Školsko_razvojno_planiranje
Istorijat
Školsko razvojno planiranje je otpočelo u okviru šireg projekta koji se bavio unapređivanjem obrazovanja u Srbiji. Tada su Vlada Srbije i Svetska banka — Međunarodna organizacija za razvoj, odobrile Fond za razvoj škola, sa ciljem unapređenja nastave i učenja i osposobljavanja lokalne zajednice za preuzimanje odgovornosti za svoje škole. Ovaj fond su sačinjavali krediti Svetske banke i donacije, čije je korišćenje bilo strogo namensko. Učešće su morale da imaju i lokalne samouprave. Škole su dobijale grantove, za koje su konkurisale pisanjem projekata. Ovaj fond je trebalo da ublaži loše uslove rada, ali i da podstakne uključivanje svih interesnih grupa, te da ostvari nove uloge organa upravljanja školom i nove odnose između različitih aktera. Konkretnije, 40% sredstava je utrošeno na opremanje škola i 60% za stručno usavršavanje. Pilot faza razvojnog planiranja je sprovedena u četiri regiona; u Novom Sadu, Beogradu, Kraljevu i Nišu, po odluci Ministarstva prosvete. Ova faza je imala cilj da se proveri mehanizam za podsticanje autonomije škole kroz ovaj vid planiranja, kao i mehanizam za dobijanje i distribuciju finansijskih sredstava. Takođe, bilo je potrebno i obezbediti materijal sa metodološkim uputstvima za dalji rad na razvoju školstva u celoj zemlji. Bio je raspisan konkurs na kome je učestvovalo 157 škola, a biralo se po devet osnovnih i jedna gimnazija. Pri konkursu su određeni i kriterijumi u vezi sa specifičnošću škola, kao i njihovim dosadašnjim rezultatima. Uzimalo se u obzir i da li su škole velike ili male, gradske ili seoske. Pilot faza je nakon toga sprovedena od aprila do jula 2002. uz uvažavanje specifičnosti regiona i samih škola. Najpre je realizovan Regionalni sastanak sa predstavnicima raznih interesnih grupa, sa ciljem da se informišu i da se oformi regionalna mreža škola učesnica. Zbog istog cilja su realizovani i seminari u svakoj školi. Na tim seminarima je donesena odluka da se u školama oforme razvojni timovi koji će rukovoditi procesom. Potom su usledili seminari u vezi sa izradom školskog plana i predloga projekta. Već u julu, timovi su dostavili predloge projekata Ministarstvu prosvete i sporta. Predloge je procenio evaluacioni tim i doneo odluku o dodeli sredstava kako bi se oni realizovali. I sama pilot faza je evaluirana i to su učinili školski razvojni timovi i savetnici. Evaluacija je pokazala da je proces prihvatila većina, ali je postojao i otpor jednog broja učesnika. Pokazalo se i da su nastavnici i drugi akteri imali velika očekivanja od reforme, ali su iskazali i bojazan u pogledu njenog uspeha. Oni su realno i kompetentno odredili specifičnosti škole, kao i njene potrebe, pa su planovi bili urađeni kvalitetno. Potvrdilo se da je obuka u pilot fazi bila neophodna i da je smislenija za učesnike što je više u vezi sa njihovom konkretnom školom. Uloga savetnika je okarakterisana kao važna, a zbog tehnika, sadržaja i same komunikacije. Timovi su zaista sarađivali, ali i imali krizne momente, koje su uglavnom prevazilazili. Prema mišljenju aktera, najvrednije što su stekli iz ovog procesa su razmena ideja, iskustava i uopšte mišljenja, iskustvo rada u timu, uviđanje značaja iskazivanja i uvažavanja potreba itd. Rečju, razvojno planiranje je donelo nove uloge interesnim grupama, te mobilisanje postojećih kapaciteta. Pripreme glavne faze razvojnog planiranja su otpočele već tokom septembra 2002. Tada je osmišljeno da se aktivnosti odvijaju na sličan način kao i u pilot fazi. Ovo je podrazumevalo obuku, ali i započinjanje i odvijanje procesa uz pomoć savetnika, što ima za rezultat izradu razvojnog plana. Taj plan se podnosi na procenu evaluacionom timu ministarstva radi odobravanja. Ukoliko se projekat odobri, dodeljuju se sredstva i projekat se implementira. Konačno, vrši se (samo)evaluacija. Očekivanja su osposobljavanje svih interesnih grupa da doprinesu kvalitetu nastave, bolja opremljenost škole i veće zadovoljstvo za rad u njoj.