cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drnje
Prirodnozemljopisni elementi
U današnjim prilikama ogledaju se posljedice tih procesa. Pleistocene tekućice kao i vrlo mlada tektonska aktivnost uz stalnu dominaciju fluvijalnih procesa djelovali su na geomorfološke karakteristike ovog kraja. Ranije je bilo naglašeno negativno djelovanje nereguliranih vodenih tokova i poplava za visokih vodostaja. U vegetacijskom pokrovu ovo su područje izvorno pokrivale šume, a danas je vegetacijski pokrov utjecajem čovjeka u cijelosti izmijenjen. U novije vrijeme je nužno veću pozornost posvetiti zaštiti čovjekova okoliša.
Stanovništvo
Vitalne promjene na ovom su se prostoru zbile u nekoliko posljednjih desetljeća. One su gotovo posve rastočile tradicionalnu autarkičnu agrarnu strukturu. Formirani su novi odnosi u gospodarenju i načinu svakodnevnog života donoseći niz pozitivnih, ali i negativnih komponenti. Očito je da ove promjene ne možemo zaustaviti, ali usprkos snažnog procesa senilizacije stanovništva, ali i emigracije, u naseljima općine i župe Drnje još uvijek ima dovoljno snage da se elementi razvoja usmjere uspješnijim i stabilnijim putem, a u suvremenim odnosima su posebno izraženi procesi: deagrarizacija i industrijalizacija.
Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Drnje imala je 2.156 stanovnika, raspoređenih u 3 naselja:
Uprava
Predsjednik općinskog vijeća je Mladen Kolarek. Na tu je dužnost biran 2001. i 2005. godine.
Osnovni podaci
Razvoj naseljenosti na ovom prostoru počinje u neolitu (mlađem kamenom dobu), a nastavlja se preko antike i srednjovjekovlja do novog vijeka i današnjih dana. Pri tome možemo pratiti brojne kontinuitete, ali i diskontinuitete.
Krajem srednjovjekovlja je Torčec bio u sastavu Rasinjskog vlastelinstva, a Drnje je bilo dio Koprivničko-đurđevačko-prodavićkog vlastelinstva. To i ne bi bilo toliko važno za istaknuti da se kasnije nije odrazilo na promjene društvenog razvitka i razilaženja ovog prostora u dva relativno raznolika procesa stvaranja društvenih struktura. Rasinjsko je vlastelinstvo zadržalo kontinuitet do sredine 19. stoljeća.
Jedno vrijeme je iz njenog sastava izdvojeno novo Kuzminsko vlastelinstvo koje je kroz neko vrijeme vraćeno u sastav matičnog vlastelinstva. Tamo je došlo da razvoja kasnofeudalnih struktura. Stanovnici Torčeca i novoosnovanog Botova su imali slobodnjački status na vlastelinstvu kao banderijalci, a njihov položaj se ponešto razlikovao od ostalih zavisnih seljaka. Na drugoj strani Koprivničko-đurđevačko-prodavičko vlastelinstvo je pripavši vladaru postalo jedan od zametaka Vojne krajine, pa je Drnje koje je bilo u njegovom sastavu dijelilo sudbinu vlastelinstva.
Jedno od najtežih razdoblja za ovaj prostor i ovdašnje stanovnike je period 16. i 17. stoljeća kada dolazi do brojnih negativnih društvenih i demografskih promjena te migracijskih valova izazvanih osmanlijskim prodorima. U Drnju je bila organizirana protuosmanlijska utvrda (sastavni dio Vojne krajine) koja je osiguravala kontinuitet naseljenosti i jezgru relativno sigurnijeg područja. Čitav kraj je proživljavao pozitivne i negativne utjecaje tromeđe Osmanskog Carstva, Vojne krajine i civilnog dijela Hrvatske u sastavu Habsburške Monarhije. To je bio prostor vrlo žive komunikacije gdje su se ispreplitala tri smjera utjecaja na ovdašnje stanovništvo i prostor.
U 18. stoljeću dolazi do gospodarskog i demografskog uspona prvenstveno Drnja, a pomalo Torčeca i nešto manje Botova. Pri tome su presudnu ulogu imali utjecaji prirodne okoline, osobito rijeke Drave koja je bila glavna komunikacijska osnova i jedan od temelja za razvoj ovog područja. Drava je imala i presudnu negativnu ulogu.
Tijekom 20-tih godina 19. stoljeće njezin je utjecaj bio toliki da je jedan veliki dio stanovništva Drnja (ali i Botova) morao biti iseljen (najviše u Prekodravlje - u novoosnovana sela Gola i Gotalovo, ali i u susjedana sela u okolici Drnja). Drnje je izgubilo čitav niz centralnih funkcija (vojne, upravne, prosvjetne, gospodarske itd.) koje najviše preuzimaju susjedni Peteranec i Koprivnica.
Godine 1898. je utemeljena općina Drnje (izdvajanjem iz sastava općine Peteranec), a nakon priključivanja Torčeca i Botova (prije u sastavu općine Đelekovec) početkom 20. stoljeća čitav prostor današnje općine i župe Drnje ima približno ujednačen razvitak kroz prvi svjetski rat i međuratni period. U razdoblju između dva svjetska rata Drnje je spadalo u najnaprednija naselja Podravine. Nakon drugog svjetskog naselja općine djelomično stagniraju u razvoju. Općina Drnje je pripojena općini Koprivnica 1963., a obnovljena je 1993. godine.
Značajnu ulogu na razvoj ovog kraja je imalo prosvjetno djelovanje, koje u Drnju ima kontinuitet od prve polovice 17. stoljeća. U drnjanskoj školi je nastala znamenita Drnjanska pjesmarica iz 1687. godine. Školstvo je imalo veliku ulogu kroz opismenjavanje stanovništva, a kroz njegov sustav su u sela prodirale brojne inovacije koje su imale jednu od ključnih ulog u procesu modernizacije pogotovo od druge polovice 19. stoljeća do današnjice.
U prvoj polovici 17. stoljeća je obnovljena župa Drnje, jedna od najvećih u sjeverozapadnom dijelu Hrvatske. U selima Torčec, Sigetec i Peteranec su u prvoj polovici 17. stoljeća postojale kapele, a od 1671. godine izgrađena je i kapela u Hlebinama. Te kapele su bile u sastavu župe Drnje do 1789. godine kada dolazi do osnivanja novih župa u Sigecu i Hlebinama, te obnove župe u Peterancu. Kasnije se iz sastava župe Drnje izdvaja selo Gola u kojem je utemeljena nova župa.
Drnje i Vojna krajina
Drnjanska utvrda za obranu od Osmanlija se, koliko je za sada poznato, prvi puta spominje 1572. godine, a na njezinom čelu je bio vojvoda. To se vidi iz spisa kojima su štajerski staleži tražili da se iz Koprivnice ukloni zapovjednik Ivan Globitzer, a vojvode iz Drnja i Ludbrega su molili da im se oprosti što su slušali spomenutog zapovjednika. Drnje je 1576. godine zajedno s Đurđevcom, Prodavićom (Virjem), Novigradom i Đelekovcom spadalo pod zapovjedništvo kapetanije i generalata u Koprivnici.
Drnjanska utvrda je godinu dana kasnije (1577. ) imala 50 haramija ili hrvatskih vojnika, a tražilo se povećanje vojne posade za još 20 njemačkih vojnika. Kasnije je došlo 11 njemačkih vojnika, ali je smanjen broj haramija. Iste godine je vršen pregled granice s Osmanskim Carstvom te su u izvješću o stanju utvrda predložene novčane potrebe za daljnje radove. Između ostaloga, za popravak je predložio 16000 forinti za popravak utvrda: Remetinec, Rasinja, Ludbreg, Novigrad, Drnje i još jedan kaštel između Koprivnice i Topolovca.
Drnje je, prema dokumentima Sabora u Brucku na Muri održanog 1578. godine, bila mala utvrdica, zapravo straža odnosno čardak, koji je trebalo popraviti i ojačati mu sigurnost dogradnjom grabe i palisade. Za taj je posao bio određen iznos od 500 forinti, s tim da su slavonski staleži morali osigurati besplatnu radnu snagu.
U vezi s Drnjem i utvrdama Sv. Petru, Sv. Jurju (kod Križevaca), Sv. Ivanu, Đelekovcu, Novigradu te u Apatovcu i Gofnicu, bilo je potrebno odmah utvrditi broj vojnika i straža, kako bi se nakon dovršene izgradnje nekih već započetih ili novih utvrda mogla načiniti nova preraspodjela vojnih snaga. Iste godine (1578.) je određena nova upravna struktura Slavonske vojne krajine. Prema njoj su Koprivničkoj kapetaniji bile podređene utvrde: Đelekovec, Novigrad Podravski, Đurđevac, Zrinski Topolovac, Cirkvena, Apatovac, Ludbreg i Drnje.
Kasnije je nastao problem jer je 600 Turaka iz Brežnice, Bobovca i Barča 17. kolovoza 1578. prešlo s brodovima preko Drave te su napali i spalili utvrdu Drnje, koja im je svakako smetala.
Utvrda Drnje je poslije paljenja 1578. godine bila u lošem stanju, a to se vidi kada je nadvojvoda Karlo u lipnju 1580. godine poslao povjerenstvo koje je imalo zadatak utvrditi stanje i potrebe krajiških utvrda. Povjerenstvo je svoj posao započelo u Koprivnici i u utvrdama koje su bile podređene koprivničkom kapetanu. Povjerenstvo se bavilo i utvrdom Drnje koja se nalazila na vrlo nepovoljnom položaju jer su joj prijetili visoki vodostaji rijeke Drave i potoka Rasinje (Glibokog). Na istom položaju nije bilo moguće graditi drugu utvrdu, a povjerenstvo je zaključilo da je bolji položaj preko potoka jer je bio viši i sigurniji od plavljenja, a i strateški povoljniji.
Tada bi ta utvrda štitila otvorenu granicu prema ugarskoj utvrdi Zákany. Tadašnje je loše stanje utvrde bilo teško otkloniti. Povjerenici su ipak imali gotov plan koji je načinio koprivnički palir. Pregledavši oba položaja, prihvatili su mogućnost izgradnje nove utvrde na povoljnijem položaju. Utvrda bi bila nešto dalje od vode i na dovoljno visokom terenu, premda i tamo Drava u to vrijeme dosta često dere svoju obalu. Prije konačne odluke i gradnje trebali su se dogovoriti s tadašnjim banom Krstom Ungnadom, čije je to bilo vlasništvo, koji je osim toga za gradnju utvrde trebao dati radnu snagu i brinuti se o budućem održavanju straža koje bi u njoj bile smještene. Ta je pitanja ban Krsto Ungnad trebao rješiti s ratnim savjetnicima.
Novac potreban za gradnju utvrde u Drnju trebao se osigurati preko građevne blagajne iz koje su se plaćali troškovi gradnje u Koprivnici, a odluku o potrebnoj radnoj snazi trebao je donijeti Hrvatski sabor. Iste godine (1580. ) je general Vid Hallek, na zasjedanju Hrvatskog sabora, 7. rujna predložio da se za kaštel Drnje (Dernye), kao glavne predstraže koprivničke utvrde, nađe drugo, bolje i sigurnije mjesto, budući da je tadašnje bilo nesigurno i često više od polovice preplavljeno vodom.
Kako su obje vojske, ne znajući jedna za drugu, išle vojničkom cestom koja je iz Virovitice i Slatine vodila u Đurđevac i Novigrad, sukobile su se 29. rujna 1580. kod razvaljenog grada Gorbonoka (kod današnjeg sela Kloštar Podravski). Osmanlije su izgubile borbu, a poginuo je i sam Skender-beg. Opasnost koje je izazivala rijeka Drava je bila velika pa se za to brinuo i Hrvatski sabor koji je odredio da se drnjanska utvrda koja je bila oštećena vodom svakako mora popraviti.
Istovremeno je predloženo da se žito za vojne potrebe dovozi iz Varaždina po rijeci Dravi do Drnja. U Drnju je tada najvjerojatnije bilo središte za daljnju distribuciju žita. Drnjanska utvrda nije bila dovršena niti kada je zasjedao Hrvatski sabor u Zagrebu 27. lipnja 1582. godine.
Izgleda da je izgradnja nove utvrde u Drnju bila završena najkasnije do proljeća 1586. godine. General Vid Hallek je u svibnju 1586. godine putovao od jedne do druge slavonske utvrde. Nakon pregleda Koprivnice, uputio se prema Dravi do Malog Sigeta (Sigetec). Taj je položaj bio dobro utvrđen, a tamo je bila jedna kuća koja je služila haramijama prigodom održavanja straže.
Prema izvještaju od 1. listopada 1586. godine vidi se da su Osmanlije na Miholje (29. rujna) doprli do Koprivnice gdje su bili ugrabili 150 konja i goveda, kod Ivanca su uhvatili četiri osobe i spalili isto toliko kuća, a oko Koprivnice su pohvatali oko 20 osoba. Na cesti prema Varaždinu uhvatili su deset kočijaša. General Vid Hallek je za umirenje naroda podigao haramije iz Drnja, Novigrada i Ludbrega te čitavu posadu grada Koprivnice.
U posljednjem desetljeću 16. stoljeća napadi vojske Osmanskog Carstva bili najžešći, a Osmanlije su pokušavale probiti obranu na Slavonskoj vojnoj krajini i na Kupi. Radne snage nije bilo nigdje. Sve su snage bile angažirane na neposrednim ratnim zadacima.
Osim što su Drnjanci morali sudjelovati u obrani od Osmanlija i raditi na popravljanju utvrda, godine 1600. osobito ih je pogodila vijest o padu Kaniže u Osmanske ruke. Padom ove renesansne peterokutne utvrde, jedne od najsnažnijih u jugozapadnoj Mađarskoj, pojačan je strateški položaj Drnja u sustavu obrane, jer su Osmanije sada direktno graničili s prostorom današnje Hrvatske, a dijelila ih je jedino rijeka Drava.
Gospodarstvo
Naselja općine Drnje su stara poljoprivredna naselja s dugom stočarsko-ratarskom tradicijom. Dugo vremena je osnovna privredna grana bila poljoprivreda. Uspoređujemo li kretanje broja aktivnog stanovništva koje obavlja zanimanje prema području djelatnosti u vremenu od 1953. do 1991. godine zapažamo da je došlo do značajne promjene u rasporedu broja aktivnog stanovništva po sektorima.
Godine 1953. u svim je naseljima današnje općine Drnje raspored bio I-II-III (i IV), a 1991. godine dolazi do promjene pa je raspored bio II-I-III (i IV), što znači da je 1991. godine u odnosu na 1953. godinu, na području današnje općine Drnje došlo do zamjene mjesta između primarnog i sekundarnog sektora (ista je situacija u naseljimu Drnje, u Botovu je raspored II-III-(i IV)-I dok je u Torčecu zadržan raspored iz 1953. godine I-II-III (i IV).
Gledano u postocima zapaža se najveće povećanje sekundarnog, a smanjenje primarnog sektora. Kao i u drugim dijelovima Republike Hrvatske porast broja nezaposlenih je naglo počeo rasti početkom Domovinskog rata, te kasnije u godinama tranzicije. Krajem siječnja 1998. godine na području općine Drnje je bilo ukupno 108 nezaposlenih, a od toga 56 žena ili preko polovice.
Poljoprivreda
Procesi deagrarizacije i industrijalizacije prouzročili su dosad najznačajniju i najbržu transformaciju strukture stanovništva ne samo na području općine Drnje, nego i na većini podravskog prostora. Pri tome se radi prvenstveno o transferu radne snage iz poljoprivrednih u nepoljoprivredna zanimanja (prvenstveno u industriju).
Dio stanovništva je emigrirao u Koprivnicu i druga veća središta tražeći zaposlenje izvan poljoprivrede, ali se promijenila i struktura onog pučanstva koje je ostalo živjeti na području današnje općine Drnje. Proces deagrarizacije je naročito brz zadnjih desetljeća, pa se sve manje stanovništva bavi poljoprivrednom proizvodnjom. Dok je prijelaz stanovništva iz primarnih u ostale djelatnosti bio polaganiji, od 1953. do 1991. godine je na području općine Drnje učinjen pravi preokret: udio stanovništva zaposlenog u primarnim djelatnostima u aktivnom stanovništvu smanjen je u istom razdoblju za oko 28% (od oko 67 do oko 39%). S druge strane pritisak viška radne snage iz primarnih djelatnosti bio je jedan od i te kako važnih gaktora ovakovog razvoja u prestruktuiranju stanovništva na području općine Drnje.
Procesi industrijalizacije (naročito u Koprivnici) imali su presudnu ulogu u profesionalnom prestruktuiranju pučanstva općine Drnje. Udio industrijskog stanovništva u aktivnom stanovništvu je od 1953. do 1991. godine porastao za 35% (od oko 2 do oko 37%). Kako je na te procese, uz industriju koja se razvijala na području općine Drnje, najveći utjecaj imala industrija Koprivnice rastao je broj dnevnih migranata iz naselja ove općine u Koprivnicu.
Dominacija primarnog sektora u ukupnom gospodarstvu općine Drnje vidi se iz podataka popisa stanovništva 1953. godine. Unutar primarnog sektora gotovo u potpunosti je zastupljena poljoprivreda. Godine 1991. primarni sektor je pao: u Botovu na 22%, Drnju na 34% i Torčecu na 50%.
Veličinu posjeda domaćinstva diktiraju njihove proizvodne ambicije. U novije vrijeme je sve više prisutno davanje zemlje u zakup što se trenutačno čini najprihvatljivije i za iznajmljivača, a i za zakupnika. Iznajmljivač dobije relativno malu godišnju svotu novaca ili plodova s iznajmljene zemlje, a zakupnik za malu svotu dobije nužnu mu zemlju koju može samo eksploatirati bez dugoročnih ulaganja u nju. Područje današnje općine Drnje suočeno je s problemom rascjepkanosti zemljišnog posjeda, a uz to dio zemljišnog posjeda, otpada na međe i poljske puteve. Za poboljšanje stanja zbog usitnjenosti nužna je obnova katastra i stvaranja nove zemljišne knjige te usklađivanje sa starim knjigama. Dominantnu poljoprivrednu proizvodnu kulturu čini kukuruz, a sadi ga velika većina poljoprivrednih domaćinstava. Kukuruz im je potreban kao nužna hranidbena sirovina za uzgoj stoke, peradi i svinja. Samo se dio poljoprivrednih domaćinstava odlučuje za monokulturnu proizvodnju kukuruza za prodaju.
Dio kukuruza se bere u klipove, sprema u koševe gdje se suši i kasnije služi za prehranu stoci. Kukuruzovina se nakon berbe većinom ubire s polja i iskorištava za nastir ili hranidbu stoke. Osim kukuruza kao dominantne kulture na oraničnim površinama se sije i pšenica. Ona se proizvodi kao svojevrsna nadopuna u stočnoj hranidbi te za zamjenu u mlinovima za stočno brašno, smjese i brašno za ljudsku prehranu.
Pšenica se ubire kombajnima, dio se odmah prodaje u silose, a dio se sprema u domaćinstvima gdje se suši te služi za prehranu stoci ili se razmjenjuje u mlinovima. Slama se nakon žetve skladišti te služi tijekom godine kao nastir. Osim kukuruza i pšenice na oraničnim površinama na drnjanskom prostoru se sije krumpir, zob, ječam i druge kulture, ali u znatno manjim količinama. Područje općine Drnje raspolaže i s dobrim i kvalitetnim stočnim fondom.
Industrija i rudarstvo
Unutar sekundarnog dominiraju industrija i rudarstvo. Rudarska tradicija je na ovom području dosta stara. Plemićka obitelj Inkey iz Rasinje je još 1869. godine s eksploatacijom šljunka na području današnjeg jezera Šoderica kod sela Botovo, a to je vrijeme izgradnje željezničke pruge Zagreb-Mađarska. Prvobitna eksploatacija se vršila ručno, a 1912. godine je proradio prvi parni bager, koji je 1959. godine zamjenjen bagerom gusjeničarom. Prekretnica u proizvodnji je bila 1967. godine kada je u pogon pušten prvi plovni bager. Početke obrtničko-manufakturne proizvodnje s nekim elementima industrijske proizvodnje u Drnju imamo u radionici cementog crijepa u vlasništvu. Industrijska proizvodnja u Torčecu počinje odmah nakon drugog svjetskog rata kada se otvara poluindustrijska proizvodnja užeg asortimana betonskih proizvoda, koja napredak doživljava početkom 80-tih godina kada je izgrađena nova proizvodna hala koja je omogućavala rad tijekom cijele godine. Novi proizvodni pogoni na istoj lokaciji su napravljeni 90-tih godina.
Mogućnosti razvoja sekundarnog sektora su na području općine Drnje relativno povoljne. Pogotovo zbog dobrog prometnog položaja, ali i blizine nekih prirodnih sirovina. Budućnost sekundarnog sektora je u malom poduzetništvu, a dodatne poticaje pruža buduća izgradnja brze ceste i cestovnog graničnog prijelaza s Republikom Mađarskom kod Šoderice.
Promet i veze
Na razvoj prometa i veza najveći je utjecaj imalo otvaranje željezničke pruge između Zagreba, Koprivnice i Mađarske 1870. godine. Ta je pruga stradala u drugom svjetskom ratu, značaj joj je ponovo vraćen 1962. godine puštanjem u promet novog mosta na Dravi i otvaranjem ponovnim uspostavljanjem međunarodnog prometa s mađarskom, ali i elektrifikacijom te modernizacijom iste pruge 1981. godine.
Trgovina, ugostiteljstvo, turizam i zdravstvo
Najstariji pisani podaci o trgovini u Drnju zabilježeni su početkom 17. stoljeća. U 19. stoljeću utemeljene su prve maloprodajne trgovine. Istovremeno dolazi do razvoja ugostiteljstva. Na području tadašnje općine Drnje broj trgovina je bio 23, a nakon drugog svjetskog rata dolazi do nacionalizacije trgovine pa je u Drnju osnovana trgovačka poduzeća "Podravec" i "Bratstvo". Kasnije trgovinu i dio ugostiteljstva na ovom području organizira koprivničko trgovačko poduzeće "Izvor". U posljednjem desetljeću 20. stoljeća ugostiteljstvom i trgovinom počela su dominirati mala privatna trgovačka i ugostiteljska poduzeća. Područje općine Drnje ima i niz mogućnosti za razvitak turizma i rekreacije i to lovnog turizma i seoskog turizma, ali i turizma te rekreacije na jezeru Šoderica, za što djelomično postoje uvjeti. Uz to na jezeru Šoderica postoji izgrađena infrastruktura što bi uz dobru organizaciju i marketing moglo predstavljati osnovu za daljnji razvitak rekreacije i turizma.
Počeci organiziranog zdravstva sežu na početak 18. stoljeća kada je u Drnju uređena karantena za zaštitu od širenja kuge. Organizirano zdravstvo na ovom području postojalo je i u 19. stoljeću, a liječnici su za ovo područje imali sjedišta u Peterancu ili Koprivnici. Tek nakon prvoga svjetskog rata je Drnje dobilo stalnog liječnika, između dva svjetska rata najpoznatiji je bio dr. Pavao Tomašić. Adaptacija stare zgrade ambulante je izvršena 80-tih godina, a obnovljena zgrada je predana na uporabu 1983. godine. Istovremeno s općom liječničkom praksom u Drnju je za okolna sela (Botovo, Torčec, Peteranec, Sigetec i Drnje) organizirana i zubarska služba, dok se nešto kasnije ustrojava i ljekarna. U 90-tim godinama 20. stoljeća u drnjanskoj ambulanti je organizirana privatna liječnička ordinacija. Veterinarska ambulanta u Drnju je osnovana 1955. godine. Stanica je nekoliko mjeseci radila u privatnom dvorištu, a nakon toga je kupljena zgrada u kojoj je adaptirana ambulanta.
Energetski potencijal
Rijeka Drava ima strmi riječni profil i zato teče brzo, a za vrijeme visokog vodostaja često mijenja korito, odnosi nasipe i dere obalu. Vodni režim Drave je pogodan za energetsko korištenje jer su najveći protoci u proljeće i kasno ljeto, upravo kada je na ostalim vodotocima protok vode najmanji.
Parcialidad, Acámbaro
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 125 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1843 m.
Drnje
Energetski potencijal
Postoje planovi po kojima bi se možda u budućnosti mogla izgraditi HE Botovo. Pri tome je bitno da bi se pridravska akumulacija i strojarnice gradile na samom toku Drave, čime bi se nagativni utjecaj na okolinu sveo na najmanju moguću mjeru.
Sunčane energije u drnjanskom kraju ima dovoljno. Horizontalna ploha godišnje primi oko 4200 MJ/m2, a povoljno nagnute plohe okrenute prema jugu dobivaju i više od 4600 MJ/m2. Tu energiju je moguće djelotvorno i jače iskoristiti. Mimo našeg utjecaja grije tlo, biljke i posredno zrak. Time uzrokuje miješanje zraka, vjetar i pospješuje ispraravanje vode. Sunce suši tlo, pokošenu travu, razastrto rublje, ubrane plodove. Vodu isparenu sa kontinenata i oceana raznose zračne struje, ona prelazi u oblake iz kojih u povoljnim uvjetima pada oborina što natapa njive i šume, opskrbljuje izvore i vodotoke, daje pitku vodu i tjera hidroelektrane. Pomoću sunčane energije stvaraju biljke iz vode i ugljik dioksida organsku materiju, tj. grade svoje lišće, stabljike, plodove. U ljudskom organizmu sunčana energija pospješuje stvaranje D vitamina potrebnog za čvrstoću kostiju.
Jednostavnim zahvatima sunčana se energija može sakupiti i korisno upotrijebiti i na druge načine. Tako se izravnom pretvorbom u kolektorima dobiva topla voda potrebna u kućanstvu, mogu se grijati stanovi, životinjske nastambe i plastenici. Pomoću solarnih stanica može se dobiti električna energija potrebna za pogon raznih aparata, za rasvjetu, za punjenje akumulatora itd. Svako kućanstvo može postaviti vlastito solarno postrojenje barem za grijanje vode potrebne u gospodarstvu. Ulaganje u to otplati su za 6 do 7 godina. Kad bi su u okolici Drnja prišlo izgradnji solarne elektrane od silicijevih fotonaponskih stanica instalirane snage 40 MW, trebalo bi solarnim panoima prekriti površinu veličine oko 0,6 km2. U okolici Drnja ima takvih površina koje nisu prikladne za poljodjelstvo dovoljno, npr. uz stara korita Drave i sl, pa ne bi trebalo dirati obradive površine. Cijena jednog kilovatsata struje iz solarne energije danas iznosi približno oko 3 eura.
Na širem području okolice područja općine Drnje ima i nekoliko ležišta podzemne tople vode. Ona se može korisno upotrijebiti za grijanje staklenika ili plastenika, stanova, gospodarskih i javnih prostorija (škola, ureda...) i sl. Mogla bi se također upotrijebiti i za pogon termoelektrane koja bi radila preko tzv binarnog procesa. To znači, topla voda iz crpilišta dubokog 2,5 km grijala bi plin pentan, a njegove bi pare pokretale turbinu električne centrale.
Kako drnjanski kraj ima relativno napredno gospodarstvo s razvijenim marvogojstvom i svinjogojstvom, tamo bi svako kućanstvo moglo proizvoditi dovoljno bioplina za kuhanje, hladionike i djelomično za grijanje. Bioplin se dobiva preradom i razgradnjom stajskog gnoja. Tehnologija proizvodnje je jednostavna i lako dostupna svakom gospodaru. Na takav bi se način smanjila potrošnja ogrijevnog drva. Kukuruzovina i druga biomasa mogla bi se korisno upotrijebiti za industrijsku proizvodnju visokokaloričnog ogrjeva.
Važna je i energija vjetra uz Dravu. Pretpostavimo li da je strujanje zraka nad drnjanskim krajem slično kao i obližnje Molve, jer su meteorološki i fizički uvjeti jednaki, onda prosječna brzina vjetra iznosi 4 m/s, a snaga vjetra na 10 m visine bi bila 52 W/m2. Na generatoru koji se uključuje u rad pri brzini vjetra od 1,5 m/s dobila bi se gustoća toka eolske energije od 401 kWh po kvadratnom metru kruga opisanog elisom vjetrenjače. Da bi se troškovi za postavljanje generatora ekonomski isplatili trebalo bi vjetrenjače postaviti na stupove visine barem 30 m, jer se brzina vjetra s visinom povećava. Zračni generatori imaju mali ekološki utjecaj. Oni izazivaju jedino zujanje i vibracije pri brzom radu, donekle kvare izgled krajolika, ali je zasada proizvodnja električne energije iz zračnih turbina još uvijek skupa. dok nuklearni reaktor proizvede jedan kWh struje za oko 1,5 centi, energija vjetra stoji 10 centi.
Colonia Tierra y Libertad, Colima
Colonia Tierra y Libertad je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Colima, u opštini Colima.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 11 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 495 m.
Arola, Ascoli Piceno
Arola je naselje u Italiji u provinciji Ascoli Piceno, u regiji Marche.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 103 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 705 m.
O Cangaceiro
O Cangaceiro ( Razbojnik )je brazilski crno-bijeli film snimljen u režiji Lime Bareta i premijerno prikazan 1953. godine, poznat kao prvi brazilski film koji je doživio međunarodni uspjeh, odnosno začetnik specifičnog brazilskog podžanra poznatog kao nordestern.
Lima Bareto je još od početka 1940-ih pokušavao snimiti film o Lampiaou, ali mu se prilika za to pružila tek nakon što se 1950. godine priključio filmskoj kompaniji Vera Cruz. Franco Zampari, predsjednik studija, ispočetka je bio skeptičan prema projektu, a i snimanje su obilježili brojni kreativni sukobi. Na kraju se O Cangaceiro ispostavio kao pun pogodak, a što se tumači time da su se motivi i ikonografija vesterna - žanra koji je tada uživao vrhunac popularnosti u svijetu - vješto "presadili" na brazilske prilike. O Cangaceiro je doživio veliki uspjeh ne samo u Brazilu, nego i u svijetu, te je, između ostalog, na Kanskom filmskom festivalu dobio nagradu za najbolji pustolovni film. Razbojnik je prvi brazilski film koji se posle
rata prikazivao u Beogradu.
Autobusni kolodvor
mini|250px|Zgrada autobusnog kolodvora u [[Zagrebu]] mini|250px|Autobusni i željeznički kolodvor u [[Sarajevo|Sarajevu]] mini|250px|Zgrada autobusnog kolodvora u [[Nišu]] Autobusni kolodvor je posebno uređeni objekat za prihvat autobusa i putnika. Autobusni kolodvori se grade u svim većim naseljenim mjestima i gradovima koji su prometno povezani sa ostalim mjestima i gradovima u kojima postoje redovne međugradske autobusne linije, a da bi se olakšao prihvat putnika i autobusa.
Usluge
Autobusni kolodvor pruža sve usluge potrebne za što udobniji i sigurniji prihvat autobusa i putnika, od prodaje putnih karata, čuvanja prtljage, informacija pa do privremenog smještaja i osvježenja.
Sadržaji
Svi veći autobusni kolodvori u svom sastavu imaju čekaonicu, pult za informacije, pult za prodaju karata u domaćem i međunarodnom prometu, prostoriju namijenjenu čuvanju prtljage, restoran, caffe bar, kioske sa tiskovinom, taksi stajalište, posebno uređene perone za prihvat autobusa, informativne table sa istaknutim voznim redom u svim smjerovima u kojima autobusi prometuju, trgovine sa prehrambenim i drugim proizvodima, sanitarni čvor sa WC-ima i umivaonicima i dr.
Čekaonica
Čekaonica je dio autobusnog kolodvora u kojem se putnici mogu udobno smjestiti dok čekaju dolazak ili odlazak svog autobusa. Na svim boljim autobusnim kolodvorima čekaonice su grijane i klimatizirane te raspolažu većim brojem udobnih sjedalica.
Prostorija za čuvanje prtljage
Svi veći kolodvori u svom sastavu imaju prostorije u kojima se uz određenu naknadu može pohraniti prtljaga putnika na proputovanju ili za vrijeme čekanja polaska svog autobusa.
Peroni
Peroni su posebno uređena i asfaltirana mjesta za prihvat autobusa te ukrcaj i iskrcaj putnika i njihove prtljage. Ovisno o veličini kolodvora u njegovom sastavu može biti od jednog do stotinjak pa i više perona.
Takeshi Okada
(25. august 1956.) je bivši japanski nogometaš.
Prati, Ravenna
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 244 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 4 m.
Dąbki
Dąbki (njemački: Neuwasser) je ljetovalište i selo od 290 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.
Geografske karakteristike
Dąbki leži oko 8 km jugozapad]]no od Darlowa, 24 km zapadno od Sławna i 157 km sjeveroistočno od administrativnog centra vojvodstva Szczecina. Selo se prostire duž obale Baltičkog mora i istočnog ruba Lagune Bukowo.
Historija
Dąbki je prvi put dokumentiran 1493. kao ribarsko selo. Od 1550. je vlasništvo grada Darlowa. Krajem 18. vijeka u selu je živjelo oko 250 stanovnika, uglavnom ribara i poljoprivrednika.
Dąbki se počeo transformirati u lječilište i morsko kupalište početkom 20. vijeka.
Dąbki je 2007. i službeno dobio status lječilišta.
Afrodita Knidska
thumb|260px|Ludovisijeva Knidska Afrodita, rimska mramorna kopija
Afrodita Knidska je bila statua koja se smatra jednom od najpoznatijih djela starogrčkog vajara Praksitela iz Atene] ([[4. vijek pne.). Ona i njene kopije se često nazivaju tipom Venus Pudica (skromna Venera), zato što svoj pubis pokriva s rukama. Varijante Venus Pudicasu Venera de' Medici i Kapitolska Venera.
Unión de San Diego, Silao de la Victoria
Unión de San Diego je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini Silao de la Victoria.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 482 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1753 m.
Jutland
thumb|Jutland Jutland ili Jiland (danski: Jylland, njemački: Jütland) je poluotok na sjeveru Europe. Nalazi se između Sjevernog i Baltičkog mora. Najveći dio pripada Danskoj (oko 70% teritorija Danske je na Jutlandu, ostalo su otoci), a južni dio poluotoka čini sjeverni dio njemačke pokrajine Schleswig-Holstein. Granica poluotoka prema ostatku Europe je rijeka Eider i jedan dio Kielskog kanala. Između Jutlanda i Norveške je morski prolaz Skagerrak, a između Jutlanda i Švedske Kattegat. Između Jutlanda i najbližeg većeg danskog otoka Fyna je prolaz Mali Belt preko kojeg vodi most.
Reljef je pretežno nizinski (najviši vrh Yding Skovhøj je visok 173 m). Na zapadu se javljaju močvare. Sjever poluotoka je odvojen zaljevom Lim (Limfjord). Najveći gradovi su Århus i Aalborg. Poluotok je dobio ime prema germanskom plemenu Jüti. Latinski naziv mu je Cimbria (grčki geograf Ptolomej ga je nazvao Κιμβρικῆ Χερσονήσος).
Steinen
Steinen se može odnositi na
Opština Brâncoveni, Olt
Brâncoveni je opština u Rumuniji u okrugu Olt.
Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 95 m.
Manitol
Manitol je beli, kristalni šećerni alkohol sa hemijskom formulom (C6H8(OH)6). On se koristi kao osmotički diuretički agens i slab renalni vazodilatator. On je originalno bio izolovan iz sekreta crnog jasena. On se u biljkama koristi za indukovanje osmotskog stresa.
Hemija
Manitol je šećerni alkohol. On se formira redukcijom šećera. Njegova molekulska masa je 182,17 g/mol a gustina 1,52 g/mL. Drugi srodni šećerni alkoholi su ksilitol i sorbitol. Manitol i sorbitol su izomeri. Oni se razlikuju samo po orijentaciji hidroksilne grupe na ugljeniku 2. Vodeni rastvori manitola su blago kiseli. D-Mannitol (CAS# 69-65-8) ima rastvorljivost od 22 g manitola/ 100 mL vode (25 °C), i relativnu slatkošu od 50 (saharoza = 100). On se topi između 165 i 169 °C (7.6 tor), i ključa na 295 °C pri 3.5 tor.
Bossola, Genoa
Bossola je naselje u Italiji u provinciji Genoa, u regiji Ligurija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 2 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 547 m.
Andon Zako Çajupi
Život
Čajupi je rođen 1866. u selu Šeperu, Gornja Zagorija, u Albaniji, tada dio Osmanskog Carstva. Njegov otac, Harito Zako, je trgovao duhanom i poslovao je po cijelom tadašnjem Osmanskom Carstvu, a također u Italiji i u drugim krajevevima zapadne Europe.
Čajupi je osnovno obrazovanje stekao u obližnjoj grčkoj osnovnoj školi. Godine 1882. preselio se u Aleksandriju, gdje je pet godina učio francuski jezik u Sainte Catherine des Lazaristes. U Aleksandriji je upoznao nekoliko zapadnoeuropskih odvjetnika koji su zastupali tvrtke u Egiptu. Ti su ga sastanci uvjerili da studira pravo u Švicarskoj,, stoga je 1887. godine stigao u Ženevu, gdje je proveo pet godina na studijama. U to vrijeme je upoznao svoju buduću suprugu Eugeniju, s kojom će imati sina Stefana.
Nakon završetka studija, Čajupi je se tri godine bavio pravom u Ženevi. Eugenija je umrla 1892. godine, a ova tragedija je natjerala Čajupija da napusti Švicarsku i vrati se u Albaniju. Nakon povratka 1894. godine, zaposlio je se kao zastupnik jedne njemačke tvrtke u Kairu.
Veći dio svog života je proveo u Egiptu. Tijekom svoje egipatske karijere, Čajupi je branio francusku tvrtku protiv interesa egipatske vlade i protiv njemačke odvjetničke tvrtke koja ga zapošljava, što je dovelo do prekida radnog odnosa u toj tvrtki, ali na kraju se Čajupijev postupak pokazao besplodnim jer je izgubio taj slučaj. Zbog bogatstva njegove obitelji to mu, međutim, nije izazvalo ozbiljne poteškoće, pa se povukao u svoju vilu u Heliopolisu blizu Kaira.
U to vrijeme, Čajupi je upoznao brojne albanske poslovne ljude i pridružio se albanskom nacionalističkom pokretu u Egiptu, u kojem je igrao aktivnu ulogu agitirajući za albansku neovisnost od Osmanskog Carstva. Podaci iz 1902. pokazuju da je bio aktivni član Albanskog egipatskog bratstva,. Čajupijeva financijska podrška i profesionalna stručnost dali su značajan doprinos u promicanju neovisnosti Albanije. Nakon proglašenja albanske neovisnosti, Čajupi je organizirao zabavu u svom domu.
Književno djelo
Sudjelujući u albanskom nacionalističkom pokretu (posebno između 1898. i 1912. godine), Čajupi je svoja rodoljubiva uvjerenja izrazio u obliku poezije i proze, pri čemu je njegova poezija uglavnom pisana na toskijskom dijalektu albanskog jezika. Nacionalističke i rodoljubive poruke njegovih pjesama učinile su ih izuzetno popularnima među albanskim odraslima i djecom te dovele do toga da je Čajupi bio poštovan kao najvažniji albanski pjesnik nakon Naima Frashërija, a taj ugled uživa i danas u modernoj albanskoj državi. Čajupi se 1898. uključio i u pitanje albanskog pisma i napisao je niz članaka u časopisu Albanija, gdje se zalagao za usvajanje latiničnog pisma i prigovarao upotrebi grčkog ili osmanskog turskog pisma za pisanje na albanskom.
Čajupi je 1902. godine u Kairu objavio svoje remek-djelo, zbornik Otac Tomori, zbirka pjesama nazvana po planini na jugu grada Berata; u zbirci, pored patriotskih, nalazimo psihološke i ljubavne teme, kao i satirički intonirane povijesne sadržaje (pjesme Junak Albanije, Plač, Poslovi boga, Sultan i dr.), a nalazimo ga i kako napada muškarce koji ljenčare dok im žene rade teške poslove. Zbirka je podijeljena u tri tematska odjeljka: "Domovina", "Ljubav" i "Istinite i lažne priče". Čajupi je pisao i drame i romane, a njegovo djelo o Skenderbegu pod naslovom Zemaljski heroj objavljeno je 1907. godine.
Uz to, Čajupi je napisao komediju pod naslovom Poslije smrti 1910. godine. Najpopularnija je Čajupijeva komedija posthumno objavljena pod naslovom Mladoženja od četrnaest godina. Ova komedija u četiri čina napad je na tradicionalni običaj dogovorenih brakova.
Čajupijeve drame i komedije dobro su poznate u Albaniji i često se izvode. Pjesnik je umro u svom domu u Heliopolisu u Egiptu, 11. jula 1930. godine. Njegovi posmrtni ostaci preneseni su u Albaniju 1958. godine.
Nasljeđe
Po Čajupiju su nazvane jedna škola na Kosovu i srednja škola u Tirani. Njegovo ime nosi i gradsko kazalište u Korči.
U književnosti
Agim Shehu, poznati albanski književnik, u kratkoj se priči prisjeća Čajupijeve ljubavi prema švicarskoj mladoj djevojci Eugeniji, koja će kasnije postati njegova supruga.
El Pradito, Ocosingo
El Pradito je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Ocosingo.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 30 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 263 m.
Barrington Hills, Illinois
Barington Hils je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 4.209, što je 294 (7,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Berge
Berge se može odnositi na
Bucura, Vânju Mare
Bucura je naselje u Rumuniji u okrugu Mehedinci u opštini Vânju Mare.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 422 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 90 m.
Hokuto no Ken
Fist of the North Star (北斗の拳, Hokuto no Ken) japanska je manga serija koju je napisao Buronson a ilustrirao Tetsuo Hara, prvi put objavljena u Weekly Shōnen Jumpu od 1983. do 1988., gdje je pokrila 245 poglavlja koja su skupljena u 27 svezaka u časopisu Shueisha. Smješten u post-apokaliptični svijet koji je uništen nuklearnim ratom, radnja se odvija oko ratnika nazvanog Kenshiro, nasljednika smrtonosne borilačke vještine poznate kao "Hokuto Shinken", koja mu daje sposobnost ubiti protivnike iznutra uz pomoć tajnih vitalnih točaka na ljudskom tijelu, koje završavaju u vrlo nasilnoj i krvavoj smrti. Kenshiro je posvetio život borbi protiv raznih siledžija i grubijana koji muče slabe i nedužne, kao i protiv suparničkih borilaca, među kojima su njegova "braća" iz istog klana.
Manga je adaptirana u anime TV seriju koju je producirao Toei od 1984. do 1988., sa ukupno 152 epizode. Napravljeno je i nekoliko filmova, OVA i video igrica. Općenito se smatra kako su glavnu inspiraciju za stvaranje ove franšize imali Bruce Lee i film Mad Max pošto je glavni lik spoj te dvije ličnosti. Njegov svijet je onaj Mad Maxa čiju vrstu odjeće sam nosi, dok se svi obračuni završavaju karate potezima kao u filmovima Bruca Lea. Sve to je bilo na kraju spojeno s osobina tipičnog japanskog usamljenog samuraja koji pomaže nezaštićene. Strip je rasprodan u preko 100 milijuna primjeraka, čime je jedna od najbolje prodavanih mangi u historiji.
Temoac, Temoac
Temoac je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Morelos, u opštini Temoac.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 5799 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1588 m.
Hokuto no Ken
Uvod
Priča Hokuto no Ken serije počinje nakon završetka nuklearnog rata koji dovodi do sloma civilizacije. Njen glavni junak je Kenshiro majstor borilačke škole Okuto. On zajedno sa svojom zaručnicom preživljava rat samo da bi mu ona bila oteta od "prijatelja" Shina majstora borilačke škole Nanta koji ga teško ranjava. Nakon toga šoka Kenshiro odlučuje potražiti svojega neprijatelja i vratiti zaručnicu. Na putu mu se pridružuju mlada mlada nevina Rin i Batt koji se zna snalaziti. Sveukupno je bilo zamišljeno da će serija imati 109 epozoda, ali njena velika popularnost dovela je do stvaranja još njih 43 koje osim glavnog lika i svijeta nakon nuklearnog rata imaju malo poveznica s originalom.
Radnja
Serija je podijeljena na više gotovo odvojenih priča kojima su jedina veza Ken Shiro zajedno s pratnjom i kasnije Raul. Svaka od tih priča predstavlja susret s novim prijateljem, ali i jednim opasnim protivnikom nakon čijeg završetka naš junak će nastavljati svoj put u nove avanture. Likovi ove serije su:
Dodatnu zanimljivost serija daruje činjenica da se za niti jednog lika ne može reći da je stvarno zao. Svi oni imaju neki događaj ili traumu koja ih je donesla na njihov životni put. Ti najvažniji prijašnji događaji se uvijek prikazaju u kratkim isječcima tijekom kojih se vidi prošlost. Kao dodatna otežavajuća okolnost imamo činjenicu da su svi zajedno pohađali borilačku obuku u kojoj je važnije od svega bila pobjeda. Zbog tih razloga se među glavnim likovima još tada stvorilo buduće prijateljstvo ili mržnja. To se najbolje prikazuje u završnim epizodama kada se bore Kenshiro i Raul gdje su istovremeno prikazani kako se oni bore s 10 godina i sada čime se ukazuje na njihovo vječito suparništvo. Kraj originalne serije će preživjeti sveukupno troje od borilačkih zvijezda Nanta i Okuto iako ne po redoslijedu kako je to prvobitno zamišljeno pošto se na zahtjev "tržišta" napravio prilično zanimljiv alternativni završetak (1 serije). Cijela priča ove serije se dijeli na dvije takozvane sezone od koje je ona prva podijeljena na četri vlastita dijela.
Južni križ
Prvi dio anime Hokuto no Ken se sastoji od 22 epizode u kojima Kenshiro nakon gubitka ljubljene Julije od strane Shin, radi sve moguće da bi je vratio. Istovremeno Shin je napravio minijaturno kraljevstvo s glavnim gradom imena Južni križ. Dok Kenshiro zajedno s Battom i Rin stupa prema gradu njegov protivnik šalje vojnike da ga ubiju. Ti vojnici su uvijek potučeni od našega junaka koji nastavlja svoje napredovanje sve do konačnog obračuna sa Shinom. Ovaj prvi dio anime je definitivno najlošiji. Dugotrajno usporena radnja tijekom koje u samo jednoj bitci jedan čovjek ubija pedeset ili sto protivnika i tako iz epizode u epizodu nije uspjela ispuniti očekivanje fanova mange, a s druge strane ona dovela je do žestokih kritika u americi zbog pretjeranog nasilja. Sve u svemu vlasnik prava na cijelu seriju odlučuje odvojeno prodati prava na prvih 22 epizode što će kasnije stvoriti probleme oko izdavanja svih epizoda na DVD-u. Južni križ je inače radi "sposobnijeg" izdavača najčešće izdavaniji dio serije na engleskom jeziku. Na njegovoj osnovi su napravljeni i filmovi.
Priča o vjetru, oblacima,zmaju i tigru
Nezadovoljstvo fanova prvim djelom dovodi do drastičnih promjena u radnji serija. Tijekom ovog dijela koji traje 35 epizoda (epizode 22-57) glavnu ulogu uzima Reja karizmatični majstor Nanta. Tijekom tih epizoda ćema upoznati i Judu, Tokia, Jagu i Raula od Okuta. Vrhunac ovog dijela predstavlja borba Raula protiv Reja, Tokia i Kenshira. Sama borba je crtana tehnikom različitom od ostatka serije kako bi se ostavio poseban utisak na gledatelje. Cijela priča ovog dijela se vrti oko tih majstora borilačkih vještina tako da su "omražene" borbe jedan čovjek protiv sto vojnika ( ili pljačkaša ) praktički nestale.
Priča o stoljeću anarhije
Treći dio prve sezone Hokuto no Ken nam daruje priču o Southeru, od Nanta. Vrijeme anarhije nakon nuklearnog rata je zlatno doba za "majstora tiranije" koji odlučuje iskoristiti svoju specijalnost. Zahvaljujući svome despotskom načinu vladanja on gradi robovlasničkim načinom piramidu kao spomenik svojoj vještini. Brzina priče ovog dijela Hokuto no Ken je identična prethodnom. Jedina razlika je u veoma malenom broju epizoda kojih ima samo dvadesetak (epizode 58-77) s nekoliko nadodatih epizoda.
Raul mora umrijeti
Ove posljednje epizode prve serije nam predstavljaju borbu Raula i Kena za kontrolu posljednjeg majstora Nanta (epizode 83-109). Njega se do samog kraja nikada ne prikazuje pošto u potpunom oklopu od glave do peta upravlja putem prosvijećenog apsolutizma svojim gradom. On ima svojih pet snaga Nanta koji ga očarani njegovim umijećem ( majstor koji predstavlja ljubav ) brane do posljednjeg daha. Tim snagama će biti naređeno da napadnu Raula kako bi Ken prvi stigao u njegov grad. Završetak te prve serije će dočekati čak tri majstora borilačkih vještina.
Kritike
Na zapadu ova serija je bila izložena žestokim kritika radi prevelikog nasilja i čudne tehnike ubijanja. Općenito se smatra kako je ova anima jedna od najkrvavijih ikada napravljenih. U njoj Ken ubija svoje protivnike karate udarcem na određene dijelove tijela. Nakon udarca protivniku veoma brzo dolazi do porasta tlaka krvi (?) na mjestu udarca nakon čega dolazi do krvave eksplozije kod mjesta udarca. Ta velika količina krvi je izluđivala američke moraliste koji su seriju žestoko napadali. Činjenica koju nikada nisu spominjali je kvaliteta pravljenja crtanog u kojemu se vidi kada neki lik hoda kako mu se istovremeno pomiče i rame. Tako nešto je i danas dvadeset godina kasnije nešto nedostižno za tamošnje crtače.
Penna, Trapani
Penna je naselje u Italiji u provinciji Trapani, u regiji Sicilija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 15 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 48 m.
Golzow
Golzow se može odnositi na
Woltersdorf
Woltersdorf se može odnositi na
El Jiotal, Acula
El Jiotal je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Acula.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 143 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 9 m.
Nacionalni spomenici u Tomislavgradu
Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Tomislavgrad se nalaze sljedeći spomenici:
Gollenberg
Gollenberg se može odnositi na
Perales, Santa Isabel
Perales je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Santa Isabel.
Ne kupuj rusko!
Ne kupuj rusko! ili Bojkotiraj rusko!  je kampanja za bojkot ruske robe i usluga koju su ljeti  2013. započeli aktivisti ukrajinske pro-zapadne i proevropske nevladine organizacije Vidsič u znak odmazde zbog mjera ruske vlade kojima je 14. augusta 2013. zabranjen uvoz ukrajinskih prehrambenih i drugih proizvoda tokom carinskog spora između dvije država. Pokret je nastao u vrijeme dok je Ukrajini još uvijek na vlasti bio režim pro-ruskog predsjednika Viktora Janukoviča, ali koji je u to vrijeme davao naznake za spremnost za priključenje Evropskoj uniji. Pokret se proširio preko ukrajinskih društvenih mreža, ali je značajno opao za vrijeme euromajdanskih zbivanja. Novi zamah su mu dali događaji koji su uslijedili u događaji u istočnim i južnim dijelovima Ukrajine, odnosno ruska aneksija Krima i izbijanje oružanih sukoba za koje aktivisti Vidsiča smatraju odogovornim rusku vlast. Svrha kampanje je ekonomski oslabiti Rusiju, odnosno spriječiti građane Ukrajine da kupovinom ruske robe i usluga pomažu neprijatelje današnje ukrajinske vlasti. U tu se svrhu koristi tehnikom blic gomila koje se okupljaju i demonstriraju ispred trgovina koje prodaju rusku robu, odnosno kino dvorana koje prikazuju ruske filmove. Nakon što su se u aprilu 2014. pojavile vijesti kako ruski proizvođači mijenjaju bar kodove kako bi njihovi proizvodi izgledali kao da su proizvedeni u Ukrajini, aktivisti Vidsiča su razvili mobilne aplikacije za njihovo prepoznavanje. Od proljeća 2014. se kampanja nastoji proširiti na druge istočnoevropske i zemlje EU.
The Hound of the Baskervilles (film, 2002)
The Hound of the Baskervilles je BBC-jev film o Sherlocku Holmesu iz 2002.
D-(-)-Luciferin
D-(-)-Luciferin je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 280,323 Da.
Dreetz
Dreetz se može odnositi na
Loma de Pericón, La Misión
Loma de Pericón je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Hidalgo, u opštini La Misión.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 154 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1280 m.
Prva liga Jugoslavije u košarci 1988/89.
Prva liga Jugoslavije u košarci 1987/88. je bilo 45. prvenstvo SFRJ u košarci. Titulu je osvojila Jugoplastika.