cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nacionalni instituti za zdravlje
Nacionalni instituti za zdravlje ( - NIH) je biomedicinska istraživačka ustanova, koja je prvenstveno locirana u Batesdi, Mariland, SAD. Kao agencija Departmana za zdravstvo i ljudske resurse SAD, ona je primarna agencija američke vlade sa odgovornošću za biomedicinska i zdravstvena istraživanja. NIH sprovodi naučna istraživanja putem svog Intramuralnog istraživačkog program (IRP) i pruža znatna finansijska sredstva za biomedicinska istraživanja ne-NIH istraživačkim ustanovama putem svog Ekstramuralnog istraživačkog programa. Sa 1.200 principalnih istraživača i više od 4.000 postdoktorskih saradnika u baznom, translacionom, i kliničkom istraživanju, IRP je jedna od najvećih biomedicinskih istraživačkih institucija na svetu. Godine 2003, ekstramuralni ogranak je pružio 28% biomedicinskih istraživačkih finansija u SAD, ili oko US$ 26,4 milijarde.
NIH se sastoji od 27 zasebnih instituta i centara, koji sprovode istraživanja u različitim biomedicinskim disciplinama. IRP je odgovoran za mnoga naučna dostignuća, uključujući oktriće fluorida kao stredstva za sprečavanje raspada zuba, upotrebe litijuma u kontroli bipolarnog poremećaja, i kreiranje vakcina protiv hepatitisa, Haemophilus influenzae (HIB) i ljudskog papiloma virusa.
Atala
Atala se može odnositi na
Bolivar
Bolivar se može odnositi na
Dobje (općina)
Općina Dobje (slovenski: Občina Dobje) je jedna od 212 slovenskih općina od 968 stanovnika. , administrativni centar općine je selo Dobje pri Planini.
Geografske karakteristike
Općina Dobje prostire se južno od Šentjura, po brdovitom kraju znanom kao Kozjansko, na površini od 17.5 km², na kojoj leži 13 naselja.
Naselja Općine Dobje
Brezje pri Dobjem, Dobje pri Planini, Gorica pri Dobjem, Jezerce pri Dobjem, Lažiše, Presečno, Ravno, Repuš, Slatina pri Dobjem, Suho, Škarnice, Večje Brdo, Završe pri Dobjem.
Kohoma
Kohoma se može odnositi na
Cametours
Kantur je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Donja Normandija, u departmanu Manš koja pripada prefekturi Kutans.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 377 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 52 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 7,22 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 111 metar (maksimalnoj 126 m, a minimalnoj 64 m).
Paradoks svemoćnosti
Paradoks svemogućnosti je paradoks koji se bavi pitanjem šta svemoguće biće ne može da učini.
Po definiciji, svemoguće biće je biće koje može uraditi sve. Uzimajući u obzir da postoji takvo biće, neko može postaviti sljedeće pitanje: "Da li svemoguće biće može stvoriti kamen toliko težak da ga ni ono ne može podići? Ako ga može stvoriti, onda postoji stvar koju ne može uraditi: podići kamen. Ako ga ne može stvoriti, onda postoji jedna stvar koju ne može napraviti: stvoriti takav kamen. U svakom slučaju, postoji stvar koje svemoguće biće ne može napraviti, što kontradiktira pretpostavku da je to biće svemoguće. To je paradoks.
Standardno rješenje je da božija svemoć nije tolika da čini ono što je logički nemoguće, i ukazuje na to da je za njega logički nemoguće da postoji takav kamen. Takođe, može se govoriti i o tome da zajedno sa svemoći dolazi i sveznanje. Ako je Bog znao da će morati dići kamen u budućnosti, zašto bi stvorio takav kamen?
Lana Barić
Lana Barić (Split, 11. prosinca 1979.), hrvatska je kazališna, televizijska i filmska glumica.
Karijera
Lana Barić diplomirala je na Akademiji scenskih umjetnosti u Sarajevu 2005. godine. Već tijekom Akademije glumi u mnogim predstavama, te tako surađuje s najznačajnijim redateljima Bosne i Hercegovine kao što su Haris Pašović, Gradimir Gojer, Aleksandar Jevđević i Dubravko Bibanović. 2003. godine za ulogu Olivere u predstavi Safeta Plakala Phoenix je sagorio uzalud, (redatelj Dubravko Bibanović), dobila je nagradu "Sanel Agić" za najboljeg mladog glumca na Festivalu bosanskohercegovačke drame u Brčkom. Surađuje i s televizijom te gostuje u serijalima, a glumi manje uloge u filmovima Go West Ahmeda Imamovića, CO/MA Mike Figgisa i Naša muzika kultnog redatelja Jean-Luc Godarda.
2005. godine prolazi na audiciji te dobiva ulogu u predstavi Humble Boy zagrebačkog kazališta Mala scena u režiji Ivice Šimića. Predstava se izvodi na engleskom jeziku koji je usavršila živeći nekoliko godina u Engleskoj. Iste godine dobiva ulogu Klitemestre u predstavi Ifigenija mlade dramatičarke Lane Šarić u režiji Ivice Šimića. Ta uloga joj je priskrbila brojne nagrade uključujući prestižnu Nagradu hrvatskog glumišta u kategoriji mladog umjetnika do 28 godina, kao i specijalnu nagradu sponzora te nagradu žirija za najbolju žensku ulogu na Međunarodnom festivalu za mlade "Rainbow", u Sankt Peterburgu u Rusiji. Prve godine profesionalnog života u Hrvatskoj provodi uz kazalište Mala scena gdje igra i u ostalim predstavama kao što su Kako živi Antuntun? i Bum Tomica. Potom surađuje i sa Splitskim ljetom gdje igra u predstavama Gorana Golovka. U Zagrebu nakon suradnje s kazalištem Mala scena nastavlja surađivati s nezavisnim skupinama, te u off projektima hrvatskog kazališta vezanim najviše za kazalište Teatar ITD gdje igra u predstavama Toranj loše glazbe Nik Djurića, Elektra Ivana Plazibata, Smrt u Veneciji/Enej i Didona Olivera Frljića, Disleksija Irene Čurik, Zadatak Mirana Kurspahića i drugima.
2008. igra u popularnoj hrvatskoj seriji "Stipe u gostima".
2009. godine snima kratki film Žuti mjesec u sklopu omnibusa Zagrebačke priče za koji dobiva odlične kritike i nagradu Breza za najboljeg debitanta na Pula Film Festivalu 2010. godine. Ulogom očajne žene dobiva veliku pozornost kritike i javnosti, kao i sjajan novi početak filmske karijere, ovog puta hrvatske. Slijede uloge u mnogim filmovima kao što su "Majka asfalta" Dalibora Matanića i "Noćni brodovi" Igora Mirkovića.
2010. dobiva sjajne kritike za ulogu Grozdane u predstavi Drama o Mirjani i ovima oko nje Ivora Martinića u režiji Anje Maksić Japundžić i produkciji Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu. 2011. postaje članica ansambla drame HNK Zagreb gdje potom igra u mnogim produkcijama, no također nastavlja svoju suradnju sa nezavisnim kazališnim skupinama.
Nagrade i priznanja
Džordž
Džordž se može odnositi na
Frano Baras
Frano Baras je hrvatski publicist i esejist. Piše članke i zapise o starioj i novijoj prošlosti i sadašnjosti, područja Dalmacije, posebice o Splitu, zbog čega nosi naslov čuvara splitskog pamćenja.
Bio je ravnateljem Drame splitskog Hrvatskog narodnog kazališta.
Članci i podlistci su mu izašli u nekoliko novina i časopisa, među ostalim u Slobodnoj Dalmaciji i u Hrvatskom slovu. Članke je objavio i u zborniku Kačiću, Građi i prilozima za povijest Dalmacije, Kulturnoj baštini, Republici, Hrvatskim obzorjima i dr.
Djela
Suautor je i suurednik knjige o savezničkom bombardiranju Kaštel-Sućurca 1943. ''50. obljetnica savezničkog bombardiranja Kaštel-Sućurca, 5. prosinca 1993.: 1943. - 1993.'' (1993.).
Hyde Park, Berks County, Pennsylvania
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.528.
Vrhovni sud Republike Hrvatske
right|thumb|250px|Zgrada Vrhovnog suda RH u Zagrebu Vrhovni sud Republike Hrvatske je najviši sud u Republici Hrvatskoj. Prema Ustavu Republike Hrvatske Vrhovni sud Republike Hrvatske osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana.
Vrhovni sud Republike Hrvatske ima sjedište u Zagrebu.
Nadležnost
Vrhovni sud Republike Hrvatske:
Ustrojstvo
Unutarnje ustrojstvo Vrhovnog suda Republike Hrvatske, osim Zakonom o sudovima, pobliže se uređuje Poslovnikom i Sudskim poslovnikom. Poslovnik Vrhovnog suda Republike Hrvatske donosi predsjednik suda nakon pribavljenog mišljenja Opće sjednice.
Sudska uprava
Poslovi sudske uprave obuhvaćaju osiguranje uvjeta za pravilan rad i poslovanje suda. To konkretno obuhvaća:
Predsjednik Vrhovnog suda obavlja poslove sudske uprave. Njemu u poslovima sudske uprave pomažu predsjednici odjela i tajnik suda.
Sudski odjeli
Vrhovni sud Republike Hrvatske ima dva odjela:
Sjednicu odjela čine svi suci u sastavu odjela. Sjednicu odjela saziva predsjednik odjela ili predsjednik Vrhovnog suda. Odluke se donose većinom glasova sudaca odjela. Na sjednici odjela Vrhovnog suda razmatraju se pitanja od zajedničkog interesa za pojedine ili sve sudove s područja Republike Hrvatske, te se razmatraju i daju mišljenja o nacrtima propisa iz pojedinoga pravnog područja. Na sjednicama odjela također se razmatraju pitanja od interesa za rad odjela, a posebice ustrojstvo unutarnjeg poslovanja, praćenje rada, raspravljanje o spornim pravnim pitanjima, ujednačavanje sudske prakse, unapređivanje metode rada i stručno usavršavanje sudaca, sudskih savjetnika i sudačkih vježbenika raspoređenih na rad u odjelu.
Pravno shvaćanje prihvaćeno na sjednici sudskog odjela Vrhovnog suda Republike Hrvatske obvezno je za sva drugostupanjska vijeća toga odjela, osim ako ga ne izmjeni opća sjednica Vrhovnog suda.
Opća i proširena opća sjednica Vrhovnog suda
Opće pravno shvaćanje prihvaćeno na općoj sjednici Vrhovnog suda Republike Hrvatske obvezatno je za sva vijeća toga suda i može ga izmijeniti samo opća sjednica. Opća pravna shvaćanja priopćuju se sudovima. Nakon prihvaćanja općega pravnog shvaćanja o određenom pravnom pitanju, pravno shvaćanje prihvaćeno o tom istom pitanju na sjednici odjela Vrhovnog suda Republike Hrvatske ne obvezuje više vijeća u sastavu tog
Proširenu opću sjednicu Vrhovnog suda čine svi suci Vrhovnog suda Republike Hrvatske, te po dva predstavnika Visokoga prekršajnog suda Republike Hrvatske, Visokoga trgovačkog suda Republike Hrvatske, Upravnog suda Republike Hrvatske, te svakog od županijskih sudova. Predsjednik Vrhovnog suda saziva proširenu opću sjednicu. Na proširenoj općoj sjednici Vrhovnog suda razmatraju se aktualna pitanja iz sudske prakse i daje prijedlog kandidata za članove Državnoga sudbenog vijeća.
Ostale ustrojstvene jedinice Suda
Prema Poslovniku VSRH također su ustrojeni:
Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske
Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske predstavlja Vrhovni sud Republike Hrvatske, obavlja poslove sudske uprave i druge poslove određene zakonom i Poslovnikom o radu Vrhovnog suda Republike Hrvatske.
Predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, uz prethodno mišljenje Opće sjednice Vrhovnog suda Republike Hrvatske i nadležnog odbora Hrvatskoga sabora, na prijedlog Predsjednika Republike bira i razrješuje Hrvatski sabor. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske bira se na četiri godine.
Imenovanje, razrješenje i stegovna odgovornost sudaca
Prema odredbi Ustava RH, suce imenuje i razrješuje te o njihovoj stegovnoj odgovornosti odlučuje Državno sudbeno vijeće.
Za suca Vrhovnog suda Republike Hrvatske može se imenovati osoba koja je najmanje 15 godina radila kao dužnosnik u sudu ili drugim pravosudnim tijelima ili isto toliko vremena bila odvjetnik ili javni bilježnik. Također može se imenovati i sveučilišni profesor pravnih znanosti koji ima položen pravosudni ispit i najmanje 15 godina radnog iskustva.
Sudačka dužnost je stalna. Sudac će biti razriješen sudačke dužnosti:
Lewis, Colorado
Luis je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Kolorado.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 302.
Mezzacasa, Belluno
Mezzacasa je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 36 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 327 m.
OPN1MW
__NOTC__
OPN1MW, zeleno-senzitivni opsin, je protein koji je kod ljudi kodiran OPN1MW genom.
Beugnon (De Sevr)
Benjon je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Poatu-Šarant, u departmanu De Sevr koja pripada prefekturi Nior.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 363 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 22 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 16,3 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 221 metar (maksimalnoj 247 m, a minimalnoj 100 m).
Argument slobodne volje
Argument od slobodne volje (često i paradoks slobodne volje ili teološki fatalizam) je tvrdnja da su sveznanje i slobodna volja nespojivi i da je svaka koncepcija Boga koja obuhvata oba svojstva sama po sebi kontradiktorna. Ovaj argument je povezan sa konceptom predodređenja i njegovim posledicama.
Mojsije Majmonid formulisao je argument, u tradicionalnim terminima dobra i zla, na sledeći način:
Миливој Анђелковић
Миливој Анђелковић (Београд, 1940), српски књижевник, аутор првог интернет-романа ("Савршен злочин", 1999) у српској књижевности.
Биографија
Миливој Анђелковић (Београд, 21. априла 1940. године,отац Душан, мајка Марија). Одрастао и школовао се у Београду у Петој београдској гимназији и на Филолошком факултету, југословенска и општа књижевност, где је дипломирао и магистрирао. У младости радио као новинар, а потом на уредничким и директорским пословима у издавачким предузећима «Савремена администрација» и издавачкој кући «Књижевне новине». Члан је Удружења књижевника Србије,био је оперативни уредник листа "Књижевне новине" и уредник сајта УКС.
Драме
• "Уметност дисања" (Међурепубличка културно-просветна заједница Пљевља, 2000. године), награђена наградом "Исак Самоковлија", ISBN 86-7261-277-9
Документарне драме
у серијалу "Звездани часови"
Спољашње везе
Миливој Анђелковић: О аутору
Jeunes filles en détresse
Jeunes filles en détresse je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena 1939. u režiji Georga Wilhelma Pabsta. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Marcelle Chantall, je buntovna kćer koju njeni roditelji šalju u elitni internat. Tamo otkriva da su sve učenice djeca razvedenih roditelja, te, bojeći se da i nju zadesi ista sudbina, zajedno sa njima osniva ligu protiv razvoda. Filles je bio posljednji film koji je Pabst snimio u Francuskoj; nedugo nakon premijere je otišao u rodnu Austriju, tada pod vlašću Trećeg rajha, gdje ga je zateklo izbijanje drugog svjetskog rata.
Franjo Nevistić
Franjo Nevistić (Šujica, Austro-Ugarska, 2. jul 1913. - Buenos Aires, 13. jun 1984. ) bio je hrvatski novinar, publicist, član ustaškog pokreta, najpoznatiji po tome da je bio posljednji urednik tjednika Spremnost za vrijeme NDH i kao urednik emigrantskih glasila Studia Croatica (Hrvatska revija) nakon Drugog svjetskog rata.
Biografija
Osnovnu školu zvršio je u rodnom mjestu, a zatim Franjevačku klasičnu gimnaziju na Širokom Brijegu, gdje maturirao 1933. godine. Zbog bolesti je otegao sa studiranjem tako da je zagrebački Pravni fakultet diplomirao tek 31. oktobra 1940. i dobio istovremeno titulu dr. (tad je bilo tako). Dana 14. aprila 1937. učestvovao je u ubistvu antifašistički opredijeljenog studenta Krste Ljubičića. Sud u Zagrebu mu je izrekao presudu strogog zatvora 22. juna iste godine na osam mjeseci.
Karijera za Nezavisne Države Hrvatske
Odmah nakon osnivanja Nezavisne Države Hrvatske stupa u njezinu službu, kao tajnik u kabinetu ministra pravosuđa i bogoštovlja - Mirka Puka. Početkom januara 1942. odlazi kao stipendist Ministarstva prosvjete NDH u Rim, gdje do kraja 1942. specijalizira ustavno pravo, pravnu filozofiju i korporativno pravo. Istovremeno je i radio kao drugi sekretar ambasade NDH u Rimu od oktobra 1942. do septembra 1943. Po povratku u Zagreb, dobio je mjesto docenta na Pravnom fakultetu na katedri; Uvod u pravne nauke i filozofija prava. Pred sam Božić 1944. imenovan je stožernikom Sveučilišnog Stožera, a od 2. januara 1945. postavljen je za ravnatelja i urednika tjednika Spremnost, umjesto smjenjenog Tiasa Mortigjije. Spremnost je bila tipična marionetska revija onoga doba s jakom nacionalističkom notom, - branila je politiku svojih sponzora, a kritički pisala o politici protivnika i nastojala je prikazati kao pogubnu za Evropu.
Karijera u emigraciji
U maju 1945. bježi iz Zagreba u Austriju, nakon boravka po izbjegličkim logorima u Austriji prebacuje se u Italiju, te odatle 1947. odlazi u Argentinu, gdje s Vinkom Nikolićem pokrenuo i uređivao mjesečnik Hrvatska. Od 1951. suradnik je i član uređivačkog odbora revije na španjolskom Studia Croatica, a od 1971. do svoje smrti i glavni urednik. Za tu reviju obavio je većinu svojih političko - filozofskih eseja.
I Franjo Nevistić je poput brojnih drugih emigranata, nakon Drugog svjetskog rata potpuno promjenio retoriku, i svu svoju energiju usmjerio na to da dokaže pogubnost boljševističke ideologije na sudbinu svijeta, Evrope i njegove domovine Hrvatske. Po logici mutatis mutandis on se od dojučerašnjeg savezničkog neprijatelja premetnuo u velikog saveznika u borbi protiv novih neprijatelja Sovjetskog Saveza i njegovih satelita - a njega je posebno smetala Socijalistička Jugoslavija, tako da je svu svoju spisateljsku energiju potrošio uglavnom na kritičke eseje protiv nje i njezinog postojanja.
Franjo Nevistić danas
O Franji Nevistiću se dugo šutjelo, - bio je jednostavno Persona non grata, nakon devedesetih, Nevistić je potpuno rehabilitiran, čak i slavljen. Osnovna škola u njegovom rodnom mjestu Šujici zove po njemu, Zagrebačko arhivističko društvo, osnovalo je svoju zakladu koja nosi njegovo ime i jedna ulica u Zagrebu zove se po njemu.
Švapski rat
thumb|250px|[[Bitka kod Harda, prva veća bitka iz rata, na ilustraciji Luzerner Schillinga iz 1513.]] Švapski rat (njemački: Schwabenkrieg), poznat i kao Švicarski rat (njemački: Schweizerkrieg) u Njemačkoj te kao Engadinski rat (njemački:Engadiner Krieg) u Austriji bio je zadnji oružani sukob između Stare švicarske konfedereacije i dinastije Habsburg. Ono što je počelo kao lokalni sukob oko nadzora Val Müstaira i Umbrail Passa u Graubündenu uskoro je izmaklo kontroli kad su sukobljene strane pozvale u pomoć svoje saveznike: Habsburzi su pozvali svoje saveznike iz Švapske lige a federeacija tri lige se pridružila švicarskim trupama. Nasilje se ubrzo proširilo na dolinu Rajne i Bodensko jezero te čak do Sundgaua u južnom Elzasu.
Mnoge bitke su se vodile od siječnja do srpnja 1499. Nakon pobjeda u burgundskim ratovima Švicarci su imali dobro uvježbanu vojsku. Na švapskoj strani je pak, vladalo nepovjerenje među vitezovima i njihovim pješačkim postrojbama, neslaganje među vojnim vođama te općenito nesklonost za borbu kao i uvjerenje švapskih grofova da rat više koristi Habsburzima nego samom carstvu. To se pokazalo pogubnim za njihovu stranu. Nakon pogibije glavnog carskog zapovjednika u bitci kod Dornacha gdje su Švicarci uvjerljivo pobijedili, car Maksimilijan nije imao izbora nego 22. rujna 1499. potpisati mir u Baselu. Iako je Švicarska službeno ostala dio Svetog rimskog carstva do Vestfalskog mira iz 1648. godine, ovaj ugovor ju je isključio iz nadležnosti cara i carskih poreznika i stoga ju de facto priznao kao zaseban politički entitet.
Pozadina
Jedan od uzroka ovog sukoba bilo je drevno nepovjerenje i neprijateljstvo između Stare Švicarske Konfederacije i dinastije Habsburgovaca, koju su postali carevi Svetog Rimskog Carstva od 1438. Od kraja 13. stoljeća, članovi švicarske konfederacije postupno su preuzimali kontrolu nad područjima koja su nekoć pripadala Habsburgovcima. Švicarska je postigla status carske neposrednosti. Oni su bili reichsfrei tj. podložni samo caru. Ovaj status dodjeljuje im dalekosežnu autonomiju unutar Svetog Rimskog Carstva, tim više kad je car stolovao u daljini. Prije 1438, carstvo i car su bili protuteža Habsburškima vojvodama i na strani Švicarske. Prethodni carevi su u više navrata podržavali konfederaciju u borbi protiv Habsburgovaca, u kojim su vidjeli jaka suparnika. Potvrdili su carske slobode (Reichsfreiheit) Švicarske u nekoliko navrata, a Švicarci su uspjeli u obrani svojih povlaštenih statusa u odnosu na Habsburgovce, koji su pokušavali vratiti svoja bivša područja.
Habsburgovci u carstvu u 15. stoljeću
thumb|200px|left|Car [[Fridrih III]] Kada se Fridrih III. Habsburški uspeo na prijestolje, Švicarci su bili iznenada suočeni s novom situacijom u kojoj se više nije moglo računati na podršku Carstva. Što je još gore, sukobi s habsburškim knezovima prijetili su da će postati sukobi sa samim Carstvom. Pod Fridrihovom vladavinom, to se ipak nije dogodilo. Fridrih je stao 1442 protiv Konfederacije u Starom züriškom ratu, gdje je podupirao grad Zürich, i on je također odbijao potvrditi carsku neposrednost članova Konfederacije. No Fridrihova vladavina nije ostavljala prostora za vojne operacije protiv Švicarske. U Austriji je Fridrih bio u sukobu prvom sa svojim bratom Albertom, a zatim se suočio s pritiskom Matije Korvina, koji ga je čak otjerao iz Beča i prisilio Fridrihov dvor da preuzme putujući stil života.
Unutar carstva, Fridrih se suočio sa protivljenjem bavarske dinastije Wittelsbach i svog rođaka Žigmunda, koji je bio tada knez Tirola, Vorarlberga, i daljnje Austrije. Žigmund je također bio u sukobu sa Starom Švicarskom konfederacijom. Kad mu je papa Pio II u sukobu na imenovanje biskupa u Tirolu zabranio pristup, Švicarci su pripojili bivši habsburški teritorij Thurgau. Godine 1468, Žigmund se sukobio sa Švicarskom u ratu za Waldshut, koji je mogao završiti bez značajnih teritorijalnih gubitaka samo uz plaćanje velike otkupnine, što je financirao zalaganjem teritorija u Sundgau i Elzasa Karlu Ćelavoma, kraju Burgundije godine 1469. Karlo nije, međutim, pomogao Žigmundu protiv Švicarske, i tako je Žigmund kupio natrag područja u 1474 i zaključio mir sa Konfederacijom, tzv. Ewige Richtung, iako ga car nikada nije priznao. U nadolazećim burgundskim ratovima, Švicarska i Žigmund su se skupa borili protiv Karla Ćelavog.
Godine 1490, Žigmund je bio prisiljen abdicirati i predati sve svoje teritorije Fridrihovom sinu Maksimilijanu I. Maksimilijan je oženio Mariju Burgundsku, a nakon smrti Karla Ćelavog u Burgundskim ratovima time jenaslijedio burgundska područja: Vojvodstvo i grofoviju Burgundiju te Nizozemsku. On je preuzeo i proširio burgundsku upravu s više centraliziranima stilom vladanja, zbog koje su 1482 izbile pobune u gradovima i grofovijama, povezanih s Karlom VIII., kraljem Francuske, protiv Maksimilijana. Vojvodstvo Burgundija je bilo također francuski feud i Karlo VIII. odmah je potražio svoje pravo na nju. Prva faza ovog sukoba će trajati sve do 1489, držeći Maksimijana zauzetog u Nizozemskoj. On je čak 1488 pao u ruke svojih neprijatelja i bio je zatočen za četiri mjeseca u Brugesu. Oslobođen je bio tek kad je njegov otac poslao vojsku pod zapovjedništvom vojvode Alberta od Saske za njegov spas. Maksimilijan se naknadno vratio u Njemačku, ostavljajući bratića Alberta za svog predstavnika. Albert bi u narednim godinama, uspio potvrditi habsburšku hegemoniju u Nizozemskoj.
Maksimilijan je bio izabran za kralja Rimljana 1486. na očevu inicijativu, te su oni zajedno od tada vladali. Nakon Fridrihove smrti 1493, Maksimilijan je preuzeo očeve posjede i tako ujedinio cijeli habsburški teritorij u svojim rukama. Iste godine, mir iz Senlisa je ujedno bio i kraj njegovih ratova protiv Francuza oko burgundskih posjeda, on je zadržao teritorije u Nizozemskoj i grofoviju Burgundiju, ali je morao ustupiti the Vojvodstvo Burgundiju francuskom kralju. Maksimilijan je time nadzirao skoro sva područja koja su okruživala Staru Švicarsku Konfederaciju: Tirol i Vorarlberg na istoku, daljnju Austriju na sjeveru, te grofoviju Burgundiju na zapadu.
Švapska i Švicarska
Upit cara Fridriha da se pridruže švapskom savezu, Eidgenossen je glatko odbio: nisu vidjeli razlog da se pridruže savezu dizajniranom za daljnje habsburške interese, i bili su oprezni zbog ovog novog, relativno usko povezanog i moćnog saveza nastalog na njihovim sjevernim granicama. Nadalje, problem im je bio jaki aristokratski element u švapskoj ligi, bitno drukčijoj od njihove organizacije, koja je narasla u posljednjih dvjesto godina oslobađajući se od upravo takve aristokratske vladavine.
Na švapskoj strani, postojali su slični odnosi. Za obične ljude u Švapskoj, neovisnost i sloboda Eidgenossena bili je snažan i privlačan uzor. Mnogi baruni u južnoj Švapskoj su se bojali da će na vlastitim posjedima dioživjeti bune i zahtjev za pridruženje Švicarskoj Konfederaciji. Ovi strahovi nisu bili sasvim neosnovani: Švicarska je počela oblikovati saveze sjeverno od Rajne, zaključivši prvi ugovor s Schaffhausenom 1454, a zatim i ugovore sa gradovima kao daleko kao Rottweil (1463) ili Mulhouse (1466).
Grad Konstanz i njegov biskup bili uhvaćeni u sredini između ova dva bloka: držali su posjede u Švapskoj, ali grad i ima pravne veze sa Thurgauom u Švicarskoj. Osnivanje švapskog saveza potaknulo je švicarske gradove Zürich i Bern da predlože ulazak Konstanza u Konfederaciju. Pregovori su propali zbog otpora kantona osnivača konfederacije, posebno kantona Uri. Podjela nadležnosti nad Thurgauom bila je uzrok mnogih svađa između Grada i Konfederacije. Godine 1495, jedno takvo neslaganje je uzrokovalo kaznenu ekspedicije vojnika kantona Uri te je grad morao platiti iznos od 3.000 guldena kako bi se povukli i prestali pljačkanje. (Thurgau je bio kondominium i Švicarske konfederacije, kanton Uri je bio jedan od uključenih u upravu.) Konačno, Konstanz se pridružio švapskoj ligi kao punopravni član 3. studenoga 1498. Iako to još nije definitivno odredilo položaj grada- tijekom Švicarske reformacije će opet biti u savezu sa Bernom i Zürichom, a tek nakon poraza Schmalkaldenske lige 1548 bliske veze s Eidgenossenschaft će biti konačno prekinute -to je bio još jedan čimbenik koji je pridonosio rastu razilaženje između Švicarske i Švaba.
Suparništvo između Švicarskih (Reisläufer) i švapskih plaćenika (Landsknechte), koji se borili u vojskama diljem Europe, ponekad suprotstavljeni jedni drugima na bojnom polju, ponekad se natječući za ugovore, se ovim pojačala. Suvremena kronika slaže se u njihom izvješćima da su Švicarci, koji su smatrani najboljim vojnicima u Europi u vrijeme nakon pobjede u burgundskim ratova, bili predmetom mnogih ismijavanja i zlouporaba od strane Landsknechte, koji su ih nazvali "Kuhschweizer" i bivali ismijavani i na druge načine. Takve uvrede nisu ni davane ni primane olako, i često su dovodile do krvoprolića. Tako su npr. Švabe rabili izraz Schwyzer kao pogrdan naziv za stanovnike Stare švicarske konfederacije koji su svoj teritorij nazivali Eidgenossenschaft. Naknadno, Švicarci su taj naziv usvojili i počeli koristiti sa ponosom.
Reforma carstva
thumb|200px|Portret cara [[Maksimilijan I. Habsburški|Maksimilijana I. iz 1519. autora Albrechta Dürera.]] Maksmilijan I. se, kao i drugi careva Svetog Rimskog Carstva prije i poslije njega, morao suočiti se s drugim moćnim knezovima u carstvu i na taj način nastojao osigurati svoj ​položaj i monarhiju proširujući centralizaciju. Na Reichstagu u Wormsu 1495, bio je u tomu djelomično uspješan, ali je morao napraviti ustupke u korist knezova. Carska reforma proglasila je vječni javni mir(Ewiger Landfriede) kako bi stala kraj feudalnoj anarhiji i barunima razbojnicima te definirala novu stajaću carsku vojsku za uspostavu mira, za koji bi svaki carski posjed (Reichsstand) morao slati vojnike. Također je uveden Reichspfennig, novi šef poreznika za financiranje ove vojske. Među ustupcima Maksimilian je morao učiniti je bila institucija novog Vrhovnog suda, Reichskammergericht, tako odvajajući najviše sudske vlasti od cara. On je također morao pristati na formiranje vladinog vijeća knezova zvanog Reichsregiment To nikada ne će odigrati značajnu ulogu: sazvan je prvi put 1500. godine, ali je raspušten od strane samog Maksimilijana dvije godine kasnije. Švicarska nije prihvatila ove odluke Reichstaga, i izričito je odbijala plaćati zajednički porez. Oni nisu imali interes bilo u slanju vojnika u službu vojske pod habsburškom vlasti, niti u plaćanju poreza, niti su prihvaćali nadležnost bilo kojeg stranog Suda; i oni su uspjeli u osiguravanju javnog reda i mira unutar svojih teritorija prilično dobro. Oni su jednostavno smatrali cijeli prijedlog smanjivanjem njihovih sloboda. Švicarci nisu za sada bili jedini članovi carstva koji odbijaju prihvatiti zaključke,, ali će Maksimilijan koristiti njihovo odbijanje kasnije kao izgovor za stavljanje Stare švicarske konfederacije pod carsku zabranu (Reichsacht).
Tijek rata
thumb|150px|pozornica švapskog rata Otvoreni rat je izbio preko teritorijalnih sukoba u Graubündenu, gdje se tijekom 15. stoljeća razvila federacija slična Eidgenossenschaft. Kao i Švicarska, te tri lige su ostvarile dalekosežnu autonomiju, ali su bili uključene u stalnu borbu s Habsburgovcima, koji u vladali susjednim teritorijima na istoku i koji su pokušavali dovesti Graubünden pod svoj utjecaj. Tijekom 1470-tih i 1480-tih, knez Žigmund je uspio u stjecanju korak po korak pravosudnu nadležnost u većini općina u Zehngerichtebund ("Liga Deset nadležnosti" u Prättigau, najmlađi od Tri lige koje su iznikle u Graubündenu, ), a Maksimilijan je nastavio ovu ekspanzionističku strategiju. Habsburški pritisak natjerao je Tri lige potpisivanje bliskog vojnog saveza sa Starom švicarskom konfederacijom 1497-98. Istovremeno, Habsburgovci su bili uključeni u veliki borbu za vlast s francuskim kraljevima dinastije Valois oko kontrole ostataka kraljevstva Karlo Ćelavog, čiju je kći i nasljednicu Mariju Maksimilijan oženio. Maksimilijanov je drugi brak iz 1493 s Biancom Mariom Sforza iz Milana tada je uveo Habsburgovce u talijanske ratove, sukobljavajući se opet s francuskim kraljevima nad kontrolom Milanskog vojvodstva.
Kao izravnu vezu između Tirola i Milana, Graubünden je, a posebno Val Müstair, postao strateški važan za Habsburgovce. Umbrail Pass u Val Müstair povezuje Vinschgau dolinu (Val Venosta) u južnom Tirolu sa Valtellinom u sjevernoj Italiji. Nadalje, Habsburzi i biskup Chur su se svađali neko vrijeme u svezi sudskog prava nad regijom. 20. siječnja 1499, habsburške su postrojbe okupirale dolinu i opljačkale benediktinski samostan svetog Ivana u Müstairu, ali su ubrzo odbijene natrag od snaga tri lige, a primirje potpisan je već 2. veljače u Glurnsu (Glorenza), selu u gornjem Vinschgauu.
U međuvremenu, švapska liga je završila svoje novačenje, i poduzela napad na Dornach 22. ožujka, ali je pretrpjela poraz protiv brojčano inferiornih švicarskih vojnika u bitci kod Bruderholza iste večeri. Početkom travnja, obje strane su iznenadile jedni druge duž teritorija Rajne; Švicarci su osvojili sela Hallau i Neunkirch u Klettgau zapadno od Schaffhausena.Veći napad švapski lige održan je 11. travnja 1499: švapske postrojbe su okupirale i opljačkale neka sela na južnoj obali Bodenskog jezera, južno od Konstanza. Ekspedicija je završila sramotnim porazom i otvorrenim bijegom kada su švicarski vojnici, čiji je glavni logor biosamo nekoliko milja južno u Schwaderloha, stigli i sreli Švabe u bitci kod Schwaderloha. Švabe su izgubiili više od 1.000 vojnika, 130 iz samo grada Konstanza, a Švicarci su zarobili njihovu tešku opremu, uključujući topništvo. thumb|left|200px|Svećenici i žene kupe tijela poginulih švapskih vojnika nakon bitke kod Schwaderloha (ilustracija iz Luzerner Schillinga) thumb|right|200px|utvrđeni toranj crkve u Thaygenu kojeg su raznijeli švapski vitezovi. Branitelji skaču kako bi spasili svoje živote dok selo gori u plamenu Opet, Švicarci su upali u Klettgau i Hegau i opljačkali nekoliko manjih utvrđenih gradova kao što su švapski Tiengen ili Stühlingen prije ponovnog povlačenja. Cijeli rat je bio obilježen sa mnogo takvih manjih napada i pljačkaških ekspedicija obiju strana između nekoliko većih bitaka. Na istočnom bojištu, novi habsburški napad na dolinu Rajne izazvali su protunapad od Eidgenossen, koji su ostali pobjednici u borbi za Frastanz kod Feldkircha 20. travnja 1499.
Zbog nastavka poraza i habsburške i švapske vojske, kralj Maksimilijan, koji je dosad bio zauzet u Nizozemskoj, je otputovao Konstanz i osobno preuzeo vodstvo operacije. On je proglasio carsku zabranu nad Švicarskom konfederacijom u pokušaju da dobije širu potporu za djelovanje među njemačkim knezovima objavom sukoba kao " carskog rata". Međutim, taj potez nije imao uspjeha. Maksimilijan tada odlučio da će se sljedeći odlučujući napad održati ponovo u Val Müstairu, jer on nije imao dovoljno vojske u blizini Konstanza. Izdvojeni pokušaj napada na zapadu početkom svibnja 1499 privukao je značajne švicarske snage tamo, koje su potom upala u Sundgau. 21. svibnja, švicarske trupe su poduzele treći napad u Hegau, ali su napustile operaciju rad tjedan dana kasnije nakon što je grad Stockach izdržao opsadu dovoljno dugo da se švapske postrojbe približe opasno blizu.
Do sredine srpnja, Maksimilijan i švapski vođe su se iznenada našli pod pritiskom vlastitih vojnika. Na zapadu, gdje je ležala vojska pod zapovjedništvom grofa Heinricha von Furstenberga, veliki kontingent plaćenika iz Flandrije i mnogi vitezovi prijetili su napuštanjem bojišta budući da nisu primili plaće. Švapski pješaci su se također žalili: većina njih su bili seljaci i radije su htjeli otići doma u berbu. Maksimilijan je bio prisiljen djelovati.
Napad preko Bodenskog jezera na Rheineck i Rorschach 21. srpnja bio je jedan od rijetkih uspješnih švapskih operacija. Mali švicarski odred je bio iznenađen, sela opljačkana i zapaljena.Puno veći napad vojske od oko 16.000 vojnika na zapadu na Dornach, međutim, susreo se brzo skupljenom, ali jakom švicarskom vojskom. U borbi za Dornach 22. srpnja 1499, švapske i plaćeničke postrojbe su pretrpjele težak poraz nakon duge i teške bitke. Njihov general Heinrich von Furstenberg pao je početkom borbe, oko 3.000 švapskih i 500 švicarskih vojnika je poginulo, a Švabe su opet izgubili svu svoju artiljeriju.
Jedna od posljednjih okršaja u tom ratu održan je 25. srpnja. Švapska vojska je ušla iz Hegaua u Schaffhausenu, ali je naletila na žestoku obranu u Thayngenu. Iako su male snage branitelja konačno prevladale, a selo bilo opljačkano, branitelji su nanijeli teške gubitke, a napad je zadržan dovoljno dugo do dolaska švicarskog pojačanja i slanja vojnika iz Schaffhausena. Nesporazum između švapskih vitezova i pješaka je uzrokovao je švapsko povlačenje, a zatim je sumrak spriječio veću bitku.
Mirovni pregovori
Ugovor je pažljivo umanjivao važnost čitavog rata sa "Imperijalnog rata" kakvim ga je Maksimilijan pokušao učiniti proglašavajući zabranu nad Konfederacijom na ono što je zapravo bio: rat između dvije jednake članice carstva (Reichsstände), tj. Habsburgovaca i Stare Švicarske Konfederacije. U dokumentu Maksimilijan je oslovljen samo kao "vojvoda Habsburgovaca", a ne kao "kralj Nijemaca" niti "car Svetog Rimskog Carstva".
S mirom u Baselu, odnosi između Stare švicarske konfederacije i carstva su se vratili u prijašnji status que ante prije Reichstaga u Wormsu iz 1495. Carske zabrana je diskretno povučena. Maksimilijan je morao prihvatiti odbijanje kantona i napustiti implicitno habsburška potraživanja na njihov teritorij, priznajući time njihovu neovisnost. Naknadno je deset članova švicarske konfederacije ostalo izuzeto od nadležnosti Reichskammergericht. Rat nije izazvao bilo kakve teritorijalne promjene, osim u području oko Schaffhausena, gdje je grad uspio dokazati svoju hegemoniju nad nekim mjestima koja su prije pripadala biskupu od Konstanza.
U Graubündenu, situacija se također vratila na prijeratno stanje. Habsburgovci su mogli zadržati svoja prava preko osam općina u Zehngerichtebund, ali su morali prihvatiti ligin savez s još dvije lige i Starom švicarskom konfederacijom. U konačnici, zbog ovog aranžmana će Habsburgovci izgubiti Prättigau kojeg će predati Trima liga, s izuzetkom privremene ponovne okupacije tijekom Tridesetogodišnjeg rata oko 130 godina kasnije.
Daljnje posljedice
Basel je ostao zagonetno neutralan tijekom cijelog rata. Iako je u savezu s nekim kantonima Stare Švicarske konfederacije, on je također imao jake gospodarske veze u Elzasu i područjima uz Rajnu. No ratna zbivanja su ojačala pro-konfederacijsku stranku u gradskom vijeću, a Švicarska je prepoznala strateški položaj grada kao mosta na Rajni (kao i Schaffhausena). 9. lipnja 1501, izaslanstvo iz Basela i predstavnici švicarskih kantona potpisali su ugovor o savezu, strateški položaj strateški položaj koji je gradsko vijeća Basela ratificiralo 13. srpnja 1501. Schaffhausen se borio zajedno s Eidgenossen tijekom švapskom rata, pa je time i njihovo prihvaćanje u Konfederaciju bilo puka formalnost. Schaffhausen je bio slobodan carski grad od 1415. i pridruženi član Konfederacije od 1454 kroz 25-godišnji ugovor koji je obnovljen u 1479. 10. kolovoza 1501. postao je dvanaesti član Konfederacije.
Voltol
Voltol se može odnositi na
Džentri
Džentri se može odnositi na
Boljševici
Boljševici (od ruskog большевик, od riječi больше - većina) je ime za pripadnike lijevog radikalnog krila Ruske socijal-demokratske radničke partije (RSDRP) nakon njenog raspada na dvije frakcije; boljševike i menjševike.
Do raskola u partiji je došlo na drugom kongresu partije 1903. kada je boljševičko krilo za sebe uzelo skraćenicu RSDRP(b), gde je b označavalo boljševike. Ubrzo posle dolaska na vlast u novembru 1917. partija je promenila ime u Rusku socijal-demokratsku radničku partiju (boljševika). Nakon kongresa održanog 1952. Ruska komunistička partija je i formalno izbrisala riječ boljševik iz svoga imena.
Boljševičku partiju Ruske socijal-demokratske radničke partije počeo je izgrađivati Vladimir Iljič Lenjin - 1905. kao masovnu radničku partiju sa unutrašnjom demokratskom hijerarhijskom strukturom na pricipu demokratskog centralizma. Boljševici su sebe smatrali za vođe revolucionarnog proleterijata u Rusiji. Njihova uvjerenja i praksa se često zovu boljševizam.
Historija raskola
Drugi kongres Ruske socijal-demokratske radničke partije održan je u Briselu (jul) i Londonu u augustu 1903., Lenjin i njegov rival Martov razišli su se po pitanju uloge partijskog članstva. Lenjin je želio da članovi partije budu samo oni koji prihvaćaju program partije, materijalno ga podupiru i daju svoj osobni doprinos u jednoj od partijskih organizacija. Martov je s druge strane bio za uobičajeni osobni doprinos članova pod vodstvom jedne partijske organizacije. Lenjin se zalagao za manje - ali aktivno partijsko članstvo, a ne brojno koje jedino ima partijsku knižicu, i ništa ne radi. Po njegovom mišljenju ta aktivna partijska baza, stvorit će unutar sebe - jezgru profesionalnih revolucionara, od odanih komunista, koji će provoditi većinu svog vremena u organiziranju partije za rad sa masama, i biti u stanju provesti proletersku revoluciju Profesionalno jezgro partije regrutirat će se od aktivnih i iskusnih članova, a simpatizere ne će uzimati u obzir. Partija će biti organizirana na temelju koncepta demokratskog centralizma Martov, inače bliski prijatelj Lenjina, složio se a njim da jezgra partije treba biti sastavljena od profesionalnih revolucionara, ali želio je da članstvo u partiji treba biti otvoreno i za simpatizere, revolucionarne radnike i druge sumišljenike. Njih dvoje usaglašavali su svoje stavove negdje oko marta-maja 1903. ali do kongresa su njihovi stavovi postali nepomirljivi i to je dovelo do partijskog raskola. thumb|desno|280px|Sastanak Boljševičke Partije ([[Vladimir Iljič Lenjin|Lenjin je desno)]]
Porijeklo imena
Te dvije frakcije izvorno su se zvale tvrdi (Lenjinovi pristaše) i meki (Martovljeve pristaše), ubrzo je to izmjenjeno u Boljševik i menjševik, na osnovu činjenice da su Lenjinovi pristaše tijesnom većinom pobjedili Martovljeve pristaše po pitanju partijskog članstva. Do pravog izbora na kongresu nije ni došlo, jer se delegati razišli u svađi. U anglosaksonskoj literaturi upotrebljvao se i termin Maksimalist za Boljševike i Minimalist za Menjševike.
Nju Madrid
Nju Madrid se može odnositi na
Petar Balta
'''Mr.sc. Petar Balta''' jedan je od utemeljitelja i glavni urednik od osnutka (1992.) nakladničke kuće Verbum iz Splita. Profilirajući njezin izdavački program, uredio je više desetaka značajnih religijskih, filozofskih i publicističkih djela. Glavni je urednik web portala Bitno.net i predsjednik udruge Centar za cjeloviti razvoj koja brine o njegovom financiranju i uređivanju. Oženjen je, otac dvoje djece. Živi i djeluje u Splitu.
Djela
Priređivač je knjiga: i autor više predgovora i pogovora za različita izdanja.
Ketrin Buljević
Ketrin Buljević hrvatska je pjesnikinja i spisateljica. Rođena je u Splitu, gdje je završila osnovnu školu i gimnaziju. Diplomirala je na Filozofskom fakultetu, na Katedri za komparativnu književnost. Nagrađena je za poeziju na Logosovu natječaju za mlade autore i međunarodnom natječaju za pjesnike u Orlandu, SAD. Objavila je zbirke pjesama "Poezija" (1989., suautori Helena Roguljić, Josip Bosnić, Katica Maslov), "Sjena Zvonika" (1993.) i "Ljubav" (2003., na eng. preveo Tomislav Mihalić). Pjesme su joj objavljene i u knjizi izabranih pjesama Jučer bih umro za te, a danas jer te nema prireditelja i urednika Mladena Pavkovića.
Novo Brdo
125px|right|thumb|Položaj Novog Brda na Kosovu
Novo Brdo (albanski: Novobërdë ili Novobërda) je grad i središte istoimene opštine u centralnom dijelu Kosova. Administrativno pripada Prištinskom okrugu. Od 1999. se među albanskim stanovništvom uvriježio naziv Artana (albanski: Artanë ili Artana), iako ga zasada ne priznaje UNMIK.
Novo Brdo je najpoznatije po srednjovjekovnom rudarskom naselju i tvrđavi.
Srednjovjekovni grad
Novo Brdo je bio srednjovekovni grad i rudarsko središte. Leži na Velikoj Planini severno od Gnjilana, između izvorišta Prilepnice i Novobrdske reke i Krive reke, levih pritoka Binačke Morave. Novim Brdom nazivao se i predeo oko ovoga grada u porečju spomenutih dveju reka s okolnim planinskim područjem. Oko ruševina grada Novog Brda mnogobrojni su ostaci staroga rudarstva i rudarskih naselja. Grad Novo Brdo leži na usamljenoj glavici Velike Planine na visini od 1.124 m. Zidine unutrašnjeg i spoljašnjeg grada dobro su očuvane; zapremaju prostor 224x80 m. Sa svih strana grada Novog Brda, osim jugozapadne, ima bezbroj temelja od kuća velikog podgrađa ili varoši, sa razvalinama više crkava, od kojih se ona iznad Bostana zove Šaška (Saska).
Podgrađe oko Prilepnice branili su gradovi Prizrenac i Prilepac. Podgrađe se spuštalo i do Krive Reke, koja se onda zvala Topolnica. Novo Brdo je bila varoš razbijenoga tipa, ogromno rudarsko naselje, podgrađe Novog Brda, gde je bio trg (mercatum), i gde se živelo po zakonu grada Novog Brda. Trgovačke veze Novog Brda prelazile su granice Balkana, osobito na zapadu, preko Jadrana, do u Italije i dalje, a zbog ogromnog rudnog bogatstva bilo je jedno od najčuvenijih mesta onoga doba (V. Novobrdsko-kopaoničko rudarsko područje).
minijatura|Ostaci srednjovekovne utvrde Novo Brdo Novo Brdo je postalo prvih godina vlade kralja Milutina (1282—1321). Postalo je jedna od najvažnijih naseobina nemačkih rudara Sasa (oni su Novo Brdo zvali Nyeu-berghe), a po njima se zvalo i Saško Mesto. Novo Brdo se prvi put pominje 1326, već kao poznato rudarsko i trgovačko središte, gde su Dubrovčani vodili trgovinu i držali carinu. Saski valturci (rupnici, rudari) bili su glavni rudari, a osim Dubrovčana i drugih na trgu su trgovali i saski purgari (građani). Sasi su imali svoj sud od građana, svoje notare i urburare (za knjiženje rudarskog desetka), svoje crkve, i zbog svoga naprednoga rudarstva u Novom Brdu toliko su bili čuveni, da su ih odavde u 14 i 15 veku pozivali u Italiju i Španiju.
Novobrdski rudnici bili su u XV veku naročito poznati po proizvodnji glamskog srebra(argentum de glama).Ova vrsta srebra sadržala je u sebi i do 33% zlata.Dubrovački trgovci nastojalu su da ovakvu rudu otkupe po ceni običnog srebra,kako bi sami rafinirali zlato i tako stekli ogromnu dobit.Prema procenama istoričara iz novobrdskih rudnika se dobijalo godišnje i do 5 do 6 tona srebra.Francuski putnik Bertrandon de la Brokijer je prolazeći 1433. godine kroz Srbiju, istakao da srpski despot dobija godinjlje 200 000 dukata prihoda iz ovog bogatog rudnika.Prema njegovoj proceni bez tih sredstava despot Đurađ Branković(1427-1456),bi odavno bio proganan iz svoje zemlje.
Turci su prvi put opseli Novo Brdo 1412. godine ali bez uspeha.Cela Srbija 1439. pada u turske ruke ali se tvrdi novobrdski grad branio sve do 1441. kada se predao sultanu. U novoobnovljenoj Srbiji grad je postradao već 1444. kada je porobljen i popaljen. Svo ovo vreme rudarska proizvodnja nije prekidana jer su od nje imale koristi sve strane. Konačni pad pod tursku vlast nastupio je 1.juna 1455. godine. Ovaj događaj opisao je žitelj Novog Brda Konstantin Mihailović iz Ostrovice.
Dobje pri Planini
Dobje pri Planini (njemački: Sankt Peter) je selo u Sloveniji od 127 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Dobje.
Geografske karakteristike
Dobje pri Planini leži udaljeno oko 13 km južno od Šentjura i oko 23 km od Celja, u kotlini Dobljanskog potoka, u brdovitom kraju znanom kao Kozjansko.
Historija i znamenitosti
O Dobju ima vrlo malo dokumenata, najpoznatija građevina je crkva sv. Marije koju su seljani podigli u 17. vijeku, a koja se prvi put spominje u pisanim dokumentima 1651. kad joj je dograđen zvonik. Tokom 18. vijeka dograđene su joj kapele i prezbiterij, a 1785. postala je sjedište župe.
Houms
Houms se može odnositi na
Hamfriz
Hamfriz se može odnositi na
Bibost
Bibo je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Rona koja pripada prefekturi Lion.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 395 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 75 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,23 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 420 metara (maksimalnoj 584 m, a minimalnoj 279 m).
Oberlin, Kansas
Oberle je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.788, što je 206 (-10,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Smyrna, Tennessee
Smirna je grad u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 39.974, što je 14.405 (56,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Panola
Panola se može odnositi na
Peter Singer
thumb|200p|Piter Singer (rođen [[1946), australijski filozof.]] Piter Singer (rođen 6. jul 1946) je australijski filozof i bioetičar.
Rođen je u Melburnu u Australiji a studirao je na univerzitetu u Melburn u i univerzitetu u Oksfordu u Engleskoj. Karijeru je započeo predavajući etiku na Oksfordu između 1971. i 1973. godine. Nakon toga predavao je na različitim univerzitetima u Severnoj Americi i Australiji. Smatra se za jendog od najznačajnijih australijskih filozofa kao i za jednog od najznačajnijih javnih intelektualaca u ovoj zemlji.
Objavio je veliki broj knjiga i članaka. Njegovo delo Animal Liberation (1975) smatra se za jedan od ključnih filozofskih radova o pravima životinja. Smatra da je ljudsku dominaciju nad životinjama nemoguće moralno opravdati. Njegovi javni nastupi protiv zlostavljanja životinja rezultirali su prestankom pojedinih nehumanih eksperimenata nad životinjama. Pojedini njegovi radovi su ostvarili snažan uticaj na pokrete za zaštitu životinja. Deo prihoda od prodaje svojih knjiga donira organizacijama za zaštitu životinja.
Pontotok
Pontotok se može odnositi na
Prentis
Prentis se može odnositi na