cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RNK Split
RNK Split je nogometni klub iz grada Splita.
Početak
Osnovan je 16. travnja 1912. godine u Splitu pod imenom HRŠD "Anarh", u Plinarskoj ulici u Velom Varošu - u kući na broju 7. Službeno se uspijeva registrirati 25. srpnja 1912. godine. Samo ime kluba govori o prisutnosti ideje anarhizma među siromašnim pučanstvom - radnicima i težacima, a pogotovo kod tadašnje napredne omladine.
Za osnivača kluba uzima se Šimun Rosandić koji je jednom prilikom izjavio:
" Mi učenici Muške zanatske škole - maranguni - odlučili smo osnovati nogometni klub. Igrali smo za gušt, ali i iz protesta prema svakom zlu. Dugo smo smišljali kako dati ime klubu, meni je prvome palo napamet ime - Anarhist! Poslin smo ga skratili u Anarh. Učinilo mi se da je to najbolje ime, jer je ono u sebi imalo i - ništo drugo! A šta drugo? E, neka to drugi misle! ".
Zabrane djelovanja i promjene imena
Prva zabrana djelovanja došla je poslije sarajevskog atentata na Franju Ferdinanda, u praskozorje Prvoga svjetskoga rata. "Anarhovci" su odbili izvjesiti zastavu s crnim florom, što je vlastima bilo dovoljno za ispunjenje onoga što su i stalno prijetili – raspustili su klub. Završetkom rata, 25. siječnja 1919. obnavlja svoje djelovanje pod istim, starim imenom - Anarh. Nove vlasti u Splitu nisu blagonaklono gledale djelovanje njima nepoćudnog kluba, pa mu već u travnju 1919. zabranjuju rad. Nakon zabrane, održava se skupština kluba u (vjerojatno) lipnju 1919., koja odabire novo ime za klub - JNSK Jug. Novi klub je službeno počeo djelovati početkom prosinca 1919. godine, o čemu javlja i lokalni tisak - splitski list Život (5. prosinca 1919).
Promjenom imena - Jug ne prestaje biti trn u oku tadašnjih vlastodržaca. Dana 21. srpnja 1921. orjunaši, koje je štitila policija zapalili su prostorije i baraku Juga, a odmah potom - 1. kolovoza 1921. slijedi nova zabrana kluba. Jugaši dolaze pod okrilje Slavije, a potom se spajaju sa malim studentskim klubom Split.
Ni taj klub nije dugo postojao. 18. svibnja 1922. zabranjen je rad i tog - "prvoga" Splita. Splićani sada ulaze u RŠK Borac, klub koji je postojao već tri godine (osnovan 1919.). Uređuje se i nogometni teren na istoku grada, pored samostana Sv. Klare. Igralište je otvoreno za Praznik rada, 1. svibnja 1926. Slijedi nova zabrana - u listopadu 1928. Oduzet im je i nogometni teren, pa se klub našao u situaciji u kojoj je bio kada je tek osnovan Anarh. Glazbeno športsko društvo Dalmacija, tj. njegova nogometna sekcija, novo je utočište članova Borca. I to je postojanje bilo kratkog vijeka. Odredbom od 23. siječnja 1929. klub je ukinut. U proljeće 1929. bivši članovi Borca pristupaju novom klubu - splitskom HAŠK-u. Naziv Hrvatski amaterski športski klub posebno je smetao tadašnjoj policiji. Policija proziva klupsko vodstvo zbog hrvatskoga imena, pa se održava skupština kluba u kojoj HAŠK mijenja ime u JSK Split.
Osnovan je Split
Prva skupština kluba pod novim - i pokazati će se trajnim imenom održana je 21. rujna 1930. u kavani Zora u Krešimirovoj ulici. Momčad Splita nekoliko godina kasnije - 1933. izborila je u kvalifikacijama ulazak u tadašnju Nacionalnu ligu Kraljevine Jugoslavije (Prva liga). Vlastima nije odgovaralo da se "Split" nađe u elitnom razredu, pa je raznim spletkama i teškom kampanjom pokušavala onemogućiti nastup Splita. Liga je te godine smanjena, pa je Split morao igrati dodatne kvalifikacije. Većina njegovih nogometaša je bila pozvana u vojsku, a od prostalih je jedan broj bio ozlijeđen. Nije uspio ostvariti ulazak u prvu ligu za sezonu 1933./34. - ono što je igrački i moralno već bio izborio. Ipak, niti te strašne nepravde nisu uspjele "slomiti" klub i njegove poklonike. Nove klupske prostorije otvorene su 1937. godine u kući Rožić u Zoranićevoj ulici. U kvalifikacijama za 1. ligu u sezoni 1937./38. Crveni su poraženi od Slavije iz Varaždina.
Prvi put prvoligaši
U sezoni 1938./39. četvrti put za redom Split je bio prvak Dalmacije, što mu donosi plasman u novoosnovanu Hrvatsko-slovensku nogometnu ligu. Nastupajući 1939./40. u toj ligi, Split igra svoju prvu prvoligašku sezonu u svojoj povijesti. U ukupnom plasmanu Crveni su zauzeli 7. mjesto. Slijedeće godine - 1940./41. igraju u Hrvatskoj nogometnoj ligi koja je stvorena nakon uspostave Banovine Hrvatske i zauzimaju 6. mjesto.
Godine 1940. Split se spaja sa nogometnim klubom Majstor s mora (bivši Vuk). Time je stekao pravo na vlastito igralište koje se nalazilo na mjestu gdje je danas Park Emanuela Vidovića. Prvu utakmicu na tom igralištu Crveni su odigrali 25. kolovoza 1940.
Ratni vihor
Približavanjem 2. svjetskoga rata otkazana je i skupština kluba koja se trebala održati u ožujku 1941., a početkom rata u travnju na sastanku u restoranu Maksimir raspušteno je cjelokupno sportsko društvo - RSD Split. U kolovozu 1941. godine mnogi igrači i drugi pripadnici RSD Split odlaze u borbu. Poznati su pod imenom Prvi splitski partizanski odred. Velik broj ih je zarobljen u borbama blizu Sinja, gdje su potom strijeljani na predjelu Ruduša kod Sinja. U sjećanje na pale Splićane, podignut je na tom mjestu spomenik. Preko 120 članova RSD Split je izgubilo živote tijekom rata.
Obnova Splita
Nakon rata pokrenuta je inicijativa za obnovu nogometnog kluba Split. Sastanak inicijativnog Odbora održan je 17. kolovoza 1945. u Sumića trafici u Marmontovoj ulici. Osnivanjem Fiskulturnog društva Split 23. rujna 1945. u kinu Eden (kino Marjan) obnovljeno je djelovanje i nogometne sekcije. Toga dana odigrana je i prva poslijeratna nogometna utakmica. Na Hajdukovom igralištu igrali su Split i Šibenik (2:0), pred 2500 gledatelja.
Prve poratne godine
U siječnju 1946. odigrano je prvo poslijeratno prvenstvo Hrvatske. Split je bio sedmi od ukupno osam klubova. U sezoni 1947. Crveni su bili drugi u Četvrtoj zoni prvenstva Hrvatske. Krajem 1947. dolazi do reorganizacije modela sporta. Unatoč snažnom protivljenju splitskih političkih i sportskih rukovoditelja, proveden je sovjetski model sportskih organizacija. Tako se nogometna sekcija Fiskulturnog društva Split zajedno sa cijelim FD-om od 1. prosinca 1947. spaja s FD Hajduk, a novo, "zajedničko" Fiskulturno društvo nosi ime Hajduk. Krajem 1949. raspušta se FD Hajduk i osniva se 7. studenoga 1949. Sportsko društvo "Vicko Krstulović". U siječnju 1952. opet dolazi do promjene imena kluba. "Vicko" postaje Sportsko društvo Arsenal. Nakon godinu dana, u siječnju 1953. SD Arsenal postaje Radničko sportsko društvo Split. Godine 1955. završava se prva faza izgradnje stadiona. Osim glavnog terena izgrađen je i pomoćni teren, te nov klupski dom.
Uspon Splita
U natjecateljskom razdoblju od 1953. do 1957. Splićani su od lokalne lige za samo pet godina stigli su do elitnog razreda - Prve savezne lige. 1953. bili su prvaci u prvenstvu Splitskog nogometnog podsaveza. Kao prvaci Dalmacije ostvaruju plasman u Hrvatsko-slovensku ligu, gdje 1953./54. zauzimaju peto mjesto, a 1954./55. ulaze u drugu ligu. Krajem 1954. Crveni počinju koristiti novoizgrađeno igralište na tadašnjem splitskom predjelu Turska kula. Ipak igralište je bilo neuvjetno za više rangove natjecanja, pa će se Splitovci još dugo godina koristiti Hajdukovim igralištem kad se budu odigravale prvenstvene utakmice. U drugoj ligi 1955./56. bili su četvrti, a slijedeće godine 1956./57. osvajaju prvo mjesto sa 6 bodova prednosti ispred Šibenika.
Prvo mjesto donijelo im je mogućnost da kroz kvalifikacije ostvare plasman u prvoligaško društvo. U kvalifikacijama su bili drugi, plasman im, u sezoni 1957./1958., donosi prvi nastup u Prvoj saveznoj ligi.
Dva puta prvoligaši
Nastupajući u sezoni 1957/58. Splićani su zauzeli 11. mjesto od 14 klubova. Odlukom o smanjenju lige na 12 klubova, elitni razred morala su napustiti četiri kluba. Splitu je nedostajao jedan jedini gol da ostanu u Prvoj ligi. U drugoj ligi igraju slijedeće dvije godine. U sezoni 1958./59. bili su treći, a slijedeće godine - 1959./60. ponovo osvajaju prvo mjesto sa 5 bodova prednosti ispred zagrebačke Trešnjevke. Nova prvoligaška sezona 1960./61. nije bila uspješnija od prijašnje prvoligaške. Do ostanka u društvu najboljih nedostajao im je bod. RNK Split je ispao i više nisu ostvarili povratak u Prvu ligu. Te godine 1961. u polufinalu kupa Jugoslavije Split je izgubio u Skoplju od Vardara 2:5.
Druga liga, dalmatinska zona
"Povratničku" sezonu 1961./62. Splitovci su okončali na 7. mjestu. U sezoni 1962./63. Crveni su ispali iz 2. lige. Dogodine, 1963./64. - klub se vratio u 2. ligu, igrao još dvije sezone, te 1965./66. ponovo ispao u dalmatinsku zonu. U drugoligaško društvo vraćaju se već iduće sezone 1966./67. Slijedećih 6 natjecateljskih sezona zadržavaju drugoligaški status, ostvarujući osrednje plasmane (od 7. do 14. mjesta od ukupno 18 klubova). U natjecateljskoj sezoni 1972./73. ispali su u Hrvatsku ligu - treći rang natjecanja. U sedam natjecateljskih sezona - od 1973./74. pa do 1979./80. većinom su bili plasirani u sredini tablice. Sezone 1980./81. ispali su u Dalmatinsku ligu - u 4. natjecateljski rang. Ipak, već slijedeće godine 1981./82. osvojivši drugo mjesto, kroz kvalifikacije uspijevaju se vratiti u viši rang - Hrvatsku ligu. Nova sezona 1982./83. u višem rangu donijela im je u konačnici 6. mjesto.
Drugoligaši i ponovo niži rang
U sezoni 1983./84. izborena je Druga savezna liga, a nastupajući u višem rangu klub je dugo vremena u "igri" za prvo mjesto. Splita su prozvali i "Mali Nottingham", uspoređujući ga sa slavnim engleskim klubom, Nottingham Forestom. Pred kraj su posustali i izgubili šansu generacije.
U drugoj ligi Split je igrao još dvije sezone, da bi 1986./87. izgubio drugoligaški status. U novoj sezoni 1987./88. reorganiziran je sustav natjecanja, pa su kao treći rang natjecanja uspostavljene međurepubličke lige. RNK Split se našao u Međurepubličkoj ligi - Zapad. U sezoni 1990./91. Crveni su ispali i iz te lige, ali raspad bivše države 1991. povlači i nestajanje dotadašnjeg ligaškog sustava. Split postaje hrvatski drugoligaš.
HNL
U sezoni 1992./93. ponovo se Split borio za ulazak u Prvu ligu. U borbi između Splita, NK Solina i Primorca, novi prvoligaš postao je Primorac iz Stobreča. U iduće tri sezone, od 1993./94. do 1995./96. Splićani su postigli osrednje plasmane. U godini 1996./97. bili su prvaci 2. lige - jug. Ukidanjem 1 B HNL iste te godine Splićani ostaju u 2. HNL - jug. Novu priliku za ulazak u Prvu ligu imali su Splitovci 1997./98., ali u kvalifikacijama nisu prošli. Novi sustav natjecanja 1998./99. donosi jedinstvenu drugu ligu u kojoj je "Split" zauzeo peto mjesto.
Godinu poslije, u sezoni 1999./2000. dolazi do velikog nagomilavanja dugova koji dovode do situacije u kojoj se provodi stečaj NK Split. Klub je na kraju sezone bio na 15. mjestu i ispao iz Druge lige, potom i iz 3. lige. U sezoni 2006./07. Crveni nisu bili bez šanse za plasman u viši rang natjecanja. Završili su na drugom mjestu iza Neretvanca iz Opuzena. U sezoni 2007./08. Split je osvojio naslov prvaka 4. HNL - jug, Podskupina A, čime je ostvario plasman u 3. HNL - jug. Već u prvoj "povratničkoj" sezoni (2008./09.) u 3. HNL - Jug, klub je osvojio prvo mjesto i plasman u 2. HNL. Na polovici sezone 2009./2010. Split je prvi na tablici 2. HNL. U sezoni 2009./2010. RNK Split osvaja 2. HNL i od sezone 2010./2011. nastupa u 1. HNL.
Dres
Tradicionalno, dres RNK Split je crvene boje. Na gostujućim utakmicama koristi se i bijeli dres. Tijekom svoje povijesti Split je relativno često mijenjao izgled dresa, iako je većinom prevladavala crvena boja. Česte zabrane, promjene imena, besparica uvjetovale su i te promjene. U desetljeću nakon hrvatskog osamostaljenja 1991. godine, dolaze novi ljudi u čelništvo "Splita". Među raznim promjenama kojim su htjeli stvoriti nov izgled kluba, bila je i promjena boje dresa. U svibnju 1996. (14. svibnja u Solinu) uveden je okomito - prugasti plavo bijeli dres po uzoru na prvi dres kluba daleke 1912. godine kada je osnovan Anarh. Ipak, nakon nekoliko godina, 7. listopada 2001. godine (u Splitu protiv Poljičanina) uprava se vraća crvenoj boji kluba. U svom tradicionalnom crvenom dresu NK Split nastupa i danas.
Navijači
Tradicionalnu navijačku podršku nekada je imao u splitskom radništvu. Još tijekom 20-ih godina prošlog stoljeća, čestim dobrovoljnom radnim akcijama poklonici Splita sudjeluju u nastojanju da "svom" klubu pomognu. Izgradnja nekadašnjeg igrališta na splitskom predjelu Bačvice je jedan od takvih primjera. Nakon 2. svjetskog rata klub ima veliko "uporište" u splitskom brodogradilištu i u brojnim radnicima "škvera". Također su i mnogi drugi Splićani sa većom ili manjom zagriženošću pratili mlađeg splitskog nogometnog "brata" - RNK Split. Tako se u Splitovoj drugoj prvoligaškoj sezoni 1960./61. prvi put spominje postojanje grupe navijača Crveni đavoli. Ime su navijači uzeli inspirirani nadimkom koji je igračima Splita dao tadašnji funkcioner kluba Davor Štambuk. Kao datum utemeljenja uzima se datum 14. svibnja 1961. kada je odigrana utakmica Hajduk - Split 2:0. Tada je bio i izvješen transparent - komad bijele plahte sa crvenim slovima i crvenim obrubom na dva štapa na kojem je pisalo ime navijačke skupine.
Rastom popularnosti navijačke sub-kulture krajem 80-ih i početkom 90-ih godina organizira se skupina navijača Splita pod "tradicionalnim" imenom Crveni đavoli. Ponovno okupljanje je bilo 4. travnja 1994. pred utakmicu protiv Jadrana iz Ploča. Dugogodišnjim propadanjem kluba, ispadanjem u 4. ligu, stečajnim postupkom - zamire i djelovanje navijača. Ponovnim usponom kluba i prijelazom iz 4. HNL u 3. HNL, budi se kod zagriženijih poklonika kluba želja i potreba za navijačim koloritom na utakmicama. U želji da pomognu Splitu i profiliraju ga i kroz navijački pokret, okupila se 18. lipnja 2008. godine skupina entuzijasta i formalno osnovala Splitovu navijačku grupu, ponovo uzevši staro ime - Crveni đavoli.
Crveni đavoli su ustanovili nagradu za najborbenijeg i najsrčanijeg igrača RNK Split po imenu Splitski dišpet. Nagrada se dodjeljuje od sezone 2008./09.
Škola nogometa
Tijekom cijele svoje povijesti klub je njegovao omladinsku školu nogometa, iz koje je poniklo mnogo kvalitetnih nogometaša, od kojih su neki napravili zapažene karijere u Domovini (Gulin, Ivić), a neki i u inozemstvu (Kraljević, Vastić, Burić).
Više od 450 djece polazi sve uzraste nogometaša - početničke kategorije, mlađi i stariji pioniri, kadeti i juniori. Podučava ih ukupno 18 trenera.
Juniori "Splita" bili su dva puta pobjednici Juniorskog kupa Hrvatske, te dva puta - 2002./03. amaterski prvaci Juniorskog prvenstva Hrvatske u nogometu (u amaterskim prvenstvima juniora ne sudjeluju klubovi 1. HNL).
U proljeće 1994. juniori Splita su osvojili Juniorski kup koji se igrao naknadno - za sezonu 1992./93. U finalnoj utakmici na zagrebačkom Maksimiru pobijedili su juniore Dinama rezultatom 2:4.
Prvoligaški Split
Sezona 1957./58.
26 12 01 13 35:42 25
Sezona 1960./61.
22 05 06 11 29:48 16
Igrači koji su igrali najviše prvoligaških utakmica:
Najbolji strijelci Splita u Prvoj ligi:
Poznate postave Splita
Martinić, Fradelić, Matošić, Belotti, Srdelić, Blašković, Zuić, Šore, Krulz, Paniko, Ninčević.
Još su igrali: Čezo, Kuljiš, Čulić, Milutin, Anić, Ružić, Tolić, V. Šore, Antonini, T.Tomić, Lin, A. Tomić, Žuvić
Trener: Ante Blažević
Mrduljaš, Granić, Pletikosić, Duplančić, B.Krstulović, Alfirević, Alujević, Mladinić, Ninčević, Ivić, Dumanić.
Još su igrali: Franulović, Vidović, Viđak, Grubić, Berković, Benčić, Sisgoreo, Baranović, Borović, Meštrović, Čelan, Poklepović, Gulin, Banić.
Trener: Luka Kaliterna
Vukasović, Sisgoreo, Boban, Duplančić, Pletikosić, Ivić, Dadić, S.Krstulović, Gulin, Kraljević, Županov.
Još su igrali: Franulović, Poklepović, B. Krstulović, Čelan, Bubić, Ferić, Pleško.
Trener: Frane Matošić
Gabrić, N. Vukašin, Pekas, Jelavić, Plazibat, Borozan, Runjić, Čakić, Janković, Obilinović, Bogdanović.
Još su igrali: Pauk, Čakar, Klarić, Pastar, Burić, Vulas, M. Vukašin, Poklepović, Zorica, Franić, Srdarev, Znaor.
Trener: Milan Viđak
Bilić, Mladinić, Bančić, Čutuk, Jurić, Kukoč, Perković, Pralija, Filipović, Matić, Krstulović.
Još su igrali: Bulat, Ivčević, Mitić, Bašić, Škarica, Škopljanac, Šećer, Šabašov, Javorčić, Tonković, Pirija, Šegović, Zlopaša.
Trener: Milo Nižetić
Varvodić, Milinović, Nazor, Poljak, Bašić, Žilić, Huljev, Matulović, Zrilić, N.Jović, D.Jović.
Još su igrali: Kovačević, Medvid, Pešić, Babić, Karabatić, Certa, Vučković, Jakirović, Paleka, Budanović, Roglić, Pivčević.
Trener: Drago Čelić
Vuković, Pirić, Šimić, Rašić, Milović, Radnić, Serdarušić, Lojić, Žužul, A. Vitaić, Parać.
Još su igrali: Zagorac, Gruica, Mandarić, Miljak, Jurić, Puljiz, Erceg, Borozan, Surać, Barač, Grizelj, F. Vitaić, Tešija, Ćapin.
Trener: Tonči Bašić
Kup maršala Tita
1954. 1957./58. 1959./60. 1960./61. 1961/62. 1963./64. 1970./71. 1971./72. 1972./73.
Hrvatski nogometni kup
1992./93. 1997./98. 1999./2000. 2009./10.
Cool Valley, Missouri
Kul Vali je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.196, što je 115 (10,6 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Casilina Est/Ovest, Frosinone
Casilina Est/Ovest je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 6 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 114 m.
Josip Barišić (1983.)
Josip Barišić (Mostar, 12. kolovoza 1983.) je bosanskohercegovački nogometaš porijeklom iz Rakitna kod Posušja. Trenutačno nastupa za HNK Hajduk Split u koji je u zimu 2011. prešao iz Širokog Brijega. Prije Širokog igrao je za Posušje i Zagreb.
10. prosinca 2010. debitirao je za bh. nogometnu reprezentaciju u prijateljskoj utakmici protiv Poljske u Antaliji.
Prvi nastup za Hajduk bio je protiv Zadra u gostima 5. ožujka 2011. Završio je pobjedom gostiju sa 0:2 a golove su dali Andrić u 48-oj i M. Ljubičić u 86-toj mimnuti.
Antonio Di Natale
Antonio Di Natale (Napulj, 13. listopada 1977.) je talijanski nogometaš i reprezentativac koji trenutno igra za Udinese na poziciji napadača.
Kao izrazito fleksibilan igrač i napadač, Di Natale može igrati u gotovo svakoj napadačkoj poziciji, bilo da je samostalno u napadu ili s još dvojicom ili trojicom igrača. Znakovit je po svojim tehničkim sposobnostima, ali i po kreativnosti i sposobnosti postizanja golova. Tijekom sezona 2010. i 2011. proglašavan je najboljim strijelcem talijanskog prvenstva.
Ornitholestes
Ornitholestes ("pljačkaš ptica") je bio maleni teropod iz perioda kasne jure, prije oko 154 milijuna godina; nastanjivao je zapad Laurazije (dio koji će postati Sjeverna Amerika). Do dan danas otkriven je samo jedan nepotpun skelet, i jako loše očuvana lubanja iz kamenjara Bone Cabin blizu Medicine Bowa, Wyoming, 1900. godine. Henry Fairfield Osborn ga je opisao 1903. godine. Jedna nepotpuna ruka je poslije pripisana rodu Ornitholestes, ali sada se čini da pripada Tanycolagreusu. Tipična (i jedina poznata) vrsta je O. hermanni. Naziv vrste mu je dat u čast preparatora Američkog prirodoslovnog muzeja, Adama Hermanna.
Opis
thumb|left|Postavljeni skelet Ornitholestes je bio dvonožni mesožder. Glava mu je proporcionalno bila manja nego kod većine drugih dinosaura grabežljivaca, ali je bila teške građe, sa kratkom njuškom i robusnom donjom čeljusti. Očne duplje bile su vrlo velike, čak 25 % ukupne dužine lubanje. Ne postoje dokazi da je postojao koštani prsten u oku.
Prednji zubi bili su pomalo kupasti, sa smanjenim nazubljenjima; stražnji zubi bili su zakrivljeniji i sa oštrijim nazubljenjima, slično kao i kod drugih teropoda. Henry Fairfield Osborn (1903.) je izbrojao četiri zuba u premaksili, od kojih je prvi bio najveći u gornjoj čeljusti. Za razliku od njega, Gregory S. Paul (1988.) je rekonstruirao lubanju sa samo tri premaksilarna zuba, mnogo manja od onih koje je ilustrirao Osborn. U svakoj maksili (glavnoj kosti koja je nosila zube u gornjoj čeljusti) nalazilo se 10 zuba, a u donjoj čeljusti postojalo je 12 zuba. Redovi zuba kod Ornitholestesa bili su kratki, u donjoj čeljusti čak i kraći nego u gornjoj. Zubi nisu dopirali sve do očne duplje, a ni jedan red zuba nije obuhvatao više od jedne trećine dužine lubanje.
Jedno područje blizu nosnica izgleda kao da naginje prema gore, što je navelo Gregorya S. Paula da u svojoj knjizi Predatory Dinosaurs of the World (1988.) predloži da je Ornitholestes imao maleni rog na nosu. I Oliver W.M. Rauhut (2003.) i Kenneth Carpenter et al. (2005a) su odbili tu interpretaciju i naveli da je naginjanje prema gore izazvano lomljenjem lubanje poslije smrti. Paulova korigirana ilustracija Ornitholestesa u knjizi Princeton Field Guide to Dinosaurs (2010.) više ne prikazuje rog na nosu.
Ornitholestes je imao relativno kratak vrat lagano zakrivljen u oblik slova S. Rep je bio dug i nalik na bič i činio je više od polovine dužine tijela. Nisu očuvani svi kralješci, ali je Osborn (1917.) procijenio da je Ornitholestes imao devet do deset vratnih kralježaka, 13 leđnih kralježaka, četiri karlična kralješka i 39 do 44 repna kralješka. Carpenter et al. (2005a) su zabilježili pet karličnih kralježaka. Ornitholestes je bio teropod kratkog tijela.
Prednji udovi Ornitholestesa bili su relativno dugi, malo kraći od dvije trećine dužine zadnjih udova. Ramena kost bila je teške građe, i neznatno duža od palčane kosti i lakatne kosti. I ramenu i palčanu kost držao je ravno. Pandže na 1. i 2. prstu na ruci bile su otprilike iste veličine. Iako kost pandže trećeg prsta nije očuvana, ekstrapolacija od najbližih srodnika Ornitholestesa ukazuje na to da je vjerojatno bila kraća od prva dva.
Ornitholestes se često prikazuje kao brz i dugonog teropod, ali su kosti donjeg dijela noge bile prilično kratke. Osborn (1917.) je izračunao da je goljenična kost bila samo 70,6% dužine butne kosti. Kosti stopala bile su usko odvojene, ali nisu bile spojene. Kao što je tipično za teropode, stopala su bila tridaktilna. John H. Ostrom (1969.) je primijetio da je pandža na 2. prstu bila veća od onih na 3. i 4. prstu, pa je predložio da je na tom prstu postojala pandža kao kod Deinonychusa. Međutim, kao što su primijetili i Ostrom (1969.) i Paul (1988.), loša očuvanost 2. prsta čini nemogućim to potvrditi.
Osborn je 1903. godine, u opisu Ornitholestesa, napisao da je njegova dužina, zajedno sa lubanjom i kralješnicom (prema rekonstrukciji skeleta) bila 2,22 m. Međutim, ta rekonstrukcija bila je netočna, zato što se bazirala na restauraciji bazalnog sauropodomorfa Anchisaurusa sa predugim vratom i trupom koju je napravio Othniel Charles Marsh. David Norman (1985.) i John Foster (2007.) su procijenili da je Ornitholestes bio dug oko 2 m. Gregory S. Paul je 1988. godine u svojoj knjizi Predatory Dinosaurs of the World postavio dužinu Ornitholestesa na oko 2,08 m.
Manter, Kansas
Manter je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Ornitholestes
Opis
Paul (1988.) i Foster (2007.) su procijenili da je Ornitholestes težio oko 12,6 kg. John A. Long i Peter Schouten (2008.) su predložili malo veću težinu, 15 kg.
Manter, Kansas
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 171, što je 7 (-3,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Ornitholestes
Otkriće i naziv
thumb|right|Restauracija iz ranog 20. st. koja sada stoji otprilike isto kao i tada, AMNH
Ornitholestes je bio prvi teropod otkriven u 20. stoljeću. Holotipni skelet (AMNH 619) iskopan je 1900. godine u kamenolomu Bone Cabin, Wyoming tijekom jedne ekspedicije Američkog prirodoslovnog muzeja. Henry Fairfield Osborn mu je dao naziv i znanstveno ga je opisao 1903. godine. Naziv roda Ornitholestes, kojeg je predložio Theodore Gill, znači "pljačkaš ptica" i potiče od grčkog ὄρνις/ornitos ("ptica") i λῃστήσ/lestes ("pljačkaš"). Naziv vrste (O. hermanni) dat mu je u čas Adama Hermanna, glavnog perparatora u spomenutom muzeju, koji je vodio restauraciju i postavljanje skeleta.
Klasifikacija i sistematika
Infrared Coelurosauria je tradicionalno bio "kanta za smeće" za sve manje teropode. Ornitholestes je, zbog svoje malene veličine, svrstan kao celurosaur. Jacques Gauthier je 1986. godine redefinirao ovo i nekoliko drugih patoloških termina na rigorozniji način, na osnovu kladističkih metoda. Tetanuri su definirani kao današnje ptice i svi teropodi srodniji pticama nego karnosaurima. Gregory S. Paul je 1988. godine predložio da je Ornitholestes bio vrlo sličan po strukturi lubanje Proceratosaurusu, srednjojurskom teropodu iz Engleske. Svrstao je ta dva roda zajedno u Ornitholestinae — novu potporodicu unutar Allosauridae — i spekulirao da su bili u bliskijem srodstvu mnogo većem Allosaurusu nego drugim malenim teropodima. Međutim, klasifikacija Ornitholestesa kao srodnika alosaura pokazala se neodrživom, pa ju je Paul na kraju napustio. Sve objavljene kladističke analize su pokazale da je Ornitholestes celurosaur definirano prema Gauthieru, a vjerojatno i primitivni član napredne grupe Maniraptora, mada još uvijek ima nekih nesuglasica u vezi njegove točne pozicije unutar ove grupe.
Funkcija prednjih udova
U biomekaničkom istraživanju koje je proveo Phil Senter (2006.) korišteni su povezani odljevi desnog prednjeg uda tipičnog primjerka Ornitholestesa kako bi se utvrdio opseg pokretanja. Senter je otkrio da se podlaktica mogla pokretati slobodno za 95°. Kada je bila savijena prema unutra u laktu to maksimuma, humerus i radius su formirale kut od 53°. Sposobnost Ornitholestesa da savije podlakticu pod uglom znatno šiljastijim od 90° je osobina maniraptora, ali ne postoji kod primitivnijih teropoda kao što su Coelophysis i Allosaurus.
Čak i kada je bila potpuno ispravljena u laktu, podlaktica nije formirala prav ugao, za to su joj nedostajala još 22°. Pronacija ili supinacija (zakretanje) podlaktice i ruke bile su nemoguće, zato što radius i ulna nisu imale površine podešene za to.
Kada je Ornitholestes savijao lakat, podlaktice bi se pokretale prema unutra. On je možda koristio tu sposobnost da bi sa obje ruke simultano ugrabio plijen.
Ishrana
thumb|Ova ilustracija prikazuje Ornitholestesa dok lovi [[Archaeopteryxa (Charles R. Knight)]]
Henry Fairfield Osborn je 1903. godine u opisu Ornitholestesa, primijetio njegove velike i kupaste prednje zube, "grabežljive ruke" i "rep koji mu je davao ravnotežu"; to je shvatio kao prilagodbe lovu na tadašnje ptice. Osborn je poslije odbacio tu hipotezu, ali ne prije nego što je Charles R. Knight nacrtao uticajnu i naširoko objavljivanu ilustraciju Ornitholestesa koji lovi Archaeopteryxa. Knightova ilustracija, i ostale koje su potekle od nje, nastavile su se pojavljivati u popularnim knjigama o dinosaurima tijekom 20. stoljeća.
David Norman (1985.) je priznao da je "moguće ali ne baš vjerojatno" da je Ornitholestes možda lovio i hranio se primitivnim pticama. Noviji su autori, međutim, predložili ishranu malenim kopnenim kralježnjacima. Sisavci, gušteri, žabe, daždevnjaci, rinhocefali i tek izlegnuti dinosauri bili bi potencijalni plijen. Gregory S. Paul (1988.) je smatrao da je Ornitholestes možda koristio svoje kupaste prednje zube za hvatanje ribe. Norman (1985.) je predložio da su mu robusna lubanja i donja čeljust omogućavale da lovi "veći i aktivniji plijen" nego ostali maleni teropodi. U tom je smislu David Lambert (1993.) spekulirao da je Ornitholestes, u slučaju da je lovio u čoporu, mogao "uloviti ornitopoda veličine neodraslog Camptosaurusa."
John Foster, specijalista za formaciju Morrison, je 2007. godine predložio mogućnost dijeljenja iste niše između Ornitholestesa i njemu kontemporarnog Coelurusa, koji je bio otprilike iste veličine kao i prvi. Teorizirao je da je Ornitholestes sa svojim velikim očima mogao biti specijaliziran za noćni lov, dok bi se Coelurus fokusirao na vrste aktivnije danju. Foster je, međutim, primijetio da je ta hipoteza vrlo spekulativna; nedostatak fosilizirane lubanje Coelurusa čini nemogućim provjeriti da li su mu one bile proporcionalno manje nego kod Ornitholestesa.
Perje
Ornitolog Percy Lowe je 1944. godine hipotezirao da je Ornitholestes možda imao perje. Međutim, njegova interpretacija ostala je neprimijećena više od pola stoljeća; u većini rekonstrukcija teropoda, uključujući Ornitholestesa, oni su prikazivani sa krljuštima kao kod guštera. Jedan od rijetkih izuzetaka bila je knjiga Gregory S. Paula Predatory Dinosaurs of the World (1988.). U svojoj knjizi The Dinosaur Heresies (1986.) Robert T. Bakker je točno predvidio prisustvo perja kod dromeosaurida i tvrdio je da su svi dinosauri bili endotermni; a opet nije uključio i perje u ilustraciji Ornitholestes.
U Kini je 1996. godine otkriven primitivni celurosaur Sinosauropteryx. Njegov dobro očuvan fosil pokazivao je tragove rudimentarnog perja nalik na krzno. Kao rezultat tog i drugih sličnih otkrića, većina paleontologa sada smatraju vjerojatnim da su svi celurosauri bili pokriveni nekom vrstom perja ili da su potekli od predaka koji jesu. Na osnovu njegove filogenetske pozicije, John Foster (2007.) je zaključio da bi perje kod Ornitholestesa vjerojatno bilo primitivnije nego kod ptica; vjerojatno bi "perje pokrivalo cijelo tijelo osim nogu kratkim ogrtačem, možda sa dužim perjem na vrhu lubanje ili vrata i na stražnjem rubu podlaktice. Pretpostavljajući da je imao perje, ono mu je vjerojatno služilo za inzulaciju, a možda i kao pomoć pri ležanju na jajima.
Antonio Puchades
Antonio Puchades Casanova (Sueca, 4. lipnja 1925. – Sueca, 24. svibnja 2013.) je bio španski nogometaš. U svojoj dugoj karijeri igrao je samo za Valenciu, s kojom je osvojio naslov španjolskog prvaka i dva španjolska kupa. Bio je član Španjolske nogometne reprezentacije za koju je sakupio 23 nastupa i zabio 6 golova. Bio je i članom reprezentacije Španjolske koja je završila na 4. mjestu na Svjetskom prvenstvu u Brazilu 1950. Preminuo je u Španiji 24. maja 2013.
Zdenko Adamović
Zdenko Adamović (Osijek, 20. prosinca 1963.) je bivši hrvatski nogometaš i nogometni trener.
Karijera
Seniorsku karijeru započeo je u splitskom Hajduku. Kasnije je igrao za NK Osijek, FK Vojvodina Novi Sad, NK Čelik Zenica u jugoslavenskim ligama, a u inozemstvu za njemačke klubove: SpVgg Bayreuth i FC Augsburg.
Kada je dolazio u Hajduk bio je pionirski reprezentativac Jugoslavije.
Zvonko Bego
Zvonko Bego (Split, 19. prosinca 1940.), hrvatski je nogometaš, osvajač zlatne medalje na Olimpijskim igrama u Rimu 1960. godine. Igrao je na mjestu lijevokrilnog napadača, ali je karijeru u Hajduku započeo na branki, dok barba Luka Kaliterna nije opazio kao se Zvonko služi svojom lijevom nogom.
Zvonko je igrao je za splitski Hajduk, zajedno s bratom Ivom. Najmlađi brat Boran je imao samo 3 nastupa u prijateljskim utakmicama. U inozemstvu je igrao za münchenski Bayern, nizozemski Twente i leverkusenski Bayer. Među braćom Bego Zvonko je imao najviše nogometnog uspjeha, a njegov budući uspjeh nagovijestit će već izjava (a za Zvonka priznanje) velikog nogometnog stručnjaka Frane Matošića, koji mu je nakon utakmice sa Lokomotivom za Kup Jugoslavije 1957/58 koju je Hajduk dobio sa 1:3, rekao: “mali dobro si igrao”. Zvonko je na njoj postigao i svoj prvi službeni zgoditak.
Za Hajduk je odigrao 375 utakmica i postigao 173 gola, od čega 47 u 194 službene utakmice i 126 u 181 prijateljskoj. Za jugoslavensku reprezentaciju je zaigrao 6 puta, postigavši dva pogotka. Prvi je put zaigrao 19. studenoga 1961. godine u prijateljskoj utakmici protiv Austrije (2:1), i posljednji puta 14 prosinca 1961 u Tel Avivu protiv Izraela(2:0). Njegov najdraži prvenstveni zgoditak bio je i prvi prvenstveni zgoditak na uttakmici koja se igrala protiv Vojvodine u Splitu 9. ožujka 1958, kada je njegovim pogotkom glavom Hajduk pobijedio sa 1:0. Centrirao mu je oštro Jole Vidošević, a Zvonko se bacio za loptom i glavom je ubacio u mrežu. Te sezone taj zgoditak bio mu je jedini u 8 nastupa, a sa njim bili dres još su branili Jurić na golu, Brkljača, Radović, Krstulović, njegov brat Ivo, Garov, Kragić, Papec, spomenuti Vidošević i Šenauer.
Za njegovu nogometnu karijeru mora se naglasiti da je imao čast biti jedan od četvorice igrača hajduka koji su za reprezentaciju nastupičli kao olimpijski pobjednici OI u Rimu 1960 godine, uz njega tu čast imali su i Kozlina, Anković i Žanetić. Nosilac je Zlatne Hajdukove apetanske trake.
Statistika u Hajduku
Prvi nastup u prvoj momčadi Hajduka bio mu je protiv zagrebačke Lokomotive, u kup utakmici, šesnaestini finala 22. prosinca 1957.. Nastupio je u početnom sastavu i postigao zgoditak. Hajduk je tu utakmicu dobio sa 1:3. Ostala dva strijelca su bili Žanetić i Vičević, a na golu je bio Vulić.
Golovi Zvonka Bege
Zvonko Bego u svojoj karijeri može se pohvaliti i time što je dao gol legendarnom vrataru Lavu Jašinu, bila je to prijateljska utakmica odigrana u Splitu 9 lipnja 1959. koju je Hajduk dobio golovima Bege i Ankovića sa 2:0
Prvenstveni golovi
Dao ih je 38. Sezone 1961/2 sa 10 zgoditaka najbolji je strijelac Hajduka
Privatni život
Oženjen je, ima dvoje djece Katiju i Sandru i suprugu Irenu sa kojom je 2013 godine proslavio 50 godina braka.
Opažanje
Opažanje ili percepcija ( — primanje, opažanje) predstavlja složen i aktivan proces traženja, odabiranja, primanja, obrade, organizovanja i tumačenja raznovrsnih draži koje deluju na čula. U tom procesu mozak organizira podatke dospjele iz raznih osjetila i interpretira ih tvoreći smislenu cjelinu.
Cima Gogna, Belluno
Cima Gogna je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Opažanje
Opažanje je važan psihički proces na osnovu kojeg organizam neposredno upoznaje važna svojstva pojava i predmeta u stvarnosti. Opažanje nije prosto i pasivno odražavanje stvarnosti, već uključuje povezivanje čulnih podataka sa ranijim iskustvom, njihovo kategorisanje i pridavanje značenja. To je proces sticanja, tumačenja, odabira i organizacije senzorijalnih informacija izazvanim čulnim nadražajima. Percepcija je jedna od osnovnih saznajnih funkcija, koja nam omogućava da razne mrlje boje vidimo kao određeni predmet, da mnoštvo zvukova čujemo kao govor, da kombinaciju slatkog, kiselog i ostalih okusa okusimo kao određeno jelo itd.
Cima Gogna, Belluno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 45 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 763 m.
Opažanje
Opažaj ili utisak je celovit subjektivni doživljaj izvesnog skupa draži koji deluje na čulne organe. Opažaj zavisi od draži koje deluju na čula, ali i od samih čula, senzorne zone, kao i iskustva, namera, želja i potreba pojedinca, odnosno organizma koji opaža.
Različite metode proučavanja percepcije se prostiru od u osnovi bioloških ili psiholoških pristupa, i psiholoških pristupa preko misaonih eksperimenata u filozofiji uma.
Organizacija opažaja
thumb|150px|Načelo sličnosti
Naš mozak često mnoštvo objekata dijeli u grupe, i to po raznim načelima. Najpoznatija su načela bliskosti (objekti koji su bliže bit će u jednoj grupi), sličnosti (slični će objekti tvoriti jednu grupu) i zatvaranja (mozak će automatski zatvoriti "rupe" da bi percipirao poznati oblik).
Perceptivna konstantnost nam omogućuje da neki predmet percipiramo baš kao taj predmet iz kojeg god kuta i iz koje god udaljenosti ga gledali (vidimo jabuku, telefon, CD itd.). Da nema perceptivne konstantnosti, jedan bismo predmet mogli percipirati kao beskonačno mnogo različitih predmeta (kružite oko stolice i uvijek nanovo vidite novi predmet).
Boris Isaković
Boris Isaković (Novi Sad, 14. decembra 1966.), srpski pozorišni i filmski glumac. Završio je Akademiju umetnosti u Novom Sadu, u klasi profesora Bore Draškovića.
Opažanje
Odvajanje figure od pozadine
U svakodnevnom je životu vrlo važno razlikovati figuru od pozadine, odnosno znati što je objekt koji gledamo, a što je njegova okolina. Sa strane je prikazana slika kod koje je to nemoguće razlikovati: moguće je vidjeti bijelu vazu na crnoj podlozi ili dva crna lica iz profila na bijeloj pozadini. No, gotovo je nemoguće vidjeti oboje istovremeno (dva lica između kojih je vaza). Treba napomenuti da je isti mehanizam vrlo čest kod auditornih podražaja, odnosno kad moramo razlikovati govor od okolne buke (vidi Kontinuitet prekinutog tona).
Boris Isaković
Bio je stalni član Srpskog narodnog pozorišta u Novom Sadu gde je bio prvak drame, i direktor drame.
Smock, Pennsylvania
Smok je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 583.
Boris Isaković
Ostvario brojne uloge u Srpskom narodnom pozorištu u Novom Sadu, ali igra i u gotovo svim pozorištima u Beogradu. Glumi i na filmu i televiziji.
Bavi se pedagoškim radom. Profesor je glume na Akademiji umetnosti u Novom Sadu.
Čaldiranski okrug
Čaldiranski okrug je jedan od 17 okruga u pokrajini Zapadni Azarbajdžan na sjeverozapadu Irana. Glavni grad okruga je Sijahčešme.
Boris Isaković
U braku je sa glumicom Jasnom Đuričić.
24. juna 2010. Isakovića teško ozleđen u eksploziji ručne bombe bačene na njegov automobil. U avgustu 2010. je uhapšen i za bacanje bombe osumnjičen Ivan Marković zvani Grk, dirigent SNP, čiji je navodni motiv bio dobivanje izgovora za neuspeh da sina jednog uglednog srpskog privrednika upiše na studij glume.
Opažanje
Percepcija dubine
Postoji više znakova pomoću kojih naš mozak određuje udaljenost različitih predmeta.
Binokularni su znakovi oni koji u svojoj osnovi imaju činjenicu da posjedujemo dva oka. Osnova trodimenzionalnog vida jest različitost slikâ na mrežnici (vidi stereoskopija). Zbog različitog položaja naših očiju, svako oko gleda svijet iz drugog kuta, pa se na mrežnicama stvaraju dvije različite slike. Mozak iz tih podataka "shvati" koji su objekti bliže a koji dalje, pa mi percipiramo svijet trodimezionalno. Osim različitosti slika na mrežnici, mozak za percipiranje dubine koristi i konvergenciju očiju. Kad gledamo u neki predmet, oba su naša oka usmjerena u istu točku. Što je predmet bliže, oči gledaju više "u križ", odnosno primaknute su bliže jedno drugome.
thumb|left|100px|[[Saturn (planet)|Saturnovi Prirodni sateliti Diona i Reja]]
Promjene vida kod kretanja promatrača. Kad se promatrač gledajući u neke udaljene statične objekte kreće, kut između njih se mijenja pa promatrač može shvatiti odnos između objekata.
Atmosferska perspektiva - vrlo udaljeni predmeti su često (ovisno o atmosferskim prilikama) zamućeni i plavkasti. Mozak to koristi kako bi lakše ustanovio udaljenost predmetâ. I tu se pretežno radi o iskustvu.
Perceptivne varke
thumb|100px|Dva profila ili vaza?
Perceptivne varke (ili iluzije) su "krivo" percipirane pojave koje često mogu biti zbunjujuće. Najčešće su optičke iluzije, ali je razlika u tome što optičke varke uključuju samo pojave koje percipiraju oči, a perceptivne uključuju sve pojave koje percipiramo (na bilo koji način). Neke su perceptivne varke uzrokovane nesavršćenošću naših osjetila (tromost oka, primjerice), a neke radom našeg mozga.
Avgustin
Avgustin navodi primer vesla u vodi, koje izgleda polomljeno, i koje skeptici koriste kao argument da nas čula varaju. On, naprotiv, kaže da puka pojava slomljenog vesla nije varka, jer "kada bi mi ono izgledalo pravo, onda sa mojim očima nešto ne bi bilo u redu." Avgustin smatra da nas čula niti lažu niti obmanjuju, iako mi možemo da se prevarimo u prosuđivanju da stvari postoje objektivno na isti način na koji se pojavljuju.
Dekart
Rene Descartes započinjući kritiku svoga dosadašnjeg znanja, kaže:
"Što god sam dosad primio kao najistinitije, primio sam od osjetila ili osjetilima; otkrio sam međutim da ona pokatkada varaju, a razboritost nalaže da se nikada u cjelosti ne pouzdajemo u one koji nas makar i samo jednom prevariše."
- Rene Descartes
Berkli
Prema Berkliju, opažanje u svesti zapravo daje postojanje stvarima:
"I pored beskrajne raznovrsnosti ideja ili objekata saznanja postoji i nešto što ih saznaje ili opaža i što na njima vrši različite operacije, kao što su htenje, zamišljanje, zapamćivanje, itd. Ovo opažajuće, aktivno biće je ono što ja nazivam umom (mind), duhom (spirit), dušom (soul) ili svojim ja (my self). Tim rečima ja ne označavam nijednu od svojih ideja, već nešto potpuno različito od njih, nešto u čemu one postoje ili, što je isto, čime su one opažene; jer, postojanje jedne ideje sastoji se u tome da je opažena."
- Džordž Berkli
On dalje tvrdi da stvari ne mogu postojati izvan uma, tvrdeći da je biti nemislećih stvari opaženost:
"Za sto na kome pišem ja kažem da postoji; drugim rečima, ja ga vidim i osećam: i kada bi bio izvan svoje radne sobe rekao bi da postoji – misleći time da kada bih bio u radnoj sobi mogao bih da ga opazim ili da ga neki drugi duh sada zaista opaža. Neki se miris širio, to jest, mi smo ga osetili; neki je zvuk odjeknuo, to jest, mi smo nešto čuli; nešto je bilo obojeno ili uobličeno i to smo opazili vidom ili dodirom. To je sve što ja mogu da razumem pod ovim i sličnim izrazima. Jer, potpuno mi je nerazumljivo ono što se govori o apsolutnom postojanju nemislećih stvari, bez obzira da li su opažene ili ne. Njihovo esse je percipi; one ni na koji način ne bi mogle postojati izvan uma."
Džordž Berkli, poput drugih filozofa, uviđa da nam čula daju znanje jedino o našim osećajima, idejama ili opažajima, ali nas ne obaveštavaju o postojanju neopaženih stvari izvan svesti. Dakle, da ako imamo ikakvo znanje o vanjskim stvarima njega nam mora dati razum. Ali, za razliku od drugih filozofa, Berkli ne vidi razlog da verujemo u postojanje tela izvan svesti. Jer, ne postoji neka nužna veza između pretpostavke vanjskih tela i naših ideja. Ono što se dešava u snovima, bunilu i slično, neosporno potvrđuje da je moguće da budemo aficirani idejama bez ikakvih spoljašnjih tela. Otuda je očigledno da pretpostavka o spoljašnjim telima nije neophodna za njihov nastanak. Međutim, ima razlike između čulnih ideja i ideja mašte. Čulne ideje su jače, življe i razgovetnije. One, takođe, poseduju postojanost, red i povezanost i nisu izazvane nasumce, već u pravilnim nizovima ili serijama, "čiji izvanredan spoj dovoljno svedoči o mudrosti i blagonaklonosti njihovog tvorca".
Hjum
Filozof David Hume je zaključio da mnenje o trajnom i zasebnom postojanju predmeta ne potiče isključivo od opažaja, koji su razdvojeni i isprekidani, već um to zamišlja na osnovu postojanosti njihove pojave.
Kant
Kant smatra da kada se od opažaja odvoji sve što mu razum i osećaj pridodaju, ipak ostaju prostornost i oblik, koji pripadaju "čistom opažaju" i nalaze se u duši a priori. Prema Kantu, kao principi saznanja a priori postoje dve forme čulnog opažanja, prostor i vreme.
"Prostor je nužna predstava apriori koja čini osnov svih spoljašnjih opažaja. Nikada se ne može stvoriti predstava o tome da ne postoji prostor, premda se sasvim lepo može zamisliti da se u njemu ne nalaze nikakvi predmeti."
- Kant, Kritika čistog uma
Opažanje u psihologiji
U psihologiji postoje dva glavna shvatanja o nastanku opažaja:
Kalifornidin
Kalifornidin je organsko jedinjenje, koje sadrži 20 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 338,377 Da.
Ree Heights, South Dakota
Ri Hajts je grad u američkoj saveznoj državi Južna Dakota.
Gordana Đurđević-Dimić
Gordana Đurđević-Dimić je srpska glumica. Rođena je 1961. u Beočinu, u Sremu. Završila je gimnaziju "Jovan Jovanović Zmaj" u Novom Sadu, a glumu na Akademiji umetnosti u Novom Sadu, u klasi profesora Branka Pleše.
Ree Heights, South Dakota
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 62, što je 23 (-27,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Gordana Đurđević-Dimić
Prvakinja je drame Srpskog narodnog pozorišta, gde je član ansambla od 1995. Glumila je u velikom broju pozorišnih predstava, a oprobala se i na filmu i televiziji.
Pozorište
Neke od uloga:
Samir Nasri
Samir Nasri (Marseille, 26. svibnja 1987.) bivši francuski nogometaš i reprezentativac alžirskog porijekla koji je posljednje igrao za Anderlecht. Igrao je uglavnom kao krilo ili centarfor, iako je jedno vrijeme igrao i kao središnji vezni. Zbog stila igre, ali i porijekla, često je uspoređivan sa Zinedineom Zidaneom.
Karijeru je započeo u omladinskoj školi kluba Olympique de Marseille, da bi debi za prvu momčad imao u rujnu 2004., sa 17 godina, protiv Sochauxa. Tokom boravka u Francuskoj, nestupio je i na europskim natjecanjima te je dobio nekoliko individualnih nagrada uz osvajanje drugog mjesta u Coupe de Francea 2006. i 2007.
U lipnju 2008. prelazi u londonski Arsenal u kojemu u svojoj trećoj sezoni stiče veliki ugled, koji mu donosi mjesto u momčadi godine. U prosincu 2010. imenovan je za najboljeg francuskog nogometaša za tu godinu. U kolovozu 2011., potpisao je četverogodišnji ugovor s Manchester Cityjem s kojim je osvojio prvenstvo 2012.
Ben Quayle
Benjamin Eugene "Ben" Quayle (5. novembar 1976 -) je američki republikanski političar koji od 2011. zastupa 3. okrug države Arizona u Predstavničkom domu Kongresa.
Rodio se u Fort Wayneu tri dana nakon što je njegov otac, republikanski političar Dan Quayle, prvi put izrabran u Kongres 1976. Tokom Reaganove administracije je često posjećivao Bijelu kuću kao dijete, a otac mu je od 1989. do 1993. služio kao potpredsjednik SAD.
Godine 1998. je diplomirao historiju na Duke University a 2002. diplomirao pravo na Pravnom fakultetu Univerziteta Vanderbilt. Prije bavljenja politikom je radio kao advokat u firmama Schulte Roth & Zabel i Snell & Wilmer, prije nego što je osnovao poduzeće Tynwald Capital, specijalizirano za preuzimanje i brigu o malim poduzećima. Također je bio jedan od osnivača zaštitarske kompanije APG-Southwest, kojoj je služio kao izvršni direktor ogranka u Arizoni
Godine 2010. je zajedno s ocem na Fox Newsu objavio kako će se kandidirati za mjesto kongresnika. 24. augusta 2010. je, iako s većinom od samo 22 %, uspio izboriti mjesto republikanskog kandidata na predizborima. Iako je za vrijeme izbora "provaljena" njegova karijera u DirtyScottsdale.com, i iako je Quayle nakon poricanja priznao suradnju s portalom, u novembru iste godine je uspio poraziti demokratskog kandidata Johna Hulburda i biti izabran u Kongres.
Godine 2012. je, temeljem novog popisa stanovništva, došlo do reorganizacije kongresnih izbornih okruga u Arizoni, te se Quayle natjecao u novom - 6. izbornom okrugu. Na republikanskim predizborima je poražen od David Schweikerta, te će tako njegov mandat prestati početkom sljedeće godine.
Hojski okrug
Hojski okrug je jedan od 17 okruga u pokrajini Zapadni Azarbajdžan na sjeverozapadu Irana. Glavni grad okruga je Hoj.
Ascros
Askro je naselje i opština u Francuskoj u regionu Provansa-Alpi-Azurna obala, u departmanu Primorski Alpi koja pripada prefekturi Nica.