cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Санктпетербуршки државни универзитет
Историја од 1821. године до краја Грађанског рата 1922. године
minijatura|lijevo|Осуђени Првомартовци 1880. године је Министарство националног просјетитељства забранило је студентима да ступају у брак, а ожењени или удани студенти и студентице нису се могли уписати на универзитет. Нова је студентска побуна избила 1882. године. 1884. године још је једна повеља универзитета ступила на снаку која је поново избор ректора вратила у руке Министарства националног просвјетитељства. 1. марта 1887. године ухапшена је револуционарна група студената позната као Првомартовци који су били дио љевичарске револуционарне Народне воље који су припремали план атентата на цара Александра III. Пет ухапшених студената осуђени су на срмтну казну. Влада је након овога додатно повећала уплитање у рад универзитета па је нове кандидате за студије морало да одобри Министарство националног просвјетитељства које је забрањивало студије кандидатима који су долазили ван аристокрације и бужоазије, а из сељачких или радничких породица. Повремени изузетци су рађени када би министарство процијенило да се ради о посебно талентованом кандидату.
До 1894. године 9,212 је понијело универзитетске дипломе. Међу угледним академицима повезаних са Санктпетербуршким универзитетом у другој половини XIX вијека били су и физичар Хајнрих Ленц, кемичар Дмитриј Мендељејев и психолог Иван Сеченов. 24. марта 1896. године Александар Попов јавно је представио тарнсмисију Радио-таласи по први пута у историји.
На дан 1. јануара 1900. на правном је факултету студирало 2,099 студената, 1,149 на факултету за физику и математику, 212 на факултету оријенталних језика, 171 на факултету за историју и фолологију. 1902. у оквиру универзитета отворена је и прва менза. За вријеме Руске револуције 1905. године статут је поново измијењен и аутономија је дјеломично враћена у руке универзитета и као и могућност да се ректор изабере по први је пута од 1884. године у скупштини Санктпетербуршког универзитета. Ипак, студентски немири искориштени су за још једно обустављање рада, а академска аутономија поново је враћена тек 1911. године. 1911. године универзитет је поновно привремено затворен.
Када је 1914. године започео Први свјетски рат универзитет је понио име Петроградски државни универзитет, а институција је постала важан центар организирања потпоре и подизања морала за рат. 1915. године отворено је одјељење у Перму које је постало Државни универзитет у Перму. Скупштина универзитета поздравила је почетак Фебруарске револуције 1917. године у којој је укинута монархија, а униерзитет је од тада постао познат под називом Петроградски универзитет. Унаточ овој потпори обарању монархије, када је дошло до Октобарске револуције администрација није иницијално подржавала Бољшевике и неољко је сурађивала са Народним комесаријатом за просвјетитељство. Руски грађански рат довео је до идеолошких сукоба и обрачуна на универзитету, а дио је идеолошких непријатеља новога режима по заршетку рата морао напустити земљу.
Историја универзитета у периоду СССР-а
minijatura|Совјетска маркица поводом 150 година универзитета minijatura|Факултет за физику Од 1918. институција носи име Први петроградски државни универзитет, а 1919. Народни комесаријатом за просвјетитељство интегрирао га је са Другим (психонеуролошки институт) и Трећим (Бестужевски курс за жене) универзитетом у Петроградски државни универзитет. Народни комесаријат исте је године и донио одлуку о оснивању Факултета друштвених наука обједињавањем оријенталистике, историје и филологије и права. Грузијски историчар Николај Јакољевич Мар (груз. ნიკოლოზ იაკობის ძე მარი) био је први декан новога обједињенога факултета. Покренути су и такозвани рабфакови и бесплатни колегији са намјером да се пружи масовно образовање. Према коментарима америчке студентице прве године Ајн Ранд, уписи на универзитету 1920. године били су отворени и већину су студената чинили антикомунисти укључујући и радикалне противнике режима који су касније изгубили право студија. Сматрајући да образују класног непријатеља режим је 1922. године провео прву велику чистку у којој су са универзитета протјерани сви осим студената завршних година који су долазили из буржујских породица.
minijatura|lijevo|[[Opsada Lenjingrada|Опсада Лењинграда]]
1924. године универзитет је понио име Лењинградски државни универзитет. Како би сузбили опозицију режиму, већи број историчара укључујући и Сергеја Платонова, Јевгенија Тарлеа и Борица Грекова су ухапшени и затворени на основу фабрикованих оптужби за контрареволуцију и завјеру у такозваној Академској афери 1929-1930. године. Неки други професори и запосленици постали су жртве стаљинистичких прогона у периоду Велике чистке 1937. и 1938. године.
У периоду од 1941. до 1944. године за вријеме Опсаде Лењинграда већи је број студената, професора и запосленика је страдао у биткама, због репресије или од глади. Универзитет је наставио да дјелује од 1942. до 1944. године када је привремено премјештен у Саратов, на ријеци Волги сјеверно од Волгограда. Један је огранак универзитета био смјештен и у Јелабуги у Татарстану. Врховни совјет Совјетског Савеза 1944. године универзитету је додијелио Орден Лењина у поводу 125 година рада за допринос науци и култури.
Прача
Прача може да буде:
Санктпетербуршки државни универзитет
Угледни предавачи и студенти
minijatura|[[Dmitrij Medvedev|Дмитриј Медведев]] Санктпетербуршки државни универзитет је похађало или је на њему предавало више добитника Нобелових награда. Осам добитника награде који су студирали на овоме универзитету су Иван Павлов (физика и медицина 1904), Иља Иљич Мечников (психологија и медицина 1908), Николај Николајевич Сејмонов (хемија 1956), Лав Ландау (физика 1962), Александар Прохоров (физика 1964), Василиј Леонтјев (економија 1973), Леонид Канторович (економија 1975) и Јосиф Бродски (књижевност 1987). Међу руским лидерима који су га похађали броје се и Петар Столипин, Владимир Лењин, Владимир Путин и Дмитриј Медведев. Међу иностраним лидерима, универзитет је похађала и предсједница бивше совјетске републике Литве Даља Грибаускајте. Угледни предавачи на Санктпетербуршком државном универзитету су били и Леонард Ојлер, Михаил Ломоносов, Дмитриј Мендељејев, Борис Розинг, Иван Тургењев и Александар Блок. Америчка књижевница Ајн Ранд похађала је универзитет у периоду од 1920. до 1924. године и дипломирала је са почастима у домени историје.
Прача
или
Džejmstaun
Džejmstaun se može odnositi na
Hobart (razvrstavanje)
Hobart se može odnositi na
Bardella V, Chieti
Bardella V je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 9 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 8 m.
Лозовик
Лозовик може бити:
Barbie as Rapunzel
Barbie as Rapunzel je kanadsko-američki animirani direct-to-video film snimljen 2002. u režiji Owena Hurleya. Predstavlja drugi po redu film u seriji kompjuterski animiranih filmova temeljenih na lutki Barbie. Naslovnoj protagonistici glas posuđuje Kelly Sheridan. Zaplet filma je adaptiran na bajci "Matovilka" (Rapuntzel) braće Grimm.
D.O.A. (film, 1950)
D.O.A. je američki crno-bijeli kriminalistički film snimljen 1950. u režiji Rudolpha Matéa, poznat kao jedno od klasičnih ostvarenja žanra film noir. Protagonist, čiji lik tumači Edmond O'Brien, je računovođa iz San Francisca koji postaje žrtvom trovanja i kome ljekari saopće da mu preostaje samo nekoliko dana života. Radnja, prikazana kroz naraciju u flashbacku, prikazuje njegove očajničke napore da pronađe razlog zbog koga je ubijen, odnosno trovače. D.O.A. je dobio brojne pohvale zbog antologijske početne scene, izvrsne glume Edmonda O'Briena, kao i vještog korištenja autentičnih lokacija u San Franciscu i znamenitoj Bradburyjevoj zgradi (kasnije poznatoj iz Blade Runnera).
D.O.A. je imala dva remakea - australijski film Color Me Dead iz 1969. godine i američki film D.O.A. sa Dennisom Quaidom u glavnoj ulozi.
Uloge
Ostatak postave:
Balkanska federacija
thumb|right|Geopolitička oblast [[Balkana]] Balkanska federacija (ili Balkanska federativna republika) je politički projekat državnog ujedinjenja Balkanskog poluostrva na federativnim principima.
Ponte nelle Alpi
Ponte nelle Alpi je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Balkanska federacija
Kao glavni razlozi za stvaranje Balkanske federacije se obično navode: veća mogućnost za ekonomski razvoj, politička nezavisnost od velikih sila i rešenje nacionalnih problema.
Ponte nelle Alpi
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 7913 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 402 m.
Balkanska federacija
Balkanska federacija je tradicionalni programski cilj balkanskog radničkog pokreta. Tokom istorije za Balkansku federaciju su se uglavnom zalagali levičari balkanskih zemalja, među kojima ova ideja i danas ima svoje zastupnike.
Do 1948. godine balkanska socijalistička federacija je bila zvanično deo programa svih balkanskih komunističkih partija. Nakon drugog svetskog rata je došlo do zbližavanja Jugoslavije, Albanije, Bugarske i grčkih partizana. Raskolom Tita i Staljina 1948. godine ostvarenje Balkanske federacije je osujećeno.
Oslobođenje od Turaka i podela Balkana
thumb|desno|Izmene balkanskih granica u poslednjih dva veka. Tokom viševekovnog perioda Otomanskog carstva, veći deo Balkanskog poluostrva je bio jedinstvena geografska celina, bez unutrašnjih granica. U 19. veku dolazi do stvaranja nacionalnih država, koje uspostavljaju međudržavne granice na balkanskom prostoru.
Novonastale nacionalne države na Balkanu su umesto perspektive demokratskog multikulturnog suživota prihvatile strategiju širenja sopstvene teritorije. U 19. veku u političkom životu Balkana "nacija" se shvatala kao etnička zajednica koja mora ponovo da sakupi svoje razbacane komade; tako Grčka treba da postane "Velika Grčka", Bugarska "Velika Bugarska", a Srbija "Velika Srbija". Ovakva politika je bila ugnjetačka prema nacionalnim manjinama i povezana sa etničkim čišćenjem. Kosmopolitski orjentisani intelektualci, uglavnom socijalističke orjentacije, su dizali glas protiv ovakve budućnosti Balkana.
Nastanak ideje balkanske federacije u 19. veku
Ideja Balkanske federacije se razvila tokom 19. veka unutar socijaldemokratskog pokreta balkanskih zemalja, kao alternativa nacionalnim ekspanzijama novoformiranih država. Pioniri ove ideje su bili Hristo Botev u Bugarskoj i Svetozar Marković u Srbiji. Jedan od prvih zagovornika Balkanske federacije, Svetozar Marković, je upozoravao da srpski narod živi izmešan sa drugim balkanskim narodima, bez jasno određenih geografskih i etnografskih granica, te bi stoga morao „uzeti ulogu osvajača“ prema susedima ukoliko teži stvaranju velike nacionalne države.
thumb|levo|125px|[[Svetozar Marković]]
1865. godine u Beogradu, radikalni balkanski intelektualci privrženi idealima Francuske revolucije su osnovali "Demokratsku Orijentalnu Federaciju", predlažući formiranje federacije od Alpa do Kipra na osnovama političke slobode i socijalne jednakosti.
1884. u Atini je osnovana "Orijentalna Federacija", inicijativa grčkih intelektualaca i nekih balkanskih političara koja je zastupala buržoaski federalizam, prihvatajući mešavinu demokratske politike i umerenog nacionalizma. Nasuprot njima, balkanske socijalističke grupe prihvatile su doslednu federalističku orijentaciju i internacionalističko gledište.
1893. u Solunu je osnovana Unutrašnja makedonska revolucionarna organizacija, čiji je cilj bio oslobođenje i ujedinjenje čitave Makedonije (egejske, pirinske i vardarske), koja bi postala sastavni deo Balkanske federacije.
1894. je u Francuskoj konstituisana "Liga za Balkansku konfederaciju", u kojoj su učestvovali grčki, bugarski, srpski, rumunski i jermenski socijalisti. Za predsednika Lige je izabran grčki socijalista Pavlos Argyriades (gr. Παύλος Αργυριάδης), koji je podržavao makedonsku autonomiju unutar Balkanske federacije, kao jedino održivo rešenje makedonskog pitanja koje je uzrokovalo sporenja između Grčke, Srbije i Bugarske.
Razvoj ideje balkanske federacije početkom 20. veka
thumb|desno|Balkan pre ratova 1912.
Početkom 20. veka, veliki broj balkanskih radničkih i seljačkih partija prihvata stvaranje Balkanske federacije za svoj politički cilj, čime ova ideja stiče masovnu podršku u narodu.
1909. godine u Solunu dolazi do ujedinjenja pretežno jevrejske "Socijalističke radničke asocijacije" sa dve bugarske socijalističke grupe, čime je formirana "Socijalistička radnička federacija otomanskih radnika", prva internacionalistička organizacija u Otomanskom carstvu, koja je bila aktivna do njegovog kraha 1913.
Hardinsburg
Hardinsburg se može odnositi na
Balkanska federacija
Razvoj ideje balkanske federacije početkom 20. veka
Novine “Solidaridad Obradera” koje je izdavala Socijalistička radnička federacija u Solunu su zabranjene oktobra 1912, kada je objavljen anti-ratni manifest socijal-demokratskih partija Balkana kojim su osudili ratnohuškačku politiku balkanskih država, zajedno sa mladoturskim šovinizmom i evropskim imperijalizmom:
2. jula 1912. godine, pre nego što je Prvi balkanski rat započet, srpski socijalisti su u skupštini zagovarali stvaranje Balkanske federacije i protivili se vojnim izdacima namenjenim ratu. Poslanik Srpske socijaldemokratske stranke Dragiša Lapčević se oštro protivio ratu sa Turskom zalažući se za demokratsku federaciju balkanskih država koja bi služila kao zajednička carinska unija. Dragiša Lapčević je kao dosledni pacifista u skupštini Srbije glasao protiv ratnih budžeta uoči balkanskih ratova, zalažući se za ujedinjenje Balkana.
thumb|levo|125px|[[Christian Rakovsky]]
Nakon izbijanja prvog svetskog rata, u leto 1915. godine, u Bukureštu je održana druga balkanska socijal-demokratska konferencija, koja je prva međunarodna anti-ratna konferencija socijalista (pre konferencije u Zimmerwaldu), sa delegacijama iz Rumunije, Bugarske, Srbije i Grčke. Glavni organizator ovog skupa je bio Christian Rakovsky, istaknuti član Rumunske socijaldemokratske partije. Ishod konferencije bio je stvaranje "Balkanske radničke socijaldemokratske federacije", vođene načelima revolucionarnog socijalizma i političkom strategijom "Balkanske Federativne Republike". Georgi Dimitrov, jedan od prvaka Bugarske radničke socijaldemokratske partije, ocenio je to sledećim rečima:
Tokom ratova 1912-1918. mnogi zastupnici Balkanskog ujedinjenja su pali u međusobnoj borbi balkanskih država. Najteži udarac za srpsku i ostale balkanske socijal-demokratije je bila pogibija Dimitrija Tucovića, koji je bio jedan od najistaknutijih ličnosti radničkog pokreta.
Balkanska federacija nakon Oktobarske revolucije
thumb|125px|[[Sima Marković]]
Oktobarska revolucija u Rusiji, koja je stvorila državu bez nacionalnog predznaka, ojačala je revolucionarni internacionalizam na Balkanu. Takođe, novoosnovana Treće Internacionale (poznatije kao Komunistička Internacionala ili skraćeno Kominterna) je okupila u svojim redovima revolucionarne socijaliste sa svih krajeva Balkana. Kominterna je prihvatila stvaranje balkanske federacije kao osnovu svoje politike prema Balkanu. Za komuniste je Socijalistička Balkanska Federacija predstavljala „jedini izlaz iz đavoljskog kruga nacionalističke mržnje, rasparčavanja na državice, bede i imperijalističke eksploatacije“.
thumb|levo|125px|[[Pandelis Pouliopoulos]]
1919. godine "Balkanska radnička socijaldemokratska federacija" je pretvorena u "Balkansku komunističku federaciju", nakon čega su balkanski komunisti koordinirali svoje akcije sukladno principu balkanskog internacionalizma. Komunisti su svaku krizu u nekoj zemlji smatrali delom svetske revolucije, odnosno borbe međunarodnog proletarijata za socijalnu emancipaciju. Tokom Grčke vojne kampanje u Maloj Aziji, grčki komunisti, na čelu sa Pantelisom Pouliopoulosom, su vodili anti-ratnu kampanju pozivajući vojnike na "klasni rat umesto imperijalističkog rata" i balkansku radničku solidarnost.
minijatura|List [[La Federation balkanique od 15. juna 1929.]]
Krajem 1920-ih Kominterna je, umesto dotadašnjeg opredeljenja za svetsku revoluciju, usvojila program "socijalizma u jednoj zemlji", nakon čega je balkanski internacionalizam zamro, a internacionalisti postali manjina u komunističkom pokretu. Balkanska komunistička federacija je podređena interesima Sovjetskog Saveza, sve do njenog raspuštanja 1939.
Zajednički otpor u Drugom svjetskom ratu
thumb|Drug Tempo pozdravlja Prvu makedonsku brigadu i grčke partizane u dolini Karadžove 1943.
Tokom Drugog svetskog rata postojala je inicijativa da se povežu narodno-oslobodilačke borbe jugoslovenskih, albanskih, bugarskih i grčkih partizana. Svetozar Vukmanović Tempo je kao delegat CK KPJ i Vrhovnog štaba NOVJ 1943. u Makedoniji radio na formiranju Balkanskog štaba, u cilju zajedničke narodno-oslobodilačke borbe balkanskih naroda i budućeg udruživanja u Balkansku federaciju. Tempo je odlazio u Grčku, Albaniju i Bugarsku, uspostavljajući veze s njihovim partizanima i održavajući sastanke s predstavnicima Centralnih komiteta i Glavnih štabova ovih zemalja zbog jačanja, povezivanja i koordinacije oslobodilačke borbe balkanskih naroda. Međutim, CK KPJ se kasnije izjasnio protiv stvaranja Balkanskog štaba, smatrajući da bi njegovo postojanje "umanjilo značaj našeg pokreta, našeg Vrhovnog štaba, a pred inostranstvom bi izgledalo kao da se stvara neka balkanska "internacionala", što bi reakcija svih boja mogla samo da iskoristi za izolaciju oslobodilačkih pokreta".
Nemački okupacioni komandant Balkana u svom izveštaju od 1.11.1943. godine ocenjuje da bi povezivanje partizanskih pokreta na Balkanu sa Titom predstavljalo veliku opasnost za interese okupatora:
Pokušaj stvaranja Balkanske federacije
thumb|desno|Komunistički projekat Balkanske federacije.
Nakon Drugog svetskog rata je između novih komunističkih vlasti FNRJ Jugoslavije, NR Bugarske, NR Rumunije i NR Albanije, uz akvitno učešće SSSR-a, razmatrano ujedinjenje u Balkansku federativnu republiku, koja bi uključila i Grčku u slučaju pobede partizana u grčkom građanskom ratu. Tito je u to vreme veoma aktivno radio na stvaranju Balkanske federacije. Jugoslavija je aktivno pomagala grčke partizane i radila na ujedinjenju Albanije sa Jugoslavijom.
Sa prvog zasedanja Antifašističkog veća narodnog oslobođenja Albanije (AVNOA) u Permetu 24. maja 1944. poslat je telegram Titu u kome se kaže da je borba naroda Jugoslavije "garantija bratstva balkanskih naroda i ostvarenja ideje balkanske konfederacije". Smatralo se da će albansko-jugoslovenski odnosi (zajedno sa pitanjem Kosova) biti razrešeni u sklopu socijalističke balkanske konfederacije.
Istovremeno, u jesen 1944. godine na sastanku jugoslovenske i bugarske delegacije se raspravljalo o federaciji. Georgi Dimitrov je 23. novembra 1944. zapisao u svom dnevniku "tada smo se dogovorili o pripremi za sklapanje saveza između Bugarske i Jugoslavije, imajući u vidu perspektivu stvaranja zajedničke federacije Južnih Slovena". U predlogu Sporazuma o savezu, koji su razradili dvojica lidera BKP G. Dimitrov i V. Kolarev, je stajalo:
Između Jugoslavije i Bugarske su postojale nesuglasice oko forme ujedinjenja. Bugari su predlagali da se zajednička država organizuje na principima konfederacije, a Jugosloveni su insistirali da Bugarska uđe u sastav već postojeće FNRJ sa istim pravima kao ostale republike. Staljin nije odobravao "upijanje" Bugarske u jugoslovensku federaciju, već ujedinjenje.
Staljin se posebno interesovao za odnose Jugoslavije sa susjednom Albanijom, naročito za namjere Beograda da potpiše sporazum sa njom o prijateljstvu i uzajamnoj pomoći. Staljin je skrenuo pažnju Jugoslovenima na mogućnost komplikovanja odnosa sa Engleskom, zbog njihove politike u regionu:
1. jula 1946. godine zaključen je Ugovor o prijateljstvu i saradnji između FNR Jugoslavije i NR Albanije. 1947. je potpisan ugovor o prijateljstvu i saradnji između Albanije i Bugarske. Takođe su potpisani i jugoslovensko-bugarski i bugarsko-rumunski dvostrani ugovori o saradnji.
Staljinovo protivljenje i propast projekta
Međutim, Staljin se usprotivio stvaranju bilo kakve federacije balkanskih naroda koja bi povezala zemlje sovjetske interesne sfere nezavisno od autoriteta Moskve. Staljin se plašio da bi Balkanskom federacijom sa sedištem u Beogradu dominirala jugoslovenska Partija na čelu sa Josipom Brozom Titom.
Sve aktivnosti oko Balkanske federacije se prekidaju usled Staljinovog protivljenja takvom ujedinjenju balkanskih naroda. Nakon rezolucije Informbiroa u junu 1948. godine, kojom je osuđeno Titovo političko delovanje, dolazi do prekida odnosa FNR Jugoslavije sa ostalim socijalističkim zemljama Balkana, i prekida pregovora o savezu. Glavni razlog raskola Tita i Staljina je bilo Staljinovo suprotstavljanje Titovom pokušaju da stavi pod svoju kontrolu Albaniju i Grčku u saradnji sa Bugarskom, odnosno da uspostavi moćni istočnoevropski blok van kontrole Moskve.
Pritisnuta i sa Istoka i sa Zapada, Jugoslavija je zatvorila granicu grčkim partizanima u julu 1949. i raspustila njihove kampove unutar Jugoslavije. Ubrzo potom partizanske snage u Grčkoj su poražene.
Flatliners
Flatliners je američki igrani film snimljen 1990. u režiji Joela Schumachera. Po žanru je psihološki triler, a radnja prati grupu ambicioznih studenata medicine koji jedni na drugima vrše eksperimente sa umjetnim izazivanjem kliničke smrti kako bi pokušali doživjeti iskustvo bliske smrti, odnosno ustanovili postoji li život poslije smrti ili ne.
Na prostoru bivše Jugoslavije je distribuiran pod naslovom Tanka linija smrti.
Tales
Tales iz Mileta (rođen 624. p. n. e., umro oko 547. p. n. e. ili 546. p. n. e.) bio je aktivan kao matematičar i kao državnik, važio je u starom veku za prvog jonskog svestrano obrazovanog prirodnog filozofa koga su ubrajali među Sedam mudraca. On je prvi pokušao da raznovrsnost pojava svede na jednu jedinu pramateriju - vodu. Nije sigurno da li je ovo učenje izneo u nekom spisu budući da nijedan autentičan spis nije sačuvan. Kao matematičar poznat je po Talesovoj teoremi. Talesov učenik takođe iz Mileta bio je filozof Anaksimandar, iz prve polovine VI veka p. n. e.
Biografija
Bavio se politikom, a posle je počeo da proučava prirodu. Prema nekim podacima, on nije ostavio ništa napisano; jer Nautička astrologija, koja se njemu pripisivala, delo je, kako kažu, Foka sa Samosa. Kalimah za njega zna da je otkrio sazvežđe Malog Medveda, jer u svojim Jambima on veli: Govorilo se da je utvrdio zvezde Kola, kojima se Feničani služe pri plovidbi.
Prevazišao je sve ostale mudrace mnogostranošću svoje delatnosti: bio je hidrotehničar, nautički inženjer, trgovac, političar, astronom, matematičar i filosof. Ako je i bio genijalan praktičar (Arist. Polit. Ι 11,1259 a 6), on se jedini od sedmorice mudraca u svom razmišljanju uzdigao iznad sfere obične koristi (Plut. Sol. 3) i tako postao ne samo neposredni osnivač jonske nauke i filosofije nego i posredni tvorac nauke i filosofije uopšte. Otklanjajući sve mitološke i teološke činioce, a uvodeći prirodnu uzročnost i posledičnost, on je prvi na racionalan način učinio pokušaj da prirodu (φύσιν) objasni prirodnim putem. Posmatrajući pojedine predmete, pojave i procese u prirodi, organskoj i anorganskoj, on je nalazio promenu, a u toj promeni našao nešto nepromenljivo, iz čega sve proizilazi i u što se sve razrešava, a to je vοda. Kao praosnovu svega on je, dakle, uzeo materiju koja se može empirijski proveravati, i voda je za njega ne samo opšta prapodloga života nego i apsolutni kosmički princip, i to zato što bez vode nema vlage ni žitkosti, a bez vlage nema hrane, života, ni toplote. Voda se očevidno menja u paru, sneg, led: tako od vode postaje i sve drugo i pretvara se natrag u vodu. Prema podacima drugih autora, on je napisao samo dve rasprave: O solsticiju i O ekvinociju - jer je mislio da se ostalo ne može saznati. Izgleda da je, prema nekim autorima, prvi proučavao astrologiju, da je prvi predskazao Sunčeva pomračenja i utvrdio ravnodnevice. Tako tvrdi Eudem u svojoj Istoriji astrologije. (Astrologija znači „proučavanje zvezda“ i ima u Grka samo to značenje; dakle, isto što i astronomija.) To je bio razlog divljenja koje su prema njemu osećali Ksenofan i Herodot. S njime se slažu i Heraklit i Demokrit. Neki, među njima i pesnik Hoirilos, pričaju da je on izjavio da su duše besmrtne. On je bio takođe prvi koji je utvrdio kretanje Sunca od solsticija do solsticija, i, prema tvrđenju nekih autora, on je prvi utvrdio veličinu Sunca (Sunčevog kruga), kao i veličinu Meseca (da iznosi sedamsto dvadeseti deo Sunčevog kruga). On je takođe poslednji dan u mesecu nazvao trijakadom (tridesetim), i prvi je, prema nekima, raspravljao o prirodi. Aristotel i Hipija kažu da je i mrtvim predmetima pripisivao da imaju dušu ili život, dokazujući to sa magnetom i ćilibarom. Pamfila kaže da je kod Egipćana učio geometriju i da je prvi u krug ucrtao pravougli trougao i da je posle toga prineo vola na žrtvu bogovima. Drugi, među kojima je i matematičar Apolodor tvrde da je to učinio Pitagora. Pitagora je najviše razvio učenje (koje Kalimah u svom delu Jambi pripisuje Frižaninu Euforbu) o trouglovima i svemu što ima veze s teoretskom geometrijom.
Priča se da je ustanovio godišnja doba i da je godinu podelio na trista šezdeset i pet dana. Mornare je uputio da paze na Malog medveda, jer on najbolje pokazuje sever; prorekao je pomračenje sunca od 28. maja 585 (Herod. I 74); za Zemlju je smatrao da, kao okrugla ploča, pliva na vodi. U Egiptu je razmišljao o poplavi Nila i zaključio da „egesije“, tj. godišnji vetrovi na Egejskom moru, ometaju vodu da teče u more. Tu je naučio i usavršio geometriju. — Treba naglasiti da Tales stoji na hilozoističkom gledištu: materija je živa, jer su njeni delovi živi (magnet privlači izvesne predmete zato što je živ). Da je Tales bio i politički pronicljiv, pokazuje njegov predlog ο pan-jonskom savezu i ο jednoj jedinoj skupštini svih Jonjana, koja su bila u Teju, jer je Tej u sredini Jonije (Herod. I 170).
Uopšte nije imao učitelja, jedino što je posetio Egipat i družio se s tamošnjim sveštenicima. Hijeronim priča da je Tales izmerio i visinu piramida po njihovoj senci, posmatrajući trenutak kad je naša senka iste dužine kao naše telo.
Apolodor u svojoj Hronologiji kaže da je Tales rođen prve godine trideset pete olimpijade (640. p. n. e.). Umro je u starosti od sedamdeset osam godina (ili, kao što kaže Sosikrat, u devedesetoj godini života). Umro je pedeset osme olimpijade, kao savremenik Krezov, kome je obećao da će preći reku Halis ne gradeći most, tako što je skrenuo tok reke.
Talesove teoreme
mini|250px|desno|Prva Talesova teorema: Naspramni uglovi koje formiraju dve prave koje se seku su jednaki Tales je poznat po tome što se smatra prvim Helenom koji je izlagao i dokazao teoreme, te stoga i ocem helenske matematike. Pripisuje mu se sledećih 5 teorema
Bourgneuf (Savoja)
Burnef je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Savoja koja pripada prefekturi Šamberi.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 400 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 61 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,48 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 300 metara (maksimalnoj 656 m, a minimalnoj 286 m).
Ivica Šesto
Ivica Šesto (19. kolovoza 1946. - 14. studenog 2009.) jedan je od najboljih, a po mišljenjima mnogih ljudi i najbolji nogometaš koji je ikada igrao u Vinkovcima.
Životopis
U prvo vrijeme igrao je iznimno dobro i rukomet, no nogomet mu tijekom vremena postaje prva i jedina opsesija. Tijekom svoje igračke karijere igrao je na poziciji lijevog krila i to kao dešnjak što je u tadašnje vrijeme bilo nezamislivo. Karijeru je započeo u Spačvi iz koje je 1967. prešao u NK Dinamo Vinkovci (današnja HNK Cibalia)u kojem je kao nezamjenjivi igrač prve momčadi igrao do kraja svoje karijere 1978. Ostao je vjeran klubu unatoč brojnim ponudama koje je imao od domaćih i stranih nogometnih klubova kao što su. npr. Olympique iz Marseillea, Croatia iz Toronta, te novosadska Vojvodina. Nogometu se ponovno vratio 90-ih godina radeći u HNK Cibalia kao trener u omladinskom pogonu, a od 1996. i kao direktor stadiona. Iz kluba je otišao 2002. zbog neslaganja s pojedinim ljudima i iz tog razloga više nikada nije niti došao na stadion kluba za koji je dao najbolje godine svog života. Umro je u obiteljskoj kući u Vinkovcima, najvjerojatnije zbog srčanog udara i to na dan kada je hrvatska nogometna reprezentacija po prvi put u povijesti odigrala utakmicu u Vinkovcima. Od njega su se na posljednjem ispraćaju, uz suprugu Mariju, sina Domagoja i kćerku Ivanu te brojnu rodbinu, oprostili i njegovi brojni prijatelji iz svijeta sporta na čelu sa predsjednikom HNS-a Vlatkom Markovićem, a uime svih njih od njega se dirljivim i nadasve istinitim govorom oprostio njegov bivši trener Tonko Vukušić. 11. prosinca. 2009. posthumno mu je dodijeljena zlatna plaketa za izuzetan doprinos razvoju kluba na proslavi 90. godina HNK Cibalije.
Tijekom svoje karijere odigrao je oko 600 utakmica za Dinamo iz Vinkovaca i postigao oko 400 golova, što u službenim, što u prijateljskim utakmicama. Skupio je dva nastupa za amatersku reprezentaciju Hrvatske i Jugoslavije, četiri nastupa u mladoj reprezentaciji Jugoslavije, a nastupio je i za reprezentaciju sjevera i zapada II. lige. Uvijek je bio zahvalan svojim prvim trenerima koji su ga uvrstili među velike igrače - Jakši Vrbancu i već spomenutom Tonku Vukušiću. Uzori su mu uvijek bili Josip Skoblar, igrač HNK Hajduka i Olympiquea iz Marseillea te Pero Mađarac, igrač starije generacije vinkovačkog Dinama. Životna mu je želja bila da u dresu Dinama zaigra u 1. jugoslavenskoj ligi i tamo se oprosti od igranja, no obzirom da je istovremeno radio u PIK-u Vinkovci i igrao nogomet, takvo što mu je otežalo ispunjenje navedenog. To samo pokazuje njegovu veličinu jer tko zna gdje bi bio kraj njegovim postignućima da se posvetio isključivo igranju profesionalnog nogometa.
Harmoni
Harmoni se može odnositi na
Hamlet (razvrstavanje)
Hamlet se može odnositi na
Dražen Bošnjaković
Dražen Bošnjaković, hrvatski političar, bivši ministar pravosuđa Republike Hrvatske.
Životopis
Bošnjaković je rođen u Vukovaru 1961. Do osamnaeste godine živio je u Iloku. Bio je odličan učenik, a nakon završene srednje škole otišao je u Zagreb na Pravni fakultet. Na početku karijere Bošnjaković je radio u stručnim službama Skupštine općine Ivanić Grad, a od 1993. do 1997. bio je tajnik Sisačko-moslavačke županije. Potom je otvorio privatni odvjetnički ured i radio kao odvjetnik sve do ulaska u politiku. Saborski zastupnik postao je 23. prosinca 2003., a s tom dužnošću završio je 11. siječnja 2008. Od 2008. obnaša dužnosti državnog tajnika u Ministarstvu pravosuđa, član je Središnjeg odbora HDZ-a i već deset godina potpredsjednik Županijskog odbora HDZ-a Zagrebačke županije.
Privatno
Oženjen je i otac je troje djece. Kako je naveo u svojoj kratkom životopisu, govori engleski jezik, a hobiji su mu biciklizam, skijanje i tenis.
Wikivoyage
Wikivoyage [ ˌwɪkiˈvɔɪ.ɪdʒ ]  (od engl. wiki + voyage: putovanje), slobodni vodič za putovanje zasnovan na webu na kojem autori volonteri pišu o turističkim destinacijama i temama. Bratski je projekt Wikipedije koji podržava i hosta isti neprofitni Wikimedia Foundation. Wikivoyage katkad zovu »Wikipedia vodičâ za putovanjâ«.
Projekt je nastao razdvajanjem od njemačke verzije Wikitravela u septembru 2006. sa specifičnim ciljem da se izbjegnu komercijalni interesi. Financiralo ga je njemačko udruženje Wikivoyage e.V., a aktiviran je 10. decembra 2006. Sadržaj je objavljen pod copyleft licencom Creative Commons Attribution-ShareAlike.
Sredinom 2012. većina urednika engleske verzije Wikitravela, uključujući većinu administratora, odlučila je objediniti Wikitravel i Wikivoyage zajednice u novi ne-komercijalni projekt. Podnijeta je molba Fondaciji Wikimedia sa ciljem da istraži njihov interes za hosting, a što je potaklo uspješni prijedlog o vodiču za putovanja, odobren od strane WMF u oktobru 2012.
Draperova točka
300px|mini|desno|Draperova točka se vidi na tamno crvenom prijelazu između svjetlog i tamnog dijela, a odgovara temperaturi od 525˚ C Draperova točka je približna temperatura iznad koje gotovo svi kruti materijali zrače vidljivu svjetlost, kao posljedicu zračenja crnog tijela. Ustanovio ju je kao 798 K (525 ˚C), John William Draper 1847.
Tijela kod temperatura nešto ispod Draperove točke, zrače prije svega u infracrvenom području i emitiraju zanemarivu količinu vidljive svjetlosti. Vrijednost se može izračunati korištenjem Wienovog zakona pomaka:
Gdje je νpeak (u hercima) – vršna frekvencija Draperove točke, k - Boltzmannova konstanta, h - Planckova konstanta i T - termodinamička temperature u Kelvinima.
Računanjem dobijemo vrijednost od 46,9 teraherza, što je u infracrvenom području, uglavnom nevidljivo, osim tamno crvene boje koja neznatno svijetli.
Linn, Kansas
Lin je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 410, što je 15 (-3,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Pasoš Indonezije
Pasoš Indonezije je javna putna isprava koja se državljaninu Indonezije izdaje za putovanje i boravak u inostranstvu, kao i za povratak u zemlju. Za vreme boravka u inostranstvu, putna isprava služi njenom imaocu za dokazivanje identiteta i kao dokaz o državljanstvu Indonezije. Pasoš Indonezije se izdaje za neograničen broj putovanja.
Pasoš je na indonezijsom i englskom.
Влахиња
Влахиња може бити:
Nuklearni udarni presjek
mini|desno|400px|Nuklearni udarni presjek uranija-235 u ovisnosti od brzine ili energije (temperature) neutrona mini|desno|400px|Prikaz nuklearnog udarnog presjeka Nuklearni udarni presjek je vrlo važan pojam iz nuklearne fizike, kojim se određuje iskoristljivost neke nuklearne reakcije ili vjerojatnost da dođe do sudara između neke ulazne elementarne čestice i atomske jezgre nekog atoma. Mjerna jedinica za nuklearni udarni presjek je 1 barn, a to iznosi 1 x 10-28 m2. Tako je na primjer nuklearni udarni presjek za uranij-235 i spore (termičke) neutrone 700 x 10-28 m2 ili 700 barna.
Vjerojatnost nuklearnih reakcija
Dimenzije atomske jezgre su vrlo male i iznose oko 10-14 metara. Na primjer, od ukupnog obujma atoma uranija, atomska jezgra i elektroni zauzimaju samo 1/10 000 000 000 dio. Zato je razumljivo da samo mali dio čestica (projektila) može pogoditi jezgru. Ili drugi primjer, samo jedna od 300 000 alfa-čestica može pogoditi jezgru dušika ili da prođe u njegovoj blizini i da skrene sa svoje putanje, što se može utvrditi u Wilsonovoj komori. Iz toga proizlazi da je vjerojatnost nuklearnih reakcija vrlo mala.
Nuklearna reakcija nastaje sudarom raznih čestica s jezgrama atoma na koje nailaze. Treba imati u vidu da iz snopa čestica, samo jedan dio čestica se sudara s jezgrama atoma, a ostali dio se apsorbira (upija), rasprši ili samo prođe bez sudara.
Matematička definicija
Ako zamislimo kuglasti cilj (siva ispresječena linija) i snop elementarnih čestica (plave kuglice), koje lete brzinom v (crna strijelica) do cilja. Želimo znati koliko čestica udari u cilj u kratkom vremenu dt. Da bi se dogodilo, čestice trebaju biti u zelenom valjku, koji ima obujam = baza x visina. Baza ovog valjka je u stvari udarni presjek σ (crvena površina), a visina je put čestica u vremenu dt (put = v x dt):
Ako označimo n - broj čestica u jedinici obujma, onda ima n V čestica u obujmu V, koje vrše nuklearnu reakciju. Ako označimo r – iznos reakcija, onda dobivamo:
Ako znamo da protok neutrona iznosi Φ = n v:
Ako znamo da nije samo jedan cilj nuklearnih reakcija, već ima N reakcija po jedinici obujma, onda dobivamo ukupan iznos reakcija:
Ako je polumjer atomske jezgre reda veličine 10-14 m, onda je udarni presjek reda veličine 10-28 m2, od čega je i izašla definicija 1 barna. Pokusi su pokazali da veličina udarnog presjeka se znatno mijenja, pa tako za spore neutrone u nekim slučajevima je i preko 1000 barna, a udarni presjek gama-čestica može biti i 0,001 barna.
Ovisnost nuklearnog udarnog presjeka o temperaturi
Nuklearni udarni presjek se obično mjeri na 20 °C. Da bi se izračunao udarni presjek na nekoj temperaturi, treba upotrijebiti formulu:
gdje je: σ - nuklearni udarni presjek na temperaturi T i σ0 - nuklearni udarni presjek na temperaturi T0 (T i T0 u Kelvinima).
Lorensburg
Lorensburg se može odnositi na
Ligonir
Ligonir se može odnositi na
Boj na Kosovu (film)
Boj na Kosovu je jugoslovenski igrani film snimljen 1989. godine. Po žanru je istorijski spektakl, a radnja prikazuje događaje pre, za vreme i neposredno posle Kosovske bitke. Predstavljao je jedan od najambicioznijih projekata Radiotelevizije Beograd, snimljen radi obeležavanja 600. godišnjice tih događaja. Scene iz filma su iskorišćene, u britanskoj istorijskoj TV-seriji Smrt Jugoslavije kao ilustracija srpskog nacionalizma pre raspada Jugoslavije.
Radnja
Srpski knez Lazar Hrebeljanović 1389. godine odbija da se pokori turskom sultanu Muratu, koji sa velikom vojskom nadire prema Srbiji, da bi preko nje nastavio da osvaja Evropu. Iako svestan da je slabiji, bez dovoljno opremljene vojske, knez Lazar odlučuje da mu se suprotstavi. Srpski velikaši su nejedinstveni. Većina je za borbu makar i po cenu poraza, ali se neki kolebaju. Sve što je za oružje sposobno upućuje se na Kosovo. Bitka na Kosovu, 1389. godine završena je bez pobednika - obe su vojske iskrvarile i posustale. Ginu i Lazar i Murat. Ali ipak, boj na Kosovu je dobijen - ne za srpsku državu koja je uskoro pala u turske ruke - već za Evropu, koju je telima svojih junaka spasila od prvog i najjačeg naleta turske najezde.
Liston
Liston se može odnositi na
Stage Fright (film, 1950)
Stage Fright je britanski crno-bijeli filmski triler snimljen 1950. u režiji Alfreda Hitchcocka. Protagonistica, čiji lik tumači Jane Wyman je američka glumica koja studira na londonskoj RADA-i, a koju njen prijatelj i kolega (koga tumači Richard Todd) zamoli za pomoć nakon što je optužen za ubistvo muža svoje ljubavnice (čiji lik tumači Marlene Dietrich). Stage Fright je bio prvi film koga je Hitchcock snimio u rodnoj Britaniji nakon odlaska u Hollywood deset godina ranije. Stage Fright je najviše upao u oči zbog scene flashbacka na početku, koja je koristila za tadašnju kinematografiju atipičnog nepouzdanog naratora, te izazvala brojne rasprave među tadašnjim kritičarima.
Богујевац
Богујевац може бити:
Lebanon, Virginia
Lebanon je gradić u američkoj saveznoj državi Virdžinija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 3.424 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 3.424 stanovnika, što je 151 (4,6%) stanovnika više nego 2000. godine.
Pretty Woman
Pretty Woman je američki igrani film snimljen 1990. godine u režiji Gerija Maršala. U glavnoj ulozi su nastupali Džulija Roberts i Ričard Gir. Film je postao jedan od komercijalno najuspešnijih filmova devedestih godina, sa zaradom većom od 460,000.000 dolara, a danas je jedan od najuspešnijih iz svog žanra. Džulija Roberts je za svoju izvedbu nagrađena Zlatnim globusom za najbolju glavnu glumicu, a bila je nominovana za Oskar i BAFTA nagradu.
Film je, sa druge strane, dobio niz kritika i izazvao niz kontroverzi zbog "zašećerenog" prikaza ulične prostitucije, a i dan-danas ga se optužuje da je doprineo porastu raznih oblika socijalne patologije, pogotovo u post-komunističkoj Istočnoj Evropi.
Na prostoru bivše Jugoslavije je poznat pod naslovom Zgodna žena.
Kratak sadržaj
Uspešni biznismen Edvard Luis, zaustavlja se na Bulevaru Holivud i mladu, atraktivnu devojku moli za instrukcije kako da dođe do svog hotela. Vivijan Vard, koja radi kao prostitutka, bezuspešno pokušava da mu objasni put, pa se nudi da ga sama odveze do tamo. Stigavši u hotel, Edvard je moli da ostane sa njim nedelju dana kao njegova poslovna pratnja, za šta će joj dati 3.000 dolara i svoje kreditne kartice. Vivijan prihvata, ne sluteći da se on polako zaljubljuje u nju. Sledećih nekoliko dana, dok je on na sastancima, ona će obilaziti lokalne ekskluzivne butike, tražeći adekvatnu odeću za poslovnu pratnju, ali bi svuda bila izbačena jer bi je vrlo brzo prepoznali kao prostitutku. To ju je jako povredilo, što Edvard vrlo brzo primećuje. On stoga odlučuje da sam od nje napravi damu i kupi joj najbolju odeću, a ona zauzvrat, da mu pokaže da novac i karijera nisu sve u životu. Njihova veza ubrzo će postati sve, samo ne poslovna.
Livonija (razvrstavanje)
Livonija se može odnositi na:
Long Bič (razvrstavanje)
Long Bič se može odnositi na
Receptor glukagonu sličnog peptida 1
Specifičnost liganda
GLP1R specifično vezuje glukagonu sličan peptid-1 (GLP1) i ima mnogo manji afinitet za srodne peptide kao što su gastrični inhibitorni polipeptid i glukagon.
Funkcija i terapeutski potencijal
GLP1R je izražen u pancreasnim beta ćelijama. Aktivirani GLP1R stimuliše adenilil ciklazni put što dovodi do povišene sinteze i otpuštanja insulina. Consequently GLP1R has been suggested as a potential target for the treatment of dijabetes.
GLP1R je isto tako izražen u mozgu gde učestvuje u kontroli apetita. Miševi kod kojih je GLP1R izrađen u povećanoj meri pokazuju poboljšanu memoriju i sposobnost učenja.
Beli Kamen
Бели Камен може бити:
Maki
Maki se može odnositi na
Fonologija
Fonologija (od grč. φωνή, phone = glas, λόγος, lógos = riječ) jezikoslovna je disciplina koja proučava jezičnu funkciju i ponašanje govornih jedinica. Najmanje te jedinice koje imaju razlikovnu funkciju su fonemi (središnji pojam fonologije). Fonologija proučava sustav govornih jedinica (glasova) u jeziku, dok se fonetika bavi proučavanjem artikulacijskih i akustičnih obilježja glasova i govora.
Fonološka transkripcija
Budući da slovopis i pravopis nisu prikladni za potpun prikaz fonološke osobine jezika, jezikoslovci rabe specijalne sustave fonoloških simbola za transkripciju fonema i njezinih alofona (npr. međunarodnu fonetsku abecedu).
Uobičajeno je označiti fonološku transkripciju kosim zagradama / /.
Wienov zakon pomaka
mini|desno|300px|Spektar idealnog crnog tijela (gustoća spektralne energije unutar šupljine idealnog crnog tijela) Wienov zakon pomaka tvrdi da je rapored valnih duljina, kod toplinskog zračenja idealnog crnog tijela, vrlo sličnog oblika za sve temperature, osim što se vršna vrijednost pomiče sa povećanjem temperature, prema manjim valnim duljinama i ima veću vrijednost. Wienov zakon pomaka proizlazi iz Planckova zakona i tvrdi da je vršna vrijednost valne duljine zračenja obrnuto proporcionalna sa termodinamičkom temperaturom idealnog crnog tijela.
gdje je λmax - valna duljina sa vršnom vrijednosti intenziteta zračenja, T - termodinamička temperatura idealnog crnog tijela, i b – Wienova konstanta pomaka i jednaka je 2,897768551 × 10−3 m•K.
Wienov zakon pomaka u ovisnosti od frekvencije:
gdje je α ≈ 2,821439, k - Boltzmannova konstanta, h - Planckova konstanta, a T - termodinamička temperatura idealnog crnog tijela. Drugi način je korištenjem formule:
gdje je c – brzina svjetlosti u vakuumu.
Primjeri primjene
mini|desno|200px|90% zračenja je izvan vidljivog djela spektra kod električne žarulje
Vico nel Lazio, Frosinone
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 809 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 712 m.
Otra, Verbano-Cusio-Ossola
Otra je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 45 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 818 m.
Pasoš Bruneja
mini|200px|Pasoš Bruneja Pasoš Sultanata Brunej je javna putna isprava koja se državljaninu Bruneja izdaje za putovanje i boravak u inostranstvu, kao i za povratak u zemlju. Za vreme boravka u inostranstvu, putna isprava služi njenom imaocu za dokazivanje identiteta i kao dokaz o državljanstvu Bruneja. Pasoš Bruneja se izdaje za neograničen broj putovanja.
Mejsi
Mejsi se može odnositi na
Paul Muni
Paul Muni (rođen kao Meshilem Meier Weisenfreund; 22. septembar 1895 – 25. august 1967) bio je američki kazališni i filmski glumac, koji je stekao slavu 1930-ih tumačeći različite uloge. Njegova sposobnost da se transformira u široki raspon likova ga je učinila miljenikom filmskog studija Warner Bros. koji mu je, za tadašnji Hollywood, dao neuobičajenu slobodu da bira filmske uloge po volji. Šest puta je bio nominiran za Oscar, a konačno osvojio ga je tumačeći lik Louisa Pasteura u The Story of Louis Pasteur.
Бресник
Бресник може бити:
Meka (razvrstavanje)
Meka se može odnositi na
1041
Godina 1041. (MXLI) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru.
Malonska kiselina
Malonska kiselina je organsko jedinjenje, koje sadrži 3 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 104,062 Da.
Patologija
Kada su povišene razine malonske kiseline praćene sa povišenim razinama metilmalonske kiseline, to može upućivati na često neprepoznatu metaboličku bolest kombiniranu malonsku i metilmalonsku aciduriju (CMAMMA). Računanjem omjera malonske kiseline i metilmalonske kiseline u krvnoj plazmi može se razlikovati CMAMMA od klasične metilmalonske acidemije.
Beure (Du)
Ber je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Franš-Konte, u departmanu Du koja pripada prefekturi Bezanson.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1377 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 345 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,99 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 236 metara (maksimalnoj 480 m, a minimalnoj 234 m).