cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Morejski rat
Napad na Atenu i Negropont
I pored zauzimanja Atene, Morosinijev položaj nije bio siguran. Turci su pojačali svoj garnizon u Tebi, a njihova konjica efikasno je kontrolirala čitavu Atiku, ograničavajući mletačko kretanje na okolicu Atene. U decembru 1687 godine povukao se snažni hanoveranski odred od 1 400 ljudi, a nova epidemija kuge koja je izbila tokom zime, bitno je oslabila njegove snage.
Zbog svih tih razloga Venecijanci su bili prisiljeni da se povuku na sigurniji Peloponez u aprilu 1688 godine. Prilikom povlačenja opljačkali su zatečene spomenike poput kipa Pirejskog lava, koji i danas krasi ulaz u Venecijanski arsenal. S Morosinijevim povlačenjem, povuklo se i nekoliko tisuća Grka, koji su se bojali turske odmazde te su prebjegli na Peloponez i na susjedne otoke thumb|left|300px|Venecijanska medalja iz 1688. izdana u čast izbora Morosinija za dužda. Morosini se u julu 1688 godine, iskrcao se je na otok Eubeju i otpočeo opsadu grada Halkide (Negroponta), ali ovaj put nije bio samo komandant, već i novi venecijanski dužd. Mlečani su imali znatne snage od 13 000 vojnika i još 10 000 ludi na brodovima, protiv Otomanskog garnizona od 6000 ljudi koji su pružali otpor.
Međutim mletačka flota nije uspjela provesti potpunu blokadu utvrđenog grada, zbog suviše uskog kanala, a to je omogućilo snagama Ismail-paše da i nadalje snabdjevaju opsjednutu tvrđavu preko Euriposova kanala. Mlečani i njihovi saveznici trpjeli su velike gubitke, naročito ih je pogodilo drugo izbijanje kuge, od čega je umro i general Königsmarck, 15. septembra 1688. Nakon što mu je odbijen posljednji napad 12. oktobra, Morosini je morao prihvatiti poraz i odustati od daljnih napada 20. oktobra 1688 nakon gubitka od 9 000 ljudi, Morosinijeva flota napustila je Eubeju i uputila se u Argos.
Neuspjeh kod Negroponta imao je teške posljedice na mletačke snage. Preostali njemački plaćenici napustili su mletački logor početkom novembra. Morosinijev neuspjeli napad na grad Monemvasiju 1689, i njegovo slabo zdravlje prisilili su ga da se vrati u Veneciju. Negropont je označio kraj mletačke nadmoći, i bio početak brojnih turskih protuofenziva.
Otomanski preporod i protuofenziva
Uzastopni bolni porazi po Mađarskoj i Peloponezu imali su višekratne posljedice u Istanbulu. Sultan Mehmed IV. je svrgnut 1687 a na njegovo mjesto postavljen njegov brat Sulejman II.. On je ispočetka bio zagovornik mirovnog rješenja međutim izbijanje neprijateljstva između dojučerašnjih saveznika u Rat Velike alijanse 1688 godine, i okretanje austrijskih snaga protiv Francuske, odvažilo je otomansko vodstvo da nastavi rat. Pod vodstvom puno sposobnijeg novog velikog vezira, Fazil Ahmed-paše Köprülüja, Turci su prešli u protunapad, no težište njihovih napora bilo je usmjereno na sjever protiv Habsburške Monarhije, Turci nisu imali dovoljno ljudi da preokrenu stanje na jugu u svoju korist.
RRNK (guanin-N1-)-metiltransferaza
rRNK (guanin-N1-)-metiltransferaza (, ribozomalno ribonukleatno guaninska 1-metiltransferaza, S-adenozil-L-metionin:rRNK (guanin-1-N-)-metiltransferaza) je enzim sa sistematskim imenom S-adenozil-L-metionin:rRNK (guanin-N1-)-metiltransferaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Morejski rat
Uloga Limberakisa Gerakarisa
1688 godine Turci su potražili pomoć od ozloglašenog maniotskog odmetnika inače bivšeg mletačkog galiota Limberakisa Gerakarisa, kojeg su dotad držali zatvorenog u Istanbulu. Oslobođen je i postavljen za bega od Manija (poluotok na Peloponezu), dozvoljeno mu je da okupi vlastitu vojsku od nekoliko stotina ljudi, te se pridružio otomanskim snagama u Tebi. Gerakaris je trebao odigrati važnu ulogu u budućem ratu, jer su njegovi drski i odvažni napadi na mletačke položaje i utvrde trebali biti glavna prijetnja mletačkoj sigurnosti. Između turskih i mletačkih snaga stvorio se pojas ničije zemlje koji se protezao preko cijele središnje Grčke od otomanskih utvrda na istoku do mletačkih na zapadu.
Velik dio tog teritorija osobito planinska unutrašnjost Fokije i Evritanije bio je u rukama hajdučkih skupina sastavljenih od Grka, Albanaca i dalmatinskih dezertera iz mletačkih jedinica. Gerakaris je ispočetka pokušao nagovoriti ove skupine da se pridruže otomanskim snagama, ali nije imao uspjeha. On je 1689 godine poveo prvi napad na Mesolongi, sa mješanim vojskom od 2 000 Turaka, Albanaca i Grka. Slijedeće godine otomanska vojska uspjela je uspostaviti kontrolu nad većim dijelom unutrašnjosti srednje Grčke. Istovremeno s tim, Mlečani su uspjeli zauzeli Monemvasiju posljednju tursku utvrdu u Moreji.
Gerakaris je poveo otomansku invaziju Moreje 1692 godine, isprva je zauzeo grad Korint, a potom je bezuspješno opsjedao utvrde Akrokorint i Argos, nakon toga morao se povući kad su Mlečanima stigla pojačanja. Nakon što je obnovio napade na mletačke položaje u Moreji 1694 i 1695 godine Gerakaris je iznenada prešao na mletačku stranu (na nagovor generala Steinaua). Međutim, njegovo surovo i divljačko ponašanje prema civilnom stanovništvu, kao i intrigantni položaj Bega od Mania, Vencija nije mogla zaboraviti i otrpjeti, zato je nakon jednog njegovog brutalnog napada i paleža grada Arte, u augustu 1696 Gerakis uhapšen i poslan u zatvor u Brescu
Sukobi u Epiru i mletački napadi na Kretu
Prvenstveno želivši pomoći grčkim pobunjenicima iz Epira kod gradića Himarë, i nakon nekih vojnih uspjeha u sjevernoj Albaniji i Crnoj Gori, mletačka flota krenula je u napad na turske jadranske luke, prije svega na utvrdu Valonu u Albaniji.
Puromicin
Puromicin je organsko jedinjenje, koje sadrži 22 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 471,510 Da.
Morejski rat
Sukobi u Epiru i mletački napadi na Kretu
Opsada Valone trajala je od 11-18. septembra 1690, i bila je uspješna jer je dovela do proširenja pobune na tom području. Međutim već početkom 1691 godine, oporavljaju se otomanske snage na tom području i pokreću veliku protuofenzivu u tom kraju, tako da već 14. marta 1691 to područje potpuno pokoreno.
Venecijanska flota pod zapovjedništvom Domenica Moceniga napala je Kretu 1692 godine i opsjedala glavni grad Kandiju, istovremeno buknuo je ustanak kršćanskog stanovništva na otoku protiv Turaka. Unatoč svim naporima, mletački pokušaj ponovnog zauzimanja Krete nije uspio. Turci su čak uspjeli zauzeti venecijanske utvrde na otoku Gramvousa zbog izdaje.
Obnovljiva energija
mini|desno|250px|[[Hidroelektrana Tri klanca u Kini.]] mini|desno|250px|[[Vodeničko kolo promjera 13 metara.]] mini|desno|250px|[[Hidroelektrana Jaruga je druga najstarija hidroelektrana u svijetu i prva u Europi.]] mini|desno|250px|[[Mala hidroelektrana Ozalj, na rijeci Kupi, u Ozlju.]] mini|desno|250px|[[Sunčev toplovodni sustav s prisilnim kruženjem vode se sastoji uglavnom od sunčevih toplovodnih kolektora, sunčevog spremnika topline, pomoćnog grijača, toplovodnih cijevi, te pumpe i regulacijskog sklopa koji njome upravlja.]] mini|desno|250px|[[Sunčev toranj PS10.]] mini|desno|250px|[[Sunčeva termoelektrana Andasol.]] mini|desno|250px|[[Fotonaponska elektrana za proizvodnju električne struje je primjer mrežnog fotonaponskog sustava.]] mini|desno|250px|Sustav s prirodnim kruženjem ili [[termosifon na kosom krovu kuće.]] mini|250px|desno|Pogled na kopneno postrojenje OTEC (konverzija termalne energije oceana) na obalama [[Havaji|Havaja.]] mini|desno|250px|[[Geotermalna elektrana Malitbog (Filipini) je trenutno najveća samostalna geotermalna elektrana na svijetu.]] mini|desno|250px|[[Geotermalna elektrana West Ford Flat je jedna od 22 geotermalne elektrane, koja je dio geotermalnih elektrana Geysers (Kalifornija).]] mini|desno|250px|[[Bioelektrana Alholmens Kraft (Finska) je najveća bioelektrana u svijetu, a koristi drvnu biomasu kao osnovno gorivo, a rezervo gorivo je treset.]] mini|desno|250px|[[Automobil Adler Diplomat 3 s pirolitičkim kotlom za rasplinjavanje drvnog plina, vrste sintetskog plina (1941.)]] mini|desno|250px|Postrojenje za [[rasplinjavanje drvnog plina (vrste sintetskog plina) u Novom Gradu ili Güssingu (Gradišće, Austrija), koji koristi drvne sječke.]] mini|desno|250px|Postrojenje za proizvodnju bioetanola ([[Brazil).]] mini|desno|250px|Tipična oznaka na otvoru spremnika goriva, po kojoj se može koristiti samo [[bioetanolove mješavine E5 ili E10, a ne smiju E20 ili E85.]] mini|desno|250px|Uzorak [[biodizela.]] mini|desno|250px|[[Traktor pogonjen drvnim plinom.]] mini|desno|250px|[[Plimna hidroelektrana La Rance (Francuska).]] |mini|desno|250px|Dva od tri [[Zglobni plutajući prigušnik Pelamis|zglobna plutajuća prigušnika Pelamis P-750.]] mini|250px|Prototip [[Dobivanje energije osmozom|osmotske elektrane u Toftu, Norveška.]] mini|250px|desno|Shema [[goriva ćelija|gorive ćelije.]] mini|250px|desno|[[Autobus Mercedes-Benz O530 Citaro s pogonom na vodikove gorive ćelije (Brno, Češka).]]
Morejski rat
Posljednja godina rata
Njegov nasljednik Zeno, prema savjetu svojih oficira, poveo je vojnu ekspediciju na bogati otok Hios, blizu maloazijske obale. Otok je zauzet vrlo lako, ali je ubrzo uslijedio snažan i žestok turski protudar. Nakon pomorske bitke kod otoka Inusesa u februaru 1695 i teškog mletačkog poraza, Venecijanci su bili prisiljeni na ponižavajuće povlačenja sa otoka Hiosa.
Dee (Wales)
Di je reka u Ujedinjenom Kraljevstvu, u Engleskoj. Duga je 112 km. Protiče kroz Češir i Šropšir. Uliva se u Irsko more.
Obnovljiva energija
U 2006. godini oko 18% ukupno potrošene energije proizlašlo je iz obnovljivih izvora energije, pri čemu 13% otpada na tradicionalnu biomasu (spaljeno drvo). Snaga vode je sljedeći najveći obnovljivi izvor s 3%, a topla voda (grijanje) slijedi s 1,3%. Iz novih tehnologija poput geotermalne energije, energije vjetra, Sunca i oceana zajednički je iskorišteno 0,8% od ukupno potrošene energije. Tehničke mogućnosti za njihovu uporabu je velik, premašujući sve ostale već dostupne izvore, te su bili preporučeni kao prvenstveni izvori.
Morejski rat
Posljednja godina rata
Turci su se odvažili i željeli ponovno preoteti Moreju ali ih je general Steinau odbacio natrag na početne položaje u Tebu. Istovremeno general Steinau uspio je u još jednoj značajnoj stvari, uvjerio je prevrtljivog Gerakarisa da prijeđe na mletačku stranu.
Pomorske bitke u Egeju
Za Morejskog rata odigralo se nekoliko pomorskih sukoba između sukobljenih flota, 8. septembra 1690 odigrala se bitka kod Lezbosa, 22. augusta 1696. bitka kod otoka Androsa, 6. jul 1697. bitka kod otoka Lemnos te na kraju 1698. godine bitka kod otoka Samotraki. Međutim te bitke nisu bile presudne za ishod rata, uglavnom su završavale neodlučnim ishodom i nisu pomaknule ravnotežu snaga.
Obnovljiva energija
Tehnologije obnovljivih izvora energije su katkad kritizirane zbog toga što su isprekidane (nekontinuirane) ili neugledne, a unatoč tome tržište još uvijek raste za mnogo oblika obnovljivih izvora energije. Snaga vjetra se povećava 30% godišnje uz globalno instalirane kapacitete od 100 GW i široko je upotrebljavana u nekoliko država Europske Unije i Sjedinjenim Američkim Državama. Proizvodni izlaz fotonaponske industrije dostignula je više od 2000 MW i fotonaponske elektrane su posebno popularne u SAD-u, Njemačkoj, Španjolskoj, a u zadnje vrijeme i Kini. Sunčeve termoelektrane se koriste u Sjedinjenim Američkim Državama i Španjolskoj, pri čemu najveća od njih proizvodi 354 MW i nalazi se u pustinji Mohave. Najveća svjetska geotermalna elektrana je Geysers u Kaliforniji te ima kapacitet od 1517 MW. Brazil ima jedan od najvećih svjetskih programa uporabe energije obnovljivih izvora koji uključuje proizvodnju bioetanola iz šećerne trske i trenutno etanolno gorivo čini 18% brazilskog automobilskog goriva. Ono je također je dostupno i u Sjedinjenim Američkim Državama.
Morejski rat
Sukobi u hrvatskim zemljama
Morejski rat vodio se i po jadranskom priobalju u Dalmaciji, Hercegovini i Boki Kotorskoj. Morejski rat u tim krajevima bio je po mnogo čemu nastavak Kandijskoga rata. Veći vojni uspjesi Mlečana u hrvatskim krajevima su osvajanje Sinja (30. septembra 1686.) i Knina (11. septembra 1688.) s okolicom. Time je zacrtana buduća granica sjeverne Dalmacije prema Bosni(planina Dinara). Do kraja Morejskoga rata Turci su protjerani iz svih važnijih gradova i utvrda u Dalmaciji, osim iz Imotskoga i okolice.
Obnovljiva energija
Bez obzira što na veliko postoje mnogi projekti i proizvodnja energije iz obnovljivih izvora, tehnologija istih se usmjerila i ka malim, neumreženim primjenama, katkad u ruralnim sredinama gdje je energija presudna u ljudskom razvitku. Kenija ima najveći svjetski udio malih (20 - 100 W) kućnih sunčevih sustava s preko 30 000 prodanih na godinu.
Morejski rat
Sukobi u hrvatskim zemljama
I u ovom sukobu kao i u prethodnom Kandijskom ratu, na strani Mlečana sudjelovali su brojni stanovnici Dalmacije, Hercegovine i Boke Kotorske. Neki su poput Kotoranina Ivana Bolice (1637-1704) bili u mletačkoj službi kao vojnici, a neki su se poput Poljičana sami uključili dignuvši bunu protiv Turaka.
Obnovljiva energija
Klimatske promjene popraćene visokim cijenama fosilnih goriva, vršne vrijednosti nafte (eng. peak oil) i povećanjem potpore vlada usmjere su povećanju zakona i propisa, poticanju i komercijalizaciji obnovljivih izvora energije. Sporazum koji je potpisan u ožujku 2007. od strane predsjedatelja Europske Unije, uvjetuje da bi 20% nacionalno proizvedene energije trebala biti iz obnovljivih izvora do 2020. i smanjenje emisija ugljikovog dioksida C02 koji je uzročnik globalnog zatopljenja. Ulaganja u obnovljive izvore su se s 80 milijardi američkih dolara u 2005. popela na rekordnih 100 milijardi u 2006. Energija vjetra je prva proizvodila 1% električne energije, a sunčeva energija nije daleko od toga. Neke velike tvrtke poput BP, General Electric, Sharp i Royal Dutch Shell ulažu u obnovljive izvore energije.
Morejski rat
Sukobi u hrvatskim zemljama
Poljičani su nakon bune krajem marta 1685, nenadano navalili na tvrđavu Nućak, nedaleko od Trilja (ispod sela Garduna) na rijeci Cetini, ubrzo nakon toga sve utvde u njihovu kraju; Zadvarje, Omiš, Kamen kod ušća rijeke Žrnovnice te Klis, bile su u kršćanskim rukama.
Obnovljiva energija
Hidroenergija
Hidroenergija, hidraulička energija ili energija vode je snaga dobivena iz sile ili energije tekuće vodene mase, koja se može upotrijebiti u čovjeku korisne svrhe. Prije nego što je komercijalna električna energija postala široko dostupna, energija vode se koristila za navodnjavanje i pogon raznih strojeva, poput vodenica, strojeva u tekstilnoj industriji, pilana, lučkih dizalica ili dizala.
Morejski rat
Posljedice rata
Nakon rata potpisan je Karlovački mir, u januaru 1699, tim ugovorom potvrđena je Mletačko pravo na Kefaloniju i Moreju sa otokom Eginom, koje je organizirano kao Kraljevstvo Moreja (talijanski: Regno di Morea) i podjeljeno na četiri upravne jedinice (provincije): Romania sa sjedištem u gradu Nafpliju (njega su Venecijanci zvali Napoli di Romania), Laconia sa sjedištem u Monemvasiji (Malvasia), Messenia sa sjedištem u Navarinu i Achaea sa sjedištem u Patrasu (Patrasso).
Obnovljiva energija
Hidroelektrane
Hidroelektrana ili hidroelektrična centrala je postrojenje u kojem se potencijalna energija vode najprije pretvara u kinetičku energiju njezinog strujanja, a potom u mehaničku energiju vrtnje vratila vodne turbine te, konačno u električnu energiju u električnom generatoru. Hidroelektranu u širem smislu čine i sve građevine i postrojenja, koje služe za prikupljanje (akumuliranje), dovođenje i odvođenje vode (brana, zahvati, dovodni i odvodni kanali, cjevovodi itd.), pretvorbu energije (vodne turbine, generatori), transformaciju i razvod električne energije (rasklopna postrojenja, dalekovodi) te za smještaj i upravljanje cijelim sustavom (strojarnica i sl).
Morejski rat
Posljedice rata
Neposredne posljedice rata bile su demografska i ekonomska kriza na Peloponezu. Venecija je se na bezbroj načina željela riješiti krize, ali nije uspjela osvojiti povjerenje svojih grčkih pravoslavnih podanika, koji su za Turaka imali relativnu autonomiju, a koju je zamijenila brojna i skupa venecijanska birokracija. Venecija je također pokrenula veliki projekt vojnog utvrđivanja Moreje, ti veliki radovi mogu se vidjeti još i danas na brojnim mjestima i gradovima Peloponeza. Ipak Venecija je bila suviše oslabljena da bi mogla efikasno braniti svoju vlast, tako da su 1715 godine Osmanlije ponovno zauzele Moreju.
Obnovljiva energija
Hidroelektrane
Jednom kada je hidroelektrana završena, nije potreban novac za sve skuplje gorivo, ne stvara se opasan otpad (kao kod nuklearnih elektrana) i stvara gotovo zanemarljivu količinu stakleničkih plinova (za razliku od termoelektrana). U svijetu je instalirano hidroelektrana sa snagom od 777 GW, koje daju 2998 TWh električne energije, u 2006. To je otprilike 20 % svjetske proizvodnje električne energije svih vrsta, ili 88 % od svih obnovljivih izvora energije.
Male hidroelektrane
Male hidroelektrane su postrojenja u kojima se potencijalna energija vode (transformirana energija sunčeva zračenja) najprije pretvara u kinetičku energiju njezinog strujanja (u statoru vodne turbine), a potom u mehaničku energiju (u rotoru turbine) vrtnje vratila turbine te, konačno, u električnu energiju u generatoru. Svjetski energetski trend posljednjih godina je sve veći iskorak ka obnovljivim izvorima energije. Za male hidroelektrane se smatra da nemaju nikakav štetan utjecaj na okoliš, za razliku od velikih čija se štetnost opisuje kroz velike promjene ekosustava (gradnja velikih brana), utjecaji na tlo, poplavljivanje, utjecaji na slatkovodni živi svijet, povećana emisija metana i postojanje štetnih emisija u čitavom životnom ciklusu hidroelektrane koje su uglavnom vezane za period izgradnje elektrane, proizvodnje materijala i prijevoz. Velike količine vode u cjevovodima pitke vode same se nameću kao potencijalni izvor energije. S obzirom da je protok kroz cjevovod postoji kod vodocrpilišta, posebno na dijelu cjevovoda oko izvorišta, vodosprema i crpilišta, gdje se tok vode kroz cijevi uglavnom postiže samom gravitacijskom silom, postavljanje turbine i pripadnih električnih generatora su zahvati koji ne ugrožavaju dobavu pitke vode, a istovremeno proizvode električnu energiju. Danas se za tehnologiju vezanu za hidroenergiju, koja se smatra obnovljivim izvorom energije, može reći da je tehnički najpoznatija i najrazvijenija na svjetskoj razini, s iznimno visokim stupnjem učinkovitosti. 22% svjetske proizvodnje električne energije dolazi iz malih i velikih hidroelektrana.
Energija vjetra
Energija vjetra se pretvara je u korisni oblik energije, električnu energiju, pomoću vjetroelektrana. U klasičnim vjetrenjačama energiju vjetra pretvaramo u mehaničku, te je kao takvu direktno koristimo za mljevenje žitarica ili pumpanje vode. Krajem 2007. instalirana snaga vjetroelektrana u svijetu bila je 94,1 GW. Trenutno vjetroelektrane pokrivaju tek 1% svjetskih potreba za električnom energijom, dok u Danskoj ta brojka iznosi 19%, Španjolskoj i Portugalu 9%, Njemačkoj i Irskoj 6% (podaci za 2007.). Električnom energijom iz vjetra vjetroelektrane snabdijevaju elektro energetsku mrežu kao što i pojedinačni vjetroagregati napajaju izolirana mjesta. Vjetar je bogat, obnovljiv, lako dostupan i čist izvor energije. Nedostatak vjetra rijetko uzrokuje nesavladive probleme kada u malom udjelu sudjeluje u opskrbi električnom energijom, ali pri većem oslanjanju na vjetar dovodi do većih gubitaka.
Vjetroelektrane
Vjetroelektrana je niz blisko smještenih vjetroagregata, najčešće istog tipa, izloženih istom vjetru i priključenih posredstvom zajedničkog rasklopnog uređaja na elektroenergetski sustav. Vjetroagregat je rotirajući stroj koji pretvara kinetičku energiju vjetra prvo u mehaničku, a zatim preko električnih generatora u električnu energiju. Pri tome se rotor vjetroturbine i rotor električnog generatora nalaze na istom vratilu. Vjetroelektana je obnovljivi izvor električne energije pokretan kinetičkom energijom vjetra.
Mali vjetroagregati
Mali vjetroagregat je po načinu rada uglavnom jednak velikim vjetroagregatima i s razvojem industrije primjenjuju se novi materijali, čime se bitno poboljšala pouzdanost i raspoloživost uređaja. Paralelno s razvojem velikih vjetroagregata počeli su se razvijati i mali vjetroagregati kao zasebno tržište. Iako ovakav sustav zahtijeva prilična početna ulaganja, cijenom je postao konkurentan tradicionalnim izvorima energije, ako se uzme u obzir cijeli životni vijek postrojenja i izuzeće troškova priključka na električnu mrežu. Malim vjetroagregatima se smatraju jedinice do 10 kW, koje su namijenjene zadovoljenu energetskih potreba na razini kućanstva.
Sunčeva energija
Sunčeva energija ili solarna energija je energija Sunca, njegova svjetlost i toplina koju ljudi koriste od davnina uz pomoć raznih tehnologija. Sunčeva svjetlost uz druge obnovljive izvore kao što su vjetar, energija valova i biomasa, se računaju u najčešće dostupne obnovljive izvore energije na Zemlji. Upotrebljava se samo mali dio sunčeve energije od one koja je na raspolaganju. Sunčeva energija pruža električnu energiju pomoću toplinskih strojeva ili fotonaponskih sustava. Jednom pretvorena, njena upotreba je ograničena samo ljudskom genijalnošću. Djelomični popis sunčevih sustava uključuje prostor za grijanje i hlađenje kroz pasivnu solarnu arhitekturu, pitku vodu kroz destilaciju i dezinfekciju, toplinsku energiju za kuhanje i visoku temperaturu procesa topline za industrijske svrhe.
Sunčeve tehnologije su široko karakterizirane ili kao pasivne ili aktivne, ovisno o načinu sakupljanja, pretvaranja i raspodjele sunčevog svjetla. Aktivne tehnike uključuju uporabu fotonaponskih ćelija i sunčevih toplovodnih kolektora (s električnom ili mehaničkom opremom) kako bi pretvorili sunčevu svjetlost u korisne izlazne jedinice. Pasivne tehnike uključuju orijentaciju zgrade prema Suncu, odabir materijala s povoljnim termalnim svojstvima ili svojstvima raspršivanja svjetlosti, te projektiranje prostora kod kojih prirodno cirkulira zrak.
Sunčeve termoelektrane
Solarne termalne elektrane ili sunčeve termoelektrane su izvori električne struje dobivene pretvorbom Sunčeve energije u toplinsku (za razliku od fotovoltaika kod kojih se električna energija dobiva direktno). S obzirom da nemaju štetnih produkata prilikom proizvodnje električne energije, a imaju razmjernu dobru efikasnost (20 - 40%), proriče im se svjetla budućnost. Kako je količina energija koja pada na površinu izuzetno velika, izgradnjom takvih elektrana na sunčanim područjima (npr. Sahara) mogao bi se energijom snabdijevati veliki dio potrošača, barem dok ne uzmemo ekonomiju u obzir (Projekt Desertec). Ipak, čak i na manjoj skali mogu postati vrlo bitan faktor (npr. na otocima).
Zbog potrebe za visokim temperaturama, gotovo svi oblici solarnih termalnih elektrana moraju koristiti nekakav oblik koncentriranja Sunčevih zraka s velikog prostora na malu površinu. Kako se tokom dana položaj Sunca na nebu mijenja, tako se stalno mijenja i najpovoljniji kut pod kojim padaju Sunčeve zrake na zrcala, stoga je potrebno ugraditi sustave koji će stalno prilagođavati njihov položaj. Ti sustavi su neophodni kako bi se dobila što veća efikasnost, ali ujedno i najveći čimbenik u vrlo visokim cijenama sunčevih termoelektrana.
Smanjenja u cijeni su moguća skladištenjem topline, a ne struje, budući da je takva tehnologija danas jeftinija, a proizvodnja topline je ionako neophodna za rad ovakvog tipa elektrana. Time je moguće također dobivati električnu energiju i onda kada to inače ne bi bilo moguće (za vrijeme smanjene insolacije - mjera energije sunčeve radijacije primljene ili predane od strane određene površine u određenom vremenu).
Sunčev toplovodni sustav
Sunčev toplovodni sustav koristi sunčevu energiju, kao obnovljivi izvor energije, za zagrijavanje potrošne tople vode, toplovodno i toplozračno grijanje prostora, hlađenje prostora, zagrijavanje plivačkih bazena, zagrijavanje vodene pare radi proizvodnje električne energije i drugo. Sunčev toplovodni sustav s prisilnim kruženjem vode se sastoji uglavnom od sunčevih toplovodnih kolektora, sunčevog spremnika topline, pomoćnog grijača, toplovodnih cijevi, te pumpe i regulacijskog sklopa koji njome upravlja. Postoje i takve konstrukcije toplovodnih sustava, koje omogućuju rad sustava bez pumpe i regulacijskog sklopa, a naziva se termosifon ili sunčev toplovodni sustav s prirodnim kruženjem vode.
U sunčevim toplovodnim sustavima najčešće se koriste pločasti sunčevi kolektori, a u novije vrijeme sve više i vakuumski sunčevi kolektori. Temperature radnog medija koji struji kroz kolektore (mješavina voda/glikol) obično se kreću 35 - 65 °C, ovisno o godišnjem dobu, veličini sustava i namjeni. Pločastim sunčevim kolektorima moguće je u radu postići temperature do 85 °C, a vakuumskim do 100 °C, no u većini slučajeva tako visoke temperature nisu potrebne, štoviše one izazivaju veliki pad toplinskog iskorištenja kolektora.
Geotermalna energija
Geotermalna energija postoji otkad je stvorena Zemlja. Nastaje polaganim prirodnim raspadanjem radioaktivnih elemenata koji se nalaze u zemljinoj unutrašnjosti. Duboko ispod površine voda ponekad dospije do vruće stijene i pretvori se u kipuću vodu ili paru. Kipuća voda može dosegnuti temperaturu od preko 150 ºC, a da se ne pretvori u paru jer je pod visokim tlakom. Kad ta vruća voda dospije do površine kroz pukotinu u zemljinoj kori, zovemo je vrući izvor. Ako izlazi pod tlakom, u obliku eksplozije, zove se gejzir. Vrući izvori se širom svijeta koriste kao toplice, u zdravstvene i rekreacijske svrhe. Vrućom vodom iz dubine Zemlje mogu se grijati staklenici i zgrade. Na Islandu, koji je poznat po gejzirima i aktivnim vulkanima, mnoge zgrade i bazeni griju se geotermalnom vrućom vodom. Vruća voda i para iz dubine Zemlje mogu se koristiti i za proizvodnju električne energije. Buše se rupe u zemlji i cijevi spuštaju u vruću vodu. Vruća voda ili para (pod nižim tlakom vruća voda pretvara se u paru) uspinje se tim cijevima na površinu. Geotermalna elektrana je kao svaka druga elektrana, osim što se para ne proizvodi izgaranjem goriva već se crpi iz zemlje. Daljnji je postupak s parom isti kao kod konvencionalne elektrane: para se dovodi do parne turbine koja pokreće rotor električnog generatora. Nakon turbine para odlazi u kondenzator, kondenzira se, da bi se tako dobivena voda vratila natrag u geotermalni izvor.
Geotermalna elektrana
Geotermalna elektrana je kao svaka druga elektrana, osim što se para ne proizvodi izgaranjem fosilnih ili drugih goriva, već se crpi iz zemlje. Daljnji je postupak s parom isti kao kod konvencionalne elektrane: para se dovodi do parne turbine, koja pokreće rotor električnog generatora. Nakon turbine para odlazi u kondenzator, kondenzira se, da bi se tako dobivena voda vratila natrag u geotermalni izvor. Riječ geotermalna dolazi od grčkih riječi geo (zemlja) i therme (toplina). Pod pojmom geotermalna energija smatramo onu energiju koja se može pridobiti iz Zemljine unutrašnjosti i koristiti u energetske ili neke druge svrhe.
Energija biomase
Pod energijom biomase razumijemo energiju koja se u pravilu oslobađa oksidacijom (gorenje) raznih organskih materijala. Najuobičajeniji i najtradicionalniji način korištenja ove energije je klasična vatra. Smatra se da je otkriće vatre, zapravo njeno kontrolirano korištenje, pokrenulo razvoj i "napredak" ljudske vrste, odnosno civilizacije. Izgleda da je civilizacija sada zatvorila puni krug - nakon što je moderno društvo gotovo zaboravilo drvo i slične materijale kao gorivo, a uljuljano u blagodati moderne, pomodne i jeftine nafte, sada se pojavljuju razne direktive koje traže da se toliko i toliko fosilnih goriva zamijeni gorivima iz obnovljivih organskih izvora.
Bioelektrane
Bioelektrana je elektrana koja koristi energiju biomase za dobivanje električne energije, a često i toplinske energije za grijanje (kogeneracija). Proizvodnja električne energije iz biomase je slična kao i za fosilna goriva - u termoelektranama; najprije pretvaranje u toplinsku energiju nosilaca (vodena para kod parnih turbina, prirodni plin kod plinskih turbina), pretvaranje u mehaničku, a potom u električnu energiju. Radi povećanja stupnja djelovanja koristi se kogeneracija – istovremena proizvodnja toplinske i električne energije, pri čemu je potreban potrošač topline.
Rasplinjavanje
Rasplinjavanje ili uplinjavanje je jedan oblik nepotpunog sagorijevanja krutog goriva (ugljen, biomasa, drveni ugljen, gradski otpad ili slično) kojim nastaje sintetski plin. Uslijed zagrijavanja na visokoj temperaturi, kruto gorivo počinje ispuštati zapaljive plinove, koji ne sagorijevaju zbog nedostatka kisika. Dakle, pomoću ovog postupka moguće je od drveta ili nekog drugog oblika biomase, proizvesti drvni plin, koji se može koristiti kao pogonsko gorivo za motore s unutarnjim izgaranjem, najčešće za pogon vozila ili za proizvodnju električne energije pomoću agregata. Rasplinjanjem drveta nastaje mješavina sljedećih zapaljivih plinova: vodik (20%), ugljikov monoksid (20%) i metan (3%). Osim ova tri plina nastaju i dušik i ugljikov dioksid koji nisu zapaljivi.
Fischer-Tropschov postupak
Fischer-Tropschov postupak jest industrijska metoda dobivanja ugljikovodika iz ugljikova monoksida i vodika (sintetski plin). Postupak, razvijen 1933. su Nijemci primijenili za dobivanje motornih goriva u Drugom svjetskom ratu. Vodik i ugljikov monoksid miješaju se u omjeru 2:1 i prevode pri temperaturi od 200 °C preko nikla ili kobalta kao katalizatora. Dobivena smjesa ugljikovodika može se razdijeliti u dizelsku i benzinsku frakciju. Usavršenim Fischer-Tropschovim postupkom proizvodi se sintetički benzin u Južnoafričkoj Republici, dvama postupcima, tzv. "Sasol" i "Synthol postupcima", a sintetski plin se dobiva od ugljena ili prirodnog plina.
Fischer-Tropschov postupak je dobio naziv po njemačkom kemičaru Franzu Fischeru (1852.-1932.) i češkom kemičaru Hansu Tropschu (1839.-1935.), koji su otkrili taj postupak oko 1920. Nakon toga su napravljene mnoge izmjene i slični postupci, kao npr. Fischer-Tropschova sinteza i drugi. Počeo se primjenjivati u Njemačkoj od 1936., tako da je u Drugom svjetskom ratu bilo oko 9% zamjenskog goriva za naftu u njihovoj vojnoj industriji. Stupanj iskorištenja tog postupka se kreće od 25% do 50%.
Dobivanje energije iz komunalnog otpada
Iskorištavanje komunalnog otpada u svrhu dobivanja energije, ali i adekvatno zbrinjavanje otpada, postalo je nužnost suvremenog razvijenog svijeta. Porastom životnog standarda raste i proizvodnja komunalnog otpada, za čije zbrinjavanje već odavno nisu adekvatna odlagališta na kojima se otpad prethodno ne sortira, mehanički obrađuje, a potom i djelomično reciklira. Velika količina otpada koji se odlaže u blizini većih gradskih naselja ili gradova negativno utječe na zdravlje ljudi, ali i kvalitetu života općenito. Izgaranjem otpada u postrojenju za termičku obradu otpada značajno se smanjuje volumen (do 90 %) i masa odloženog ostatka izgaranja do 75 %).
Biogoriva
Biogoriva su goriva koja se dobivaju preradom biomase. Njihova energija je dobivena fiksacijom ugljika, tj. redukcijom ugljika iz zraka u organske spojeve. Za razliku od ugljika koji oslobađaju fosilna goriva mijenjajući klimatske uvjete na Zemlji, ugljik u biogorivima dolazi iz atmosfere, odakle ga biljke uzimaju tijekom rasta. Iako su fosilna goriva dobivena fiksacijom ugljika, ne smatraju se biogorivima jer sadrže ugljik koji se ne izmjenjuje u prirodi već dugo vremena. Biogoriva postaju popularna zbog rasta cijena nafte, potrebe za sigurnijom dobavom energije, zabrinutosti zbog štetnih emisija stakleničkih plinova. 2010. svjetska proizvodnja biogoriva dosegla je 105 milijardi litara, s porastom od 17% u odnosu na 2009. U prometu ona zauzimaju 2,7%, s najvećim udjelom bioetanola i biodizela. Svjetska proizvodnja bioetanola je dosegla 86 milijardi litara, a najveći proizvođači su Sjedinjene Američke Države i Brazil (zauzimaju 90% svjetske proizvodnje). Najveći proizvođači biodizela su zemlje Europske unije s udjelom od 53% u svjetskoj proizvodnji. Prema podatcima Internacionalne energetske agencije (engl. International Energy Agency), do 2050. biogoriva mogu zadovoljiti četvrtinu svjetske potrebe za gorivima u prometu. Globalno, biogoriva se najčešće koriste za prijevoz i u kućanstvu. Većina goriva za prijevozna sredstva su kapljevita jer vozila zahtijevaju veliku gustoću energije, kao što je ona koja je sadržana u kapljevinama i krutinama. Veliku gustoću energije najlakše i najefikasnije je dobiti motorom s unutarnjim izgaranjem, a on zahtijeva da gorivo bude čisto. Goriva koja najlakše izgaraju su kapljevita i plinovita (mogu se ukapljivati), praktična su za prijenos i izgaraju čisto (bez krutih produkata).
Bioetanol
Bioetanol je etanol koji se proizvodi od biomase i/ili biorazgradivoga (celuloznog) dijela otpada, da bi se koristio kao biogorivo. Etanol se može koristiti u motorima s unutarnjim izgaranjem uz dodavanje benzinu ili kao njegova potpuna zamjena. Za dodavanje do 20% etanola u benzin nisu potrebne nikakve preinake ni zahvati na motoru, dok za dodavanje većeg udjela ili za pogon samo na etanol treba djelomično modificirati motor, što poskupljuje cijenu takvih vozila za oko 5 do 10%. Vozilo s bioetanolom može dostići oko 2/3 dometa benzinskog vozila iste veličine spremnika, što se nadomješta korištenjem etanola pomiješanog s benzinom. Etanol koji se koristi u vozilima kao gorivo je denaturiran, što znači da su mu dodana sredstva koja sprečavaju konzumaciju (npr. mala količina, 2-5% benzina).
Biodizel
Biodizel je općenito naziv za gorivo dobiveno iz bioloških izvora koje se može koristiti u nemodificiranim dizelskim motorima umjesto uobičajenog plinskog ulja. Biodizel je ustvari komercijalni naziv za metil-ester, koji se nalazi na tržištu tekućih goriva i prodaje krajnim korisnicima. To je standardizirano tekuće nemineralno gorivo, neotrovno, biorazgradivo i nadomjestak za fosilno gorivo (dizel). Metil-ester (ME) je kemijski spoj dobiven reakcijom (transesterifikacija) biljnog ulja (uljana repica, suncokret, soja, palma, ricinus itd.) ili životinjske masti, s metanolom, u prisutnosti katalizatora.
Bioplin
Bioplin je plinovito gorivo koji se dobiva anaerobnom razgradnjom ili fermentacijom organskih tvari, uključujući gnojivo, kanalizacijski mulj, komunalni otpad ili bilo koji drugi biorazgradivi otpad. Sastoji se uglavnom od metana i ugljikovog dioksida. U budućnosti bi mogao biti važan izvor energije (energetika). Bioplin tj. smjesa plinova u kojoj je većina metan može se dobiti od svake biomase. Biomasa je sva organska tvar nastala rastom bilja i životinja. Od svih obnovljivih izvora energije, najveći se doprinos u bližoj budućnosti očekuje od biomase. Svake godine na zemlji nastaje oko 2.000 milijardi tona suhe biomase. Za hranu se od toga koristi oko 1,2%, za papir 1%, i za gorivo 1%. Ostatak, oko 96% trune ili povećava zalihe obnovljivih izvora energije. Od biomase se mogu proizvoditi obnovljivi izvori energije kao što su bioplin, biodizel, biobenzin, bioetanol, a suha masa se može mljeti u sitne komadiće pelete, koji se mogu spaljivati u automatiziranim pećima za proizvodnju topline i električne energije.
Biogoriva druge generacije
Biogoriva druge generacije dobivaju se preradom poljoprivrednog i šumskog otpada. Za razliku od prve generacije, biogoriva ove generacije znatno bi mogla smanjiti emisiju ugljikovog dioksida CO2, a uz to ne koriste izvore hrane kao temelj proizvodnje i neke vrste osiguravaju bolji rad motora.
Energija valova
Elektrane na valove su elektrane koje koriste energiju valova za proizvodnju električne energije. Energija valova je obnovljivi izvor energije. To je energija uzrokovana najvećim dijelom djelovanjem vjetra o površinu oceana. Snaga valova se razlikuje od dnevnih mijena plime/oseke i stalnih cirkularnih oceanskih struja. Za korištenje energije valova moramo odabrati lokaciju na kojoj su valovi dovoljno česti i dovoljne snage. Energija vala naglo opada s dubinom vala, te tako u dubini od 50 m iznosi svega 2% od energije neposredno ispod površine. Snaga valova procjenjuje se na 2 x 109 kW, čemu odgovara snaga od 10 kW na 1 metar valjne linije. Ta snaga varira ovisno o zemljopisnom položaju, od 3 kW/m na Mediteranu do 90 kW/m na Sjevernom Antlatiku. Energija valova tijekom vremena varira (više i većih valova ima u zimskom periodu ) i ima slučajni karakter. Stvaranje snage iz valova trenutno nije široko primijenjena komercijalna tehnologija, iako su postojali pokušaji njenog korištenja još od 1890. U 2008. pokušano je napraviti zglobni plutajući prigušnik Pelamis u Portugalu, u hidroelektrani na valove Aguçadoura. Koristila je 3 zglobna plutajuća prigušnika Pelamis P-750 i imala ukupno instaliranu snagu 2,25 MW. U studenom iste godine električni generatori su izvađeni iz mora, a u ožujku 2009. projekt je zaustavljen na neodređeno vrijeme. Druga faza projekta u kojoj je trebalo biti ugrađeno dodatnih 25 Pelamis P-750 strojeva i koja je trebala povećati snagu na 21 MW, je u pitanju zbog povlačenja nekih partnera s projekta.
Dobivanje energije osmozom
Dobivanje energije osmozom je proces dobivanja električne energije temeljen na procesu osmoze. Elektrane koje rade na principu osmoze posjeduju dva vodena spremnika ispunjena vodom različitog stupnja saliniteta. Uslijed razlike koncentracije natrijevog klorida između dva spremnika ispunjenih tekućinom dolazi do pojave osmoze. Koncentracija natrijevog klorida u odvojenim spremnicima teži izjednačavanju te stoga slatka voda počinje, kroz polupropusnu membranu koja osigurava jednosmjeran tok vode, protjecati u spremnik sa slanom vodom. Tlak koji se javlja u spremniku slane vode, jednak je tlaku na dubini od 120 metara pod morem, te ga je moguće iskoristiti za pogon turbine u generatoru. Tehnologija dobivanja energije osmozom u potpunosti se temelji na obnovljivim izvorima.
Vodikova ekonomija
Vodikova ekonomija ili ekonomija vodika je ideja promjene svjetske ekonomije energije ovisne o nafti u onu temeljenu na vodiku. Kada se govori o vodikovoj ekonomiji, u prvom redu se misli na ekološki prihvatljivu proizvodnju vodika u velikim količinama i primjenu u dva velika područja: prijevozu i energetici. Glavni razlog je zagađenje koje izazivaju automobili s pogonom na fosilna goriva (ugljikovodike). Samo u SAD 2001., emisija iz motornih vozila bila je veća od 500 milijuna tona ekvivalentnog ugljika. Prije skoro 50 godina u znanstvenoj i tehničkoj literaturi najavljena je uporaba vodika kao primarnog energetskog izvora u prijevozu i elektroenergetici. Kasnih 1960-tih godina, u NASA Apollo programu upotrijebljena je goriva ćelija na vodik kao energetski izvor. U 2003. predsjednik SAD-a Bush i predsjednik EU Prodi potvrdili su viziju vodikove ekonomije. Američko ministarstvo za energiju inicirao je uporabu vodikova goriva, prema kojoj bi vodikova era započela 2024.
Ideja o vodikovoj ekonomiji nije tako nova. Još 1875. francuski pisac Jules Verne prorekao je da komponente vode, vodik i kisik, mogu osigurati neograničene količine električne energije i topline. Ali sve do danas, to je ostala znanstvena fantastika. Čovječanstvo ipak postaje sve svjesnije da put kojim ide u energetici ne vodi nikuda. Korištenje pretežito fosilnih goriva za dobivanje energije dovelo je već do velikih globalnih problema (globalno zatopljenje, povećanje stakleničkih plinova, porast razine mora), rješenje kojih već sada traži visoku cijenu.
Goriva ćelija
Goriva ćelija je elektrokemijski uređaj koji služi za neposrednu konverziju kemijske energije, sadržane u nekom kemijskom elementu ili spoju, u istosmjernu električnu struju. Goriva se ćelija, isto tako kao i baterija, sastoji iz dviju elektroda uronjenih u isti elektrolit. Na anodi gorive ćelije oksidira se gorivo, tj. neki kemijski element ili spoj visokog sadržaja unutrašnje energije. Elektroni, proizvedeni oksidacijom goriva, odvode se od anode vanjskim krugom vodiča i preko trošila (otpornik, električni motor istosmjerne struje, žarulja i sl.) do katode. Na katodi neki se drugi element ili spoj (oksidans) reducira zahvatom elektrona proizvedenih na anodi. Produkti reakcije, negativni i pozitivni ioni, spajaju se u elektrolitu, a nastali produkt odvodi se iz gorive ćelije. Često je konačni produkt reakcije isti kao da je gorivo izgorjelo u oksidansu uz direktnu pretvorbu kemijske u unutrašnju termičku energiju. Odatle i potječe naziv goriva ćelija. Gorive ćelije su visoko djelotvorni pretvarači energije. Bez pokretnih su dijelova i rade bez buke. Primjena gorivih ćelija ograničena je za sada na svemirske letjelice i u neke vojne svrhe, dakle tamo gdje visoka nabavna cijena nije primarna.
Bouloc (Gornja Garona)
Bulok je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornja Garona koja pripada prefekturi Tuluz.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 2925 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 157 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 18,55 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 196 metara (maksimalnoj 226 m, a minimalnoj 127 m).
Toomsboro, Georgia
Tumsboro (Džordžija) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 472 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 472 stanovnika, što je 150 (24,1%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Yari
desno|thumb|150px|Jari Jari je japansko koplje sa tri oštrice. Dužina jarija varira od jednog pa do čak šest metara, duže jarije su nosili pešadinci, dok su kraće uglavnom nosili samuraji. Jari se odlikovao po pravoj oštrici koja je mogla biti dugčka od svega nekoliko sentimetara pa sve do jednog metra. Oštrica je pravljena od visoko kvalitetnog čelika, od istog onog od koga su se pravili nadaleko čuveni japanski mačevi, što je jarijeve oštrice činilo jako izdržljivim.
Kroz istoriju proizvedeno je dosta vrsta ovog oružja, obično je centralna oštrica bila dosta duža u odnosu na bočne. Jari je proistekao od kineskog koplja i u Japanu je ušao u upotrebu u 13. veku. Invazija Mongola na Japan 1274. i 1281. promenila je japanski način ratovanja kao i japansko naoružanje, Mongoli su koristili Kineze i Koreance naoružane dugim kopljima u velikim i ravnim formacijama oni su bili smrt za tadašnju japansku konjicu.
Filip Šovagović
Filip Šovagović (Zagreb, 13. 9. 1966.), hrvatski kazališni i filmski glumac i redatelj, dramatičar.
Životopis
Studirao je glumu na Akademiji dramske umjetnosti. Apsolvent je filmske režije na istoj akademiji. Autor je drama "Zvonimir Zajc", "Cigla" i "Ptičice". Jedna od njih, "Cigla", osvojila je Nagradu Udruženja dramskih umjetnika za najbolji praizvedeni tekst u sezoni '98./'99. u produkciji HNK Split, koja je proglašena i za najbolju predstavu na Festivalu hrvatske drame "Marulićevi dani". Predstave prema njegovim tekstovima gostovale su, ali i postavljane na brojnim europskim festivalima. Kao redatelj i scenarist okušao se u trima kratkim filmovima: "Say no", "Drvo života", "Na travi" te kao koredatelj predstave "U očekivanju Godota" Samuela Becketta u zagrebačkom kazalištu &TD.
Televizijske uloge
"Na putu za Montevideo" kao Đuka (2013)
Lübtheen
Libten je grad u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ludvigslust. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 4.612 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13054067.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Ludvigslust Libten se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Ludvigslust. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 15 metara. Površina opštine iznosi 119,7 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 4.612 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 39 stanovnika/km².
Grof Julian
Grof Julian (Conde Julião ili Don Julián bio je kršćanski guverner Ceute, koji je po predaji pozvao omejadske Arape da izvrše invaziju Iberijskog polutoka.
Iako je Julian nesumnjivo historijska ličnost koju potvrđuju i muslimanski i kršćanski izvori, o njegovom porijeklu se ne zna gotovo ništa. Ne zna se ni da li je Ceutom - koja je tada bila posljednji grad Sjeverne Afrike van arapske vlasti - vladao za račun Bizantskog Carstva (koje je prethodno upravljalo tim dijelom svijeta) ili Vizigotskog Kraljevstva u susjednoj Hispaniji. U svakom slučaju je došao u sukob sa vizigotskim kraljem Roderihom, te je pozvao Arape u pomoć. Zauzvrat im je dao brodove, vodiče i opskrbio obavještajnim podacima neophodnim za iskrcavanje vojske Tarika ibn Zijada 711.
Grof Julian je kasnije postao jedna od najomraženijih ličnosti španske nacionalne mitologije, odnosno arhetip izdajnika.
Akutna mijelocitna leukemija
Akutna mijelocitna leukemija je vrsta akutnih leukemija. Ona je maligne bolest krvi koja se odlikuje nenormalnim razmnožavanjem neke od ćelija mijeloidne loze, povećanjem broja belih krvnih zrnaca u perifernoj krvi i povećanjem mase belih krvnih zrnaca u organizmu. Akutna mijelocitna leukemija jedna je od češćih akutnih leukemija u odrasloj dobi, a incidenca joj se povećava sa godinama. Najveći broj ćelija u ovoj leukemiji, u koštanoj srži, čine mijeloblasti.
Klinička slika
Pojavi bolesti može da prethodi preleukemijski sindrom mesecima, pa čak i godinama u vidu refraktame anemije, trombocitopenije ili granulocitopenije. Do primene hemioterapije prosečno trajanje života bilo je do 2,5 meseca. Oko 60-80% bolesnika koji primaju hemioterapiju ulaze u remisiju koja prosečno traje 11 meseci, ali može trajati dve i više godina. Lošiju prognozu imaju starije osobe sa velikim brojem leukocita, koje od početka bolesti imaju hemoragijski sindrom i infekciju. Simptomi su obično nespecifični, kao što su umor, groznica, slabost, gubitak telesne težine.
Laboratorijski nalaz
U velikom broju slučajeva prisutna je anemija, dok broj belih krvnih zrnaca može biti normalan, smanjen ili povećan. Dijagnozu je moguće postaviti na temelju krvnog razmaza, ali je poželjno ispitati i koštanu srž. Ukoliko je aspiracijom dobiven uzorak koštane srži nedovoljan, nužna je biopsija.
Prognoza
Pravovremenom dijagnostikom i odgovarajućom terapijom postiže se dugotrajno preživljavanje bez recidiva kod 20 do 40% bolesnika. Takođe u savremenoj medicini se pribegava sve češće transplataciji koštane srži, što kod mladih osoba omogućava i procenat od 50%. Za pacijente sa sekundarnom akutnom mijelocitnom leukemijom prognoza je loša.
Mira Kosovka
Mira Kosovka (rođena kao Mirjana Petričević, 3. maj 1959, Đakovica, FNRJ) je srpska folk pevačica iz osamdesetih i devedesetih godina.
Karijera
Sa svakog albuma izdvojilo se po nekoliko pesama a Mira je nizala hitove od kojih se izdvajaju: Noćas bagrem miriše (1986), Tražim samo minut il dva (1986), Grešna ti duša (1986), Za šaku ljubavi (1988) za koju se smatra da je Mirina lična karta, Žali bože (1988) duet sa Džejom Ramadanovskim, Jedna noć sa tobom (1988), Rastasmo se mi (1990), Kosovka (1990), Vero moja (1991) Koliko žena te kune (1991), Decembar moj davni (1991), Ti mirno spavaj (1995), Ljubi te sestra (1996) i Hajde srećo pesma iz 2004. sa poslednjeg albuma. Godine 2006. na tržište je plasirana kompilacija sa 14 pesama. Od 1999. godine živi u Australiji.
Filmografija
Mira Kosovka ostvarila je i nekoliko uloga najčešće glumeći samu sebe kako u filmskim tako i u serijskim ostvarenjima naše kinematografije.
Tornaturo, Pescara
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 33 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 195 m.
Filaminast
Filaminast je organsko jedinjenje, koje sadrži 15 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 292,330 Da.