Eugen_Savojski
Uzroci i početak rata
Pre objave rata na moru počne borba u Italiji. Princ Eugen bio je vrhovni zapovednik carske vojske koja je brojala preko 30.000 ljudi. Praćen blagoslovom polovine Evrope odmah prodre u Italiju. Nijedan stranac, a naročito Francuz, nije znao pravi karakter Nemaca, kao princ Eugen. U njegovoj vojsci bile su najodabranije čete. Smatralo se da će ući u Italiju kod jezera Garda ili putem za Brešu, on se uputio najtežim putem kroz Alpe. Smelo i iznenadno prešao je od 27 – 30. maja 1701. godine kod Rovereda, Vićentijske Alpe, koristeći put koji vojska nije koristila od vremena Karla V. Breg Balbi zatvarao mu je put na koji Francuzi nisu mislili. Eugen zavara svog neprijatelja krčeći na jednom mestu mali prolaz, dok su u međuvremenu nekoliko regimenti levo od Rovereda pravili drugi, devet stopa širok i više milja dugačak. Radili su i obični vojnici i oficiri osam dana i osam noći na ovoj trasi. Kola i topove su stavljali jedne na druge pa ih gore vukli i dole spuštali na konopcima i čekrcima. Gde nisu mogli konji, tu su sami vojnici vukli. Eugenov prelaz preko Alpa gledao je Katina sa divljenjem. Baš u isto vreme hteo je Katina da zauzme ravnicu između Verone i Ječa. Sada je prvi zadatak za Eugena bilo proći Adiđe bez borbe i uništiti privatne posede vojvode od Mantove, Karla IV, da bi ga privoleo da priđe Austrijancima. Katina je bio totalno iznenađen, a kada se u potrazi za prelazom preko donje Adiđe, Eugenova vojska počela širiti u Lenjanu i okolini, on je napravio grešku misleći da će austrijska vojska preći reku Po i krenuti da osvoji španske posede južno od ove reke. Njegov prvobitni raspored bio je da brani Rivoli, ali sada je svoju liniju prebacio da brani prelaz preko reke Po. Posle pet nedelje veštih manevara na obe strane, Eugen je pronašao neobezbeđen prelaz. Uz uobičajene mere opreza on je prešao donju Adiđu u noći između 8. i 9. jula i savladao mali konjički korpus na koji je naišao kod Karpija. Katina je koncentrisao svoju razbijenu vojsku kod Minčija, dok je Eugen okrenuo na sever i vratio se na staru liniju snabdevanja Roveredo – Rivoli. Već neko vreme Eugen je bio u problemima zbog snabdevanja namirnicama jer Mlečani nisu dozvoljavali da njegov brod sa namirnicima doplovi Adiđom. Kako bilo, Eugen se spremio da pređe Minčio blizu Peskijera del Garda, a Katina je napustio ovaj prostor 28. jula sa namerom da oko Breše nađe novu bazu za snabdevanje namirnicama i materijalom. Katinina konjica se povukla preko mostova izvan videokruga Eugenove vojske i tiho se vratila preko reke u Oljio, a Katina je shvatio da Eugen nema nameru da osvoji španske teritorije na poluostrvu. Njegova vojska nije bila zadovoljna povlačenjem pred očigledno malobrojnijim neprijateljem. O ovome je obavešten Luj XIV početkom avgusta i on je odmah opozvao Katinu i vrhovnu vlast nad vojskom predao maršalu Šarlu de Nefvilu, markizu od Vilroa. 22. avgusta Vilroa je preuzeo komandu nad vojskom sa naredbom da odmah napadne Austrijance. Luju je bila potrebna pobeda da bi obezbedio podršku Savojskog vojvode za njegovog unuka u borbi za španski presto. Eugen je bio zadovoljan što će doći do odlučujuće bitke i čekao je napad na istočnoj strani reke. Carski komandant je pažljivo izabrao poziciju i smestio svoju vojsku i oružje u prednji deo male tvrđave Kijari. Reka je štitila prilaz njegovom položaju sa tri strane i kako nije bilo mogućnosti za razvoj konjičkog napada Eugen je mogao očekivati frontalni napad pešadije. Vilroa nije obraćao pažnju na Katinine savete o Eugenovoj snažnoj poziciji i primivši izveštaj od carskih špijuna da je Eugen u slaboj poziciji odlučio se da krene u napad. 1. septembra maršal Vilroa je prešao reku Oljiju i napao Eugenovu vojsku. Austrijanci su do nogu potukli francusku vojsku. Oko dve i po hiljade Francuza je ostalo na bojnom polju. Tokom bitke Vilroa je izgubio samokontrolu pa je povlačenje organizovao Katina. Francuzi su napravili sklonište samo milju udaljeno od Austrijanaca. Tako su stajali jedno naspram drugih dva meseca. Francuzi su bili obeshrabreni da izvrše nov napad, a Eugen nije želeo da rizikuje i napadne dobro utvrđeni francuski tabor. Kada je došla jesen stanje se pogoršalo u oba kampa i Vilroa je odlučio da se povuče na zimovište u Milano, a Eugen je pokorio veći deo vojvodstva Mantova.