cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chanteloup-les-Bois
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 632 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 23 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 27,47 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 175 metara (maksimalnoj 191 m, a minimalnoj 128 m).
Registracija lekova
Razvoj i registracija leka su procesi potrebni da bi se nova lekovita supstanca, kombinacija lekovitih supstanci ili stara lekovita supstanca sa izmenjenom indikacijom ili kao nov farmaceutski oblik plasirala na tržište. U toku 2-12 godina istraživanja potrebno je uložiti oko 1,8 milijardi dolara, pri čemu tek 1 od 10 000 supstanci uspešno prođe sva testiranja, a od toga svaka treća povrati uloženi novac.
Greške do kojih je dolazilo u prošlosti, naročito primena talidomida, uticali su da proces registracije bude vrlo rigorozan. Da bi se olakšalo plasiranje leka proverenog od strane neke od relevantnih svetskih ustanova, u toku je proces harmonizacije propisa koji vode SAD, Evropska unija i Japan.
Otkriće nove supstance
Najdužu, najkomplikovaniju i najrigorozniju proceduru prolaze nove supstance koje pretenduju da postanu lekovi. Do nove lekovite supstance dolazi se na nekoliko načina :
Poslednji način je danas najzastupljeniji, a ovim prilazom je Džejms Blek otkrio adrenergičke beta blokatore i histaminske H2 blokatore (cimetidin), za šta je dobio Nobelovu nagradu za medicinu 1988. godine.
Nakon sinteze, nova supsanca ulazi u pretklinička ispitivanja. Farmaceutska kuća koja kreće u istraživanja leka popunjava patentnu prijavu, zahvaljujući čemu ima ekskluzivna prava na proizvodnju i prodaju lekova sa patentiranom lekovitom supstancom u narednih 20 godina. Kako istraživanja traju oko 10 godina, to proizvođač ima još toliko vremena da povrati uložena sredstva.
Pretklinička ispitivanja
Pretklinička ispitivanja se obavljaju in vivo (na životinjama) in vitro. Za in vitro pretklinička ispitivanja se koriste :
Tokom pretkliničkih ispitivanja izvode se farmakoinamske, farmakokinetičke i toksikološke studije. Da bi se izvršila sva predviđena ispitivanja potrebno je oko 5 godina.
Cilj farmakokinetičkih ispitivanja je spoznavanje ADME profila lekova, pre svega metabolizam i stepen vezivanja za proteine plazme. U tu svrhu se vrše paralelno ispitivanja na nekoliko životinjskih vrsta i kulturi humanih hepatocita, kako bi se ustanovilo kod koje životinjske vrste je metabolizam ispitivane supstance najbliži onom kod ljudi. Većina daljih ispitivanja metabolizma se onda izvodi in vivo na odabranoj vsti.
Farmakodinamska ispitivanja za cilj imaju potvrdu efikasnosti, a toksikološka bezbednosti leka. Toksikološka ispitivanja su najdugotrajnija, jer se pored određivanja akutne toksičnosti (smrtonosna doza leka) određuju i subakutna (6 meseci) i hronična (1-2 godine) toksičnost, teratogenost, uticaj na reproduktivnu sposobnost, kao i karcinogeni (2 godine) i mutageni potencijal supstance, za koje mogu biti potrebne godine da se ispolje. Ova ispitivanja zahtevaju žrtvovanje velikog broja životinja, i teži se da se bar neka izvode na in vitro modelima. Tako se danas mutageni potencijal određuje na bakterijama ili ćelijama sisara u kulturi.
Klinička ispitivanja
Klinička ispitivanja lekova se sprovode na ljudima i služe za potvrdu i proveru podataka dobijenih u pretkliničkim ispitivanjima. Ovo je najduža faza u razvoju leka i može trajati i do 10 godina. Sprovodi se u 3 faze:
Ako lek uspešno prođe sva klinička ispitivanja, proizvođač može dobiti dozvolu za stavljanje leka u promet.
Postmarketinška faza
U toku postmarketinške (postregistracione, IV) faze, prati se lek na tržištu, njegova efikasnost i bezbednost. Uticaj genetskih razlika na farmakodinamski, farmakokinetički i toksikološki profil leka najčešće se otkrije tek u ovoj fazi, zahvaljujući velikom broju podataka. Za razliku od kliničkih ispitivanja koja predstavljaju prospektivne studije (tj. studije koje su unapred planirane i kontrolisane), podaci dobijeni u IV fazi se obrađuju retrospektivnim studijama (statističkom analizom postojećih podataka onakvih kakvi jesu).
Regulatorna tela mogu zahtevati izradu retrospektivne studije, a mogu je sprovesti i proizvođači samoinicijativno, ako žele da prošire ciljanu populaciju, promene farmaceutski oblik ili režim doziranja, prošire indikacije, ili jednostavno da uporede kvalitet svog proizvoda sa konkurentskim.
Promena indikacije ili oblika
Prilikom promene indikacije ili farmaceutskog oblika registracija se sprovodi po skraćenoj proceduri. Ispitivanja bezbednosti se ne zahtevaju (osim u slučaju povećanja doze), ali je neophodno dokazati efikasnost za novu indikaciju ili u novom obliku.
OTC lekovi
OTC preparati ( – preko pulta) su lekovi za čije izdavanje nije potreban lekarski recept. Da bi lek dobio OTC status, proizvođač mora da dokaže da lek ima veliku terapijsku širinu, da pacijent može lako i sigurno sam postaviti dijagnozu za čije je lečenje preparat indikovan, i mora posebno prilagoditi uputstvo za upotrebu, tako da ga i laik može potpuno razumeti.
U svetu postoji sve veća težnja ka samolečenju tako da se proizvođači mogu nakon sprovođenja postmarketinških studija (nakon što pacijenti postanu upoznati sa novim lekom, njegovim doziranjem, kontraindikacijama i neželjenim dejstvima) odlučiti da traže preregistraciju leka u OTC.
Lekovi – siročići
Lekovi za retke indikacije ( – „lekovi siročići“) namenjeni su lečenju bolesti koje se javljaju u jednom slučaju u 200 000 ili ređe. Ovi lekovi su potrebni zdravstvenom sistemu, ali se zbog malog tržišta proizvođačima ne isplati da ih registruju. Iz tog razloga, često države preuzimaju na sebe registraciju preparata, ili odobravaju uvoz bez registracije, ukoliko postoje podaci o pretkliničkim i kliničkim ispitivanjima u nekoj od zemalja sa bliskom pravnom regulativom. Uvoz lekova predlažu zdravstvene ustanove ili (češće) udruženja obolelih od date bolesti, a odobravaju ministarstvo zdravlja ili agencija nadležna za izdavanje prava na promet.
Barton Fink
Barton Fink je film braće Coen iz 1991. Govori o Bartonu Finku (John Turturro), mladom strastvenom i pomalo čudnom piscu drama o društvenoj realnosti s početka četrdesetih čiji je razlog za življenje "stvoriti kazalište za običnog čovjeka", ali koji pati od spisateljske blokade i ne može se povezati s "običnim čovjekom".
Enigmatična priča filma interpretirana je kao istraživanje kreativnog djela, satira Hollywooda, herojska potraga u stilu Josepha Campbella ili čak alegorija na uspon nacizma. Braća Coen u svojem su stilu ostali tajanstveni po tom pitanju.
Barton Fink osvojio je Zlatnu palmu u Cannesu jednoglasnom odlukom, kao i nagrade za najboljeg redatelja i najboljeg glumca. Bio je to jedini film u povijesti festivala koji je pokupio ta tri priznanja. Kritičari su hvalili izvedbu Michaela Lernera u ulozi egoističnog filmskog producenta Jacka Lipnicka, a donijela mu je i nominaciju za Oscar za najboljeg sporednog glumca. Film je bio nominiran i za Oscar za najbolju scenografiju i kostimografiju.
Radnja
Barton Fink je dramaturg i scenarist djelomično inspiriran likom i djelom dramaturga iz tridesetih Cliffordom Odetsom. Nakon uspjeha debitantske drame na Broadwayu, Bare Ruined Chiors, Fink se preseljava iz rodnog New Yorka u Los Angeles kako bi radio kao scenarist pod ugovorom za Jacka Lipnicka, šefa filmskog studija Capitol Pictures, čiji je lik temeljen na Louisu B. Mayeru iz MGM-a. Fink se useljava u otrcani Hotel Earle i počne raditi na scenariju za B-film s Wallaceom Beeryjem o profesionalnom hrvanju. No, osjeća se klaustrofobično i počne doživljavati spisateljsku blokadu. Njegov susjed Charlie Meadows, koji se opisuje kao prodavač osiguranja, često upada u Finkovu sobu navečer kako bi porazgovarali. Iako Fink tvrdi kako je fasciniran "običnim čovjekom", često doživljava Charlieja kao nepozvanog uljeza. Kasnije postaju prijatelji i pouzdanici, a Barton daje Charlieju adresu svojih roditelja u New Yorku.
Kasno jedne noći, Barton nazove Audrey da mu pomogne oko scenarija; ona ga posjeti u njegovoj sobi i njih se dvoje upuštaju u intimni odnos. Nakon što se probudio, Barton ugleda kako Audrey leži mrtva u lokvi krvi do njega. Charlie mu ponudi pomoć, rekavši mu da ne zove policiju i izazove skandal, i očisti mjesto zločina. Charlie odlazi iz grada na nekoliko dana u posjet, a u međuvremenu ostavlja piscu da mu čuva paket.
Nakon što je Charlie otišao, policijski detektivi ispitaju Bartona o svojem odnosu s Charliejem, za kojeg se ispostavlja da je serijski ubojica, Karl "Ludi" Mundt, koji odrubljuje glave svojim žrtvama. Pronalaze Audreyno tijelo u blizini, ali joj je nestala glava.
Bartonova blokada konačno prolazi i on ubrzo napiše scenarij za hrvački film. Detektivi ponovno dolaze u hotel kako bi rekli da je i Mayhewu odrubljena glava i da je Fink osumnjičen. Privežu lisičinama Bartona za krevet i pokušaju uhititi Charlieja koji se taman vratio. Hodnik zahvati plamen, a Charlie ustrijeli i ubije detektive (viknuvši "Heil Hitler" prije nego što je ubio jednog od njih). Vraća se Bartonu i objasni mu svoju motivaciju za zločinima, rekavši kako je upetljao i njega jer "ti ne slušaš!" Charlie oslobodi pisca i ulazi u svoju sobu dok hotel gori oko njega. Barton napušta hotel, uzevši sa sobom misteriozni paket i svoj scenarij.
Ne uspijeva stupiti u kontakt sa svojim roditeljima u New Yorku, a tijekom sastanka Lipnick prigovori kako je Finkov scenarij preosjećajan i introsepktivan. Štoviše, optuži Bartona da nema spisateljskog talenta. Lipnick počne prijetiti kako će ga zadržati pod ugovorom u obliku nedobrovoljnog sluganstva dok ne "odraste".
U posljednjoj sceni, Barton odluta na plažu, noseći Charliejev paket. Kratko porazgovara s djevojkom u kupaćem kostimu. Dok ona gleda u ocean, zauzme istu pozu kao djevojka na slici iz Finkove sobe. Valovi udaraju, a ptica zaronjava glavom u ocean (iako su neki interpretirali kako neusiljeno pada mrtva). Počinje odjavna špica.
Inspiracija
Coenovi tvrde kako je film inspiriran napadom spisateljske blokade od koje su patili tijekom pisanja scenarija za Millerovo raskrižje. Inspirirala ih je City of Nets: A Portrait of Hollywood Otta Friedricha, knjiga o povijesti filma u tridesetim i četrdesetima s naglaskom na mnoge njemačke emigrante u Los Angelesu i roman Jima Thompsona A Hell of a Woman, koji je inspirirao temu hotela kao broda duhova. Barton je bio temeljen na Cliffordu Odetsu, židovsko-američkom piscu ljevičarskih drama koji je otišao u Hollywood kako bi pisao scenarije.
W.P. Mayhew je kombinacija romanopisaca 'Izgubljene generacije' Williama Faulknera i F. Scotta Fitzgeralda, koji su otišli u Hollywood kako bi pisali scenarije za filmove, ponajviše zbog financijskih problema (Fitzgerald je, kao i Mayhew, morao osigurati svojoj ženi smještaj i njegu u umobolnicama), samo kako bi se borili sa zalazom karijera i alkoholizmom. Faulkner je čak radio, iako je ostao nepotpisan, na hrvačkom filmu nazvanom Flesh u kojem je nastupio Wallace Beery.
Soundtrack
Kao i za sve filmove braće Coen, glazbu je skladao Carter Burwell. Moderna klasična glazba je u prirodi eksperimentalna, uz korištenje neuštimanih klavira, pisaćih strojeva i zvuka tekuće vode.
Pjesme u filmu uključuju "For Sentimental Reasons", "Old Black Joe" (koju pjeva pijani lik Johna Mahoneyja) i "Down South Camp Meeting". Nijedna se nije pojavila na soundtrack albumu koji je 1996. objavio TVT Records, zajedno s izabranim pjesmama Burwellove glazbe za Fargo.
Ariete C-1
Ariete C-1 je talijanski glavni borbeni tenk. Ariete je ne baš uspješan pokušaj talijanske vojne industrije da se probiju među tenkovsku „elitu“. Tehnička rješenja na Arietu zaostaju za modernim tenkovima zapada (Leopard 2, Leclerc, M1 Abrams, Tip 90). Jedina prednost mu je relativno mala cijena od oko 3 milijuna američkih dolara po tenku.
Razvoj
Razvoj tenka Ariete počeo je 1984. godine u talijanskim tvrtkama Iveco Fiat i OTO Melara. Prvi prototip je završen 1986. godine, a slijedećih pet probnih primjeraka do 1988. godine. Serijska proizvodnja počela je 1995, a uvođenje u naoružanje dvije godine kasnije.
Vatrena moć
Glavno oružje Arieta je 120 mm top s glatkom cijevi dužine 44 kalibra (napravljen po Rheinmetal L44 topu) može ispaljivati sve granate koje su predviđene za M1 Abramsa i Leoparda 2. Top je razvijen u talijanskoj tvrtki OTO Melar. Iz njega se ispaljuju potkalibarni, kumulativni, dimni i osvjetljavajući projektili. Borbeni komplet se sastoji od 15 granata smještenih u kupoli tako da se mogu odmah koristiti i još 27 granata složenih u tijelu tenka. Elevacija topa stabiliziranog u dvije ravni je od -9° do +20°. Sistem za upravljanje paljbom (SUP) Officine Galileo TURMS se sastoji od zapovjednikove stabilizirane panoramske dnevno/noćne sprave, ciljanički stabilizirane optičke sprave, termovizijske kamere, laserskog daljinomjera, meteorološkog senzora, indikatora istrošenosti cijevi i balističkog računala. Stabilizacija topa i kupole obavlja se uz pomoć elektro-hidrauličkog sustava što je zastarjelo rješenje.
Kalibar spregnute strojnice MG 42/59 je 7,62 mm, a na krovu se nalazi još jedna strojnica istog kalibra. Na svakoj strani kupole postavljena su po četiri bacača Galix kalibra 80 mm iz kojih se lansiraju osvjetljavajuće granate ECL, dimne granate FUM, granate LACRY punjene CS gasom, AP-DR protupješačke granate, AP-TCP "flash-bang" (šok) granate i LEUR IR projektili za ometanje raketa sa IC vođenjem.
Oklopna zaštita
Ariete koristi kombinaciju višeslojnog (sendvič) oklopa i homogenog čelika. Tijelo i kupola tenka napravljeni su od pancirnog čelika. Posebno ugroženi dijelovi tenka, kao što su prednja strana tijela i čeoni dio kupole, ojačani su sendvič oklopom nepoznate konstrukcije. Na podu tenka nalazi se otvor za napuštanje tenka. Tenk je opremljen uređajem za NHB zaštitu Sekur kao i automatskim protupožarnim sustavom. Na prednjoj strani kupole nalazi se signalizator laserskog zračenja Marconi SpA RALM koji pokriva svih 360 stupnjeva oko vozila.
Pokretljivost
Ariete za pogon koristi dvanaestocilindrični turbopunjivi dizel motor Iveco V-12 MTCA, snage 956 kW (1300 KS) pri 2300 okretaja u minuti. Automatska hidromehanička transmisija ZF LSG3000 ima četiri stupnja prijenosa za kretanje naprijed i dva za kretanje nazad. Maksimalna brzina je solidnih 65 km/h, a omjer snage i težine 23,5 ks/t.
Kortikosteroidi
thumb|245px|[[Kortikosteron]] Kortikosteroidi su hormoni kore nadbubrežne žlezde koji imaju brojne fiziološke funkcije. Imaju i brojne farmakološke funkcije, a danas su razvijeni sintetski derivati prirodnih kortikosteroida kojima su neke farmakološke osobine pojačane, a druge potisnute.
Biosinteza
thumb|300px|Kortikosteroidni biosintetički put kod pacova Kortikosteroidi se sintetišu is holesterola u adrenalnom korteksu. Većina reakcija za generisanje steroida je katalisana enzimima citohrom P450 familije. Oni su locirani u mitohondrijama i potreban im je adrenodoksin kao kofaktor (izuzev 21-hidroksilaze i 17α-hidroksilaze).
Aldosteron i kortikosteron dele prvi deo njihovog biosintetičkog puta. Završni deo je posredovan aldosteron sintetazom (za aldosteron) ili 11β-hidroksilazom (za kortikosteron). Ti enzimi su skoro identični (oni dele funkcije 11β-hidroksilacije i 18-hidroksilacije) ali je aldosteron sintetaza takođe sposobna da izvede 18-oksidaciju. Štaviše, aldosteron sintetaza se nalazi u zona glomerulosa na spoljašnjoj ivici adrenalnog korteksa; 11β-hidroksilaza se nalazi u zona fasciculata i reticularis.
Topikalni steroidi
Oni se namenjeni za topikalnu upotrebu na koži, očima, i mukoznim membranama.
Oralne formulacije
Primeri ovakvih formulacija su prednizon i prednizolon.
Sistemske formulacije
Sistemske formulacije su dostupne kao injekcije za intravenoznu i parenteralnu upotrebu.
Upotreba kortikosteroida
Kortikosteroidi su, zbog svojih aniinflamatornih karakteristika, jedna od najkorisnijih klasa lekova. Naročito su značajni u lečenju raznih upalnih bolesti kože, poput dermatitisa, atopijskog dermatitisa, seboreičnog dermatitisa i seboreje, pemfigusa, u simptomatskom lečenju psorijaze, lupusa i brojnih drugih kožnih upalnih bolesti.
Kortikosteroidi se lokalno primenjuju zbog svog izrazitog aniinflamatornog svojstva i antialergijskog delovanja. Kortikosteroidi su selektivni agonisti glukokortikoidnih receptora. Vezivanjem za te receptore dolazi do indukcije lipokortina, koji blokiraju fosfolipazu A2. Upravo od odnosa lipokortina i fosfolipaze A2 zavisi količina nastajanja arahidonske kiseline, koja je početna sirovina za sintezu medijatora upale, prostaglandina i leukotriena.
Nuspojave
Dugoročna upotreba kortikosteroida može da izazove više ozbiljnih nuzpojava, na primer: hiperglicemia, otpornost na insulin, diabetes mellitus , osteoporozu, strah , depresija, gastritis, kolitis, hipertenziju, infarkt, erektivnu disfunkciju, hipogonadizam, hipotiroidizam, amenoreju, retinopatiju.
Bezbednost
Američko Društvo za Kontaktnu Dermatologiju je 2005. izabralo putem glasanja kortikosteroide za Alergijsko Sredstvo Godine.
Marty (film)
Marty (eng. Marty) je američki film iz 1955. godine kojeg je režirao Delbert Mann. Scenarij je napisao Paddy Chayefsky, a zapravo se radi o remakeu njegove istoimene TV drama iz 1953. godine. U filmu su glavne uloge ostvarili Ernest Borgnine i Betsy Blair. Film je doživio veliki međunarodni uspjeh, osvojivši prestižnu filmsku nagradu Oscar u kategoriji filma godine te postavši tek drugi američki film koji je osvojio nagradu Zlatna palma na filmskom festivalu u Cannesu. Do danas su samo filmovi Marty i Izgubljeni vikend osvojili obje ove nagrade.
Radnja
U filmu glavnu ulogu tumači Ernest Borgnine kao Marty Piletti, amerikanac talijanskog podrijetla koji živi u Bronxu u New Yorku sa svojom majkom (Esther Minciotti). Još uvijek neoženjen s 34 godine, dobrodušni, ali društveni čudak suočava se s neprestanim gnjavežom od strane obitelji i prijatelja o tome kad će se napokon oženiti, a svi se pozivaju na njegove braću i sestre koji su već davno oženjeni/udani i imaju djecu. Iako ne zazire od braka, zbog nedostatka samopouzdanja Marty se nevoljko pomirio sa svojom sudbinom neženje. Međutim, unatoč svom ne tako uspješnom ljubavnom životu, Marty i dalje optimistično gleda na život što se posebno vidi iz njegove česte upotrebe fraza poput "Savršeno!" ili "Fantastično!" lijevo|200px|mini|[[Ernest Borgnine kao Marty i Betsy Blair kao Clara u sceni iz filma.]] Nakon što ga majka neprestano počne gnjaviti da ode na ples u subotu navečer, Marty upoznaje Claru (Betsy Blair), jednostavnu školsku učiteljicu koja potiho plače na krovu zgrade nakon što ju je njezin pratilac kojeg je upoznala tu večer ostavio kako bi otišao s drugom djevojkom. Njih dvoje provode cijelu večer zajedno plešući, razgovarajući na užurbanim ulicama i restoranu te uskoro shvate da imaju mnogo toga zajedničkog. Marty ne može prestati pričati o svom životu i ambicijama, a jedno drugo pričom i ohrabruju. Dovodi Claru kući i njih dvoje se poljube malo prije nego njegova mjaka dođe u stan. Marty, oduševljen s pronađenom novom ljubavi, otprati Claru kući obećavajući joj da će ju nazvati sljedećeg dana oko dva sata popodne, nakon mise. Čekajući autobus za povratak kući, Marty ne može sakriti svoje oduševljenje pa veselo udara autobusni prometni znak i započne trčati između automobila, tražeći taksi.
U međuvremenu, njegova mrzovoljna teta dolazi živjeti s njim i njegovom majkom. Ona upozorava Martyjevu majku (svoju sestru) da je samački život, nakon što se djeca ožene, sudbina svake udovice. Bojeći se da bi Martyjeva nova romansa mogla dovesti do toga da ju on ostavi, majka kaže Martyju da joj se Clara nimalo ne sviđa. Martyjevi prijatelji, prepuni zavisti, prozivaju Claru ružnom i pokušavaju nagovoriti Martyja da je zaboravi i ostane s njima, neoženjen. Zbog cijelog tog pritiska, Marty ne nazove Claru kako je i obećao.
Te noći, okružen svojim usamljenim i uobičajenim prijateljima, Marty shvaća da vjerojatno odustaje od šanse za ljubavi sa ženom koja mu se ne sviđa, ali koja ga usrećuje. Uz protivljenje svojih prijatelja on odlazi do telefonske govornice i nazove Claru koja u plaču gleda televiziju sa svojim roditeljima.
Produkcija
lijevo|mini|200px|mini|[[Betsy Blair - glumica koja u filmu Marty tumači ulogu Clare. Blair je snažno lobirala za ulogu u filmu, a pomogao joj je i tadašnji suprug Gene Kelly koji je iskoristio svoj utjecaj glumačke zvijezde kako bi supruzi omogućio da dobije ulogu za koju je nagrađena BAFTA-om i nominirana za nagradu Oscar.]] Za potrebe filma glumci Esther Minciotti, Augusta Ciolli i Joe Mantell reprizirali su svoje uloge iz televizijske produkcije. U scenariju je promijenjeno ime dvorane za ples (iz Waverly Ballroom u Stardust Ballroom). Film je produžio ulogu Clare te podzaplete oko Martyjeve karijere, a uvedene su i priče s njegovom majkom i njezinom sestrom.
Snimanje filma započelo je 7. rujna 1954. godine u Bronxu, a snimalo se u mnogim dijelovima tog susjedstva kao npr. Grand Concourse, Arthur Avenue, Gun Hill road, White Plains Road, nekoliko podzemnih stanica u Bronxu i drugo. Snimanje scena interijera započelo je 1. studenog 1954. godine u studijima Samuel Goldwyn. Jerry Orbach iz Bronxa u ovom je filmu ostvario svoj nekreditirani debi kao jedan od gostiju plesa. Scenarist Chayefsky također je imao nekreditiranu cameo ulogu kao Leo.
Ulogu Clare u početku je trebala reprizirati glumica Nancy Marchand (kasnije će postati slavna po ulogama u televizijskim serijama Lou Grant i Obitelj Soprano) koja je u TV verziji priče glumila taj lik. Međutim, glumica Betsy Blair bila je izrazito zainteresirana za ulogu i snažno se borila za istu. U to vrijeme, Blair koja je bila udana za glumca Genea Kellyja nalazila se na crnoj listi zbog marksističkih i komunističkih simpatija. Tek nakon što je za nju lobirao Kelly, koji je upotrijebio svoj status velike holivudske zvijezde i kroz svoje veze u MGM-u koji su pritisnuli kompaniju United Artist, Blair je dobila ulogu. Navodno je Kelly išao toliko daleko da je prijetio odustajanjem od filma It's Always Fair Weather ako Blair neće dobiti ulogu Clare.
Kritike
Nakon premijere 11. travnja 1955. (široka kino distribucija započela je 15. srpnja) film je dobio izrazito pozitivne kritke. Ronald Holloway iz Varietyja napisao je: "Ako je Marty primjer vrste materijala koja može biti filmična, onda ljudi iz studija zaduženi za donošenje priča na velike ekrane trebaju malo češće gledati televiziju." Magazin Time opisao je film "prekrasnim". Louella Parsons uživala je u filmu, iako je pretpostavljala da neće imati nikakvih nominacija za nagradu Oscar. Uz budžet od 343 tisuće dolara film je sveukupno zaradio tri milijuna dolara te tako postao velika box-office uspješnica.
Na popularnoj Internet stranici Rotten Tomatoes film ima 100% pozitivnih ocjena temeljenih na 28 kritika, uz prosječnu ocjenu 8/10.
Nagrade i nominacije
desno|200px|mini|[[Ernest Borgnine - glumac koji u filmu Marty tumači naslovnu ulogu. Borgnine je za svoj portret dobrodušnog čovjeka nesretnog u ljubavi osvojio filmske nagrade Oscar, Zlatni globus i BAFTA u kategoriji najboljeg glumca.]]
Oscar
Film Marty imao je 8 nominacija za prestižnu filmsku nagradu Oscar, a osvojio je četiri:
Zlatni globus
Film Marty imao je jednu nominaciju za Zlatni globus koju je i osvojio:
BAFTA
Uz to, film Marty osvojio je glavnu nagradu (Zlatna palma) na filmskom festivalu u Cannesu te tako postao tek drugi američki film do danas koji je uspio pobijediti u Cannesu i na Oscarima (uz film Billyja Wildera Izgubljeni vikend iz 1945. godine).
Nasljeđe
Godine 1994. film Marty proglašen je "kulturno, povijesno i estetsko važnim filmom" te je odabran za očuvanje u nacionalnom filmskom registru.
Poznati dijalog iz filma "Nemam pojma. Što ti želiš raditi večeras, Marty?" često je bila predmetom satire i postala uobičajenom frazom tijekom 50-ih godina prošlog stoljeća.
Na televizijskom kvizu Twenty One postavljeno je pitanje natjecatelju Herbu Stempelu: "Koji je film osvojio nagradu Oscar 1955. godine za najbolji film godine?". Na Stempela je studio napravio strahoviti pritisak da krivo odgovori na pitanje, premda je Marty bio jedan od njemu najdražih filmova. Taj nezaboravni trenutak i skandal koji je uslijedio nakon njega opisani su u filmu Kviz iz 1994. godine redatelja Roberta Redforda.
Animirana serija Rocko's Modern Life parodirala je lik Martyja na temelju fizičkog izgleda u epizodi prve sezone "Rocko's Happy Sack".
Dino Drpić
Dino Drpić (Zagreb, 26. svibnja 1981.), hrvatski nogometaš, branič, trenutačno igra za HNK Rijeku.
Klupska karijera
Dino Drpić je prošao Dinamovu omladinsku školu i postao standardan član prve postave zagrebačkog kluba. U siječnju 2009. godine, nakon kazne premještanjem na transfer-listu u NK Dinamu, Drpić odlazi na šestomjesečnu posudbu u njemački Karlsruher SC. Nakon dvije sezone u Karlsruher SC-u odlazi u grčki AEK, u Atenu. Poslije AEK-a kratko je tijekom 2011. godine bio u ukrajinskom prvoligaškom klubu Volyn Lutsk a zatim je, u ožujku 2012. godine, potpisao za HNK Rijeku.
Reprezentativna karijera
Za Hrvatsku nogometnu reprezentaciju odigrao je jednu utakmicu, prijateljsku protiv Slovačke nogometne reprezentacije, 16. listopada 2007. godine u Rijeci, (3:0).
Priznanja
Dinamo Zagreb
Rashladnik
Rashladnici su naprave koje imaju zadaću da jednom toplom mediju oduzmu toplinu i predaju je drugom hladnijem mediju, uz uvjet da dva medija ostanu potpuno odvojena, tj. da se ne miješaju. Oni omogućuju nesmetan odvod topline sa raznih uređaja čime osiguravaju nesmetan rad i zaštitu od pregrijavanja. Njih srećemo kod svih uređaja kojima treba odvesti otpadnu toplinu i važan su dio strojnog kompleksa. Kako u njima dolazi do izmjene topline, kao i u grijačima, rashladnici su dio veće skupine izmjenjivača topline i vrlo su slični, ako ne i isti. Postoji više vrsta rashladnika koje se razlikuju po svojoj izvedbi, vrstama medija koje su u njima, materijalima, veličini, itd.
Pločasti rashladnik
mini|desno|300px|Presjek pločastog rashladnika
Pločasti rashladnik se sastoji od dviju steznih ploča (C na crtežu), izrađenih od ugljičnog čelika, između kojih su smještene ploče (A) i brtve (B). Sve skupa se steže zateznim vijcima (D). Ploče rashladnika su vrlo tanke ( oko 0,5 mm ), izrađene od vrlo skupih materijala (titan (element), nehrđajući legirani čelici na bazi kroma). Rade se prešanjem, tako da dvije ploče tvore kanale kojima struji medij. Između ploča nalaze se brtve, koje su smještene u svoje utore, a izrađene su uglavnom od gume, a mogu biti i od drugih brtvećih materijala. Brtve služe da spriječe curenje medija izvan sustava, kao i njihovo miješanje. Brtve su potpuno identične na svim pločama, samo je svaka druga preokrenuta tako da naizmjenično pušta medij u prostor. Izvedbom ploča postiže se turbulencija u rashaldniku, što uz čisto protustrujno gibanje medija znatno povećava koeficijent prijelaza topline kod ovih rashladnika, u odnosu na cijevne.
Nedostatci pločastog rashladnika
mini|desno|300px|Prikaz ploča pločastog rashladnika Danas se pločasti rashladnici ugrađuju radi smanjenja gabarita rashladnika, te radi manjeg obima održavanja, i to uglavnom u sustavima sa posrednim hlađenjem, tj u sustavima gdje postoji jedan međusustav hlađenja. Kao primarni rashladnik u većini tih sustava se i dalje zadržao cijevni rashladnik radi manjih troškova prilikom čišćenja rashladnika, kao i lakšeg i bržeg rada na njima.
Cijevni rashladnici
mini|300px|desno|Presjek cijevnog rashladnika mini|300px|lijevo|Prikaz cijevnog rashladnika s njegovim dijelovima
Većinu rashladnika danas čine cijevni rashladnici, koji iako veći i teži imaju jeftinije i lakše održavanje, premda češće. Cijevni rashladnici se sastoje od valjkastog kućišta ili plašta u koji je umetnut snop cijevi. Jedan od medija struji kroz cijevi, a drugi struji oko njih. Nemiješanje medija osiguravaju brtve. Rashladnik se sastoji od plašta ili kućišta izrađenog od čeličnog lima, na kojemu su zavarene dvije prirubnice. U kućište je umetnut cijevni snop sa cijevnim pločama. Cijevi su izrađene od posebne vrste mjedi (aluminijska mjed : 22% Zn, 76% Cu, 2% Al ) ili legure bakra i nikla (70 – 30 ), a sa cijevnom pločom (obična mjed) su spojene razvrtanjem. Cijevne ploče i cijevi na mjestu drže dva poklopca ( uglavnom od lijevanog željeza ), koji su spojeni na prirubnice, na plaštu. Poklopci imaju na sebi pregrade koje određuju broj strujanja medija kroz rashladnik. Nepropusnost osiguravaju brtve koje brtve između medija, kao i prema vani. Jedan kraj cijevnog snopa i cijevna ploča spojeni su tako da se cijevni snop može gibati slobodno uslijed temperaturnih promjena. Strujanje drugog medija određuju pregrade na cijevnom snopu koje usmjeravaju tekućinu poprijeko na cijevi. Poklopci rashladnika su izliveni od željeza i kao takvi imaju najniži električni potencijal u rashladniku i napravljeni su da ih galvanska struja napada, štiteći tako cijevi u rashladniku. Da bi se smanjio utjecaj korozije i galvanskih struja, na poklopcima postoje mjesta za anodnu zaštitu (Zn – protektore).
Spoj cijevi i cijevne ploče
mini|300px|desno|Spoj cijevi i cijevne ploče: razvrtanjem (lijevo), maticom i brtvom (desno) Spoj cijevi i cijevne ploče izveden razvrtanjem ili proširivanjem (slika lijevo). To je industrijski postupak, gdje se ploča i cijevi spajaju razvrtanjem cijevi. Nedostatak ovog načina spajanja je da se cijevi ne mogu odvojiti od ploče jednostavno, već se u slučaju puknuća cijevi pribjegava otklanjanu curenja tako da se cijev začepi mjedenim čepom sa oba kraja. Rashladnici su dimenzionirani da se može začepiti najmanje 15% cijevi bez da se dovede u pitanje rashladni učinak. Puno jednostavniji i bolji način spajanja cijevi i cijevne ploče je brtvom i cijevnom maticom (slika desno) koja se steže odvijačem, a postoje i izvedbe sa šestostranom glavom koje se stežu ključem. Materijali brtve ovise o tlakovima i temperaturama, koje limitiraju ovaj način spajanja cijevi i ploče. Izmjena oštećenih cijevi je jednostavna, odvijanjem matice, te izvlačenjem cijevi i brtve. Glavni nedostatak ovog načina spajanja je da su sada spojevi najslabiji dio lanca i na njima se ponekad zna javiti propuštanje, uslijed oštećenja brtve, a prednost je što same cijevi mogu preuzeti ulogu dilatacija, pa nije potrebno to posebno rješavati.
Strujanje tekućine kroz rashladnike
Strujanje tekućine kroz rashladnike može se izvesti na više načina. Strujanja se određuju izvedbama pregrada u rashladniku, bilo pregrada oko cijevnog snopa, bilo pregradama na poklopcima rashladnika. Strujanje medija kroz cijevi određuje oblik poklopca rashladnika, tj poklopci rashladnika određuju broj strujanja medija kroz cijevi. Važno je napomenuti da oba poklopca moraju biti odgovarajuća, da bi se postiglo strujanje. Povećanjem broja pregrada na poklopcima povećava se broj prolaza medija kroz cijevi.
Brtvljenje
Brtvljenje u rashladniku se izvodi na više mjesta. To može biti brtvljenje cijevne ploče i poklopca, kao i brtvljenje između plašta i cijevne ploče. Brtvljenje između cijevne ploče i poklopca rashladnika je izvedeno običnom brtvom koja je napravljena tako da prati pregrade na poklopcu. Brtvljenje cijevne ploče i poklopca se radi kod rashladnika koji imaju slobodnu jednu stranu cijevnog snopa, te ta brtva mora podnjeti i određeno opterećenje pomaka. Postoje i izvedbe rashladnika gdje je ploča fiksno spojena na plašt, a plašt ima dilatacijski spoj. Posebna izvedba je rashladnik s  U  oblikom cijevnog snopa, čime je u potpunosti isključena potreba za dilatacijskim spojem, a i brtvljenje je puno lakše..
Upotreba i mediji u rashladnicima
mini|300px|desno|Presjek rashladnika zraka
Rashladnici imaju vrlo široku primjenu. Koriste se kao rashladnici vode, ulja i zraka na motorima s unutrašnjim izgaranjem, kao rashladnici- kondenzatori u rashladnim sustavima,na sustavu hlađenja hidrauličnih dizalica, na evaporatorima za proizvodnju slatke vode ili desalinizatorima, u industriji, itd.
Na slici desno je prikazan rashladnik zraka motora s unutarnjim izgaranjem. A i B su ulaz i izlaz rashladne tekućine, C i D pokazuju strujanje zraka, E označava cijevi rashladnika na kojima su postavljene lamele G. Slovom F prikazana je pregrada na poklopcu rashladnika.
Vrlo slično bi izgledao i rashladnik vode automobila, gdje bi hlađena tekućina bila unutra, a zrak bi hladio rashladnu tekućinu.
Mediji
Vrste medija u rashladniku ovise o njegovoj namjeni. Najčešće se sreću rashladnici vode i ulja, a na motorima s unutrašnjim izgaranjem i rashladnici zraka. Kod rashladnika kompresora hladiti će se zrak, ili neki rashladni plin (razni Freoni).
Proračun rashladnika
Svaki rashladnik koji se nalazi u upotrebi mora biti dimenzioniran prema uređaju kojeg hladi i prema uvjetima kojima će biti izložen.
Pri pristupanju izračuna rashladnika prvo moramo izračunati količinu topline koja će se odvoditi u njemu. Kako odvedena toplina ovisi o nekoliko čimbenika, nju je teško odrediti bez preciznih podataka.
Količina topline je umnožak specifične potrošnje motora i postotka otpadne topline koja se preda vodi. Kada se izračuna ta vrijednost, može se pristupiti slijedećem izračunu.
Oduzimanjem dviju srednjih vrijednosti dobiti ćemo
Dimenzioniranje debljine stijenke plašta i stijenke cijevi je jednostavno:
(mm)
Koeficijent prijelaza topline sa jednog medija na drugi (m2):
Koeficijent prijelaza topline za vodu iznosi 1420 - 2840 W/m ˚C, gdje su uračunati gubici usljed nečistoća.
Ukupna toplina koja se predaje u rashladniku jest:
a odatle izlazi da je
(m2)
Sada smo dobili rashladnu površinu, iz koje ćemo moći odabrati ili konstruirati rashladnik.
Natrijum tetrafluoroborat
Natrijum tetrafluoroborat je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 109,794 Da.
Genova-Rulli, Chieti
Genova-Rulli je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 20 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 34 m.
Asokainol
Asokainol je organsko jedinjenje, koje sadrži 27 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 417,540 Da.
Château-l'Hermitage
Šato Lermitaž je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Sart.
Malvern, Arkansas
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 10.318, što je 1.297 (14,4 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Chillicothe, Ohio
Čilikoti je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 21.901, što je 105 (0,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Жича (разврставање)
Жича може бити:
Harry Liedtke
Harry Liedtke (12. oktobar 1882 - 28. april 1945) bio je njemački teatarski i filmski glumac, poznat kao protagonist popularnih filmskih serijala 1910-ih, kao i nijemih filmova 1920-ih.
Rodio se u porodici trgovca, a nakon očeve smrti 1896. godine odrastao u sirotištu. Kao mladić je radio u trgovačkoj radnji, prije nego što ga je slučajni susret sa Hansom Oberlanderom, direktorom berlinskog teatra, potakao da se okuša u glumi. 1912. je snimio svoj prvi film, a potom u produkciji Joea Maya snimio niz filmova u kojima je tumačio likove Stuarta Webba i Joe Deebsa. 1920-ih je nastavio nizati uspjehe, od kojih je posljednji bio Ich küsse Ihre Hand, Madame gdje mu je partnerica bila mlada Marlene Dietrich. Nakon dolaska zvučnog filma, kome se nije najbolje prilagodio, popularnost mu je značajno opala.
Na samom kraju drugog svjetskog rata, tokom bitke za Berlin, pripadnici Crvene armije su upali u njegovu kuću u Bad Saarowu. Kada je Liedtke pokušao spriječiti crvenoarmejce da siluju njegovu suprugu Christu Tordy, ubijen je udarcem pivske boce u glavu.
Trbušnica (Lazarevac)
Trbušnica je naselje u gradskoj opštini Lazarevac u gradu Beogradu. Prema popisu iz 2002. bilo je 796 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 830 stanovnika).
Demografija
U naselju Trbušnica živi 649 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 43,5 godina (43,0 kod muškaraca i 44,1 kod žena). U naselju ima 262 domaćinstva, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,04.
Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.
Paul Thomas Anderson
Paul Thomas Anderson (Studio City, 26. lipnja 1970.) je američki filmski redatelj pet puta nominiran za Oscara. Napoznatiji filmovi su mu Kralj pornića, Magnolija i Bit će krvi.
Rani život
Anderson je rođen u Studio Cityju u Kaliforniji kao sin Bonnie (djevojački Gough) i Ernieja Andersona, koji je bio glumac, glas ABC-a i domaćin kasnonoćne horor emisije poznat kao "Ghoulardi" na televiziji u Clevelandu. Anderson je odrastao u San Fernando Valleyju. Pohađao je nekoliko škola, upisao se na Njujorško sveučilište, ali odustao nakon dva dana.
Karijera
Anderson je vezan za režiju još od mladih dana. Kao srednjoškolac je snimio podrugljivi dokumentarac Priča o Dirku Diggleru (1988.), o obdarenoj porno zvijezdi (inspiriran Johnom Holmesom, koji je bio i glavna inspiracija za Kralja pornića).
Nakon kraćeg studiranja engleskog jezika na Emerson Collegeu te kratkog povratka na Njujorško sveučilište, Anderson je počeo svoju karijeru kao asistent produkcije na televizijskim filmovima, glazbenim videospotovima i kvizovima u Los Angelesu i New Yorku. Kasnije je snimio Cigarete i kavu (1992.), kratki film s pet vinjeta smještenih u restoran. Film je prikazan na Filmskom festivalu Sundance 1993., gdje je zaradio značajne pohvale. Za nekoliko godina, Anderson je snimio svoj prvi dugometražni film, Sydney, koji je preimenovan u Teška osmica (1996.).
Prekretnicu u Andersonovoj karijeri označio je Kralj pornića, povratak liku Dirka Digglera u velikom dugometražnom filmu koji se počeo prikazivati 10. listopada 1997. i naišao na kritički i komercijalni uspjeh. Bio je jedan od najbolje ocijenjenih filmova godine, a smatra se jednim od najboljih prikaza pornografske filmske industrije. Film je revitalizirao karijeru Burta Reynoldsa (koji je nominiran za Oscar) te lansirao Marka Wahlberga i Julianne Moore na A-listu karakternih glumaca.
Andersonov sljedeći film, Magnolija (1999.) okupio je brojnu glumačku ekipu, a govorio je o neobičnim interakcijama između života nekoliko pojedinaca u San Fernando Valleyju u Kaliforniji. Ispreplećući devet odvojenih a opet povezanih priča, Magnolija je bila skup mnogih zakučastih dugih kadrova čime se istaknula od standardnih holivudskih filmova. Magnolija je završila na više od 150 popisa deset najboljih filmova 1999. raznih kritičara, a nominirana je za tri Oscara, za najboljeg sporednog glumca (Tom Cruise), najbolju originalnu pjesmu i najbolji originalni scenarij.
Anderson se vratio s romantičnom komedijom Pijani od ljubavi (2002.) s Adamom Sandlerom. Priča se vrti oko opsjednutog vlasnika sitnog biznisa koji se upušta u romantično putovanje s misterioznom ženom (Emily Watson). Sandler je za svoj prvi odmak od mainstream komedija koje su ga učinile zvijezdom zaradio pozitivne kritike; Roger Ebert je napisao kako "Sandler, oslobođen sputavajuće formule, otkriva neočekivanu glumačku dubinu. Gledajući ovaj film, možete ga zamisliti u ulogama Dennisa Hoppera. Posjeduje tajnovitost, opsesiju i snagu." Film je zaradio 17 milijuna dolara unatoč budžetu od 25 milijuna.
Andersonov posljednji film, Bit će krvi, bio je djelomična adaptacija romana Nafta! Uptona Sinclaira. Budžet filma bio je 25 milijuna dolara, a ostvario je dohodak od 40 milijuna. U glavnim ulogama nastupili su Daniel Day-Lewis, koji je osvojio Oscar za najboljeg glavnog glumca, te Paul Dano koji je nominiran za BAFTA-u za najboljeg sporednog glumca. Anderson je bio nominiran za nagradu za najboljeg redatelja Ceha američkih redatelja. Film je zaradio i osam nominacija za Oscar, čime se izjednačio s filmom Nema zemlje za starce s najviše nominacija. Anderson je bio nominiran za najbolji film, najboljeg redatelja i najbolji adaptirani scenarij, izgubivši sve tri nagrade od braće Coen.
Filmski stil, teme i zaštitni znakovi
Anderson je poznat po filmovima s velikim glumačkim ansamblima i isprepletenim pričama, kao što je to bio slučaj s Kraljem pornića (1997.) i Magnolijom (1999.). Anderson je član prve generacije "video redatelja", kao i redatelji Quentin Tarantino, Richard Linklauter i Kevin Smith, koji su naučili zanat ne u filmskim školama, nego gledajući tisuće filmova na videu.
Teme kojima se bave Andersonovi filmovi često su obiteljski odnosi, božanska sudbina, slučajna priroda ljubavi i uloga modernih medija. Anderson naglašava veze među svojim likovima kao nepostojane okolnosti koje utječu na njihove krhke živote. Andersonovi stilski zaštitni znakovi uključuju logistički teške steadicam duge kadrove (kao što je uvodni trominutni kadar u Kralju pornića), često s bombastičnim korištenjem zvuka i glazbe.
Osim filmova, Anderson je režirao nekoliko glazbenih videospotova, uključujući nekoliko pjesama Fione Apple. Anderson je bio zamjenski redatelj za film Roberta Altmana Najluđi radio show zbog osiguranja, budući da je Altman u to vrijeme imao 80 godina. Anderson nije formalno potpisan u filmu, ali je na kraju odjavne špice bila zahvala.
Anderson je imao običaj ponovnog angažiranja istih glumaca. Od njegova prva četiri prva dugometražna filma, Philip Seymour Hoffman se pojavio u sva četiri, Melora Walters, Luis Guzmán, Philip Baker Hall i John C. Reilly pojavili su se u tri, a ostali članovi glumačke postave Kralja pornića pojavili su se u Magnoliji. Bit će krvi je imao potpuno novu glumačku postavu.
Osobni život
Anderson i pjevačica Fiona Apple nekoliko godina su bili u vezi; ona se zajedno s njim pojavila u dokumentarcu o snimanju Magnolije objavljenom na DVD izdanju filma. Anderson je trenutno u vezi s bivšom članicom glumačke postave Saturday Night Livea Mayom Rudolph. Oboje žive u Los Angelesu i New Yorku, a imaju kćer Pearl Minnie Anderson, rođenu 15. listopada 2005.
Nagrade i nominacije
'''Oscari:
'''Berlinski filmski festival:
'''Filmski festival u Cannesu:
'''Ceh američkih redatelja:
'''Ceh američkih scenarista:
Borghi, Padova
Borghi je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 47 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 51 m.
Operacija Ferdinand
Operacija Ferdinand je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana na Fruškoj gori. Vođena je od 19. do 21. septembra 1943. godine.
Christa Tordy
Christa Tordy (rođena kao Annelise Uhlhorn, 30. jun 1904 - 28. april 1945) bila je njemačka teatarska i filmska glumica. Karijeru je započela tokom studija historije umjetnosti, a prekinula je nakon početka ljubavne veze, odnosno braka s poznatim glumcem Harryjem Liedtkeom. Na samom kraju drugog svjetskog rata su nju i muža ubili pripadnici Crvena armije, nakon što su upali u njihovu vilu u potrazi za ženama koje bi silovali.
Folies Bergère
mini|desno|250px|Folies Bergere 2005. Folies Bergère je koncertna dvorana i kabaret u Parizu, vrlo popularan od 1890. do 1920. godine. Prikazuje manje ili više golišave glazbene i plesne nastupe.
Zgradu je po uzoru opernih dvorana sagradio arhitekt Plumeret, a otvorena je dana 2. svibnja 1869. pod nazivom Folies Trévise. Od 13. rujna 1872. djeluje pod današnjim imenom Folies Bergère. U njemu su nastupali brojni poznati umjetnici, između ostalih i tadašnja senzacija Josephine Baker s komadom La Folie du Jour 1926. godine, u kojem je na sebi nosila samo suknju načinjenu od banana. U Folies Bergèreu nastupali su i Maurice Chevalier, Charlie Chaplin i mnogi drugi.
Asoprisnil
Asoprisnil je organsko jedinjenje, koje sadrži 28 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 449,582 Da.
Greenwood, Florida
Grinvud je gradić u američkoj saveznoj državi Florida. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 686 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 686 stanovnika, što je 49 (6,7%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Fort Riley-Camp Whiteside, Kansas
Fort Rajli-Kamp Vajtsajd je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2000. godine broj stanovnika je 103.
Merlera, Vercelli
Merlera je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 8 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 786 m.
Mering
Mering je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 24 opštinska središta okruga Ajhah-Fridberg. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 13.108 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9771146.
Afrodita
Podrijetlo
thumb|left|200 px|Afroditina glava, novčić Afroditino podrijetlo je dosta nejasno. Postoje tri verzije o podrijetlu. Veoma star mit koji prenosi Heziod kaže da je Afrodita nastala iz testisa boga neba Urana: "Kron ih baciše sa Zemlje na pučinu i one dugo plutaše." Homer pak kaže da je Afrodita kćer Zeusa i božice kiše Dione, koja je nimfa ili Titanida. Treća je inačica ta da je Talasina i Zeusova kći, budući da je Talasa božica mora, a Afrodita je iz mora izronila. Dvije se verzije slažu samo u tome da joj Zeus otac, a sve verzije govore kako je nastala iz morske pjene ili vode, dok su ju slikari prikazivali kako se rađa iz školjke.
Uloga na Olimpu
Afrodita je olimpska božica, a zahvaljujući svojoj ljepoti i čarolijama kojima je vladala, postala je jedna od najmoćnijih božica. Ni bogovi, ni ljudi joj ne mogu odoljeti. Osim toga, ima više pomoćnika i pomoćnica: Harite (tri božice ljupkosti i ljepote), Hore (božice godišnjih doba), Peitu (božica udvaranja i ljubavnog nagovora), Himena (bog ženidbe) i Erosa, mladog boga ljubavi čijim ljubavnim strelicama nitko ne može umaći. Afrodita je zbog svoje uloge vrlo cijenjena. Ciparskom kiparu Pigmalionu je oživjela kip kojeg je napravio te se u njega zaljubio. Svoje ljubimce štiti svugdje, a svoje dijete Erosa smatra najljepšim dječakom na svijetu. Zna i mrziti, jer su ljubav i mržnja sestre. Bojažljivog mladića Narcisa, koji je prema kleveti ljubomornih nimfi prezreo njene darove, dovela je dotle da se zaljubio u samog sebe i na kraju počinio samoubojstvo. left|thumb|200 px|Afrodita i Adonis, grčka vaza u muzeju Luovreu