cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abiogeneza
Zemlja je, unatoč svemu, jedino mjesto u svemiru za koje  se pouzdano zna da je kolijevka života. Procjenjuje se da starost Zemlje iznosi oko 4,54 milijardi godina, a najraniji nepobitni dokaz života na njoj potiče od prije 3,5 milijardi godina, iz epohe eoarhaika. Pronađeni su fosili mikroskopskih oblika života  u 3,48 milijardi godina starom pješčenjacima Zapadne Australijje. Drugi stariji fizički dokazi supstanci biološkog podrijekla jesu grafiti u 3,7 milijardi godina starim metasedimentnim stijenama, koje su otkrivene na jugozapadnom dijelu Grenlanda  i ''ostaci biotičkog života', koji potiču od prije  4,1 milijardi godina, a nađeni su u  starim stijenama Zapadne Australije. Prema jednom od istraživanja. ''Ako se život na Zemlji pojavio relativno brzo ... onda bi mogao biti uobičajen i u svemiru.''
Rani geofizički uvjeti
Prema nedavnim istraživanjima, potpomognutim kompjuterskim modelima,  složene organske molekule, potrebne za život,  mogle su se formirati u protoplanetarnom disku svemirske prašine koji je obavijao Sunce prije formiranja Zemlje. Kompjuterske analize ukazuju da se isti proces mogao zbiti i oko drugih zvijezda koje su okružene planetama. Vjeruje se da je Zemlja u doba hadija imala sekundarnu atmosferu stvorenu oslobađanjem plinova iz stijena, koje su nastale od velikih planetezimalnih čvrstih objekata, pri  sudarima sa Zemljom. |đPrvo se smatralo da se Zemljina tadašnja atmosfera sastojala od hidirda –metana, amonijaka i vodene pare, te da se  početak života pojavio u takvim uvjetima,  pogodnim za formiranje organskih molekula. Prema kasnijim modelima, koji su zasnovani na proučavanju starih  minerala, u kasnom hadiju, atmosfera se  uglavnom sastojala od dušika i ugljendioksida, uz manje količine ugljik-monoksida, vodika i spojeva sumpora. Kako je Zemlji nedostajala gravitacija kojom bi se zadržao molekulski vodik, ta se komponenta vjerojatno brzo izgubila, već  tokom hadija,  zajedno s nekim drugim prvobitnim inertnim plinovima. Otopina CO2 u vodi je doprinijele da mora budu blago kisela, uz  pH vrijednost oko 5,5. Tadašnja atmosfera se opisuje kao gigantski produktivni hemijski laboratorij na otvorenom. Bila je slična mješavini plinova koju oslobađaju vulkani, a takva se i danas upotrebljava  u proučavanju abiotskih  hemijskih pojava i procesa. Okeani su se najvjerojatnije pojavili u periodu hadija, oko 200 miliona godina nakon Zemljinog formiranja i to u vrućim uvjetima,  sa temperaturama od oko 100 °C. A pH vrijednost je bila, vjeruje se, oko 5,8  i  brzo se povećavala prema neutralnoj. Na to posebno upućuje datiranje 4,404 milijardi godina starih kristala cirkona sa planine Narryer u Zapadnoj Australiji, što ukazuje da su okeani i kontinentalna kora već  postojali,  unutar perioda od oko  150 miliona godina nakon formiranja Zemlje. Unatoč vjerovatno povećanoj vulkanskoj aktivnosti i postojanju brojnih manjih tektonskih ploča, predloženo je da je, prije između 4,4 i 4,3 milijardi godina, Zemlja bila vodena sredina  sa veoma malo ili nimalo kontinentalne kore,  sa ekstremno turbulentnom atmosferom i hidrosferom, koje su bile  izložene visokoj razini ultraljubičastog (UV) i kosmičkog zračenja,  sa učestalim udarima meteora. Hadijsko okruženje je bilo izuzetno opasno  za današnje oblike života. Česti sudari s velikim objektima (promjera i do 500 kilometara) bili bi dovoljni da steriliziraju planetu i dovedu do potpunog isparavanja današnjih okeana i ostalih vodnih površina unutar nekoliko mjeseci konstantnih udara, a vrela para bi zajedno s plinovima iz stijena stvarala oblake na visokoj nadmorskoj visini, a  koji bi u potpunosti prekrili planetu. Protokom vremena  bi na nižim visinama počele kiše, a visina oblaka bi se postepeno smanjivala tokom idućih 2.000 godina,  što bi povratilo okeane na njihovu prvobitnu dubinu, ali tek nakon 3.000 godina poslije udara.
Najraniji biološki dokazi prisuztva života na Zemlji
Postojeći dokazi upućuju da je rani život na Zemlji sigurno postojao prije najmanje 3,5 milijardi godina tokom eoarhaika, o čemu svjedoče fizički dokazi grafita biološkog porijkla u metasedimentnim stijenama jugozapadnog Grenland, koji su datirani na oko 3,7 milijardi godina prije današnjice, kao i fosili mikroorganizama u 3,48 milijardi godina starom pješčenjaku iZapadne Australije. Okeanograf Gustaf O. Arrhenius  pronašao je 3,7 milijardi godina stare  dokaze ranog života,  u stijenama otoka Akilia,  blizu jugozapadnog Grenlanda. Koristeći spektrometrijsku analizu, identificirao je izotope ugljika, koji su nedvojbeno  biološkog porijekla. Na Strelley Poolu, u Pilbarra regiji Zapadne Australije, pronađeni su fosilni  ostaci života koji upućuju na tubularne ćelije koje su  autotrofno – fotosintezom oksidirale sumpor,  u nedostatku kisika. Nedavno su geohemičari sa Univerziteta Kalifornija, Los Angeles (UCLA) pronašli dokaze da je život vjerojatno postojao na Zemlji pri najmanje 4,1 milijardiu godina – 300  miliona godina prije nego što su na to upućivala pretrhodna  istraživanja.
U ranijem periodu Planete, između 3,8 i 4,1 milijardu godina,  promjene u orbitama gigantskih planeta vjerojatno su dovele do teškog bombardiranja asteroidima i kometama.[  Da je život postojao u to vrijeme, udari bi sterilizirali Zemlju. Geološki gledano, hadijska Zemlja je trebala biti daleko aktivnija nego u bilo koje drugo doba svoje prošlosti. Istraživanja meteorita su pokazala da su radioaktivni izotopi, kao što je aluminij-26 s dužinom poluživota od 7,17×105 godina i kalija-40,  s poluživotom od 1,250×109 godina, pretrežno  proizveden u supernovama, bili daleko češći. Istraživanje Kevina A. Mahera i Davida J. Stevensona pokazalo je da duboko hidrotermno okružje pruža povoljne uvjete za nastanak života, čime se abiogeneza mogla ostvariti vrlo rano, već  u periodu između 4,0 do 4,2 milijardi godina prije današnjice. S druge strane, ukoliko se odvila saamo na površini Zemlje, mogla se najranije desiti u razdoblju od prije 3,7 do 4 milijarde godina.
Spontana generacija
Hipoteza o „spontanoj generaciji“ počiva na stanovištu da  se i sada  određeni oblici  života spontano rađaju iz nežive materije, kao  npr. muhe iz pokvarenog mesa ili pčele iz cvijeća,  što su njene pristalice imenovali heterogenezom. Takvo vjerovanje, historijske korijene ima još od Aristotelovog  učenja  i  antičke grčke filozofije, a  podžavali su ga i  zapadni učenjaci sve do 19. stoljeća. Smatralo se da se određeni, kompleksni živi organizmi spontano stvaraju iz raspadajućih organskih sastojaka. Prema Aristotelu, bila je lahko uočljiva istina da lisne uši dolaze iz rose koja pada na biljke, muhe iz truhle materije, miševi iz prljavog sijena itd. U 17. stoljeću, započeto je  provjeravanje  takvih i sličnih  pretpostavki. Tako je 1646. Thomas Browne objavio je djelo Pseudodoxia Epidemica  koje je opovrgava  lažna vjerovanja. Njegov suvremenik, Alexnder Ross pokušao ga je osporiti, uz optužbe da dovodi u pitanje razum, osjetila i iskustvo. U 1665., Robert Hooke objavljuje prve crteže mikroorganizma, a zazim je, 1676.,  Antonie van Leeuwenhoek  je opisao i nacrtao mikroorganizme za koje se danas zna da su bili protozoa (praživotinje) i bakterije. Mnogi su tada smatrali da su mikroorganizmi dokaz spontane generacije jer su pretpostavljali da su suviše jednostavni za spolno razmnožavanje, a nespolno putem ćelijske diobe  još nije bilo poznato. Van Leeuwenhoeka su zaintrigirale tada prihvaćene ideje da muhe spontano nastaju iz truleži, a žabe iz mulja. Demonstriranjem raznih eksperimente – od  otvorene i zatvorene inkubacije mesa do detaljnog proučavanja razmnožavanja insekata – do  1680-ih je postao siguran da je ideja o spontanoj generaciji neodrživa.
Prvi poznati eksperimentalni dokaz protiv mogućnosti pojave spontane generacije, ipak se pojavio trek kada je  1668. Francesco Redi pokazao da se u mesu ne pojavljuju crvi ukoliko se muhama onemogući da polažu jajašca na meso. Postupno se isto potvrdilo za sve testirane više i vidljive organizme. Prva alternativa je bila teorija biogeneze, tj. da jer svako živo biće nastalo iz već postojećeg živog bića (lal. omne vivum ex ovo = sve živo iz jajeta). U 1768., Lazzaro Spallanzani je pokazao da su mikrobi prisutni u zraku te se mogu ubiti kuhanjem u ključaloj vodi. Nakon toga, 1861. Louis Pasteur je u seriji eksperimenata demonstrirao nalaz da se organizmi kao što su bakterije  i kvasci  ne pojavljuju spontano u samoj  sterilnoj,  bogatoj hranljivoj podlozi,  već samo onda kadas tu  dospiju izvana. Zahvaljujući i Pasteurovim i ostalim  dokazima,  do sredine 19. stoljeća, teorija biogeneze je nakupila toliko podrške, da je teorija spontane generacije bila uspješno opovrgnuta.
Pasteur i Darwin
Louis Pasteur|alt=Louis Pasteur in 1857|thumb|right|Pasteur, [[1857.]] mini|left|250px Pasteur je 1864. zabilježio: Nikad se doktrina spontane generacije neće oporaviti od ovog smrtonosnog udarca jednostavnim eksperimentom. Alternativna hipoteza porijekla života bila je nastanak Zemaljskog života negdje drugdje u svemiru. Bernal je to kritizirao tvrdeći da je ona istovjetna drugim hipotezama baziranim nametafizičkim, duhovnim predlošcima i da se svodi na stvaranje dizajnom, odnosno kreacijuom. Po njemu takva bi teorija o porijeklu života bila nenaučna, a brojni naučnici su život shvatali kao  rezultat neke unutrašnje životne sile (lat. vis vitalis)  čiji je posebni pobornik bio Henri Bergson,  u kasnom  dijelu 19. stoljeća.
Hipoteza o primordijalnoj juhi
Sve do 1924., nije bilo novih značajnijih istraživanja ili teorija o porijeklu života. ]Tada je Aleksandar Ivanovič Oparin došao do zaključka da kisik sprečava sintezu određenih organskih sastojaka, a koji su nužni gradivni blokovi za evoluciju života. U knjizi Porijeklo života, Oparin je predložio da se spontana generacija života, koju je kao hipotezu svojevremeno napadao Louis Pasteur, jednom uistinu desila, ali je sadašnjim uvjetima nemoguća jer su se oni iz ranog perioda postojanja  Zemlje bitno izmijenili te bi postojeći organizmi odmah konzumirali bilo kakav spontano nastali organizam. Oparin je tvrdio da se prajuha organskih molekula može stvoriti u atmosferi bez kisika uz pomoć sučeve svjetlosti. Te bi se molekule mogle kombinirati na još složenije načine, sve dok ne bi nastale kapljice koacervata. Takve kapljice bi narastale međusobnim spajanjem i razmnožavale  putem  fisije u kapljice kćeri, pa  tako imale primitivni metabolizam, u kojem bi preživjele strukture  koje pridonose integritetu ćelije, a izumrli oni koji nemaju takva svojstva. Mnoge moderne teorije o nastanku života, kao razumno polazište, uzimaju Oparinove ideje. U nešto zrelijem obliku, Robert Shapiro je sažeo teoriju primordijalne juhe Oparina i J.B.S. Haldanea: 1.	rana Zemlja je imala hemijski reducirajuću atmosferu; 2.	atmosfera je, izložena različitim oblicima energije, proizvela jednostavne organske spojeve (monomere); 3.	ti su se sastojci akumulirali u juhi koja se mogla biti koncentrirana na raznim lokacijama (obala, hidrotermalni izvori i sl.).; 4.	tokom daljnjih transformacija, u juhi su se razvili složeni organski polimeri i, samim tim,  život.
Približno istovremeno, Haldane je predložio da su Zemljini prebiotički okeani bili drugačiji od svojih današnjih  oblika, i da su mogli formirati vruću razrijeđenu juhu, u kojoj su se mogli formirati organski spojevi. Bernal je tu ideju nazvao biopoiesis ili biopoesis = proces kojim živa materija evoluira iz samoobnovljivih ali neživih molekula, uz napomenu da se ta biopoeza odvijala kroz veći broj međufaza. 160px|mini|Stanley Miller mini|350px|Prikaz Miller-Uryjevog eksperimenta
Jedna od najvažnijih eksperimentalnih podrški teoriji prajuhe pojavila se 1952., kada su Stanley L. Miller i Harold C. Urey izveli pokus koji je demonstrirao kako se organske molekule mogu spontano formirati iz anorganskih prekursora,  u uvjetima koje je predlagala Oparin-Haldaneova hipoteza. U tom poznatom Miller-Ureyevom eksperimentu korištena je vrlo reducirana smjesa metana, amonijaka i vodika,  kako bi se, uz vještačka elektručna pražnjenja, formirali osnovni organski monomeri poput aminokiselina. To je bio direktan dokaz druge od četiri navedene tačke hipoteze primordijalne juhe. Mješavina vode, vodika, metana i amonijaka, u  eksperimentu kružila kroz aparaturu koja je pridodavala električne iskre. Nakon jedne sedmice. Ispostavilo se da je 10% do 15% ugljika u sistemu pripadalo racemičnoj smjesi organskih spojeva uključujući i aminokiseline, koje su glavni gradivni blokovi proteina. Osnovna hipoteza Oparina, Haldanea, Bernala, Millera i Ureya bila je da su uvjeti na ranoj Zemlji pogodovali hemijskim reakcijama koje su sintetizirale isti skup složenih organskih spojeva iz takvih jednostavnih prekursora. U 2011. ponovna analiza spremljenih bočica s originalnim ekstraktima iz Miller-Ureyeovg eksperimenta, zahvaljujući naprednijoj analitičkoj opremi, pokazala je još više biohemijskih sastojaka nego što je prvobitno utvređeno 1950-ih. Jedan od najvažnijih pronalazaka bile su 23 različite aminokiseline, daleko više od 5 originalno registriranih. Bernal je ipak tvrdio da nije dovoljno objasniti način formiranja takvih molekula, već je neophodno doći do fizičko-hemijskog  objašnjenja porijekla molekula koje ukazuju na nekadašnje prisustvo prikladnih početnih sastojaka i izvora energije.
Proteinoidne mikrosfere
mini|300px|Tri glavne strukture [[fosfolipida spontanog rastvora:  liposom (blizak dvosloju), micela  i dvosloj]] thumb|350px|right|Molekulska structura [[ribosom|30S podjedinice ribosoma Thermus thermophilus.   ]]
U pokušajima otkrivanja  međukoraka  abiogeneze, koje je pominjao Bernal, Sidney W. Fox je 1950-ih i 1960-ih proučavao spontano formiranje peptidnih struktura, u uvjetima koji su vjerovatno postojali u ranoj fazi Zemljine prošlosti. Pokazao je da aminokiseline mogu spontano oblikovati male lance nazvane peptidima. U jednom od eksperimenata omogućio je aminokiselinama da se isuše kao u  kaljuži na toplom, suhom mjestu u prebiotičkim uvjetima. Otkrio je da su, kako su se sušile, formirale duge, često ukrštene, končaste, submikroskopske polipeptidne molekule koje da danas nazivaju proteinoidnim mikrosferama. U drugom eksperimentu, uz slične metode kreiranja povoljnih uvjeta za nastanak života, Fox je posmatrao vulkanski materijal s kratera (eng. cinder cone) na Hawaiima. Otkrio je da je, samo 10 centimetara ispod površine kratera,  temperatura bila preko 100 °C i predložio to kao okolnosti  u kojima se mogao formirati život: molekule su se mogle formirati i potom putem slobodnog pepela dospjeti u more. Stavio je grude lave na aminokiseline koje su dobijene iz metana, amonijaka i vode, sterilizirao taj materijal i, na aminokiselinama, pekao lavu nekoliko sati u staklenim uvjetima. Na površini se oblikovala smeđa ljepljiva supstanca, a kada je lavu umakao u sterilnu vodu, iscurila je smeđa tekućina. Ispostavilo se da su aminokiseline formirale proteinoide, a oni su se spojili u kuglice koje je Fox nazvao mikrosferama. Ti proteinoidi nisu bili ćelije, iako su oblikovali nakupine i lance koji lije na cijanobakterije; ipak, nisu sadržavali djelotvorne  nukleinske kiseline ili bilo kakve druge kodirane informacije za samoobnavljanje. Na osnovu takvih eksperimenata, Colin S. Pittendrigh je, 1967. izjavio da će se laboratorijskim uvjetima žive ćelije kreirati  za 10 godina, ali je  ta  tvrdnja ipak bila odraz pretjeranog entuzijazna tadašnjeg nepoznavanja složenosti  ćelijske  strukture.
Današnji modeli
Danas, još uvijek, ne postoji standardni model  porijekla života. Kao najprihvaćenji modeli slove oni koji se temelje bar na nekim elementima teorije molekulske ili hemijske evolucije života, koju su postavili Aleksandear Oparin (1924.) i J. B. S. Haldane (1925.). Prema njima, prve molekule, koje su evoluirale u najranije ćelije, bile su sintetizirane u prirodnim uvjetima, tokom  sporih procesa molekulske evolucije, kada  su se organizirale u prve molekulske sisteme sa svojstvima biološkog reda, tj sposobnostima autonomnosti, autoregulacije i autoreprodukcije. Predložili su da je atmosfera rane epohe zazvoja Zemlje bila hemijski reducirajuća, prcvenstveno  sastavljena od metana, amonijaka, vode, vodikovog  sulfida, ugljendioksida, ugljenmonoksida i fosfata s molekulskim kisikom i ozonom,  u vrlo malim količinama ili bez njega. Prema kasnijim modelima, atmosferu su u kasnom hadiju uglavnom sačinjavali dušik i ugljendioksid, s manjim količinama ugljik monoksida, vodika i spojeva sumpora, uz nedostatak molekularnog kisika i ozona, ali nije bila hemijski reducirajuća, kako su pretpostavljali  Oparin i Haldane. U atmosferi koju su opisali, električna aktivnost može katalizirati nastanak jednostavnih organskih molekula, kao što su aminokiseline koje su osnovna gradivne jedinica proteina, a time i života. To je potvrdio Miller-Ureyev eksperiment iz 1953. godine.
La Esmeralda, Tecolutla
La Esmeralda je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Tecolutla.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 8 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 42 m.
Leon Billewicz
Leon Billewicz (Werbiczna, Poljska (danas Ukrajina); 25.IV. 1870. - Harkiv, SSSR; IV-V 1940.) bio je poljski oficir i general poljske vojske. Borio se tijekom poljsko-boljševičkog rata 1919.-1920. na poljskoj strani. 1927. je umirovljen.
Nakon nacističko-boljševičke invazije i podjele Poljske 1939., uhićen je te je bio u zatvorima NKVD-a u SSSR-u. Pogubljen je u zatvoru u Harkivu u aprilu ili maju 1940., zajedno sa oko 22.000 Poljaka tijekom katinjskog masakra.
Abiogeneza
Današnji modeli
U 1949., Bernal je osmislio termin biopoiesis kojim je označio proces  nastanaka života, a  1967. je predložio njegove tri faze: Sugerirao je da je evolucija počela negdje između 1. i 2. faze. Razumijevanje prve faze danas je na visokoj razini, a otkriće alkalnih hidrotermalnih izvora i njihova sličnost s protonskom pumpom koja je jedan od temelja života bioloških sistema pružaju dokaze za drugu fazu. Bernal je smatrao da je treća faza – pronalaženje metode proučavanja kako su se biološke reakcije integrirale iza stanične membrane – najteže dokučiva. Moderna istraživanja mogućnosti samoorganiziranja kojim bi nastala ćelijska membrana i rad na mikroporama u različitim supstratima obilježavaju predstavljaju aktuelna  eksperimentalna istraživanja  koja teže ka  rješavanju problema razumijevanja treće faze.
Hemijski procesi koji su se odvijali na ranoj fazi Zemljine prošlosti nazivaju se zajedničkim nazivom hemijska evolucija. Manfred Eigen i Sol Spiegelman su demonstrirali ogled u kojem se evolucija, uključujući i replikaciju, varijacije i prirodnu selekciju, može odvijati u populaciji,  kako molekula tako i organizama. Spiegelman je, putem prirodne selekciji sintetizirao tzv. Spiegelmanovo čudovište, koje je imalo genom od samo 218 nukleotidnih baza. Na osnovu tog Spiegelmanovog rada,  Eigen je proizveo sličan sistem sa samo 48 ili 54 nukleotida.
Hemijska evolucija bila jew praćena inicijacijom biološke evolucije, što je dovelo do nastanka prvih pravih samoobnovljivih ćelija. Nikome još nije  pošlo za rukom da sintetizira protoćeliju, uz korištenje jednostavnih  komponenti koje su neophodne za život (tzv. bottom-up pristup izgradnje složenijih sistema od osnovnih elemenata). Bez takvih dokaza, objašnjenja se više fokusiraju na hemosintezu. Unatoč tome, postoje istaknuti istraživači, kao što su Steen Rasmussena i Jack W. Szostak,  koji rade na tom području, uključujući bottom-up pristup. Druge hipoteze se zalažu za top-down pristup, u kojem se složeniji sistem pokušava objasniti na temelju rastavljanja i proučavanja pojedinih komponti ili podsistema. Uspješni primjer top-down pristupa je eksperiment Craiga Ventera i drugih iz Instituta za genomska istraživanja (The Institute for Genomic Research),  u kojem je uspješno  kreirana  prokariotskka ćelija, prema modelu već postojećem  prirodnom modelu, ali s progresivno manje gena kako bi se doznala  granica koja ispunjava  minimalne zahtjeve za živi sistem.
Hemijsko porijeklo organskih molekula
right|thumb|450px|[[Kladogram koji prikazuje ekstremne hipertermofile na temelju filogenetskog stabla života.]] Osim vodika, svi elementi potiču od nukleosinteze tokom životnog ciklusa zvijezda. Složene molekule, uključujući i organske, formiraju se, kako u svemiru, tako i na planetama. Postoje dva moguća izvora organskih molekula u ranoj fazi  Zemljinog postojanja:
Procjene tih izvora upućuju da je događaj poznat pod nazivom Kasno teško bombardiranje (Late Heavy Bombardment), 3,5 milijardi godina prije današnjice, kada se veliki broj asteroida sudarao s ranim planetama Sunčevog sistema, učinivši u ranoj atmosferi dostupnim količine organskih spojeva koje su komparabilne sa onima proizvedenim drugim izvorima energije. Pretpostavlja se da je ovo bombardiranje također moglo djelotvorno sterilizirati Zemljinu površinu do desetke metara dubine. Ako je život evoluirao dublje od toga, bio bi također zaštićen od vrlo visokih razina UV zračenja tadašnjeg Sunca. Oponašanje geotermalno zagrijane okeanske kore rezultiralo  je dobijanjem  daleko više organskih spojeva nego u slučaju Miller-Ureyevog eksperimenta. U dubokim hidrotermalnim izvorima, Everett Shock je uočio ogromni termodinamički potencijal za stvaranje organskih molekula,  budući da su morska voda i hidrotermalne tekućine daleko od ravnoteže i da  se miješaju prema stabilinijem stanju. Shock je ustanovio kako je maksimalna, dostupna energija prisutna pri temperaturama oko 100-150 °C, što su  upravo onakve na kojima žive neke hipertermofilne bakterije i termoacidofilne archae  koje se nalaze na samom korijenu filogenetskog stabla, najbliže posljednjem univerzalnom zajedničkom pretku (Last Universal Common Ancestor:  LUCA).
Hemijska sinteza
Iako se osobine samoorganizacije, samoregulacije i samoobnavljanja često smatraju značajkama isključivo živih sistema, postoje brojni primjeri abiotičkih molekula koje pokazuju neka od  tih obilježja  u određenim, odgovarajućim uvjetima. Stan Palasek je pokazao kako se ribonukleinska kiselina (RNK) može sama spontano formirati zahvaljujući fizičkim svojstvima okolnih  hidrotermalnih izvora. Samostalno sastavljanje virusa unutar ćelija domaćina također ima implikacije u istraživanju porijekla života budući da povećava povjerenje u hipotezu o nastanku života putem samostalnog organiziranja organskih molekula. U ranoj prošlosti Zemlje postojali su višestruki izvori energije za hemijske reakcije. Naprimjer, toplota (u geotermalnim procesima) je standardni izvor energije u hemiji, a uz to je i sunčevu svjetlost i električno pražnjenje atmosfere  (munje). Reakcije koje se teško i sporo odvijaju mogu se odvijati u datim uvjetima nastati  vrlo lahko,  kao što je to slučaj u željezo-sumpor hemizmima. To je, primjerice, bilo važno za fiksaciju ugljika (konverzija ugljika iz anorganskih u organske oblike). Ta fiksacija  se,  uz željezo-sumpor reakcije, odvija u neutralnim vrijednostima pH i oko 100 °C. Tako su željezno-sumporne površine, koje su obilno prisutne u okolini hidrotermalnih izvora, i danas sposobne proizvesti male količine aminokiselina i drugih metabolita.
U 1961. je dokazano da purinska baza nukleinskih kiselina, adenin može nastati zagrijavanjem vodene otopine amonijevog cijanida (NH4CN). Također su uočeni i drugi vidovi sinteze baza iz anorganskog materijala. Leslie E. Orgel i suradnici su pokazali da su temperature smrzavanja pogodne za sintezu purina,  zbog koncentriranja ključnih prekursora, kao što je  cijanovodik. Istraživanje Stanleyja L. Millera i suradnika naslutilo je da, dok sinteza adenina i guanina traži ledene uvjete, za sintezu citozina i uracila bi mogle biti potrebne temperature vrenja. Od 1972. do 1997. zabilježili su formiranje sedam različitih aminokiselina i 11 nukelobaza u ledu, kada su bili uključeni amonijak i cijanid.
San Giuliano, Cosenza
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 53 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 24 m.
Grohote
Grohote su mjesto na otoku Šolti. Nalaze se nasred otoka, na sjeveroistočnom rubu Sridnjeg polja. Prometno su značajne, jer se nalaze na križanju glavne šoltanske prometnice (Gornje Selo - Maslinica) i ceste do Rogača.
Najveće su i najstarije mjesto na otoku. Jedno vrijeme, od 1811. godine, bile su i općinskim sjedištem.
Od javnih i značajnijih objekata, u Grohotama se nalaze poštanski ured, ambulanta sa helidromom, vatrogasno društvo, policija, škola, lovački i zadružni dom, tržnica i uljara.
Gospodarstvo
Uglavnom sredozemno poljodjelstvo, pomorstvo, a od novijih gospodarskih djelatnosti je i proizvodnja vapna.
Bačevci (Valjevo)
Бачевци су насељено место града Ваљева у Колубарском округу. Према попису из 2011. било је 381 становника.
Рељеф и земљиште
Село Бачевци налази се на територији града Ваљева, јужно од самог града, на удаљености 11 или 22 километра, идући ужичким или локалним бачевачким путем. Село се простире на северном платоу или висоравни Маљенске подгорине. Предели Бачеваца, са највишим врхом, Бачевачким висом, од 891 m и најнижом тачком села у кориту реке Суваје од 323 m, имају просечну надморску висину од 612 m.
Површински, Бачевци су друго највеће село на територији града Ваљева. Висораван на којој се село простире названа је Бачевачке планине или Велика чубрица. Познатија брда су Велики вис, Мали вис, Кисавац, Ниновића брдо. То је изразито крашка плоча, али је покривена травама и ниским биљкама. Због земљишта на ком се налази, Бачевци су оскудни водом, шумом и значајнијим површинама обрадивог и плодног тла. Карактеристичне за овај предео су вртаче и увале. Неке познатије вртаче су Велика вртача, Брезик, Савића вртаче, Дубока вртача и друге.
Са истока село се граничи са селима Пријездић и Равње, са југа граница иде изнад клисуре Козличке реке на обронке висоравни Дивчибара до токова Црне реке као атара Дивчибара. Са запада, село се граничи са клисуром реке Суваје, саставнице корита реке Градац, преко које гледа у село Лесковице, док је са севера атар малог села Ковачице и делом села Равње.
El Sauco, Venado
El Sauco je naselje u Meksiku, u saveznoj državi San Luis Potosí, u opštini Venado.
Bačevci (Valjevo)
Тип села
Село је разбијеног типа, површине 1906 ha 25 a и 45m².
El Sauco, Venado
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1952 m.
Bačevci (Valjevo)
Тип села
Бачевци су такође тип старовлашког села у ком су куће груписане по фамилијама. Засеоци села смештени су по доловима, увалама и вртачама, како би се заштитили од јаких пролећних и хладних зимских ветрова.
Засеоци своја имена добијају по презименима породица која ту живе: Савићи, Обућине, Кићановићи, Ниновићи, Жарковићи, Крстићи, Пантелићи, Ђурићи, Табаковићи, Гавриловићи, Мишковићи, Радовановићи, Ђоковићи.
Eva nera
Eva nera, u međunarodnoj distribuciji poznata pod naslovom Black Cobra Woman je italijanski erotski film snimljen 1976. godine u režiji Joea D'Amata. Naslovna protagonistica, koju tumači Laura Gemser, je Eva, egzotična plesačica specijalizirana za nastupe sa živim zmijama. Radnja prikazuje kako privuče pažnju bogatog poduzetnika Judasa (čiji lik tumači Jack Palance), ali i, zbog sklonosti lezbijstvu i bolesnu ljubomoru Judasovog brata Juliusa (čiji lik tumači Gabriel Tinti).
Bačevci (Valjevo)
Воде
На целој Бачевачкој висоравни нема језера. Неколико малих извора који често пресушују, Муслук и Пантелића бунарић, налазе се у долини испод Виса, од којих теку у Дубоки поток. Текуће воде су на самом ободу села, испод стрмих и других страва Бачевачке плоче. Са јужне стране су Буковска река и Козлица.
Буковска река настаје од Црне реке и са десне стране притеклог Хајдучког потока и Козлице. Река прелази у Сувају, која убрзо губи воду у бројним пукотинама и понорима одмах испод Великог врха. Ретко када потече вода читавим коритом до извора Градца у чије се корито улива.
Eva nera
Godine 1980. je Joe D'Amato nadosnimio nekoliko hard pornografskih scena u kojima nastupaju Annj Goren i Mark Shanon te umontirao u film. Ta je verzija postala poznata kao Porno Esotic Love.
Opština Otzoloapan, México
Otzoloapan je opština u Meksiku, u saveznoj državi México.
Prema proceni iz 2013. godine u opština je živelo 2637 stanovnika. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 1204 m.
Bačevci (Valjevo)
Воде
Козлица настаје од Чаначког и Делиног потока.
Етимологија имена
Бачевчани слабо знају откуда је име њиховом селу. Тек по неки држе да су прве породице овог села морале бити »бачвари«, па да се по томе прозвало њихово село. О бачевању или бачијању нису се очувале никакве успомене код сељака овог села, иако су Бачевци првобитно сточарско насеље.
Историја
Према усменом предању, село Бачевци је настало у време пада Деспотовине, између 1438. и 1458. године.
Порекло становништва и оснивање села
*Напомена - следе подаци из књиге IV, „Насеља српских земаља“ објављене од Јована Цвијића '''1907. године''' у Београду:
Најстарија породица у селу сматра се Бадића. За њих се држи да су основали село, да су у најстарије доба били у јарузи Дубоког потока па су, не зна се када, изашли на садашње место. Бадића је некад било много породица, па су се неке иселиле, неке замрле, а и ове што су сад у селу на умору су. У овој породици живео је неки Обрад, прозван Бада, крајем XVIII и почетком XIX столећа, по коме се и ови данашњи зову Бадићи. О њему су се причале читаве легенде, из којих се највише види да је знатно утицао на насељавање села, као и на имовно стање појединих породица. Бадићи славе Св. Николу.
Најстарији досељеници овог села су Гоге или Жарковићи. Гоге су се доселиле пред крај XVII века из села Кучина у Полимљу због крвне освете и прво се населиле поред Бадића, где их и данас има, а после преместише се у горњи део села, где чине читав џемат. Славе Св. Николу.
Некако у исто доба доселили су се у ово село данашњи Савићи из села Биоске, у Старом Влаху, досељени као и Гоге у 3 породице и насељени прво у јарузи код изумрлих Бадића, одакле их је Бада преместио у горњи крај села. Славе Св. Ђурђа.
Кад и Савићи доселили су се и Табаци са Његуша у Црној Гори. Родоначелник ове породице умео је да прави опанке и штави кожу, те је прозван Табак. Табаци су на гласу јунаци и хајдуци у турско доба, многи су помрли хајдукујући, као и у борбама на почетку XIX века. Табаци су заузели место старих Бадића у јарузи. Славе Св. Николу.
Почетком XVIII столећа досељена је из Кремана у Старом Влаху Ђурићева породица, камо се пре тога доселила из Г. Колашина у Црној Гори. У Бачевце су се доселила 3 брата: Кићан, Ђура и Пантелија (Додо), и они су се населили под Висом, где су и данас, те су били први насељеници у горњем крају села. Од Ђура су: Ђурићи, Тешићи и Бркићи; од Дода: Пантелићи и Додовићи, а од Кићана: Кићановићи и Спакићи. Славе Светог Јована.
Кад и Ђурићи досељени су и Мишковићи. Од Мишковића доселила су три брата: Мишко, Радојица и Нино, и они су досељени подељени из Обарде у Полимљу, одакле су прво прешли у Ојковицу у Старом Влаху, па тек одатле сишли у ово село и населили се у јарузи испод Бадића. Славе Св. Јована.
После аустријске окупације ових крајева дошли су у село Обућине, досељени из Г. Колашина и насељени прво код Гога и Бадића у доњем крају села, па неки деобом преместили се у Ђуриће у горњи крај, а неки остали у Бадићима. Обућине су досељени као сточари; неки су се одселили и на Рудник. Славе Св. Ђурђа.
После Кочине крајине доселио се у ово село некакав Неша Терзија из села Биоске у Старом Влаху. Њега је стари Бада населио на Ластри, где су му данас потомци, прозвани по њему, Терзићи; зову се Терзићи и Петровићи, славе Св. Алимпија.
Кад се Неша доселио, доселили су се у ово село и данашњи Латићи, Нинковићи, Крстићи и Николићи, звани Окрајчани. И њих је Бада населио у искрају села, дубоко у планини до Чубрице. Окрајчана је било у први мах две породице, славе Св. Ђурђа. Доселили су се из Јабланице у Старом Влаху.
Новији су досељеници (податак из 1907): Мијаиловић доселио се из суседног села Лесковица и призетио се у Бадиће. Слави Св. Јована и Св. Николу.- Милановић је из Осата у Босни доселио се као мајстор и призетио у Бадиће, слави Св. Николу.- Кулинчевић је из Лесковица од истоимене породице, призетио се у Бадиће, слави Св. Николу, а своју славу напустио.
'''*ПОДАЦИ УНЕТИ ИЗ ОВЕ КЊИГЕ ЗАВРШАВАЈУ СЕ 1907. ГОДИНОМ, ТАКО ДА НИКАКО НЕ ОДРАЖАВАЈУ СЛИКУ ПОРЕКЛА И РАЗВОЈА СТАНОВНИШТВА НАКОН ПОМЕНУТЕ ГОДИНЕ, У НАРЕДНОМ, ВЕЋ ДУЖЕ НЕГО СТОГОДИШЊЕМ ПЕРИОДУ!'''
Црква
Црква у Бачевцима је тренутно у изградњи. Изградња храма Свете Тројице је почела у пролеће 2009. године. Поред цркве налази се и звоник. На неколико метара од темеља нове цркве са друге стране пута, налази се Молитва, где су се људи пре изградње цркве окупљали на дан Светих Духова, када је слава села. Сада се освештавање водице и молитва на дан славе обављају код темеља цркве. Слава села је такође и преслава свих становника. Собзиром да није било свештеника, село припада црквеној заједници у Драчићу. Кад су била крштења, обреди везани за сахране и друго, свештеници су долазили из Драчића у Бачевце да обаве све те обреде, док су се венчања обављала у цркви у Драчићу.
У селу готово сваки заселак има своје гробље. Гробља су на мањој или већој удаљености од засеока.
Знаменитости
У селу постоје и споменици крајпуташи. Они се налазе на ободу школског дворишта и подигнути су ратницима из Првог светског рата, који су изгубили животе на путевима страдања српске војске. У засеоку Обућине, постоји споменик борцу из Другог светског рата, Обрену Николићу, који потиче из тог краја.
Према књизи „Насеља српских земаља“ издате 1907. год. у Београду наводи се још неколицина историјских знаменитости овог села, премда је њихов статус данас непознат! Реч је о следећим старинама села:
Развој становништва
Према харачким тефтерима Бачевци (код Вука „Баћевци“) имали су 28 домова са 41 породицом и 108 харачких лица. Према попису од 1866. год. било је 81 дом. са 632 становника, докле је према попису из 1874. год. било 88 домова са 691 становником. Према попису из 1884. године било је 104 дома са 720 становника, докле је према попису из 1890. било 100 домова са 790 становника. Према попису из 1900. год. било је 122 дома са 924 становника.
Демографија
У насељу Бачевци живи 436 пунолетних становника, а просечна старост становништва износи 47,2 година (46,8 код мушкараца и 47,6 код жена). У насељу има 174 домаћинства, а просечан број чланова по домаћинству је 2,90.
Ово насеље је у потпуности насељено Србима (према попису из 2002. године), а у последња три пописа, примећен је пад у броју становника.
Тенденција рађања у последњих 10 година је у великом паду, јер нема пуно млађег становништва који су у могућности да оставе потомство. Сво млађе становништво се углавном иселило и живи у Ваљеву, а мањи број је у Београду. Страна земља у коју се трајно иселило становништво је Француска, а има и мало становништва који су у Немачкој. Стопа смртности становника је у великом порасту. У селу је велики број старачких кућа. Бар по један члан породице је старији од 70 година. Закључаних кућа има доста. Број деце се драстично смањио. Мештани у шали кажу да не памте кад су последњи пут видели тек рођено дете у селу.
Пољопривреда
Занимање становништва у Бачевцима условљено је природном средином, па је оријентисано на сточарство и земљорадњу. Људи гаје скоро све врсте воћа, поврћа и житарица за своје отребе, као и за продају на велико и мало. Од поврћа гаји се парадајз, краставац, пасуљ, лук, кромпир, грашак, боранија, шаргарепа, итд. Сво поврће успева, али са мањим или већим закашњењем у односу на остала подручја, што је условљено тренутном климом и надморском висином села. Од житарица се гаје кукуруз, пшеница, овас, јечам, док сунцокрет и соја нису заступљени. Због брдовитих и неприступачних предела на којима се налазе Бачевци овде је земљиште обрађивано уз помоћ коња и волова који су служили за вучу пољопривредних алата. Међутим данас се они ретко могу видети на њивама. Сада се земља углавном обрађује тракторима и савременом механизацијом, а неприступачни делови углавном су пошумљени.
Од стоке се највише гаје краве и овце, затим свиње и кокошке. Коњи и козе се могу видети на пољима, али њих има мало. Скоро свака породица има краве и овце. Један део становништва од добијеног млека прави сир и кајмак који продаје углавном на пијаци, док други део, млеко продаје Имлеку. У селу постоје 4 места где се свакодневно врши откуп млека.
Већи део становништва овог села се бави воћарством, јер је терен погоднији за узгој воћа, него за поврће и житарице. Овај крај је познат по шљивама и јабукама, а нарочито по малинама и купинама. Јагоде и друго воће се такође гаје, али у мањим количинама, углавном за личне потребе. Воће се најчешће продаје свеже на велико или се прерађује и продаје у виду сока, ракије, пекмеза или се пак суши.
Земљорадничка задруга и сеоски дом
Прва земљорадничка задруга у Бачевцима основана је после Другог светског рата и шездесетих година прошлог века је припојена земљорадничкој задрузи Драчић. 1994. године оснива се поново и успешно функционише све до 1999. када престаје са активним радом. Данас земљорадничка задруга Бачевци постоји само на папиру, она није отишла у стечај, али нема никаквих активности. Зграда у којој је била смештена задруга био је сеоски дом, који се састојао од пар великих сала, продавница, магацина, бифеа и неколико канцеларија.
Дом је направљен давне 1946/8. године, али се током дугих година неупотребе и неодржавања срушио крајем седамдесетих година прошлог века. Нови дом село је добило 1985. године када је војска финансирала изградњу око 15 домова за села ваљевског краја. Ти домови су дати селима на коришћење, а у случају рата, користили би као војно складиште. Нажалост и новом дому прети историја старог. Услед неодржавања оштећени су прозори фасада и кров.
Трговина
У селу, тренутно постоји само једна продавница, у којој се могу наћи прехрамбени производи за најосновније потребе становништва, као и за прехрану стоке.
Ресторани, кафане, бифеи, хотели нису део сеоског амбијента.
Саобраћај
Главни пут је асфалтиран, за разлику од прилаза самом селу. Путеви су земљани, неасфалтирани и прилично су непроходни, нарочито после кише или снега.
Школство
У овој школи, ђаци се школују од првог до четвртог разреда. За стицање нових знања и информација, након завршене школе у Бачевцима, деца су у обавези да наставе школовање, до осмог разреда, у основној школи у Драчићу. До школе у Драчићу, деца из Бачеваца одлазе организованим школским аутобусом.
Неписмених људи и деце скоро да нема. Ако се не рачунају старије жене које нису имале право на образовање пре силних ратова који су задесили нашу земљу, неписмених људи у овом селу нема. Са њима, то је око 2% неписмених људи у читавом селу.
Обданишта у селу не постоје. Децу углавном чувају старији код куће.
Управа
Месна канцеларија у Бачевцима ради још од пре Другог светског рата. У њој се могу добити документа као што су изводи, разне потврде. Рад канцеларије у Бачевцима зависи од рада Месне канцеларије у Драчићу, која је главна за ту област и пружа податке за шире потребе.
Здравство
у Драчићу ради амбуланта, али ако постоје неки здравствени проблеми, мештани се обраћају лекарима у Здравственом центру у Дому здравља у Ваљеву.
Ветеринарску амбуланту у селу немају, али ни у суседном Драчићу. За проблеме са стоком, мештани се обраћају ветеринарима из Ваљева, који долазе по потреби.
Култура
Дом културе у селу не постоји. Постоји сеоски дом, где су се некад одржавале игранке, представе, вашари, али тај објекат се већ дуже време не користи. Данас је остала само празна зграда без икакве функције.
У селу данас није заступљена никаква уметност, ни модерна, ни народна. Последња је некад била заступљена, данас не. Библиотеку село има у оквиру школе, али имају само књиге које су неопходне ученицима од првог до четвртог разреда. Библиотека поседује врло мали број књига које не спадају у школску литературу.
Спорт
Бачевци не поседују спортски клуб, игралиште нити ишта слично. С обзиром на то да је деце у селу мало, када су заједно, друже се и играју најчешће у пространом школском дворишту или испред својих кућа. За време летњих и зимских распуста, у село дођу деца чије баке и деке живе ту, па село тада изгледа живље и богатије.
Otvoreni softver
thumb Otvoreni softver ili u engleskom originalu Open source software se odnosi na softver čiji je izvorni kod dostupan unutar "open source" license svim korisnicima koji mogu mijenjati, prepravljati i poboljšavati njegov sadržaj. To znači da uz 'open source' programe dolazi i čitav izvorni kod u nekom programskom jeziku, pa se može i mijenjati sam program. Ovo nije slučaj sa plaćenim softverom.
1998. godine, grupa pojedinaca je predstavila "open source" termin koji bi zamijenio "slobodni softver". Taj potez je označio početak open source softvera koji se mogao slobodno skidati sa interneta te u isto vrijeme vidjeti i prepravljati njegov izvorni kod. Cilj otvorenog softvera je napraviti programe razumljivijim i dostupnim.
Open source licenciranje
Open source licenciranje određuje prava, povlastice i ograničenja korisnika licence. Kao što je slučaj i sa drugim vrstama licenci, korisnik se mora pridržavati uslova licence kako bi imao pravo koristiti povlastice koje ona nudi. U slučaju open source licenci, povlastice su korištenje, mijenjanje i proslijeđivanje softvera. Licence softvera zatvorenog kôda dozvoljavaju korištenje softvera, a po pravilu zabranjuju pokušaje izmjene programa. Uslovi redistribucije, odnosno proslijeđivanja programa zavise prvenstveno od cijene programa.
Neki primjeri open source licenci uključuju Apache License, BSD license, GNU General Public License (GPL), GNU Lesser General Public License (LGPL), MIT License, Eclipse Public License i Mozilla Public License (MPL). Organizacija pod nazivom "Inicijativa otvorenog softvera" (en. Open Source Initiative) reguliše licence za otvoreni softver. Sve odobrene open source licence se mogu pronaći i pročitati na web stranicama ove organizacije.
Nisu sve open open source licence međusobno kompatibilne. To znači da proizvođači otvorenog softvera ne mogu uvijek koristiti tuđi kôd bez obzira na to što je on pokriven open source licencom. Naprimjer, kôd iz GPL licenciranog softvera se može koristiti u drugom softveru samo pod uslovom da je finalni proizvod također pokriven GPL licencom. Ovakve licence se, radi svoje prirode, nazivaju viralnim.
Suprotno funkcioniše BSD licenca, koja nema zahtjeva od korisnika po pitanju licenciranja budućih proizvoda. Implicira se da svako može uzeti otvoreni softver pod ovom licencom, preimenovati ga i distribuirati ga po željenim uslovima (što uključuje i naplatu softvera).
Pokret otvorenog softvera
Pokret otvorenog softvera je većinom podržan od strane velikog broja programera, naučnika i ostalih računarskih korisnika koji zagovaraju neograničen pristup izvornom kodu nekog programa. Besplatni softver i otvoreni softver su slični ali ne isti pokreti, iako su osnovani sa sličnim namjerama. Zagovornici otvorenog softvera su mišljenja da je njihov način superiorni od zatvorenog softvera, te da su u mogućnosti zajedničkim i neograničenim radom napraviti program bolji nego kod zatvorenih projekata. Prema open source advokatima, oko 90% računarskih programera se slaže s tim da se softver ne prodaje direktno, već da se softver osmišljava za druge namjene koje bi koristile samom korisniku, uostalom vrijednost programa se mjeri po njegovoj korisnosti nego po tržišnoj cijeni i uspjehu. Prema zagovornicima open source softvera to je budućnost računarstva jer bi time ponudili svo znanje drugim postojećim i potencijalnim programerima.
Jack Churchill
thumb|300px|Churchill posmatra cev zarobljenog belgijskog poljkog topa 75 mm. thumb|300px|Džek Čerčil (krajnje desno) vodi trening vežbe, s mačem u ruci, iz čamca Eureka u [[Inverarayu (Škotska).]]
Otvoreni softver
Primjeri otvorenog softvera
Danas postoji mnogo otvorenih softvera koji obuhvataju skoro svaku vrstu softvera danas kao što su obrađivači teksta (LibreOffice), antivirusni programi (ClamAV), internet pretraživači (Mozilla Firefox), email klijente (KMail), obrađivač filma (VirtualDub), svirači filma (Media Player Classic), 3D grafički program za modeliranje (Blender 3D), obrađivači zvuka (Audacity), program za sažimanje podataka (7-Zip) kao i čitavi operativni sistemi (Linux, BSD/UNIX itd.)
Jack Churchill
Potpukovnik John Malcolm Thorpe Fleming Churchill, poznatiji kao Jack Churchill (izgovor: Džek Čerčil; 16 septembar 1906 - 8 mart 1996), ili "Ludi Džek" (Mad Jack), je bio britanski komandos koji se u drugom svetkom ratu borio lukom, strelom i mačem.
Poznat je po izreci: "svaki oficir koji krene u borbu bez mača je nepropisno naoružan." Sa jedinicom britanskih komandosa pomagao je jugoslovenskim partizanima u borbi protiv Nemaca.
Predratna biografija
Džek Čerčil (Jack Churchill) je rođen u Hong Kongu 1906. od roditelja Britanaca. Nakon što je završio koledž Kralja Vilijama pristupio je vojsci. Nije se odvajao od svog klejmora (škotski dvoručni mač, ne oficirska sablja koja je bila uobičajena). Nezadovoljan mirnom i monotonom službom napustio je vojsku posle 10 godina službovanja, i počeo da radi kao novinarski urednik i svirač gajdi.
Otvoreni softver
Primjeri otvorenog softvera
Sa stranice SoftwareFor.org se može skinuti čitavi CD image za Windows i Mac OS X sa besplatnim softverom koji je namijenjen prvenstveno studentima ali i svima ostalima.
Jack Churchill
Drugi svetski rat
Nakon što je Poljska napadnuta Džek je rešio da se vrati u vojsku. Već 1940, vest o njemu je šokirala svet: izdao je komandu za napad tako što je strelom iz dugog luka usmrtio nemačkog narednika, čime je postao jedini poznati britanski vojnik koji je usmrtio neprijatelja strelom. Odmah su mu nadenuli nadimak Ludi Džek.
Nakon bitke kod Dankirka 1941. pridružio se komandosima jer je uvideo da su njihovi zadaci najopasniji i najzanimljiviji. Njegov stil predvođenja komandosa je brzo postao svima poznat: sa lukom na leđima, mačem o pojasu i škotskim gajdama svirajući melodiju "Will Ye No Come Back Again?". Napade je predvodio lično, jurišajući mačem na metke.
1943. je komandovao grupom komandosa br. 2 u Bariju. Džekov brat Tom je bio komandant brigade komandosa, u čijem je sastavu bila i grupa komandosa br. 2. Braća Čerčil su bili profesionalni vojnici. Fitzroy Maclean o njima kaže sledeće: