Bette_Davis
1946—1950: „Sve o Evi“ – spektakularni povratak
Dejvisova je 1945. odbila naslovnu ulogu u filmu Mildred Pirs, i nije ni slutila da će je dobiti njena najveća neprijateljica, Džoun Kraford, i čak za nju biti nagrađena Oskarom. Beti je te godine prihvatila ulogu učiteljice koja podučava mladog velškog rudara, u ekranizovanoj verziji predstave The Corn is Green, koju je na Brodveju izvodila Etel Barimor. Studio je želeo da film dobije izrazito romantičnu notu, te je zahtevao da Beti izgleda što mlađe. Ona naprotiv nije mislila da je to najbolje rešenje, te je odlučila da će nositi sivu periku, a u odeću ušivati materijale kako bi izgledala debelo i aljkavo. Jedan kritičar je njen posao u filmu prokomentarisao rečima: „Jedino je Beti Dejvis uspela da suzbije tako očiglednu nameru studija da glavnom pobudom glavnog lika učini nezadovoljenu seksualnu želju. Suptilna izvedba na kojoj je insistirala, zadržala je pak fokus na čistoj sreći nastavnika kada znanje može da prenosi drugima.“ Sa zaradom od dva miliona dolara, ovo je bio njen finansijski najuspešniji film, i u to vreme pravi komercijalni spektakl. Međutim, već sledeći film koji je snimila, prestigao je uspeh prethodnog. Bila je to drama Ukradeni život, koja je zaradila dva miliona i petsto hiljada dolara, i jedini film koji je Beti snimila za vlastitu, BD produkciju. Drama Deception iz sledeće godine, bila je njen prvi film čija zarada nije pokrila troškove snimanja. Beti je te godine proglašena za najplaćeniju ženu u Sjedinjenim Državama, i trebalo je da glumi u obećavajućoj drami Opsednuta. Saznavši da je u drugom stanju, predaje ulogu Krafordovoj, koja ponovo dobija nominaciju za Oskara. Prvog dana maja 1947. Dejvisova je rodila kćerku i bila toliko srećna i ispunjena, da je planirala da okonča filmsku karijeru. Nije puno prošlo, a entuzijazam za materinstvom je nestao i glumica je razmatrala brojne ponude koje su stizale. To je međutim bio trenutak kada je Betina popularnost kod njene najvernije publike počela da opada. Glumica je nakon te male pauze počela da pažljivije bira uloge, i da snima manje filmova godišnje. Među ponudama koje je odbila, bila je i glavna uloga u romansi Afrička kraljica, koju je dobila Ketrin Hepbern. Kada je čula da će film zaista biti snimljen u Africi, Beti je rekla: „Ako niste u stanju da film snimite u čamcu, u zadnjem dvorištu studija, onda zaista nisam zainteresovana“. Ponuđena joj je i rola u zatvorskoj drami Caged, međutim i nju je odbila, rečima da ne želi da igra u filmu za lezbače. S druge strane, jako je želela da igra Linkolnovu suprugu Meri Tod, i terala je Džeka Vornera da joj dozvoli snimanje, ali on nikada nije pristao. Godine 1948. snimala je dramu Winter Meeting, ali elan sa kojim je radila na početku, nestao je kada je videla da se mekše osvetljenje, zahvaljujući kojem glumice u godinama izgledaju mlađe, koje se koristi za staru Rut Čaterton, koristi i za nju. Kaže da je gorko zažalila što je prihvatila ulogu, i nije se uzdržavala od kritikovanja svojih kolega, režisera i scenariste. Sumnjala je u glumačaka umeća glavnog glumca, i bunila se kada je scenario prepravljen, jer je njen lik time izgubio sve ono zbog čega je i prihvatila ulogu. Za film je rečeno da nema kraja, i da je „od svih jadnih dilema u koje je gospođa Dejvis silom uvučena, ova verovatno najgora“. Winter Meeting je podbacio i na blagajnama, pa je Vorner braders izgubio više od milion dolara. thumb|right|250px| Beti kao neustrašiva [[Margo Čening u filmu Sve o Evi (pored nje Gari Meril).]] Tokom snimanja Junske mlade, njene prve komedije posle više od deset godina, Dejvisova se sukobljavala sa kolegom i partnerom u filmu, Robertom Montgomerijem, nazivajući ga muškom Mirijam Hopkins. „On je sjajan glumac, ali jednostavno je zavisan od krađe scena“, rekla je posle snimanja. Uprkos solidnim kritikama, komedija nije bila bioskopski hit. To međutim nije sprečilo Vorner da sa Beti potpiše ugovor na četiri filma, koji glumici obezbeđuje prihod od 10.285 dolara nedeljno, i produži njen status najplaćenije žene u Americi. Krajem 1949. angažovana je za film Beyond the Forest, a da joj prethodno nije dozvoljeno da pročita scenario. Kada je shvatila da se radi o jako lošem filmu, Beti je prvi put u životu molila Džeka Vornera da je zameni drugom glumicom, što je on bez razmišljanja odbio. Kritike su bile oštre i nisu je štedele. Heda Hoper je napisala: „Ako je Beti namerno htela da zgazi svoju karijeru, nije mogla odabrati bolje vozilo“. Los Angeles Examiner je objavio ono što je i sama glumica slutila: „ovo je bilo nesrećno finale njene briljantne karijere“. Jedino što je po mišljenju mnogih vredelo u filmu jeste rečenica i način na koji je Beti izgovara kada uđe u kuću: ''Koja deponija! (en – What a dump!)''. Američki filmski institut je izabrao za jednu od 100 najboljih filmskih fraza svih vremena, a postala je i nezaobilazna tačka Betinih imitatora, kao i same Beti koja bi njome počinjala sve svoje izjave u javnosti. Iako je pesimistično razmišljala o budućim projektima, Dejvisova je raskinula ugovor sa Vornerom i odlučila da se ne vezuje ni za jedan studio, već da snima honorarno, na šta se u to vreme nijedan glumac nije usuđivao.