi Amerikanaca sastaju se kod otočja Fidži radi pripreme za Operaciju Watchtower. Amerikanci su se s Britancima dogovorili da se radi zavaravanja Japanaca provede hinjeno iskrcavanje na Andamanske otoke, što je trajalo od 1 do 10. kolovoza.
Guadalcanalska kampanja
thumb|250px|thumb|Američki ranjenik u bitki za Guadalcanal
Iskrcavanjem 7. kolovoza na Guadalcanalu, najvećem otoku u skupini Salomonovih otoka, Amerikanci otpočinju Operaciju Wachtower (Guadalcanalska kampanja), jednu od najžešćih borbi s najvećim gubitcima tijekom rata na Pacifiku. Trajala je sve do početka 1943. godine i bila još jedna prekretnica u korist Amerikanaca. Pod tim imenom obuhvaćen je cijeli niz pomorskih, ali i kopnenih bitaka.
Cilj iskrcavanja bilo je područje japanske zrakoplovne baze "Lunga Point", najzapadnijeg zračnog uporišta za podršku pomorskim operacijama i ugrožavanje opskrbnih putova između Amerike i Australije, a u dosegu ove baze bila je i Nova Gvineja. Aerodrom je zauzet već 8. kolovoza poslije podne, no idućih su mjeseci za njega vođene žestoke borbe, jer su Japanci svom snagom pokušavali ponovo zadobiti kontrolu nad njim.
Borbe nisu vođene samo na kopnu, nego i u vodama između Guadalcanala i otoka Savo (pomorska bitka kod otoka Savo, pomorska bitka kod Guadalcanala, pomorska bitka kod Tassafaronga i druge) te Florida Islanda pred kojim je i otok Tulagi. Napori Amerikanaca da osvoje, a Japanaca da zadrže Guadalcanal zahtijevali su brojna pojačanja u ljudstvu kao i njihovu opskrbu, što su protivnici pokušavali onemogućiti jedni drugima. Rezultat je bio veliki broj potopljenih brodova obaju zaraćenih strana tijekom više pomorskih bitaka, što je ovom području donijelo žalosno ime "tjesnac sa željeznim dnom". Tada Japanci osmišljavaju noćni transport brzim brodovima, pretežno razaračima, koji Amerikanci nazivaju Tokio ekspres.
Ova kampanja smatra se završenom tek 8. veljače 1943. godine, kada se Japanci povlače s Guadalcanala.
U rujnu Japanci nastavljaju s invazijom na Gilbertove otoke, a koncem godine Saveznici osvajaju dijelove Nove Gvineje.
1943.
Početkom godine Amerikanci sve uspješnije dekriptiraju japanske radijske kodove. Uspješnost dekriptiranja bila je potvrđena brojnim izviđanjima. Na temelju dekriptiranih poruka, od sredine siječnja američke podmornice putapaju brojne manje ratne brodove neprijatelja, kao što su razarači i patrolni brodovi, kao i tankeri. Sve češće se za napad na veće konvoje Japanaca šalju i borbeni zrakoplovi.
Nastavljaju se borbe za Guadalcanal i počinju borbe za potpuno oslobađanje Salomonovih otoka (bitka za Sjeverne Salomone) koje su potrajale sve do ožujka 1944. godine. Početkom veljače, Amerikanci dopremaju na Guadalcanal masivna pojačanja, a Japanci do 8. veljače brzim razaračima (dijelom flotilama do 22 razarača) evakuiraju s otoka 11.706 vojnika. Nakon toga, otok je potpuno u rukama Amerikanaca, a pomorski je put između Amerike i Australije ponovo siguran. Pored toga, Guadalcanal je postao važno polazište Saveznika za operacije protiv Rabaula, grada u otočju New Britain, glavnog uporišta Japana u južnom Pacifiku.
"Od otoka do otoka"
Radi daljnjeg napredovanja u jugozapadnom Pacifiku, stožer američke vojske odlučuje zaobići Rabaul, snažnu japansku utvrdu koju su smatrali vrlo opasnom za daljnje napredovanje u tom području. Iz toga je proizašla operacija Cartwheel, pripremana od sredine lipnja različitim premještanjem trupa, a započeta gotovo istovremenim iskrcavanjem na Rendovu, New Georgiju (bitka za New Georgiju), Vella Lavellu, Novu Gvineju, Bougainville i New Britain. Pri tome su primijenili strategiju "od otoka do otoka", temeljenu na zaobilaženju japanskih utvrđenih položaja i time presijecanju njihovih putova snabdijevanja.
Početkom rujna australske se jedinice, potpomognute američkom zračnom podrškom, iskrcavaju na Novoj Gvineji i oslobađaju je.
Nakon kapitulacije Italije (8. rujna), posade talijanskih brodova potapaju svoje brodove kako ne bi pali u ruke Japanaca.
U vrijeme evakuiranja japanskih trupa s Kolombagare od kraja rujna do početka listopada, od američke vatre gine oko 1.000 japanskih vojnika, a Japanci uspijevaju s otoka povući oko 9.400 vojnika. U nastavku Japanci pokušavaju evakuirati i vojnike s Vella Lavelle, no bitkom kod Vella Lavelle Amerikanci ih u tome sprečavaju.
Borba za Bougainville
Japanci 3. studenog pokreću 2. flotu kao pojačanje jedinicama u Rabaul, no američki izvidnički zrakoplovi opažaju ju u Bismarckovom otočju. Nakon uplovljavanja flote u Rabaul, 100 borbenih zrakoplova uzlijeće s dva američka nosača i kreće u koncentrirani napad na luku Rabaula. Uz gubitak 10 zrakoplova, uspijevaju teško oštetiti šest japanskih krstarica i jedan razarač. Kratko nakon ovog napada, kreće skupina američkih bombardera i napada Rabaul i, ponovo, luku. Još iste večeri Japanci povlače šest krstarica i pet razarača iz Rabaula u Truk, snažno japansko uporište na Marijanskim otocima.
U međuvremenu Japanci uspijevaju u noćnoj akciji 7. studenog iskrcati 1.175 vojnika na Bougainville, a 9. i 11. studenog Amerikanci iskrcavaju svoj drugi i treći val. Zbog blizine Rabaula (udaljenost Bougainville - Rabaul iznosi samo 300 km), Amerikanci osposobljavaju japanske poljske aerodrome na Bougainvilleu kao bazu za napade na Rabaul.
Zbog američke ofanzive Japanci pokušavaju pojačati svoje uporište na Buki, sjeverno od Bougainvilla, što 26. studenog 1943. do bitke kod rta St. George. U toj su bitki Japanci pretrpjeli strašan poraz, izgubivši više od polovine angažiranih jedinica, dok Amerikanci nisu imali gubitaka. To je bio kraj Tokio ekspresa, japanskih plovidbi radi snabdijevanja i evakuiranja na Salomonskim otocima.
Već od kraja prosinca Amerikanci počinju sa zračnim napadima na Rabaul sa Bougainvilla, iako su borbe za ovaj otok trajale sve do početka travnja 1944.
Mantineja
Mantineja (Μαντίνεια, poznata i kao Antigonia - Αντιγόνεια) bio je grad u drevnoj Arkadiji u središtu Peloponeza, poznat kao mjesto gdje su se u odigrale dvije značajne bitke u klasičnom periodu grčke jistorije. Danas pod tim imenom postoji općina u suvremenoj prefekturi Arkadija u Grčkoj, kojoj je sjedište mjesto Nestani (778 st. god . 2001). Nalazi se u sjeveroistočnom dijelu prefekture. Općina ima površinu od 205.393 km² te 3.510 stanovnika. Osim Nestanija najveća naselja su Artemísi (654), Loukás (653) i Kápsas (505).
Rat na Pacifiku
Gilbertovi otoci
thumb|250px|thumb|Položaj Gilbertovih otoka Na dan napada na Pearl Harbor, japanske snage napadaju i Gilbertove otoke te ih zauzimaju 10. prosinca 1941. U sljedećih godinu dana Japanci na atolima ovih otoka prave jake utvrde. Pripreme za značajnu bitku za Gilbertove otoke, čije kodno ime je bilo "Operacija Galvanic", počele su desetog, dok je sama bitka otpočela 19. i trajala do 24. (osvojen atol Makalin) odnosno 28. studenog (osvojen i atol Tarawa). To su zapravo bile dvije odvojene bitke vođene istovremeno na atolima Makin i Tarawa i bile su vrlo žestoke. Sudjelovalo je oko 50.000 Amerikanaca i oko 5.600 Japanaca, a poginulo je oko 4.300 japanskih i oko 1.000 američkih vojnika.
Nakon toga, Japanci su pretpostavili da će Amerikanci svoje slijedeće borbene aktivnosti usmjeriti prema Maršalovim otocima, pa su od 19. studenog više puta iz Truka dopremali pojačanja na atole Mili, Kwajalein i Maloelap (Maršalovi otoci).
Mantineja
Prva bitka kod Mantineje godine 418. pne. je bila najveća kopnena bitka peloponeskog rata u kojoj je Sparta teško porazila Atenu. Posle korintskog rata Mantineja je bila razrušena od strane Sparte 385. p.H, da bi je lokalno stanovništvo obnovilo 370. pne. posle spartanskog poraza kod Leuktre 371. pne.. Godine 362. pne. se odigrala druga bitka kod Mantineje u kojoj su Atena i Sparta zajednički doprinijeli kraju tebanske hegemonije. Makedonski kralj Antigon III Doson je gradu promijenio ime u Antigonija; prvotno ime mu je kasnije vratio Hadrijan.
Rat na Pacifiku
Druge aktivnosti krajem godine
Krajem godine dogodilo se još nekoliko značajnih bitaka, bombardiranja i iskrcavanja Amerikanaca (bitka kod rta St. George, bombardiranje japanskih uporišta na Kwajaleinu, operacija Dexterity). Neke su dovršene još iste godine, dok su neke nastavljene i u 1944.
1944.
Amerikanci i dalje uspješno dekriptiraju japanske radijske kodove, što rezultira grupnim uspješnim podmorničkim napadima na japanske konvoje. Podršku često dobivaju i od drugih savezničkih zrakoplova koji su također bili upućivani u potragu i napade na konvoje. Time su prekidali snabdijevanje i Maršalovih otoka.
Mantineja
Ostalo
Mantineja se pojavljuje kao grad u video-igri Zeus-Master of Olympus.
Las Crucecitas, Taxco de Alarcón
Las Crucecitas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guerrero, u opštini Taxco de Alarcón.
La Finca, Santiago Pinotepa Nacional
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 13 m.
Las Crucecitas, Taxco de Alarcón
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2280 m.
Rat na Pacifiku
1944.
U siječnju Britanci pojačavaju svoju istočnoazijsku flotu u Indijskom oceanu i sve češće, još od prosinca prethodne godine, napadaju japanske jedinice u Malajskom prolazu. Djelomično šire svoje djelovanje i do Andamana i Nikobara. Tako su uspješno proveli i neke akcije protiv njemačkih podmornica koje su djelovale iz Penanga.
Maršalovi otoci
Borbe za Maršalove otoke trajale su od 31. siječnja do 23. veljače 1944. i vođene su u tri odvojene operacije. Jedna od operacija vođena je i na Truku, atolu u skupini Karolinskih otoka, no smatra ju se dijelom borbi za Maršalove otoke. U ovim borbama sudjelovao je vrlo veliki broj marinaca (samo na Kwajalein iskrcano je 42.000) a glavni cilj ovih operacija bio je osiguranje polazišta za napredovanje prema Marijanskim otocima i Filipinima.
U prodoru preko Gilbertovih otoka, Amerikanci presijecaju opskrbu izoliranih japanskih postrojbi na ovim otocima. U krvavim borbama umire puno manje vojnika nego od gladi. Poslije bitke za Tarawu i pobjede, Saveznici prelaze na izolaciju pojedinih otoka i time Japance dovode do predaje. Pojedini otoci bez kontakta ostaju izolirani do kraja rata, a pojedine postrojbe i poslije. Na nekim otocima malobrojno stanovništvo, najčešće ostaci japanskih postrojbi, tek ranih 1950-ih saznaje za kapitulaciju Japana.
Daljnji prodor Amerikanaca
U ožujku Japanci otpočinju operaciju za povrat kontrole nad Bougainvillom (gdje su kod rta Torokina Amerikanci već imali mostobran s 27.000 vojnika) iskrcavanjem 12.000 vojnika. Borbe su trajale od 9. do 24. ožujka. Japanci nisu uspjeli potisnuti Amerikance potpomognute artiljerijom sa šest razarača, a pretrpjeli su nesrazmjerno velike gubitke.
Prije početka velikih borbi za osvajanje Marijana, odvio se još niz značajnih aktivnosti: iskrcavanje na sjeverozapadnim obalama i obližnjim otocima Nove Gvineje, podmorničko potapanje transportnih brodova s japanskim vojnicima na putu od Šangaja prema Molučkim otocima gdje gine oko 10.000 Japanaca, britanski napadi na sjeverozapadnu Sumatru i sjeveroistočnu Javu i niz značajnijih uspješnih napada na japanske konvoje.
Marijanski i Palau otoci
Kampanja za osvajanje ovih otočnih skupina počela je 11. odnosno 15. lipnja, ovisno o tome mogu li se pripremna teška bombardiranja Saipana, Tiniana i Guama smatrati njenim početkom, ili se kao početak uzima u obzir tek datum prvih iskrcavanja američkih marinaca. Tako su otpočele ogorčene borbe za ove otoke (bitka za Saipan, bitka za Tinian i bitka za Guam). Ubraja ih se među najžešće i najkrvavije tijekom rata na Pacifiku. Japanci su, u naporu da zaustave i odbace Amerikance, pokušali kontranapad koji je prerastao u bitku u Filipinskom moru i završio velikim porazom japanskih neiskusnih snaga, prije svega pilota, u toj bitki.
Napredovanje Amerikanaca nastavilo se prema skupini otoka Palau. Kopnene operacije na Palau otocima počele su 15. rujna nakon ranijeg višednevnog bombardiranja japanskih položaja na otocima gdje je bilo predviđeno iskrcavanje. Usprkos ogorčenom otporu Japanaca, otoci su pali u ruke Amerikanaca 23. listopada no to nije bio i kraj borbi. Na otocima Peleliu i Angaur su pojedine grupe Japanaca pružale gerilski otpor, pa se borbe za obje ove skupine otoka smatraju dovršenim tek u studenom iste godine.
Ljudski gubitci u ovim borbama bili su vrlo veliki, no značajno veći na strani Japana nego Amerikanaca.
Osvajanjem Marijanskih otoka koji su se nalazili u središtu tadašnjih vojnih aktivnosti na Tihom oceanu, ostvarene su značane pretpostavke za daljnje napredovanje Saveznika kako prema Filipinima, tako i prema samom Japanu.
Filipini
Još u vrijeme trajanja borbi za Palau, Amerikanci otpočinju s napadima na Filipine. Tako bombardiraju aerodrome na Mindanau] (jug Filipina). Kako tu ne nailaze na veći otpor, proširuju napade na Visayas, skupinu otoka u središnjem dijelu Filipina i u roku od tri dana uništavaju više od 200 japanskih borbenih zrakoplova.
Ohrabreni ovim uspjesima, Amerikanci s velikim brojem zrakoplova sa 15 nosača zrakoplova 21. i 22. rujna napadaju aerodrome na Luzonu, naročito one u blizini Manile, da bi dva dana kasnije ponovo napali Visayas. Pri tome, Japanci gube preko 1.000 zrakoplova, jedan razarač, jednu korvetu, jedan minopolagač i jedan nosač hidroplana. Potopljen je i veći broj japanskih manjih plovnih jedinica, ukupno oko 150 brodova. Pri tome, Amerikanci su izgubili 54 borbena zrakoplova, od čega ih je 18 izgubljeno zbog nezgoda, ne u borbi.