cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erwin Rommel
Početak rata – Rommelova divizija duhova
Dan kasnije, naređeno mu je da krene prema Lilleu kako bi sudjelovao u čišćenju Belgije i sjeverne Francuske. Kao pojačanje pripojena mu je tenkovska brigada iz susjedne 5. oklopne divizije. Do 30. svibnja Lille je pao i velik dio francuske prve armije se predao. Nakon toga Rommel je dobio nekoliko dana odmora. Saveznici su tijekom njegovog odmora završili evakuaciju Dunkerquea. Dan poslije evakuacije, Rommelova 7. oklopna divizija krenula je preko rijeke Somme u veliku ofenzivu duboko u Francuski teritorij. Francuzi su očekivali oštar prodor tenkovima, no Rommel je primijenio novu taktičku formaciju koju je opisao kao Flächenmarsch, u kojoj je cijela divizija napredovala u formaciji velikog pravokutnika, dugog 20 km i 1.5 km širokog. Prednost te formacije bila je što su sve vrste jedinica kojima je divizija raspolagala bile na raspolaganju kad je divizija naletjela na otpor. Nakon prelaženja rijeke Somme, Rommel je krenuo prema rijeci Seine. Zabunio ga je slab otpor kod Seine, no saveznici su bili demoralizirani i tražili su put za evakuaciju. Dunkirk je još bio svjež Nijemcima u pamćenju, pa kako bi spriječili sličnu evakuaciju preko sličnih luka poput Le Havrea, njemački je vrhovni stožer naredio Rommelu da krene prema moru. Tako je Rommel desetog lipnja, skupa s Rothenburgovom dvadeset i petom oklopnom pukovnijom, stigao do mora kod sela Dalles. Nakon toga krenuo je prema gradu St. Valéry. U St. Valéryu je susreo jak otpor ukopanih savezničkih trupa, koje je porazio nakon tri dana borbe. Iako je borba bila naporna, Rommela je čekala još jedna teška borba prije kraja Francuske kampanje, borba za veliku francusku luku Cherbourg. 18. lipnja doveo je artiljeriju na položaje s kojih se je moglo bombardirati Cherbourg. Nakon intenzivne artiljerijske vatre na luku, francuske su se trupe predale.
21. lipnja Francuska je kapitulirala. Rommelovi podvizi tijekom osvajanja Francuske bili su fenomenalni i ubrzo je postao miljenik cijelog Njemačkog naroda. Njegova 7. oklopna divizija zarobila je oko 90,000 savezničkih vojnika, izgubila je samo 42 tenka i imala 682 mrtvih. Njegovi podvizi preneseni su na filmsko platno u propagandnom filmu "Pobjeda na zapadu". Rommelov se ugled naglo dizao nakon uspjeha u Francuskoj, a što je još važnije, njegovi su podvizi pokazali svijetu što oklopne jedinice mogu učiniti pod zapovjedništvom generala poput Rommela. Ukupno gledajući, kampanja je pokazala važnost inicijative i elementa iznenađenja, koje je Rommel stalno naglašavao.
Oluja u pustinji
6. veljače 1941. Rommel, promaknut u čin general-poručnika, pozvan je u Berlin. Rečeno mu je da je odabran za zapovijedanje dvaju divizija, 15. oklopne divizije i 5. lake divizije (ranije zvana 21. oklopna divizija), koje će činiti famozni Afrički korpus (Deutsches Afrika Korps - DAK) zajedno s talijanskim divizijama Ariete i Trieste, a kasnije i njemačkom 90. lakom divizijom. Divizije će biti poslane u Sjevernu Afriku u jesen 1941. za operaciju Suncokret (Sonnenblume) radi pomoći talijanskim trupama koje su se povukle sa gorja Kirenajke do Tripolija za vrijeme britanske ofenzive iz Egipta. Njemačka je obavještajna služba saznala da Britanci namjeravaju napasti sam Tripoli, pa su Nijemci kao dobri saveznici s Italijom trebali zaustaviti britanski prodor. Iako su je Nijemci smatrali područjem malog strateškog značenja, Sjevernoafrička kampanja je započeta kako bi se Italija zadržala u ratu i to na strani Sila osovine. Rommel bio pod zapovjedništvom talijanskog generala Itala Gariboldija, no mogao se žaliti Berlinu u slučaju ozbiljnog neslaganja između dva generala. Zapovjeđeno mu je ponovno osvajanje strateškog gorja Kirenajke.
12. veljače 1941. Rommel je stigao zrakoplovom u Sjevernu Afriku, a prve njemačke trupe dva dana kasnije. Karakteristično za Rommela, čim je stigao u Afriku, izviđačkim zrakoplovom Fiesel Storch preletio je neprijateljske položaje kako bi izvidio teren na kojem će se odigrati bitka. Počela su i prva neslaganja s Gariboldijem. Talijani su se htjeli utvrditi kraj Tripolija, a Rommel je htio pokrenuti trupe naprijed i napasti, a ne čekati engleski napad. Predočio je svoj pogled na situaciju Berlinu i Rimu, te mu je odobrena ofenziva.
Britanci su već znali da će Njemačka ojačati talijanske položaje u Sjevernoj Africi. Dekodiranje signala njemačke Enigme, iako 1941. još uvijek pretežno neuspješno, otkrilo je neke važne detalje operacije Suncokret.
14. veljače 1941. u Tripoli su stigle prve njemačke trupe; 3. izviđački bataljun i jedna protutenkovska jedinica. Rommel je naredio da tijekom noći iskrcaju ostatak trupa. 17. veljače 1941. Rommelovi tenkovi stigli su na front. Rommel je bio spreman suprotstaviti se Britancima na bojištu. Njegov glavni cilj je bio osvajanje Benghazija, glavnoga grada Kirenajke. Iako je to bio malen obalni grad, Benghazi je bio važna luka. Kako se moglo vidjeti iz Rommelovih spisa, uspostava efektivne opskrbne linije bila je vitalna za nastavak mehaniziranog ratovanja u nepogodnoj klimi i terenu Sjeverne Afrike. Britanci su to shvatili pa su koncentrirali obrambene točke uzduž obale kod malih, ali vitalnih luka.
Nakon početnog napada Rommel je shvatio da su Britanske snage slabije nego što je isprva procijenio, ali naredbe iz Berlina vezale su mu ruke i nije smio dalje napredovati. Ono što on nije znao bilo je planiranje operacije Barbarossa (invazija na SSSR), koje je imalo prednost u umovima njegovih zapovjednika koji nisu htjeli imati sporednu predstavu u Africi koja bi im oduzela vrijedne zalihe nafte, lijekova i municije. Rat sa SSSR-om je bio mnogo važniji od bilo kakvog uspjeha u Sjevernoj Africi. Rommel se vratio u Njemačku u ožujku, odlučan da raščisti navedeni slučaj. Bio je vrlo nezadovoljan odlukom feldmaršala von Brauchitscha koji je odlučio da u Afriku treba poslati što manji mogući broj trupa i prepustiti ju rukama sudbine. Rommel je smatrao da se treba iskoristiti trenutna slabost Britanskih trupa kako bi se preuzela inicijativa. Također je vjerovao da je Njemačka trebala pokušati invaziju Engleske (operacija morski lav – Seelöwe) jer je Britanija ostavila mnogo ratne opreme u Francuskoj nakon evakuacije kod Dunkirka, te je vrijedilo pokušati osvojiti Britaniju, a time ne bi bilo ni potrebe vođenja rata u Africi.
Prije nego što je otišao u Berlin, Rommel je, mimo zabrane iz Berlina, naredio da 24. ožujka 1941. godine 5. pješačka divizija napadne El Agheilu. Kada se vratio u Afriku, Rommel je saznao da je u zoru 24. ožujka 1941. godine 3. izviđački bataljun zauzeo El Agheilu. Nakon što je El Agheila pala u njegove ruke, Rommel je uočio da je Mersa el Brega ranjiva na napad, a kada bi zauzeo Mersu el Bregu, mogao bi nastaviti napad u Kirenajku. Tipično, Rommel je bio nestrpljiv i nije se htio zaustaviti kada je vidio da je prvi domino pokrenuo lančano padanje drugih. Trebao je čekati do svibnja za napad, ali on je odlučio prekršiti i tu zapovijed i nastaviti napad.
31. ožujka Rommel je krenuo u napad na Mersa el Bregu koju je zauzeo istoga dana. Rommel je shvatio da se Britanci radije povlače umjesto da ojačaju svoje položaje, pa je Rommel odlučio napasti Kirenajku. 3. travnja pokrenuo je napad u formaciji od tri kolone, požurivajući svoje trupe što je više mogao. Ključ uspjeha u Rommelovu napadu preko Kirenajke bilo je zauzimanje grada Mechellija, protiv kojega je naumio koncentrirati jedinice iz sve tri kolone koje je poslao preko pustinje 3. travnja. Plan se pokazao totalnim uspjehom. Rommel je imao sreće. Prekršivši zapovjedi mogli su ga u najmanju ruku smijeniti, a opskrbna linija bila je toliko razvučena da je postala vrlo neučinkovita, nekim tenkovima je i ponestalo gorivo tijekom napredovanja prema Mechilliju. 8. travnja Mechilli je zauzet, a Britanske su se snage povukle iz Kirenajke. Rommel je ostvario svoju prvu pobjedu u pustinji i mogao je izraziti buduće ambicije.
Opsada Tobruka
Nakon osvajanja Kirenajke, Rommel je odlučio nastaviti napad prema Egiptu, usput osvajajući u predjelu zvanom Marmarica i luku Tobruk, o kojoj nije bilo prikupljeno dovoljno informacija o obrani i naravi branitelja. Također mu je bilo naređeno da ne proširi svoj napad u Egipat. 11. travnja opkolio je Tobruk koji je hrabro držala deveta Australska divizija. Slijedio je napad Štuka po savezničkim obrambenim linijama, iako Rommel još uvijek nije imao plan britanskih obrambenih linija. Nakon Štuka naredio je napad trupama Njemačkog afričkog korpusa (u daljnjem tekstu DAK) koji je zaustavljen nakon intenzivnog britanskog topničkog bombardiranja. Moral među Rommelovim jedinicama je po prvi puta počeo padati. Tijekom nekoliko uzastopnih napada na jugozapadno krilo Tobruka od 11. travnja do 22. travnja Rommel je izgubio 120 ljudi koji su bili ubijeni, ranjeni ili nestali. Tobruk je postao fokus rata u Sjevernoj Afrci od travnja 1941. do kraja godine.
Osvojeni grad Ras el Madauer bio je pod neprestanom savezničkom topničkom vatrom. Teren je bio tvrd i njemačke trupe su se vrlo teško ukopavale, pa je obrana u tom području bila prilično plitka. Kako bi privukao neprijateljsku topničku vatru na drugo područje, Rommel je osmislio umjetne tenkove (načinjene od drveta i montirane na traktore i automobile) i postavio ih na položaje koje je čuvala Brescia.
Materijalna pomoć iz Berlina nije stizala. Vrhovni stožer je postajao sve zaokupljeniji planiranjem operacije Barbarossa, te su obavijestili Rommela da ih više ne zamara i neka ih kontaktira nadalje jedino ako je nešto jako hitno. Napad preko Kirenajke i napadi na Tobruk zabrinuli su generala Haldera, zapovjednika osoblja Vrhovnog vojnog zapovjedništva (OKH). Kako bi razjasnio situaciju, poslao je general poručnika Paulusa (kasnije zapovjednika 6. armije koja je bila opkoljena u Staljingradu) u Afriku. On je stigao u Afriku 27. travnja. Paulus se složio s Rommelovim planovima da se provede još jedan pokušaj napada na Tobruk, ali je predložio da dio njemačkih snaga štiti egipatsku granicu, koja je bila čuvana samo s talijanskim trupama. Rommel se složio s njim i poslao jednu njemačku bojnu na granicu. Paulus je napustio Afriku početkom lipnja. Njegov izvještaj je bio vrlo pozitivan s naglaskom na probleme u dostavi snaga u Afriku. Izrazio je sumnju u mogućnost osvajanja Egipta i predložio da daljnji napad na Tobruk dobije dozvolu Vrhovnog vojnog zapovjedništva. No uz sva planiranja i pokušaje osvajanja Tobruk je ostao u rukama Australaca.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Oslobođenjem Bugojna povezana je prostrana slobodna teritorija u centralnoj i zapadnoj Bosni i zadat težak udarac Crnoj legiji. Nakon oslobađanja Livna i Kupresa (3. oktobra), ova slobodna teritorija je povezana sa Dalmacijom,
Erwin Rommel
Operacije Battleaxe i Crusader
Dok su određene snage vršile napad (najzapaženija jedinica pod satnikom Bachom kod Halfajskog prolaza), Rommel je pokazao svoju stručnost u oklopnom ratovanju organizirajući protunapad koji je natjerao Britance da prekinu svoj napad nakon samo tri dana. Nakon toga Churchill je izjavio "Bitka kod Solluma od 15. do 17. lipnja bila je bolno iskustvo". U to vrijeme Rommel je bio djelomice impresioniran zapovjednicima kojima se suprotstavljao na ratištu. Njegovo visoko mišljenje o Wavellu, koje je u kasnijim pisanjima promijenio, nije dijelio i Churchill, koji ga je zamijenio s Auchinleckom poslije Solluma.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Maršal Tito pohvalio je Treću i Četvrtu krajišku brigadu za ovaj uspešan napad.
Kewaskum, Wisconsin
je grad u američkoj saveznoj državi Viskonsin.
Erwin Rommel
Operacije Battleaxe i Crusader
U jesen Britanci, pod novim zapovjedništvom, pokreću ofenzivu Crusader (križar), totalno protiv Rommelovih predviđanja. Ne mareći na upozorenja o Britanskom ojačavanju, Rommel je bio prezauzet pripremajući vlastiti plan napada. 15. studenog, dok je slavio pedeseti rođendan u Rimu, tijekom posjete Mussoliniju, počeo je Britanski napad. Obije strane su se dobro držale, a rezultat je bio veća zbrka nego korist, iako je završilo taktičkim porazom za Rommela.
Kewaskum, Wisconsin
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 4.004, što je 730 (22,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Planiranje napada
Bugojno je bilo posednuto znatnim snagama ustaša i utvrđeno sistemom bunkera zaštićenih bodljikavom žicom i minskim poljima. Stoga je svim bataljonima data instrukcija da traže breše u odbrani i teže prodoru u centar grada bezobzirno ostavljajući spoljašnja utvrđenja za leđima. Četvrta krajiška brigada formirala je od 1. čete Prvog i 1. čete Trećeg bataljona udarnu grupu koja je imala zadatak da se neopaženo probije u sam centar grada pre početka napada.
Erwin Rommel
Operacije Battleaxe i Crusader
U prosincu Nijemci i Talijani su bili pod teškim pritiskom. Po prvi puta od travnja 1941. godine, Britanci preuzimaju inicijativu i pokazuju odlučnost u zadržavanju iste. Kakogod, Rommel je ponovno u protunapadu vidio priliku za pokušaj preuzimanja inicijative. 6. prosinca Rommel kreće u protunapad, ali bez Talijanskih snaga, čiji su zapovjednici izjavili da su njihove trupe iscrpljene i nesposobne za borbu. Rommelov napad uspio je pokrenuti sporo povlačenje Britanaca, ali je brzo uvidio da nema dovoljno trupa za okruživanje neprijateljskih trupa. Pokušao je još jednom 7. prosinca, ali ponovno bez uspjeha i s visokim gubicima.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Tok napada
Međutim, napad se na svim sektorima dobro razvijao. Brzim prodorom jedinica u grad izmanevrisan je i razbijen sistem spoljne odbrane grada. Nezauzete otporne tačke su blokirane i postepeno uništavane. Prodorom u grad razvila se uporna ulična borba; neprijatelj se branio iz svake kuće, a manje opkoljene grupe borile su se do kraja.
Do podne 23. avgusta obe brigade zauzele su veći deo grada i sva spoljna utvrđenja sem električne centrale u selu Vesela i deo spoljašnjih utvrđenja na brdu Glavice. Potisnute ustaške snage prikupile su se u opštinsku zgradu, sresko načelstvo, žandarmeriji jsku stanicu, školu, poštu, apoteku, Sokolski dom i kontrolisale deo grada prema Vrbasu. Iz ovih zgrada pružan je organizovan i snažan otpor.
Erwin Rommel
Operacije Battleaxe i Crusader
7. prosinca nije bio sudbonosni dan samo u Africi nego i u SAD-u. 7. prosinca japanske snage napale su Pearl Harbor, što je uslijedilo proglašenjem rata sa SAD-om od strane Njemačke, potez koji je imao teške posljedice za Rommelovu daljnju karijeru. Rommel je odlučio da je daljnja obrana pozicija nemoguća, pa je odlučio započeti s potpunim povlačenjem. Talijani, čiji je doprinos u zadnjih nekoliko mjeseci bio gotovo nerimjetan, digli su ruke od oružja. 16. prosinca započelo je dinamično povlačenje Rommelovog DAK-a. Pod okriljem noći i lošeg vremena Rommel je povukao svoje trupe do El Agheile, kod koje je odlučio postaviti obrambenu liniju, dok su se Britanci okupljali i spremali za napad oko napuštenog obrambenog položaja. Kombinacija faktora, uključujući zbunjenost, loše vrijeme i probleme s opskrbom, učinili su nemogućim Britansko proganjanje trupa Afričkog korpusa na zapad. Iako je to bio taktički poraz za Rommela, to nije bila potpuna pobjeda Britanaca, jer su izgubili priliku udariti Osovinske sile u Africi dok su bile u povlačenju. Cijena operacije Crusader bila je visoka za obje strane. Sile Osovine izgubile su 38 000 ljudi, iako su većina od tih 38 000 bili Talijani popisani kao nestali, dok su Britanski gubici bili oko 18 000 ljudi, od kojih je većina bila ubijena ili ranjena (treba imati na umu da se pod gubitke broje ubijeni, ali isto tako i ranjeni, te nestali u borbi).
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Tok napada
Branioci su nastali da što druže izdrže, nadajući se da će im stići pomoć iz susednih garnizona, posebno iz Prozora i Kupresa. U Prozor su prethodnog dana ponovo ušli delovi 7. SS divizije. Planom napada predviđeno je da Prva krajiška brigada, istovremeno sa napadom na Bugojno, napadne Prozor. Međutim, s obzirom na prisustvo nadmoćnih nemačkih snaga, brigada je odustala od napada.
Erwin Rommel
Pustinjski čudotvorac
thumb|left|thumb|220px|Rommel [[1942.]] Početni mjeseci 1942. godine donijeli su zaokret u Rommelovom načinu vođenja DAK-a. Nakon taktičkog poraza tijekom operacije Crusader, Rommel je trebao prekinuti opsadu Tobruka i povući se 80km zapadno od Tobruka. Pokazavši se u najgorem svjetlu tijekom operacije Crusader, Rommel je proveo sljedeća dva mjeseca pokazujući se u najboljem svjetlu, donoseći svojeglave, ali ispravne odluke. Pokazao je veliku moralnu hrabrost i odličnu sposobnost manevriranja jedinicama.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Tok napada
Nemci su 23. avgusta ujutro uz podršku avijacije krenuli u napad iz Prozora preko Makljena, ali je u celodnevnoj borbi Prva krajiška odbila napad i naterala ih da se povuku u Prozor. Sutradan su obnovili napad, takođe bez uspeha. Tako je uspešno izvedena izolacija Bugojna.
Erwin Rommel
Pustinjski čudotvorac
Moralna hrabrost nalazila se u njegovim ključnim odlukama. Napuštajući Tobruk, znao je da je teren kod Kirenajke nepodoban za obranu, pa je odlučio da se treba povući skroz do Tripolija gdje je mogao ojačati i opskrbiti svoj korpus, a onda punom snagom napasti loše branjivu Kirenajku. Ta se ideja nije sviđala Talijanima, jer je Kirenajka bila njihova kolonija, a već se dva puta našla u neprijateljskim rukama. Rommel je znao da to nije situacija u kojoj mu se može zažmiriti jednim okom, ali je stalno ustrajao i držao svoj stav. Na kraju je ipak dobio dozvolu da se povuče iz Kirenajke. Na Badnju večer, trupe DAK-a napustile su Benghazi, iako su Britanci pokušali spriječiti povlačenje, njemačke oklopne jedinice uspjele su odbiti Britanski napad i pokazati tko vlada pustinjom i za vrijeme povlačenja.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Tok napada
Štabovi Treće i Četvrte krajiške brigade ostavili su za likvidaciju okruženih i blokiranih snaga u gradu samo potreban deo snaga. U toku 24. avgusta postepeno su, jedna po jedna, likvidirane otporne tačke. Drugi bataljon Udarne grupe uspešno je likvidirao otpor u električnoj centrali u selu Vesela zarobivši pritom 48 ljudi koji su pokušali da se probiju prema Travniku.
Suočeni sa neminovnim porazom i izostankom pomoći, najuporniji ustaše i domobrani su se tokom noći 24/25. avgusta probijali iz blokiranih utvrđenih zgrada. Tom prilikom pretrpeli su znatne gubitke. 25. avgusta Bugojno je bilo oslobođeno.
Erwin Rommel
Pustinjski čudotvorac
Nakon povratka u Tripoli, Rommelovo vojno umijeće, osjećaj za snagu neprijatelja i procjena vlastitih mogućnosti, uskoro će ga vratiti na put do slave. Nakon Crusadera, DAK-ove oklopne jedinice bile su brojčano manje. U siječnju je stiglo pojačanje iz Njemačke, a Hitler je odlučio na sredozemno područje dodijeliti i zračnu flotu pod zapovjedništvom feldmaršala Alberta Kesselringa. Relativna lakoća kojom su zračne jedinice uočavale i uništavale jedinice u goloj pustinji, činile su zračnu snagu vrlo važnim čimbenikom u Sjevernoafričkoj kampanji.
S britanske strane je nastupila stanka za pregrupiranje i ojačavanje. Nakon proglašenja rata s Japanom, Australska divizija, Britanska 70. divizija i 7. husarska divizija bile su raspodijeljene na Daleki istok, a najiskusnija britanska oklopna formacija – 7. oklopna divizija, vratila se u Egipat na oporavak i ojačavanje. Auchinleck je namjeravao napasti Tripolitaniju, ali je isto tako vjerovao da ima vremena i za ojačavanje trupa. Zato je postavio, svježu, tek pristiglu iz Britanije, 1. oklopnu diviziju u Kirenajku. Izravno se suprotstavljajući Rommelu, stajale su samo neiskusna 1. oklopna divizija i oslabljena pješačka divizija. DAK-ova obavještajna služba ubrzo je to uvidjela, te kada je to i Rommel saznao ubrzo su njegov instinkt i vještina opet ušli u igru. thumb|thumb|220px|Rommel u Africi u lipnju 1942. Rommel je znao da treba napasti Britance prije nego što stignu ojačati. Htio je da njegov napad iznenadi Britance, pa je cijeli plan napada držao za sebe, a tek tri dana prije napada je rekao za svoj plan ofenzive njemačkim divizijskim zapovjednicima. Kada su 21. siječnja 1942. krenule prve njemačke jedinice u napad, element iznenađenja je gotovo u potpunosti ostvaren. To je bio poseban dan za Rommela jer je za napad odlikovan Viteškim križem s hrastovim lišćem i mačevima. 26. siječnja Mussolini je osobno pohvalio Rommela radi pobjede nad Saveznicima kod Tripolitanije. Rommel se zabrinuo zbog manjka goriva, no svejedno je uspio odbaciti Britance preko Kirenajke do linije Gazala. Auchinleck je također znao da je Kirenajka loše područje za podići obrambenu liniju, pa je tako izbjegao veće gubitke povlačeći se do Gazale.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Tok napada
Prema izveštajima štabova brigada, rezultati borbe za Bugojno su sledeći: Treća krajiška nanela je neprijatelju gubitke od 70 mrtvih i 16 zarobljenih vojnika. Zaplenila 4 puškomitraljeza, 1 minobacač sa 222 mine, 100 pušaka, 30.000 puščanih metaka, 1.000 raznih topovskih zrna i drugu opremu. Brigada je imala 25 mrtvih i 46 ranjenih, od kojih 15 teže. Četvrta krajiška brigada nanela je neprijatelju gubitke od 78 mrtvih i 48 zarobljenih vojnika. Zaplenila je 6 puškomitraljeza, 74 puške, 4 pištolja, oko 250 ručnih bombi, 25.000 metaka i drugu opremu. Brigada je imala 6 mrtvih i 13 ranjenih.
Erwin Rommel
Pustinjski čudotvorac
Obrana Tripolitanije i vraćanje Kirenajke u ruke sila Osovine bio je Rommelov brz i neviđeni pothvat, kojeg su mogli postići samo rijetki vojni geniji. Nakon ponovnog osvajanja Kirenajke, Rommel je stekao status legende i među britanskim vojnicima. Sam Churchill je tom prilikom rekao: "Imamo vrlo hrabrog i vještog suparnika i, ako smijem reći tijekom ovih teških ratnih dana, velikog generala". I Auchinleck se zabrinuo konstatirajući u svojim memoarima da je Rommel postao neka vrsta čudotvorca u očima britanskih vojnika.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Tok napada
Vrhovni komandant Josip Broz Tito pohvalio je Treću i Četvrtu krajišku brigadu za pokazanu požrtvovanost i junaštvo u borbama za oslobođenje Bugojna.
Erwin Rommel
Pustinjski čudotvorac
U ožujku je Rommel otputovao u Njemačku kako bi mogao svečano primiti odlikovanje Viteškog križa. U međuvremenu njegove su snage unaprijeđene u "Panzerarmee Afrika" (Afrička oklopna armija), a Rommel je dobio čin General-pukovnika (Generaloberst).
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Razvoj nakon bitke
minijatura|[[Koča Popović, komandant I proleterske divizije sa Vasom Jovanovićem, načelnikom štaba divizije i Verom Zogović u Bugojnu, oktobra 1943.]] minijatura|[[Kazalište narodnog oslobođenja u Bugojnu sa Savom Orovićem i Olgom Dedijer.]] minijatura|[[Mijalko Todorović govori na narodnom zboru u Bugojnu početkom novembra 1943.]] Bugojno je od 1941. predstavljalo ustašku tvrđavu. Dva napada proleterskih brigada na Bugojno u julu 1942. završena su neuspehom. Nakon ovog poraza, Bugojno do kraja rata nije obnovilo svoj prethodni značaj. U gradu i okolini uspostavljeni su narodnooslobodilački odbori, a iz oblasti gornjeg toka Vrbasa samo u Petu diviziju u tom periodu stupilo je oko 300 dobrovoljaca.
Erwin Rommel
Pustinjski čudotvorac
Dok su Rommelove trupe napredovale prema Gazali, Auchinleck je planirao pokrenuti svoju proljetnu ofenzivu, no tada je shvatio da više nije dovoljno snažan da pokori svog protivnika. Velik dio opreme je izgubio tijekom povlačenja iz Kirenajke, a s druge strane Rommel je počeo dobivati sve više pojačanja jer je Malta bila učestalo bombardirana, pa nije mogla služiti kao luka za lovce na njemačke konvoje. U svibnju su se stvari promijenile. Britanci su dobili pomoć od SAD-a. U Afriku je stiglo 160 M3 Grant tenkova koji su bili superiorniji u usporedbi s njemačkim Panzerima III i Panzerima IV . Britansko topništvo je bilo bolje i jače od njemačkog, a omjer topova je bio 8:5 u korist Britanije. Luftwaffe je brojčano mogao parirati RAF-u. Kvantiteta i kvaliteta britanskih tenkova postala je puno veća od njemačkih. No Rommel nije bio obeshrabren. Odlučio je napasti Gazala liniju na krajnjem jugu oko utvrđene pozicije u Bir Hacheimu. Tamo se neprijatelj najmanje mogao nadati napadu jer je to područje bilo oskudno prohodnim putovima za tenkove, većinom su to bila velika pustinjska prostranstva.
26. svibnja 1942. napad na Gazala liniju je započeo. Bitka je započela vrlo loše za DAK zbog jakog otpora na području Bir Hacheima koji je pao tek 13. lipnja i superiornijih američkih tenkova M3 Grant koji su činili rupe u njemačkom udarnom valu. Rommelove trupe su bile konstantno izložene savezničkim napadima, što ih je činilo vrlo ranjivim. Nakon pada Bir Hacheima u lipnju stvari su krenule na bolje za Rommela. Britanske oklopne snage bivale su sve slabije. Iako se našao u vrlo teškoj situaciji, Rommel je uspio savladati sve prepreke i pobijediti moćnijeg neprijatelja, nalazeći se nemali broj puta osobno u samom žaru bitke analizirajući tijek napada. Pobjedu kod Gazale mnogi smatraju Rommelovim najvećim uspjehom u njegovoj dugoj vojnoj karijeri.
Napad NOVJ na Bugojno 1943.
Razvoj nakon bitke
Bugojno je bilo slobodno do 8. januara 1944, kada su ga zauzeli prednji odredi nemačke Prve brdske divizije tokom operacije Valdrauš. Konačno je oslobođeno 2. septembra 1944.
Erwin Rommel
Tobruk – najslađa pobjeda
Uspješno napredujući uz obalu Sredozemnog mora, Rommel je izmorio svoje trupe i potrošio većinu zaliha. Pobjeda kod Gazale pružila mu je mogućnost ostvarivanja njegovog sna o napredovanju prema delti Nila i tjeranju Britanaca s područja Srednjeg istoka. Čak je zamišljao i priključenje borbama na istočnom frontu osvajanjem Kavkaza, a najambiciozniji plan bio mu je ne samo zauzimanje Nila i Sueza, nego i osvajanje naftnih polja u Perziji i Iraku. No to je moglo jedino uspjeti njemačkom okupacijom Sovjetskog saveza s druge strane, što je samo po sebi bilo težak zadatak.
Rommelove trupe su se ponovno pokazale u najboljem svjetlu kao majstori mobilnog ratovanja. U lipnju 1942. slijedilo je napredovanje prema utvrdi koja ih je demoralizirala prošle godine - luka Tobruk. Potencijalna strateška važnost te male luke značila je da je sigurno dobro branjena. Tobruk je bio jedno od najjačih utvrđenja u Sjevernoj Africi. Trupe koje su ga branile uzrokovale su velike poteškoće Rommelu tijekom 1941. Neka prostranstva oko njega bila su doslovno natopljena krvlju. Tobruk je postao simbol Britanskog otpora koji je Rommel trebao već jednom slomiti. 20. lipnja započeo je napad na Tobruk. Rommel tada nije znao da mu veliku pomoć daju upravo Britanci. Naime Ritchie i njegov nadređeni, Auchinleck, zagovarali su različite taktike, a rezultat tog neslaganja je bila opća zbunjenost, koja je pustila otvorena vrata Rommelovim divizijama. Iako zbunjena, kvaliteta obrane oko važnih strateških utvrda predstavlja je i dalje veliku prepreku. U napad su ponovno najprije krenule Štuke koje su imale zadaću slabljenja obrambenih pozicija. Nakon zračnih napada krenuli su tenkovi i pješadija. U 10:00 h, dva sata nakon napada pješaštva, trupe DAK-a počele su se probijati kroz obrambena utvrđenja oko luke. Do kraja dana Rommel je imao pod kontrolom dvije trećine utvrda. Sljedećeg dana, 21. lipnja u 09:40 h, Rommel se sastao s britanskim generalom Klopperom, zapovjednikom druge sjevernoafričke pješačke divizije i utvrde, koji je ponudio predaju svih preostalih utvrda kod Tobruka. Jednostavno nije više mogao izdržati neprekidne napade DAK-ovih trupa. S padom posljednjih utvrda, ratovanje u Marmarici je došlo kraju. Moral svih trupa Afričkog korpusa opet je bio na najvišoj mogućoj razini.
Pad Tobruka je možda pobjeda koja je najviše prirasla Rommelovu srcu. Ogorčen porazom i ispunjen agonijom iz 1941. zacrtao si je da Tobruk jednostavno mora pasti, te da je to samo pitanje vremena. Simbol Savezničkog otpora je sada bio slomljen i u njegovim rukama, uz 5000 tona zaplijenjene opreme i 2000 zaplijenjenih vozila. Pobjeda je mnogo utjecala na javno mišljenje Nijemaca, ali i Britanaca. Njemačka je propaganda pobjedu prikazala plakatima na kojima je bio prikazan Rommel kako ulazi u Tobruk u svom osobnom automobilu, a Hitler ga je promaknuo u čin feldmaršala. S druge strane The Times je prije napada pisao kako su obrambeni položaji u Tobruku jači nego ikada prije. Churchill osobno je bio šokiran padom Tobruka. U svojim je memoarima napisao: "Ovo je bio jedan od najtežih poraza kojih se mogu sjetiti tijekom rata".
Put do Nila
thumb|left|thumb|Rommel u Sjevernoj Africi Nakon Tobruka, otpor na koji je Rommel nailazio bio je pretežno slab. 30. lipnja već se nalazio 510 km istočno od Tobruka tj. 150 km zapadno od Aleksandrije, na području gdje su Britanci podigli posljednju obrambenu liniju – Alamein liniju. Alamein linija je bila jedna od rijetkih obrambenih pozicija u pustinji koju se nije moglo zaobići preko krajnjeg juga. Naime kod El Alameina se nalazi Katarska depresija koja je bila neprohodna za sva vozila i tako činila prirodnu prepreku za napredovanje preko juga.
Do 14. srpnja Rommelove su snage svedene na minimum koji teško da je mogao održati trenutnu poziciju. Bez goriva, na rubu fizičkog i psihičkog sloma, Afrička oklopna armija bila je u smrtnoj opasnosti. Rommel je tada znao da se njegove ambicije u Sjevernoj Africi nikada neće ostvariti iako su i njegovi suparnici bili iscrpljeni, a situacija je bila fleksibilnija nego se to moglo činiti. Iako ranjen, Afrički korpus nije izgubio svoje borbene vještine. Njemačke su snage odbacivale britanske napade, te su otkrili da je i Britanska 8 armija također iscrpljena. Ipak se DAK i Britanska 8 armija neprekidno bore od svibnja kada je Rommel osvojio Gazalu. Auchinleckove jedinice jednostavno nisu mogle skupiti dovoljnu energiju za odlučujući udarac. S druge strane Rommelove teško oštećene snage bile su postepeno ojačane talijanskim i njemačkim trupama, a ta injekcija svježe krvi učinila je mnogo za dizanje morala.
26. srpnja borba je na kratko prekinuta. Rommel je tada analizirao događaje iz proteklih mjeseci. Bio je uvjeren da je ispravno postupio proganjanjem Britanske 8 armije do Egipta, a s druge strane jako je kritizirao talijanske saveznike. Smatrao je da su talijanski časnici nekompetentni, ali je zato dobro mislio o običnom talijanskom vojniku. Smatrao je da su Talijani dobri vojnici koji su loše vođeni i loše naoružani. Sveukupno gledano smatrao je talijanski doprinos ratovanju nedovoljnim, a vojnike nekorisnim. Dosta mu je bilo talijanskih prinova, tražio je da mu se pošalju samo njemački vojnici i njemačka oprema.
U kolovozu 1942. stanje u vrhovnom stožeru osme armije se promijenilo. Na mjesto zapovjednika armije postavljen je general-pukovnik Bernard Montgomery. U njegovom stožernom karavanu visjela je Rommelova slika ispod koje je bio Shakespeareov citat iz Henrika V.: "Oh, Bogovi bitaka! Ukradite srca mojih vojnika." Slika je služila kao podsjetnik na Rommela, čovjeka kojeg je Montgomery odlučio poraziti.
Mrtva točka
left|thumb|thumb|300px|Rommel u Africi Period od kasnog ljeta do studenog 1942. imao je mnogo uspjeha i padova. Od uspješnih ljetnih pothvata kod Bir Hacheima i Tobruka do jesenjih propalih ambicioznih planova za Egipat. Sunce Afričkog korpusa počelo je polako zalaziti, zajedno s njemačkim nadama u pobjedu u Sjevernoj Africi. Opće gledano na situaciju u svijetu, sile Osovine su još uvijek napredovale. Britanci su bili prisiljeni povući se iz Burme, Malta je bila pod opsadom, Nijemci su činili golem napredak u Rusiji, a njemačke podmornice su u lipnju postavile novi rekord u broju potopljenih savezničkih brodova. No situacija je zapravo bila lošija za Osovinske sile nego što se činila. Ulazak SAD-a u rat pokazat će se kobnim za Osovinske sile kojima će ratna sreća ubrzo okrenuti leđa. No svaki je britanski vojnik znao da je Rommel još uvijek opasan i da sigurno sprema neki novi plan ne bi li se domogao Aleksandrije.
Rommelovo se zdravlje pogoršalo tijekom kolovoza 1942. kada je planirao ofenzivu koja bi trebala započeti krajem mjeseca. Moral njegovih trupa bio je visok, a uspjesi na istočnom bojištu išli su tome u prilog. Rommel je i dalje krivio talijanske saveznike da ne čine najbolje što mogu kako bi zalihe iz Europe došle konvojima u Afriku. No Talijani su slali štogod su mogli, ali Britanci su dekodirajući Enigmu znali točnu poziciju svakoga konvoja koji je krenuo iz Europe. Opskrba trupa je definitivno bio feldmaršalov najveći problem. Plan napada je bio sličan onome u Gazali – brz prodor kroz neprijateljske obrambene linije konstantnim mobilnim ratovanjem.
S druge strane Montgomery se dobro pripremao za gotovo siguran Rommelov novi napad. Svakoj pojedinoj jedinici dao je precizne instrukcije što treba napraviti, a način na koji su britanske trupe bile raspoređene maksimalno je koristio sav njihov potencijal. Montgomery je očekivao da će Rommel napasti na jugu, te je tamo ukopao najveći dio oklopnih jedinica oko Ruweisat i Alam Halfa grebena. Savezničkim oklopnim snagama je naređeno da se ne upuštaju u mobilno ratovanje, nego da se bore obrambeno, ne napuštajući svoj ukopan položaj. Nije smjelo doći do mobilnog ratovanja, Rommel je trebao biti zaustavljen kod obrambene linije, a tada bi topništvo i avijacija uništili njegove okopne jedinice gdjegod budu koncentrirane. Tako je uistinu i bilo. Rommel, sa svojim instinktom za bojište, shvatio je što mu se događa gotovo odmah.
U noći 30. kolovoza 1942. Rommel je započeo svoj napad. Problemi su počeli gotovo od početka, kada je razminiranje terena potrajalo duže od očekivanog. Tada su otpočeli teški zračni napadi sa strane RAF-a, a kada su njemački tenkovi stigli do savezničkih pozicija, silina obrambene vatre spriječila ih je da učine ikakav napredak. Rommel je odlučio prekinuti ofenzivu u jutro 2. rujna 1942.
Nakon neuspjeha, Rommel je bio prisiljen otići u Njemačku zbog zdravstvenih problema. Bilo je očito da će Saveznici nakon uspješne obrane krenuti u napad, pa je Rommel prije odlaska u Njemačku napisao procjenu stanja i relativan omjer snaga kod Alameina, te započeo gradnju obrambenih položaja shvaćajući da je mobilno ratovanje teško izvedivo zbog velike savezničke materijalne superiornosti. Također je upozorio podređene da budu spremni suprotstaviti se pomorskom desantu. Naravno da nije znao da će se ključno savezničko iskrcavanje dogoditi u studenom pod kodnim imenom operacija Torch (Baklja). Nakon posljednjih instrukcija svom zamjeniku, generalu Stummeu, Rommel je napustio Afriku. thumb|thumb|Rommel 1943. U njemačkoj je njegov povratak bio prilika za organiziranje nekih javnih proslava, a i sam je Rommel održao govor u kojem je govorio o stanju u Egiptu. Bilo je nejasno da li će se on uopće vratiti u Afriku. Pričalo se o tome da bi ga Hitler mogao postaviti na jednu od najviših zapovjednih pozicija u Rusiji. No 24. listopada stigla je vijest o početku savezničkog napada, te ga je Hitler poslao natrag na front.
25. listopada Rommel je stigao u Afriku. Situacija koju je zatekao bila je daleko od dobroga. Meontgomeryeve trupe su uspjele probiti obrambene linije u sjevernom sektoru, no čim je stigao, Rommel je uspio zakrpati te rupe za neko vrijeme. Problem je bio u tome što mu je britanski pritisak smanjio broj rezervi, i tako ga natjerao da u bitku ubaci više snaga nego li je on to želio. Situacija se još više pogoršala tijekom slijedeća dva dana.
Od Talijanskog bojišta do smrti
thumb|left|thumb|Rommelov grob Od trećeg pa do šestog mjeseca Rommel je uživao u zasluženom odmoru, provodeći većinu vremena sa ženom Lucijom i sinom Manfredom. Dana 10. lipnja 1943. godine Rommelu je dobio zapovjedništvo nad Grupom Armija B u Sjevernoj Italiji. U studenom iste godine premješten je u Francusku pod zapovjedništvo feldmaršala von Rundstedta, a 31. prosinca postaje vojni inspektor zadužen za Atlantski zid. Kao takav obišao je najvažnije obalne obrambene točke te zaključio da su trupe nespremne za Saveznički napad koji se očekivao. Došao je u sukob s von Rundstedtom zbog zahtjeva da se oklopne divizije premjeste u blizinu obale te tako spriječe moguću invaziju. Rommel je rekao: "Imamo 24 sata da zaustavimo Saveznike ako prijeđu obalu. Nakon toga nitko ih više neće zaustaviti... Rat će se odlučiti na obali..." Imao je pravo. Kad je iskrcavanje 6. lipnja 1944. godine uspjelo, Rommel je shvatio da je rat izgubljen te se okrenuo protiv Hitlera. Zbog ozljede u zračnom napadu 17. srpnja, nije mogao osobno sudjelovati u pokušaju da se Hitler svrgne s vlasti 20. srpnja 1944. godine. Prema Steveu Pressfieldu Rommel se zakleo na službu Njemačkoj ako Urota uspije, i da će pregovarati s anglo-američkim saveznicima o predaji, jer je on najpoštovaniji njemački general od savezničke strane. Urota nije uspjela, no u početku se nije znalo da je Rommel bio upleten u urotu, no međutim, jedan od sudionika urote otkrio je i ime Erwina Rommela, pa je Rommel 8. kolovoza prebačen iz bolnice u Francuskoj do Herrligena, gdje je bio pod kućnim pritvorom. Rommel je odvezen s generalima Burgdorfom (glavni Hitlerov pobočnik) i Maiselom u automobilu u obližnju šumu, te mu je prenesen Hitlerov ultimatum - ili da počini samoubojstvo ili da ide na Narodni sud gdje će mu se suditi za "veleizdaju". Rommel je izabrao prvu mogućnost te je okončao svoj život otrovom nedaleko od Ulma. 18. listopada Hitler je proglasio dan nacionalne žalosti, a Rommel je pokopan sa svim vojnim počastima.
Grande Arche
Grande Arche jedna je od najprepoznatljivijih zgrada u Parizu. Nalazi se u poslovnom centru Defans, pa se naziva i Arche de la Défense. Građena je kao moderna verzija Trijumfalne kapije, i nalazi se tačno na osi koja spaja Luvr, Trijumfalnu kapiju i Defans.
Izgradnja
Na inicijativu francuskog predsednika Fransoa Miterana 1982. godine je raspisan konkurs za dizajnersko rešenje za glavni objekat u poslovnom centru Defans. Na konkursu je pobedio danski arhitekta Johan Oto von Sprekelsen sa idejom o "Trijumfalnoj kapiji 20. veka".
Konstrukcija je započeta 1985. godine. Johan je sva ovlašćenja preneo na svog pomoćnika Pola Andrua koji je sa inžinjerom Rejcelom radio do završetka zgrade. Zgrada je završena 1989. godine. Otvaranje zgrade jula 1989. je propratila vojna parada. Izgradnjom Kapije defansa završena je forma istorijske ose (linije) koja ide dužinom celog Pariza : od muzeja Luvra, pa kroz trg Konkord, preko Jelisejskih polja, zatim kroz Trijumfalnu Kapiju i Avenijom Šarla De Gola do Defansa i ove zgrade na kraju te linije. Ova linija je prikazana na sledećoj slici:
Karakteristike
Kapija je oblika kocke sa sledećim dimenzijama: širine 108 m, visine 110 m u dužine 112 m. Konstrukcijski je sačinjena od rama od napregnutog betona prekrivena sa staklom i mermerom iz Italije. U bočnim stranicama ove zgrade smeštene su kancelarije u vlasništvu državne administracije. Deo zgrade koji predstavlja krov je zapravo izložbeni prostor koji je u vlasništvu Muzeja kompjutera.
Tigl
thumb|160px|Moderni tigl koji se koristi za pravljenje [[silikonskih podloga]] Tigl je kontejner koji se koristi za proizvodnju metala, stakla, i pigmenata, kao i u brojnim laboratorijskim procesima. Ova posuda može da podnese dovoljno visoke temperature da bi se rastopio ili na drugi način promenio njen sadržaj. Istorijski, tiglovi su bili napravljeni od gline, mada oni mogu da budu napravljeni od bilo kog materijala koji je otporan na više temperature.
Yeon Namsan
Yeon Namsan (淵男産, 연남산) (639–701) je bio vojskovođa i velikodostojnik korejske države Goguryeo, poznat kao treći sin znamenitog vojskovođe i diktatora Yeon Gaesomuna. Njegovog oca je godine 665. naslijedio najstariji sin Yeon Namsaeng. Stoga se Yeon Namsan udružio sa starijim bratom Yeon Namgeonom kako bi ga svrgnuli. Yeon Namsaeng je zbog toga morao bježati u Kinu kod dinastije Tang. Njegove molbe za pomoć su Kinezima poslužile kao izgovor za invaziju kojom je 668. uništena država Goguryeo. Yeon Namsan se predao Kinezima i ušao u službu na dvoru dinastije Tang, gdje je bio zadužen za zabavu. Umro je od bolesti, te je zajedno sa braćom sahranjen u Luoyangu.
Intimni odnos
Intimni odnos je posebno blizak oblik međuljudskih odnosa. Može se definirati slijedećim karakteristikama: trajno ponašanje međuzavisnosti, ponavljajuća interakcija, emocionalna privrženost i ispunjenje potrebe.
Intimni odnosi igraju središnju ulogu u sveukupnom ljudskom iskustvu. Ljudi imaju univerzalnu potrebu da nekome i nečemu pripadaju, odnosno nekoga i nešto vole, te je ta potreba zadovoljena stvaranjem intimnog odnosa. intimni odnosi se sastoje od ljudi koji nas privlače, koji nam se sviđaju i koje volimo, bilo u romantičnom i bilo u seksualnom pogledu, sa kojima se želimo vjenčati te im pružiti i od njih primiti emocionalnu i osobnu podršku. Intimni odnosi stvaraju društvenu mrežu sastavljenu od osoba koje pružaju snažnu emocionalnu privrežnost i ispunjavaju naše univerzalne potrebe za pripadanjem i za zbrinutošću.
Sistematsko proučavanje intimnih odnosa je relativno nova oblast istraživanja na polju društvene psihologije, te se počela javljati tek u posljednjih nekoliko decenija. Usprkos toga, društveno promišljanje i analiza intimnih odnosa datira još od vremena ranih grčkih filozofa. Rane naučne studije su se također bavile intimnim odnosima, ali su bile ograničene na manje grupe ljudi u okviru užeg proučavanja ponašanja kao što su takmičenje i saradnja, pregovaranje, pokoravanje ili otpor.
Tundra
Klimatski faktor
thumb|left|200px|Tundra na Grenlandu U nivou polarnog kruga u vreme zimske kratkodnevice, Sunce se uopšte ne izdiže iznad horizonta. Još severnije, noć traje još duže i veći deo tundre nema sunčevu osvetnjenost po više meseci. To utiče na život u tundri da svoju aktivnost usresrede na kratak period osvetljenosti. Osim tame, značajan faktor u tundri je i hladnoća koja zapravo ima geološko nasleđe. Duboki slojevi zemljišta („permafrost“) potpuno su zaleđeni. Na Grenlandu je zaleđen sloj debljine 600 metara, a ponegde i dublje-u Rusiji je zaleđeni sloj bio dubine 1.450 }-m}-. U toku leta „otkravljuje“ se tek tanak sloj, ne veći od sedam centimetara, ali i to je dovoljno za opstanak živog sveta koji naseljava tundru. Ovaj sloj je zasićen vodom jer padavine koje su u njega dospele ne mogu da se ocede dublje, pošto je tu zaleđeno. U tundri inače ima malo padavina i to je uvek sneg. Zbog naizmeničnog smrzavanja i otkravljivanja zemljišta, nastaje poligonalno zemljište. Naime, ovi procesi izazivaju pupčenje tla i stvaranje šupljina u koje se gomila kamenje.
Intimni odnos
Intimnost u fizičkom smislu, pak, karakterizira romantična ili strastvena ljubav i privrženost, odnosno seksualne aktivnosti.
Intimni partneri
Izrazi koji se koriste za razne vrste partnera u intimnim odnosima:
Tundra
Živi svet
U tundri se nalaze biljke malih dimenzija. Drvenastih biljaka ima, poput nekih vrsta breza i patuljastih vrba, ali se često ne vide od zeljaste vegetacije. Drvenaste biljke u tundrama pripadaju životnoj formi hamefita, a ne fanerofita, kojoj pripadaju srodne vrste. Od zeljastog bilja brojne su mahovine i prečice, a poznate su i vrste purpurna kamenika i šumski geranijum.
Od životinjskih vrsta poznati su mošusno goveče i irvasi, koje u Americi nazivaju karibui. Vukovi, polarne lisice i žderavci su predatori koji su prilagođeni životu u tundri tako što imaju gusto krzno i sloj potkožne masti. Takođe, uši, rep i njuška su jako skraćeni kako ne bi došlo do smrzavanja. Hrane se tekunicama, voluharicama i leminzima.
U tundri je veoma mali broj ptica koje su stanarice, dok ptice selice dolaze leti u milionima. Neke od njih su plovke, guske i zujavci. Veliki broj ptica se tada hrani insektima i to najčešće dvokrilcima koji inače zimuju u stadijumu larvi pod ledom koji se stvara na površini bara.
Alpijska tundra
thumb|right|200px|Alpijska tundra sa Krumholc ekotonom Alpijska tundra je vegetacijski pojas u kojoj nema drveća usled niske temperature uzrokovane velikom nadmorskom visinom. Nalazi se iznad gornje šumske granice (granice drveća) na svim visokim planinama, a ekoton ka šumskoj vegetaciji karakteriše se Krumholc formama drveća.
Opština Vučitrn
Vučitrn (albanski Vushtrri ili Vushtrria; ćirilica Vučitrn) je grad i opština istoimene opštine u sjeveroistočnom dijelu Kosova. Administrativno pripada Okrugu Mitrovica.
U opštini Vučitrn, prema UNMIK-ovim procjenama, danas živi oko 106.000 stanovnika, od čega su preko 95 % Albanci.
125px|right|thumb|Položaj Vučitrna na Kosovu
Demografija
Naselje ima albansku etničku većinu. Do 1999. godine u gradu je živelo oko 1200 Srba, oko 500 Bošnjaka i oko 2000 Roma.
Broj stanovnika na popisima:
Historija
Na području Vučitrna je postojalo ilirsko naselje Vicianum, koje su Rimljani osvojili u 1. vijeku pne. i od njega napravili svoju koloniju. Vicianum je kasnije bio pod bizantskom vlašću, a nakon Velike šizme postao jedno od najistočnijih mjesta na Balkanu s katoličkom većinom.
Za vrijeme kosovskog rata su na području Vučitrna zabilježeni mnogi zločini nad lokalnim albanskim stanovništvom od strane srpskih i jugoslavenskih vojno-policijskih snaga. Albanski izvori tvrde da je tada ubijeno oko 500, a nestalo oko 100 stanovnika opštine. To se kasnije izrazilo u stradanju i egzodusu Srba, razaranju i spaljivanju srpskih manastira, crkava i čitavih sela po cijelom području Kosova i Metohije.
Vojinovića kula
Danas je od celokupnog nekadašnjeg utvrđenja opstala samo Donžon kula koja se u narodu naziva Vojinovića kula (po Vojinovićima iz epskih pesama) sa delom bedema u obliku kvadrata.
Sam Donžon spada u red najlepših kula tog tipa u ovom delu Srbije zbog svojih lepih proporcija i pravilno poređanog kamenja u njenim zidovima. Na njenim zidovima (debljine oko 3 m) se vide ostaci mašikula, strelnica odnosno puškarnica, a pored zatvorenog prizemlja, imala je sprat, nad kojim se nalazio otvoreni vrh kule sa grudobranom.
Visina bedema kvadratnog dvorišta je 4 m—5 m, sa izuzetkom južnog dela bedema koji je okrenut ka glavnoj ulici sa kosinom pri dnu (visina 1,2 m—1,5 m, ispad 0,35 m—0,4 m) čija je visina 6 m — 7 m.
Patrijaršijski upravni odbor Srpske pravoslavne crkve
Patrijaršijski upravni odbor Srpske pravoslavne crkve je vrhovna izvršna (upravna i nadzorna) vlast nad crkveno-samoupravnim organima i izvršni organ Patrijaršijskog savjeta.
Predsjednik Patrijaršijskog upravnog odbora je Patrijarh srpski.
Izvršni organ Patrijaršijskog upravnog odbora je Patrijaršijska upravna kancelarija, a nju čine tri odjeljenja: Opšte - pravno, Finansijsko i Ekonomsko odjeljenje. Na čelu kancelarije nalazi se direktor, dok svako od navedenih odjeljenja ima načelnika. Direktora Patrijaršijske upravne kancelarije postavlja Sveti arhijerejski sinod, a načelnike odjeljenja Patrijaršijski upravni odbor.
Sastav
Patrijaršijski upravni odbor sastavljaju:
Članove Svetog arhijerejskog sinoda određuje Sveti arhijerejski sinod iz svoje sredine, a ostale redovne članove i njihove zamjenike Patrijaršijski savjet iz svoje sredine, na šest godina.
Patrijaršijski upravni odbor punovažno rješava, ako je na sjednici prisutna natpolovična većina svih članova. Odluke se donose većinom glasova prisutnih. U slučaju jednake podjele glasova odlučuje glas onoga koji predsjedava. On i proglašava donesene odluke.
Djelokrug
Patrijaršijski upravni odbor:
Iža
IŽA,
Izdavački fond Srpske pravoslavne crkve
Izdavački fond Srpske pravoslavne crkve Arhiepiskopije beogradsko-karlovačke je ustanova Srpske pravoslavne crkve koja se bavi izdavačkom, trgovačkom i misionarskom djelatnošću.
Osnivanje
Izdavački fond je osnovan 1996. godine odlukom patrijarha srpskog Pavla, čiji je bio i predsjednik.
Ciljevi Fonda su: