cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čvrstoća
Čvrstoća konstrukcije
250px|mini|desno|Prikaz 4 Eulerova modela [[izvijanje|izvijanja kada nastaje gubitak stabilnosti štapa ili kojega drugog vitkog elementa konstrukcije (na primjer stupa) osno opterećenoga prekomjerno velikom tlačnom silom.]]
mini|desno|250px| [[Greda (konstrukcija)|Greda je izdužena vodoravna ili kosa nosiva građevna konstrukcija za prenošenje vertikalnih opterećenja na ležaje, oslonjena na svojim krajevima (na jednoj strani pomično, na drugoj nepomično). Prema broju ležaja razlikuju se greda s jednim ležajem (konzolna), s dva ležaja (prosto oslonjena, s prepustima), s više ležaja (kontinuirana).]]
Čvrstoća materijala i konstrukcije ovisi o više čimbenika. Iako se iz vlačne i smične čvrstoće može teoretski proračunati i čvrstoća pojedinih dijelova konstrukcija napregnutih na neki drugi način, ipak se tako proračunane vrijednosti manje ili više razlikuju od stvarnih čvrstoća. Veličina tog neslaganja ovisi o tome u kojoj se mjeri pretpostavke o svojstvima materijala (elastičnost, plastičnost, izotropnost, homogenost) poklapaju s njegovim stvarnim svojstvima. Kod jednostavnih načina naprezanja (savijanje, tlak, torzija ili uvijanje) ravnih štapova od homogenog i elastičnog materijala, proračunane čvrstoće vrlo malo odstupaju od stvarnih. Kod složenijih načina naprezanja (mjestimični tlak) dijelova konstrukcija složenijeg oblika (na primjer kućišta motora s unutarnjim izgaranjem) izrađenih od heterogenih materijala, proračun čvrstoće matematički je vrlo složen i neslaganje je između proračunanih i stvarnih čvrstoća veliko. U takvim se slučajevima čvrstoća ispituje iskustveno (empirijski) na prototipovima ili na modelima.
Čvrstoća materijala ovisi o tome je li tijelo napregnuto samo u jednom smjeru ili u nekoliko njih. Ispitivanja su pokazala da je čvrstoća tijela napregnuta istovrsnim silama u nekoliko smjerova veća od čvrstoće tijela napregnute samo u jednom smjeru. Kako bi se olakšao proračun čvrstoće pojedinih dijelova napregnutih u više smjerova (složena čvrstoća, na primjer stijenke kotla pod tlakom), postavljene su takozvane teorije čvrstoće (Rankine, Saint-Venant, Guest, Tresca, Mohr, Haigh Mises-Hencky), koje daju omjere čvrstoćâ nekog materijala kod naprezanja u jednom smjeru ili u više međusobno okomitih smjerova. Ta se teorija primjenjuje s manje ili više uspjeha u proračunima čvrstoća konstrukcija. Pokusi su osim toga pokazali da se mnogi krhki materijali pri naprezanju u nekoliko smjerova vladaju kao plastični, to jest da ih je prije razaranja moguće u znatnoj mjeri deformirati.
Na čvrstoću utječe brzina prirasta naprezanja. Čvrstoća materijala pri polaganom povećanju naprezanja (statička vlačna čvrstoća) obično je manja od čvrstoće pri nagloj promjeni naprezanja (dinamička čvrstoća). S porastom temperature statička vlačna čvrstoća konstrukcijskih materijala opada, a to je čest uzrok rušenja konstrukcija u požaru. Dinamička čvrstoća smanjuje se kod sniženih temperatura, tako da je dinamička čvrstoća metala i velikog dijela ostalih konstrukcijskih materijala najveća kod temperatura 0 do 400 °C.
Čvrstoća metala znatno ovisi i o toplinskoj obradi (kaljenje, popuštanje).
Osobito je važno smanjenje čvrstoće materijala pri promjenljivome dinamičkom naprezanju. Pokazalo se naime da se dijelovi konstrukcija, koji su napregnuti periodički promjenljivim naprezanjem, lome nakon određenoga broja promjena naprezanja i kod naprezanja koje je manje od statičke čvrstoće. Ta se pojava zove umor materijala. Takvi su lomovi vrlo nezgodni jer nastaju bez lako uočljivih znakova iscrpljenosti materijala. Čvrstoća materijala smanjuje se s brojem promjena naprezanja, a ovisi i o granicama unutar kojih se naprezanje mijenja. Kod izmjeničnog naprezanja (jednako velik vlak i tlak) čvrstoća je manja nego kod jednosmjernog naprezanja. Naprezanje kod kojega materijal može izdržati neograničeno velik broj promjena naziva se dinamička izdržljivost materijala. U praksi se materijali dinamički ispituju na umornost do 10 milijuna promjena. Kod većine konstrukcijskih materijala dinamička izdržljivost iznosi 20 do 60% statičke čvrstoće. Izgled prijelomnoga mjesta zbog umora drugačiji je od onoga zbog prekoračenja statičke čvrstoće. Nagle promjene oblika tijela, izbočine, utori, zarezi, neravnine na površini smanjuju statičku vlačnu čvrstoću materijala i dinamičku izdržljivost. Na takvim mjestima nastaje koncentracija naprezanja.
Osim navedenih načina naprezanja (vlak, tlak, posmik, savijanje i uvijanje), kod kojih razaranje nastaje zbog prekoračenja čvrstoće materijala, u tehnici su također važne neke druge pojave zbog kojih se može srušiti konstrukcija. Postoje problemi stabilnosti, od kojih su najvažniji izvijanje i izbočenje. Izvijanje je pojava da vitak štap pod djelovanjem sile određene veličine, koja ga pritišće u smjeru njegove osi, dobiva zakrivljen oblik. Daljnje povećanje sile, makar bilo maleno, lomi štap zbog zajedničkog djelovanja tlaka i savijanja. Sila kod koje se štap izvine naziva se kritičnom silom. Njezina veličina, međutim, ne ovisi samo o čvrstoći materijala nego i o njegovim elastičnim i plastičnim svojstvima te o izmjerama štapa, pa se ona može s priličnom točnošću izračunati ako su spomenuta svojstva poznata. Proračun centrično pritisnutih štapova kod kojih postoji opasnost izvijanja može se svesti na proračun čvrstoće, jer je poznata kritična sila, a poznata je i površina presjeka štapa, pa se odatle može izračunati i kritično naprezanje. Koeficijent sigurnosti u tom je slučaju omjer kritičnog naprezanja i stvarnog naprezanja štapa. Slična je pojava izbočenje tankih limova.
Stupanj sigurnosti
Dijelovi konstrukcije uvijek se dimenzioniraju tako da najveće dopušteno naprezanje u konstrukciji zbog najnepovoljnijega zajedničkog djelovanja svih mogućih naprezanja (vlastita težina, ljudi, strojevi, vozila, snijeg, vjetar) iznosi tek jedan dio nominalnog naprezanja. Omjer između nominalnog i najvećega dopuštenog naprezanja u konstrukciji naziva se koeficijentom sigurnosti, a njegov izbor ovisi o vrsti materijala, načinu naprezanja (vlak, tlak), vrsti naprezanja (dinamičko, statičko) te o namjeni konstrukcije (stalna ili privremena naprezanja). Koeficijent sigurnosti obično je 2 do 10.
Casale, L'Aquila
Casale je naselje u Italiji u provinciji L'Aquila, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 242 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 766 m.
Amerike
thumb|250px|Karta svijeta koja pokazuje AmerikeAmerike su zemlje zapadne hemisfere ili Novog svijeta koje se sastoje od kontinenata Sjeverna Amerika i Južna Amerika sa svim pridruženim otocima i regijama. Amerike pokrivaju 8.3% ukupne površine Zemlje (28.4% kopna) i sadrže 14% svjetskog stanovništva.
Izraz je relativno nov i predstavlja nešto jasniju alternativu izrazu Amerika, koji može značiti i cijelu kopnenu masu ili Sjedinjene Američke Države. Originalni izraz se koristio za ono što se ponekad smatra jednim kontinentom ili superkontinentom, pri čemu Amerike predstavljau skupni izraz za kopnenu masu i pojedine regiju u njemu. Kada se koristi za kopnenu masu, izraz koji odgovara Americi ili Amerikama su Eurazija, koja se sastoji od Evrope i Azije, odnosno Eurafrazija, koja označava Euraziju i Afriku.
Eta (planina)
Eta (Οίτη / Oiti ili Oite, starije ime: Καταβόθρα - Katavothra) jeste planina koja se nalazi u južnoj Ftiotidi i severnoj Fokidi u Grčkoj. Eta je jugoistočni ogranak Pindskog gorja i nalazi se između doline reke Sperheja u na severu, reke Kefisa u Beotiji na jugoistoku i reke Mornosa na jugozapadu. Visoka je 2152 metra. S njene istočne strane nalazi se planina Kalidrom, koja se približava moru i ostavlja samo uzani prolaz, čuveni Termopilski klanac. Postojao je i planinski prolaz zapadno od Kalidroma, koji je vodio u dolinu gornjeg toka Kefisa. Eta leži jugozapadno od Lamije, koji je najbliži veći grad.
Mitologija
U grčkoj mitologiji Eta je pre svega poznata kao mesto na kome je smrt zatekla velikog grčkog heroja Herakla. Videvši da ga sustiže smrt, on se popeo na vrh Ete, gde je od drveća pripremio lomaču, predao svoj luk i strele Peantu, ocu Filoktetovom, a onda je legao na lomaču, glavu je stavio na svoju toljagu, pokrio se lavljom kožom i naredio Filoktetu da zapali lomaču.
Basil Poledouris
Vassilis Konstantinos "Basil" Poledouris (21. VIII. 1945. - 8. XI. 2006.) bio je američki skladatelj i pisac pjesama. Njegova najpoznatija izvorna glazba može se čuti u filmovima The Blue Lagoon; Conan the Barbarian; Conan the Destroyer; Red Dawn, RoboCop; The Hunt for Red October; Free Willy i Free Willy 2: The Adventure Home; Starship Troopers. Osvojio je nagradu Emmy.
Tubbataha
Tubbataha je atol u Suluskom moru na Filipinima, 181 km jugoistočno od grada Puerto Princesa u pokrajini Palawan. Greben Tubbataha je dobio ime po kombinaciji dvije sama riječi; tubba ("dugački greben") i taha ("izložen za oseke"). Sastoji se od dva koraljna atola koja su razdvojena 8 km širokim kanalom. Južni, manji, ima promjer 3 x 5 km, dok Sjeverni, veći, ima promjer 3 x 16 km. Oba u središtu imaju jedan otočić, imaju duboke lagune, a njihovo grebenje se vertikalno spušta i do 100 m u dubinu.
God. 1988. osnovan je 332 km² velik Park prirode Tubbataha, kojega je predsjednica Gloria Macapagal-Arroyo proširila na 968.24 km², što ga čini jednim od najvećih pomorskih zaštićenih područja na svijetu. God. 1993. park je upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Aziji i danas je pod upravom grada Cagayancillo i pod konstantnom oružanom zaštitom filipinskog ministarstva obrane (DND).
Pomorski svijet ovog područja je izuzetno bogat s dosad zabilježenih 374 vrsta koraljia (90% filipinskih vrsta) i 479 vrsta riba, kao što je endemska Napoleonska ustnača (Cheilinus undulatus), te rijetke vrste kao što su: Bjelovrhi grebenjski morski pas (Triaenodon obesus), i ostale vrste: Carangidae, tuna, manta, barakuda, kitopsina. Tubbataha je također i jedno od važnih područja gdje se gnijezde mnoge vrste morskih ptica (poput ugroženog Uskršnjeg fregata (Fregata andrewsi)), ali i ugrožene morske kornjače: Golema želva (Chelonia mydas) i Hawksbillova morska kornjača (Eretmochelys imbricata).
Ni grebenje, ni njihovi otočići, nisu naseljeni, i posjećuju ga samo turisti, i to uglavnom ronioci. Udaljen je dvanaestosatnom vožnjom brodom iz Puerto Princesa i kako se smatra jednim od najboljih mjesta za ronjenje, ne samo na Filipinima nego i na svijetu, turistički brodovi za Tubbatahu su uglavnom rezervirani godinama unaprijed, osobito za "zlatnog tjedna" azijskih blagdana i uskrsa (travanj-srpanj). Od ožujka 2011. ulazniza za pomorski park je 75$, ali turistima nije dozvoljeno nogom stupiti na pijesak grebenja, osim kod rendžerske kuće gdje mogu kupiti suvenire.
Nives Celzijus
Nives Celzijus (Zagreb, 18. prosinca 1981.), hrvatska je pjevačica, model, glumica i spisateljica, rođena kao Nives Zeljković.
Napisala je autobiografiju, Gola istina, gdje opisuje svoj život prije braka s hrvatskim nogometašem Dinom Drpićem, u vezi koja je trajala od 2004. godine. Par se vjenčao u Las Vegasu u lipnju 2005., te su iste godine u prosincu dobili sina Leonea, a dvije godine poslije i kćer Taishu. Jednu od pjesama koju je davno pjevala Zdenka Vučković, prepjevala je i posvetila je hrvatskoj predsjednici Kolindi Grabar Kitarović, pjesma se zove "Kolinda". Predsjesnica Kolinda ju je zbog toga osobno pozvala na svoju inauguraciju.
2008. godine kada je napisala knjigu Gola istina proglasili su ju najprodavanijom knjigom u Hrvatskoj, te joj je trebala biti dodijeljena prestižna nagrada Kiklop. Nagradu su joj potom odlučili ukinuti zbog njezinog "lošeg" glasa i prošlosti, te je u tom trenutku Nives odlučila podići sudsku tužbu. Županijski sud u Puli odlučio je 2013. godine da se autorici mora priznati nagrada koja uključuje statuu i pripadajuću diplomu, te da joj se mora javno dodijeliti, no nagrada Kiklop stigla je do Nives poštom.
Časopis Playboy objavio je galeriju fotografija Nives Celzijus u lipnju 2004. godine. Pojavila se u jednoj epizodi serije Zauvijek susjedi, 2007. godine, a nedavno tumačila je jednu od glavnih ženskih uloga u seriji Čista ljubav.
Tvrtko Kale
Tvrtko Kale Dreshler (Zagreb, 5. 6. 1974.), hrvatski nogometaš.
Biografija
Igra na mjestu vratara. Od ljeta 2006. član je izraelskog Hapoel Haife. Nastupao je za izraelski Hapoel Be'er Sheva, Maccabi Tel-Aviv, Beitar Jerusalem, švicarski Neuchâtel Xamax, te za hrvatske klubove HNK Hajduk Split, NK Zadar, NK Hrvatski dragovoljac (Zagreb), NK Samobor, HNK Rijeka, NK Inker (Zaprešić), NK Čakovec, NK Lokomotiva (Zagreb). Prvi nastupa za Hajduk imao je u Dublinu protiv Shelbourna 4. kolovoza 2004 (liga prvaka). Svoj jedini zgoditak dao je Zadru u 88-oj minuti iz jedanaesterca, i Hajduk je utakmicu dobio sa 4:0 (ostali strijelci bili su Blatnjak (1'), Pralija (34') i Bušić (63'). U intervjuu za izraelski sportski portal Sport 5 Kale je izjavio da je on zapravo Židov prema židovskom zakonu, budući je njegova baka s materine strane Židovka.
Uspjesi i nagrade
Klupski uspjesi:
Osobna priznanja:
Dubrovačka Republika (1991)
thumb|mini|Rakete JNA na položaju u prosincu 1991. godine Dubrovačka Republika na teritoriju Hrvatske bila je proglašena kao država 24. studenog 1991. u Cavtatu (okupiranom od 15. listopada) od strane javnog tužitelja Aleksandra Aca Apolonija, uz vojnu podršku Jugoslavenske narodne armije. Apolonijeva je zamisao bila proglasiti državu koja bi obuhvaćala teritorij nekadašnje Dubrovačke Republika, koja se protezala od Neuma do Prevlake, a ista bi bila u sastavu krnje Jugoslavije. Zamisao nikada nije zaživjela. JNA se povukla 4. svibnja 1992., a Apolonio je 1992. umro u Beogradu.
Aleksandar Aco Apolonio rođen je 11. studenog 1916. godine u Kamenarima kraj Herceg-Novog. Otac mu je bio Virgilio, Istranin iz Pirana, a majka Dubrovkinja Marica rođ. Šuković. Proglašenje "Dubrovačke Republike" obznanio je u cavtatskom hotelu Croatia kao čelnik udruženja pod nazivom Pokret za demilitarizaciju i autonomiju Dubrovačke Republike.
Iako je "Dubrovačka Republika" bila osnovana uz pomoć JNA, srpska vlada nije davala nikakve izjave u prilog novoj vlasti niti je uključivala "Republiku" u svoje političke rasprave. Međutim, u to se vrijeme vidi želja rukovodstva Srbije da uključi Dubrovnik u krnju Jugoslaviju, kako pokazuju dnevnik Borisava Jovića i komunikacije unutarnjeg kruga savjetnika srbijanskog predsjednika Slobodana Miloševića. Luka Ploče zamišljena je kao mjesto na kojem bi krnja Jugoslavija graničila s Hrvatskom.
Vube Haile Marjam
Vube Haile Marjam (oko 1799 – Magdala, 1859), bio je etiopski dejazmač Provincije Tigraj od 1831 do 1855 u Etiopiji.
Vube Haile Marjam bio je jedan od najmoćnijih raseva za razdoblja znanog kao Zemene Mesafint (Doba prinčeva).
Biografija
Rođen je u obitelji moćnog dejazmača Provincije Semien Haile Marjama Gabre i njegove prve žene voizero (princeze) Mintaj.
Oko 1826 godine naslijeđuje oca na mjestu guvernera Semiena (1826-1855) Proslavio se je kad je pomogao u hvatanju i smaknuću dejazmača Sabagadisa, za što je nagrađen titulom dejazmača vrlo važne provincije Tigraj.
Vube Haile Marjam ostat će upamćen u etiopskoj historiji kao ljuti rival moćnog Rasa Alija II od Bedžemdera poglavice plemena Oromo Jedžu i stvarnog vladara Etiopije za vladavine Johanesa III koji je bio samo marioneta u njegovim rukama. Oni su se međusobno sukobili kod Debre Tabora 1842 sa gotovo podjednakim snagama od oko 30,000 ljudi. Pirova pobjeda na kraju je pripala Rasu Aliju II od Bedžemdera. Oslabljeni Ras Ali uskoro je čak pet puta pobjeđen od novog rivala Kasaja Haile Georgisa. Na kraju se Kasaj Haile Georgis budući etiopski car Tevodros II, okrenuo i protiv Vube Haile Marjama te ga pobijedio u Bitci kod Daraske 8. februara 1855 Istog dana ga je bacio u tamnicu u svoju planinsku utvrdu Magdalu gdje je najvjerojatnije ubijen 1859
Vube Haile Marjam imao je tri žene; voizero Jevork Veha, voizero Dinkinaš, voizero Lekijaja, te šest sinova i četiri kćeri.
Duraluminij
desno|mini|200px|Primjer duraluminija Duraluminij je legura aluminija, bakra i magnezija.
Primjena u zrakoplovstvu
Legure aluminija su se kao konstruktivni materijal u zrakoplovstvu počele koristiti već krajem 19. stoljeća poznate pod imenom Schwarzov aluminij. Zbog male čvrstoće čisti aluminij se ne može koristiti pri izradi nosećih elemenata konstrukcije. Zato ga treba legirati, odnosno dodavati razne druge metale koji će poboljšati mehaničke osobine osnovnog elementa, tj. aluminija. Kao elementi za legiranje uglavnom se dodaju: bakar, cink, silicij, magnezij, nikal, krom, željezo itd. Najčešći elementi kojima se legira aluminij su bakar i magnezij. Kao čisti element aluminij se može upotrijebiti za cjevovode instrumenata (danas se koriste polivinil crijeva) i razne kapotaže (pokrovi otvora na oplati zrakoplova za servisiranje). Poslije termičke obrade konačne osobine legure ne dobivamo odmah već nakon nekoliko dana, u zavisnosti od tipa legure. Čvrstoća na lom raste s vremenom i s temperaturom žarenja („starenje“). Iz duraluminija se mogu izrađivati cijevi, šipke, limovi, trake itd. Čvrstoća na lom poslije „starenja“, u zavisnosti od tipa legure i načina termičke obrade, dostiže veličinu do 50 kp/mm2. Po osobinama obradivosti, ove su legure vrlo zahvalan materijal. Mogu se lijevati, tiskati, kaliti, strojno obrađivati, zavarivati, valjati ili izvlačiti. Upotrebljavaju se za izradu kompletnih ramenjača, prešanih profila, rebara, okvira, oplate, cijevi i zakovica.
Koketa
Koketa je izraz kojim se označava žena koja je sklona "neobaveznim" flertom prikupljati naklonost muškaraca.
Također može značiti:
Betbèze
Betbez je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornji Pirineji koja pripada prefekturi Tarb.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 41 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 11 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,45 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 427 metara (maksimalnoj 428 m, a minimalnoj 270 m).
Mick Leahy (istraživač)
thumb|mini|Leahyeva slika istraživačke stanke u dolini Wahgi Michael Mick James Leahy (Toowoomba, 26. veljače 1901. - Zenag, 7. ožujka 1979.), australski istraživač. Poznat je po otkriću planinskih predjela Papuanske Nove Gvineje.
Životopis
Rodio se kao četvrto od devetero djece svojih irskih roditelja u gradu Toowoombi u Queenslandu, Australija. Od mladih dana radio je punom parom kako bi prehranio sebe i pomogao obitelji. Volio je život na otvorenom i tjelesni rad, ali mu se nije svidjelo što mora krpati kraj s krajem. Radio je kao željezničar. Čuvši glasine kako je na Novoj Gvineji pronađeno zlato, svu je teško stečenu ušteđevinu potrošio na brodsku kartu. Budući da je Edie Creek bio pod kolonijalnom upravom Australije, zlato je bilo dostupno svima koji bi po njega došli. Zbog velike navale Australci su cijelo područje podijelili u čestice i ždrijebom odlučivali gdje tko ima pravo kopati. Leahy je imao sreće i dobio je po dolasku u kolovozu 1926. odličnu česticu. Nakon trećega dana kopanja, zapisao je u dnevnik da se ošamutio kad je shvatio kako je u tri dana iskopao petnaest tisuća funti, za što bi mu na starom poslu na željeznici trebalo nekoliko života.
Zbog neprohodnih močvara, planina i džungle, Australce nije zanimala unutrašnjost Nove Gvineje. Naselili su se uz samu obalu. Planinski masiv činio im se nenastanjenim i nepristupačnim, pa nisu imali interesa ni sredstava za poduzeti ekspedicije koje bi ga istražile. Međutim, u središtu otoka nije bio jedan planinski masiv, nego više njih visokih između 3 000 i 4 000 m. Između njih bile su plodne doline. Tamo nije vladala tropska klima nego umjerena, alpska. Nije bilo komaraca ni tropskih bolesti, a travnjaci i crnogorične šume bili su iznimno plodno tlo za poljoprivredu. Tu je sve do tridesetih godina 20. stoljeća izolirano živjelo gotovo milijun ljudi. Poznavali su poljoprivredu na način cikličke obrade tla, gnojenje tla, navodnjavanje, sadili su taro, slatki krumpir i povrće. Domaće životinje bile su im svinje. Vjerovali su u duhove predaka i često međusobno ratovali.
Leahy je okupio malu momčad bijelaca i velik broj papuanskih nosača, pa se 1930. zaputio u unutrašnjost. Pronašao je plodne doline nastanjene tisućama ljudi koji nikad prije nisu vidjeli strance. Papuanci su zanijemili od užasa misleći da se njihovi preci vraćaju iz svijeta mrtvih. Leahy je zamijetio da svi muškarci nose lukove, strijele i kamene sjekire, da su ukrašeni školjkama te da imaju ožiljke od ratnih ozljeda. Iznenadio se vidjevši uredna i razvijena sela. Imala su dobro tetošene vrtove s grahoricama, krumpirima i šećernom trskom posađenima u pravilnim redovima. Odvodni kanali vodili su kroz vrtove i dalje izvan kućnih ograda. U dvorištima oko kuća bile su posađene banane i raznoliko cvijetno grmlje. U potrazi za zlatom Leahy je poduzeo niz istraživačkih ekspedicija u unutrašnjosti Papuanske Nove Gvineje između 1930. i 1934. godine. Tom je prilikom ostvario prvi kontakt s desecima dotada nepoznatih naroda. Iza njega dolazili su misionari i vladini službenici. Gorštaci Nove Gvineje vremenom su pacificirani i akulturirani. Poneke zabite i daleke doline u kojima su i dalje izolirano živjeli Papuanci nalazile su se sve do sedamdesetih godina 20. stoljeća.
Papuanci su tijekom prvih posjeta bili zgroženi pojavom bijelaca. Isprva su vrištali bježeći glavom bez obzira. Ubrzo su se prvi drznuli približiti i shvatili kako im pridošlice ne žele nauditi. Među crnim nosačima neke bi žene prepoznale preminulog sina. Kad su bijelci podigli kamp, jedan od njih je otišao do potpuno osušenog drveta u blizini i odsjekao ga sjekirom kako bi se naložila vatra. Papuanci su živote provodili na relativno malom prostoru i poznavali su svaki kamen i drvo. Drvo je davno prije posadio starac koji je preminuo. Gorštacima je to bio očit znak da je bijelac koji je posjekao drvo upravo taj starac koji je uzeo što mu pripada. Bijelci su se kupajući u rijeci nasapunali toliko da bi se sve pjenušalo. Brđanima je bilo razvidno kako se radi o gnojnoj pjeni koja izlazi iz tijela mrtvaca. Leachy je jednom otišao do rijeke i u njoj ispirao zlato. Uzimao je prašinu iz rijeke, ispirao ju na pladnju i uzimao neke komadiće. Papuanci su kremirali svoje pretke i pepeo im bacali u rijeke. Stoga su mislili kako su se duhovi predaka vratili uzeti što je njihovo. Njihove je teorije definitivno potvrdio prizor u kojem jedan od bijelaca vadi umjetno zubalo iz usta. To ih je toliko zaprepastilo da su se opet razbježali na sve strane vrišteći. Znali su da se zubi mogu izvaditi iz lubanje mrtvaca, ali nikako iz lubanje živog čovjeka.
Mnoga je plemena bunila činjenica da je većina duhova crna poput njih, a nekolicina bijela ni poput čega što po znaju. Stoga su zaključili da su crnci duhovi predaka, jer su nalik njima, a bijelci su mitska bića. Prema mitu o postanku plemena Mikaru, strašni div Souw bio je ljut na svoje ljude. U mitsko doba početaka neke su ga poglavice zatekle kako ima spolni odnos sa svojom kćeri. Souw je postiđeno i pobješnjelo pobjegao, a Mikaru su znali da će se jednom vratiti i da će tada nastupiti kraj svijeta. Stranci su imali velike pse i bijelu zmijsku kožu baš kao i Souw. Mnogi su gorštaci, poput onih iz plemena Asaro i Kafe, mislili da bijelci imaju goleme spolne udove. Njihova je tradicionalna odjeća od lišća pokrivala samo spolni ud. Kad su dakle vidjeli da bijelci imaju hlače do poda, mislili su da im je spolni ud toliko dugačak da ga moraju omotati oko nogu i pokriti ga da se ne vidi. Budući da su bijelci nosili i košulje, vjerovalo se da spolni ud omataju i oko struka. Žene su sumanuto bježale čim bi ugledale bijelca. Prema mitu o postanku plemena Kafe, bijeli div Hefioza živio je u pećini na brdu iznad njihova sela, a imao je golem spolni ud koji mu je onemogućavao kretanje. Jednoga je jutra ugledao ženu u polju i pustio spolni ud da se odmota niz brdo sve do nje. Kad ga je žena osjetila između svojih nogu, zgrabila je kamenu sjekiru i nasjekla spolni ud na komade. Prvi se komad pretvorio u taro, a sljedeći u jam, bananu, tapioku i šećernu trsku. Žena tu nije stala nego je sjekla spolni ud sve dok nije postao normalne veličine. Hefioza je dotada umro, a žena ga je čarobnim napitkom oživjela i vjenčala se s njim, a njihova djeca preci su naroda Kafe. Neka su plemena diljem novogvinejskih planina vidjela bijelce kao stvoritelje.
Nakon dvije godine ekspredicija u planine, i to isključivo pješice, Leahy je uz pomoć stotina gorštaka izgradio prvu zrakoplovnu pistu, u mjestu Telefominu. Jednoga dana kad je gradnja piste dovršena, Papuanci su začuli neobičnu buku kakvu nisu poznavali. Isprva su mislili da dolazi iz podzemlja ili da je neko neprijateljsko pleme bacilo uroke na njih. Potom je netko na nebu zamijetio golemu pticu kako se približava. Bili su sigurni da je došao smak svijeta o kojem govore njihovi mitovi. Počeli su ubrzano obredno žrtvovati svinje. Čekali su kraj, ali on se nije događao. Ugledali su čovjeka kako ispada iz velike rajske ptice. Vidjevši kako čovjek iz ptice vadi kutije pune školjki koje im predstavljaju najveće blago, pomislili su da ta ptica nije došla uništiti svijet. Okružili su ju, približili joj se i uvidjela da je građena od najtvrđeg kamena i da nema perja. Neki su čak zavirivali pod stražnji dio ne bi li utvrdili kojeg je ptica spola. Leahy je iz nje izvadio mnoštvo zanimljivih stvari i školjki te ih podijelio domorocima nastojeći zadobiti njihovo povjerenje. Predložio je jednom poglavici poći s njime jedan dan u civilizaciju, na što je ovaj pristao. Nikad nije pomišljao da izvan njegovih planina postoji svijet, a sad je išao tamo. Ostao je zapanjen ugledavši more za koje je isprva mislio da je neki čudan oblik neba. Sve školjke koje njima znače bogatstvo na plaži leže razasute i nitko ih ne uzima. Neizmjerno se čudio provozivši se u automobilu, isprobavši hladnoću hladnjaka i čuvši gramofon. Najveće čudo od svega što je vidio bio mu je električni prekidač. Zapanjen je ostao satima kraj prekidača i neprestano palio i gasio svjetlo. Kad se sutradan vratio svojim ljudima, nisu mu vjerovali o čemu on to priča. Povjerovali su mu kad im je dao kušati morsku vodu koju je donio u nekoj čudnoj boci.
Vremenom su prve Papuanke stupale u spolne odnose s bijelcima, pa se ispostavilo da su to ipak obični ljudi. Gdje god su kampirali bijelci su žicom ogradili kamp. Kad su razvukli žicu, pokazali su što će se dogoditi bilo kome tko se usudi prijeći. Doveli su svinju do žice, bijelac je uzeo štap, nešto je prasnulo i svinja je pala mrtva. Papuanci su bili u šoku od te magije, ustvari pucanja iz puške, pa se nisu usuđivali prelaziti crtu razgraničenja. Međutim, odvažnost se kod njih veoma cijenila i željeli su doći do školjki. Vremenom su sukobi postali učestaliji, pa je Leahy morao upucati kradljivce kako bi spriječio pobunu. U svojim zapisima je zabilježio da su on i njegova družina nevoljko ubili 41 Papuanca, ali točan broj vjerojatno je bio veći. Gorštaci su zapanjeni bijelcima relativno brzo prihvatili kršćanstvo. Leahy je jedan od prvih Europljana koji se popeo na Giluwe, najvišu papuansku planinu. To je bilo 1934. godine. Po odlasku Leahya i družine iz planina za gorštake je nastupilo zlatno doba. Opskrbljeni svom silom školjki mogli su puno češće upriličivati ceremonije i mnogo se raskošnije ukrašavati.
Leahy je napustio planine siguran da u njima nema zlata. Shvatio je vrijednost svog otkrića pa je 1935. godine otputovao u Royal Geographic Society u London tražiti potvrdu, prepoznavanje i priznanje za svoj istraživački rad. Objavio je knjigu o svom putovanju, ali ona nikad nije doživjela uspjeh. Tijekom Drugog svjetskog rata bio je član australskog zrakoplovstva. Za zasluge tijekom rata odlikovan je američkim brončanim odličjem slobode (US Medal of Freedom with bronze palm) 1948., godine 1952. postao je članom Reda Britanskog Carstva (Order of the British Empire), a 1959. honorarnim članom Istraživačkog kluba (The Explorers Club). U Papui je proveo ostatak života bez većih uzbuđenja. U nemirnoj starosti dotukla ga je činjenica da je velika zlatna žila mnogo veća od Edie Creeka ipak pronađena u planinama, kod Tabubila. 1983. nagrađen je dokumentarni film Prvi kontakt (First Contact) o istraživanju doline Wahgi i planine Hagen, nastao na temelju Leahyevih snimki. Saznanja Michaela Leahya bila su značajan izvor informacija hrvatskom pustolovu Davoru Rostuharu na njegovom putovanju u Papuansku Novu Gvineju u kolovozu 2006. godine.
Altoggio, Verbano-Cusio-Ossola
Altoggio je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 125 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 731 m.
Kastalin
Kastalin je organsko jedinjenje, koje sadrži 27 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 632,437 Da.
Woodmoor, Colorado
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 8.741, što je 1.564 (21,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Caral
Historija
Caral je bio nastanjen otprilike između 3000. pne. i 1600. pne., te imao površinu od oko 66 hektara. Caral je najstarije poznato gradsko središte u Amerikama, koje je imalo oko 3.000 stanovnika. Caral je središte Civilizacije Caral Supe, koja se prostirala preko nekoliko naselja duž peruanske obale. Quipu je pronađen ispod stepenica piramida, čija starost datira oko 5000 godina, što znači da su pisani oblici sporazumijevanja u ovom dijelu svijeta barem 2000 godina stariji nego što se prije mislilo.
Caralske piramide datiraju od 27. vijeka pne.. Izgradnja piramida se nastavila do 21. vijeka pne.. Njihova starost odgovara starosti Velike piramide faraona Keopsa u Egiptu, sagrađene između 2600. i 2480. pne..
Caralsku kulturu je naslijedila Chavinska kultura od oko 900. pne.
Arheološka otkrića
Arheolozi su Caral pronašli 1905, ali je na njega sve donedavno nije obraćana velika pažnja jer nije imao tipične artefakte koji su u to doba bili traženi (National Geographic News od 26.4. 2001., pristupljeno 25.7. 2001.). Arheologinja Ruth Shady je naknadno istražila 5.000 godina star grad piramida u peruanskoj pustinji, pronašavši kompleks hramova, amfiteatar i obične kuće. Urbani kompleks je raširen na preko 150 akri (607,000 m²) i sadrži trgove i stambene zgrade. Caral je bio cvatući metropolis u doba gradnje egipatskih piramida.
Pirámide Mayor pokriva površinu veličine četiri fudbalska igrališta te je skoro 18 m (60 ft) visoka. Caral je najstariji zabiljeđženo nalazište u Andama koje datira prije 2000. pne. i izgleda da je bilo model za mnoge urbane planove andskih civilizacija u slijedeća četiri milenijuma.
S obzirom da je nalazište tisuću godina starije od najranijih civilizacija u Amerikama, vjeruje sed a bi Caral mogao odgovoriti na pitanja o porijeklu Inka i razvoju prvih gradova.
Među artefaktima pronađenim u Caralu je i quipu, najstariji dosada pronađeni. Ovo otkriće pokazuje da je quipu pismo, metod bilježenja uz pomoć čvorova u konopcu, stariji nego što se ranije mislilo.
Za razliku od mnogih drugih gradova, u Caralu nema tragova rata; ni razaranja, ni oružja ni raskomadanih leševa. Shadyjevo istraživanje sugerira kako je riječ bila o mirnom društvu, orijentiranom prema trgovini i životnim užicima. U jednoj od piramda je pronađeno 32 frula napravljenih od pelikanove i kondorove kosti te 37 rogova od kostiju jelena i ljama. Također su pronađeni tragovi korištenja opojnih droga i mogućih afrodizijaka. U jednom grobu su pronađeni ostaci bebe, pokrivene i sahranjene s ogrlicom od kamenčića.
Caral je bio uzor za 17 drugih piramidalnih kompleksa na području od 90 km² (35 kvadratnih milja) u Dolini Supe. Pronalazak quipua sugerira da je kasnija civilizacija Inka sačuvala određen kulturni kontinuitet s caralskom civilizacijom.
1678
Godina 1678 (MDCLXXVIII) bila je redovna godina koja počinje u subotu po gregorijanskom kalendaru odn. redovna godina koja počinje u utorak po 10 dana zaostajućem julijanskom kalendaru.
Roštiljanje
thumb|250px|Tipično roštiljanje thumb|250px|Roštilj pripremljen u Patagoniji, Argentina Roštiljanje je postupak pripreme hrane, uglavnom mesa, na užarenom drvetu ili ćumuru. Naziv ove vrste pripreme hrane potiče od madjarske reči ,, rostély  i nemačke ,, roscht  što znači ražanj. Sam postupak je veoma popularan širom sveta, jer je meso ispečeno na ovaj način veoma ukusno. Takođe moguće je roštiljati i razne vrste povrća.
Nacionalni park Puerto Princesa Subterranean River
Nacionalni park podzemne rijeke Puerto Princesa (filipinski: engleski: Puerto Princesa Subterranean River National Park) na Filipinima osnovan je 1971., a 1999. uvršten je u UNESCOv Popis mjesta svjetske baštine u Aziji. Pokriva područje od 3901 ha, a okružen je s još oko 18.301 ha zaštićenog - koliko je to moguće zaštititi - pojasa. mini|lijevo| Daylight Hole u [[kras|krškoj džungli kod Sabanga. Stijena lijevo u pozadini visoka je oko 5-6 m, a otvor jame je na ulazu visok oko 60 m i širok oko 100 m. Pruža se najmanje 200 m u unutrašnjost brijega.]] Ova svjetski poznata turistička znamenitost nalazi se 81 km ili 3 sata vožnje sjeverozapadno od glavnog grada Puerto Princesa otočja i istoimene provincije Palawan, u blizini ribarskog sela Sabang.
Flora i fauna
Tu živi 23.779 vrsta kukaca (41 vrsta leptira), mekušaca i člankonožaca. Od 30 poznatih vrsta sisavaca neke su također endemske, a uz to i 19 vrsta gmazova i 10 vrsta vodozemaca.
Ponornica Sabang
Najveća turistička atrakcija je ponornica Sabang koja teče kroz krševiti masiv pun kraških spilja i šupljina u vapnenačkom tlu i utječe u Južno kinesko more. To je ponornica s najdužim podvodnim plovnim dijelom na svijetu. Od ukupne dužine od 4,2 km, za turističku plovidbu dozvoljena je plovidba samo duž prvih 1,2 km tog podzemnog sustava.
Urušavanjem stropa, u unutrašnjosti se otvara dvorana visoka do 65 m, a rijeka je mjestimice duboka i do 8 m. Na mnogim mjestima stvorili su se stalaktiti, stalagmiti, zavjese i dvorane.
Pored lastavica, spilje su dnevno sklonište za, prema procjenama, oko 40.000 jedinki jedne vrste sitnošišmiša. Intenzivna istraživanja zadnjih godina rezultirala su pronalaženjem nekih životinja, za koje se smatra da su nove, do sada nepoznate vrste, no to još treba proći znanstvenu provjeru da bi se doista moglo tvrditi da su novootkrivene vrste.
Pojas mangrova
Nakon što ponovo izađe iz podzemlja, rijeka Sabang se zove Poyuy-poyuy. U području plime i oseke obrubljena je mangrovama koje su izrazito bogat ekosustav, a pored toga vrlo značajna zaštita od erozije.
Kastanospermin
Kastanospermin je organsko jedinjenje, koje sadrži 8 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 189,209 Da.
Herndon, Virginia
Herndon (Virdžinija) je gradić u američkoj saveznoj državi Virdžinija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 23.292 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 23.292 stanovnika, što je 1.637 (7,6%) stanovnika više nego 2000. godine.
Dussano, Belluno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 116 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 313 m.
Salutius
Salutius ili punim latinskim imenom Saturninius Secundus Salutius je bio pretorijanski prefekt istoka (kasniji Bizant) tijekom vladavine 4 cara između 361. i 367. godine i jedan od posljednjih poganskih filozofa grčko-rimske kulture.
Karijera
Pretpostavlja se da je Salutius rođen na području Akvitanije krajem trećeg ili početkom 4 veka u obitelji čiji članovi nikada nisu zauzimali značajnije pozicije u Rimskom carstvu. Zahvaljujući sačuvanom natpisu pretpostavlja se je on bio Salutius kojemu je postavljen maleni kip u Rimu s nadpisom koji govori da je obavljao visoko pokrajinske funkcije tijekom vladavine cara Kostansa I. (337 - 350). Nakon careve smrti u građanskom ratu Salutius bježi u Carigrad, a vratiti će se u rodnu Galiju (Akvitanija spada pod Galiju) kao savjetnik budućeg cara Julijana 355. godine. Nakon prvih neočekivanih julijenovih uspjeha car Konstancije II. procjenujući da je za mnoge od njih zaslužan Salutius on mu naređuje da napusti Galiju i vrati se u Carigrad.
Nakon Konstancijeve prirodne smrti 360. godine novi car postaje Julijan koji svog prijatelja i savjetnika postavlja na poziciju pretorijanskog prefekt istoka to jest generalnog guvernera teritorija od kojih će nekoliko godine biti stvoren Bizant. Novi car će ga u skladu s njegovim dužnostima odrediti da bude vrhovni sudac ministrima bivšeg cara zbog zločina koje su stvarno ili navodno počinili. Ova politička suđenja koja su mu mogla uništiti reputacija Salutius s uspjeh rješava, a njegovo javno odbijanje da izvrši neka upitna Julijenova naređenja su je još više uzdigla.
Tijekom pripreme za vojnu operaciju protiv Perzije Salutius dobiva naređenje da organizira logistiku, što vrši beskrupulozno čime je dodatno uzdigao reputaciju među vojnicima.
Odbijanje krune
Tijekom vojnog pohoda protiv Perzije rimski car Julijana u jednom nevažnom okršaju biva smrtno ranjen 363. godine. Kako odbija odabrati svog nasljednika izbor je pao na pleća rimskih oficira koji izabiru Salutiusa koji odbija krunu s objašnjenjem da je on prestar za cara. Nakon ovog odbijanja za cara biva izabran Jovijan koji će nedugo potom umreti u neobičnim okolnostima. Jovijana su nadživjela dva mala sina, koja zbog maloljetnosti nisu imali pravo na krunu pa je izbor ponovno pao na oficire koji ponovno daju podršku Salutiusu, ali on će dati podršku Valentinijanu koji potom biva izabran.
Kraj karijere
Praktički odmah po stupanju na prijestolje Valentinijan se odlučio rješiti moćnog rimskog gospodara iz sjene to jest Salutiusa, koji je odbio neobičan carev zahtjev da potvrdi nepostojeću zavjeru julijanovaca protiv careva života. Kako optužba nije imalo nikakvog temelja jedina konkretna posljedica postaje da dobiva "pomoćnika" za svoj položaj prefekta istoka, ali ova pauza u ratu careva protiv moćnog civilno-vojnog administratora će trajati kraće od godinu dana tako da je Salutius smjenjen od strane Valensa 365. godine. Kako je njegov nasljednik poginuo ubrzo potom tijekom Prokopijeve pobune Salutius se ponovno vraća na svoju poziciju prefekta iste 365. godine, ali će konačno biti penzioniran 367. godine s počasnom titulom patricija.
Belluire
Belir je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Poatu-Šarant, u departmanu Primorski Šarant koja pripada prefekturi Sent.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 195 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 43 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 4,5 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 30 metara (maksimalnoj 42 m, a minimalnoj 14 m).
Salutius
Suvremenici o Salutiusu
Sam Salutius u svojem djelu Bogovi svjeta koje predstavlja jedno od zadnjoh poganskih primjera grčkorimske filozofije objašnjava svoju životnu filozofiju koja glasi da je zlo odsustvo dobra ili njegovim rječima:
Pod istragom
Pod istragom može označavati:
Prokopije (uzurpator)
Prokopije ( 326. - 27 svibanj 366. ) je bio de facto rimski regent 363 godine i potom car uzurpator 365 - 366 godine.
General
Po rimskom povjesničaru Amijanu Marcelinu Prokopije je bio po majčinoj strani rođak cara Julijana Apostate zahvaljujući čemu sa samo 35 godina postaje general.
Kako car u doba vojne kampanje protiv Perzije 363. godine nije više imao niti jednog bližeg rođaka, Prokopije kao politički siguran čovjek i vjerojatni prijestolonasljednik ostaje u Armeniji s 30 tisuća vojnika. Njegov tadašnji zadatak je bio kontrola događaja u Carstvu i u točno dogovoreno vrijeme trebao se s vojskom pridružiti caru u Perziji. Dobivši moć u ruke Prokopije se polakomio za vlašću i odbio krenuti u Perziju s nadom da će Julijan Apostata pretrpjeti poraz, a on postati novi car.
Izdajnik
Na kraju Julijan Apostata je poginuo, ali njegova vojska tada minimalno duplo veća od Prokopijeve nije bila uništena i ona ubrzo bira za svog cara Jovijana. Ta tako očekivana kruna sada postaje smrtna presuda za njega. Novi car ga je htio ubiti jer je Prokopije u neku ruku bio posljednji muški član Konstantinove dinastije, a rimska vojska ga je htjela ubiti jer ju je izdao ne došavši s pojačanjem u Perziju. Nemajući drugog izbora on sada bježi i prekida sve veze sa svijetom.
Pobunjenik
U javnost Prokopije opet izlazi 28. rujna 365. godine kada potkupljuje vojsku na području Carigrada da se pobune protiv Valensa i njega proglase carom. Taj njegov pokušaj ubrzo završava uspjehom i on odmah potom velika većina stanovnika glavnog grada ga razdragano dočekuje kao posljednjeg živog rođaka cara Konstantina Velikog. Koristeći svojih 5 minuta slave odmah, istoga dana se dao okruniti za cara. Tijekom te 365 godine na stranu Prokopija su još u cijelosti prešle rimske provincije Tracija i Azija, dok su potpuno lojalne njegovom protivniku ostali Egipat, Sirija i Judeja. Na vijest o tim događajima Valens koji se nalazio u Siriji zbog rata s Perzijom kreće sa svojom vojskom prema pobunjenom glavnom gradu. Konačna odluka pada u proljeće 366 godine kada je Valens počeo napredovati iz smjera današnje Ankare, a pobunjenik iz Carigrada. U bitci na području današnje zapadne Male Azije Prokopijeve čete su pretrpjele konačni poraz. Ovaj put on nije uspio pobjeći pošto ga nedugo potom zarobljavaju protivnički vojnici.
Prokopije je potom pogubljen 27. svibnja 366. godine, a njegov san će na kraju ostavariti njegovi potomci pošto mu unuk Prokopije postaje kratkotrajni vrhovni vojni zapovjednik Bizanta,a praunuk Antemije car Zapadno Rimskog Carstva.
Ara la Stella, Frosinone
Ara la Stella je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Gospodarski sporazum
U skladu sa sporazumom o normalizaciji gospodarskih odnosa trebalo je obnoviti i pustiti u pogon veći broj vodovodnih sustava u Dalmaciji, Lici, na Baniji i u zapadnoj Slavoniji. Trebalo je osposobiti i veći broj visokonaponskih dalekovoda između slobodnih dijelova Hrvatske i područja pod srpskim nadzorom. U Ernestinovu pokraj Osijeka zajednički je trebalo izgraditi novu transformatorsku postaju. Hrvatska je srpskoj strani trebala isporučiti polove rotora hidroelektrane Obrovac. Ti su dijelovi bili na popravku u zagrebačkoj tvornici "Končar", a u vrijeme sklapanja sporazuma nalazili su se u Rijeci. Polovi su trebali biti vraćeni u hidroelektranu Obrovac čim supresjedatelji Međunarodne konferencije o bivšoj Jugoslaviji proglase da je autocesta Zagreb-Beograd otvorena i da se rabi u skladu sa Sporazumom. Bitan dio sporazuma odnosio se na otvaranje autoceste Zagreb-Beograd, koja je dijelom prolazila kroz dio zapadne i istočne Slavonije pod srpskim nadzorom. UNPROFOR je imao pravo nadzora na zaštićenim područjima "Zapad" i "Istok", u svrhu osiguravanja sigurnosti prometa, u čemu mu je trebala pomoći srpska milicija. Sporazumom je dogovoreno i otvaranje Jadranskog naftovoda najprije kroz UN-ovo zaštićeno područje "Sjever".
Prvi korak u provedbi Gospodarskog sporazuma bio je otvaranje autoceste kroz Srpsku oblast Zapadna Slavonija, što je učinjeno 21. prosinca 1994. godine. Trajalo je i osnivanje milicijske stanice u Okučanima koja se trebala brinuti za nadzor prometa na autocesti koji je prolazio kroz srpski dio zapadne Slavonije. Vlada RSK je na sjednici održanoj 21. i 22. siječnja 1995. zaključila da je "Štab za otvaranje autoputa" ispunio postavljene zadatke. Početkom 1995. srpska strana primila je polove hidroelektrane Obrovac, a istodobno je radila na popravku i otvaranju dijela Jadranskog naftovoda Omišalj (otok Krk) - Rafinerija Sisak, na dijelu koji je prolazio kroz RSK. U Sisak je krajem siječnja 1995. stigla nafta, koja je iz Omišlja poslana ponovno otvorenim Jadranskim naftovodom. INA je iz Rafinerije Sisak preko UN-a srpskoj strani isporučila određene količine goriva, a na srpskoj strani se radilo i na otvaranju dalekovoda. Početkom veljače hrvatski i srpski predstavnici obišli su dijelove pruge Zagreb-Beograd na području zapadne Slavonije pod srpskim nadzorom, u sklopu priprema za njeno puštanje u promet najavljeno za travanj. Obavljeni su i prvi radovi na razminiranju te pruge.
Milan, Kansas
Majlan je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 82, što je 55 (-40,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Niška Banja topla voda
Pesma govori o blagodetima banjske vode koje pruža Niška Banja. Omiljena je širom niškog kraja, te je uobičajeno čuti je na proslavama.
Nezvanična je himna festivala vina — „Dana vina i meraka“ — koji se održava svake godine u Banji na dan svetog Trifuna, zaštitnika vinograda i vinara.
Pesma ima više verzija, od kojih su dve najpoznatije. Jedna od te dve verzije je delom na srpskohrvatskom, a delom na romskom jeziku. Po novim saznanjima Niška Banja nije narodna pesma kako se do sada verovalo.Naime, napisao ju je niški glumac Dušan Cvetković - Čika Duca još davne 1927 godine. Poznati izvođač ove pesme je Olivera Katarina.
Prva verzija
Niška Banja topla voda, za nišlije živa zgoda. x2 Em ka lavlam, em kamaravla, And'o Niši na mekav la. x2
Mi Cigani meraklije, ne možemo bez rakije. x2 bez rakije šljivovice, i bez mlade Cigančice. x2
Jedan, dva, tri, četir, pet, šest Sedam, osam, devet, deset. x2 Deset, devet, osam, sedam, šest, pet, četir‘, tri, dva, jedan. x2
Duj duj duj duj dešuduj duj čumidav le and'o muj. Em ka lavlam, em kamavla, And'o Niši ka mekav la.
Druga verzija
Niška Banja, topla voda za Nišlije živa zgoda. x2 Nišku Banju sijalice krase danju gore, a noću se gase. x2
Mi Nišlije, meraklije ne možemo bez rakije. x2 bez rakije sljivovice i bez mlade devojčice. x2
The Ant Bully (film)
U Hrvatskoj je distribuiran pod naslovom Mravator, a u Srbiji pod naslovom Lukas u svetu mrava.
Niška Banja topla voda
Druga verzija
Niška Banja, voda mlaka leči žene od stomaka. x2 A kod kuće muža laže da joj voda ne pomaže. x2
Jedan, dva, tri, četir, pet, šest, sedam, osam, devet, deset. x2 Deset, devet, osam, sedam, šest, pet, četir‘, tri, dva, jedan. x2
Duj, duj, duj, duj, ti ne luduj tebe dragi pamet muci. Ostavila, ti si kriva što me žena ostavila.
A.I. Artificial Intelligence
Umjetna inteligencija (eng. Artificial Intelligence: A.I.''), film Stevena Spielberga iz 2001., zadnji je projekt na kojem je radio veliki Stanley Kubrick.
Kubrick je dugo htio snimiti "A.I.", no odgađao je to jer nije smatrao da su specijalni efekti bili dovoljno uznapredovali za film kakvim je želio da ovaj film bude. Sredinom 1990-ih, napokon smatrajući da je moguće prikazati malog robotskog dječaka u potpunosti računalno, počeo je raditi na scenariju za ovaj film po noveli Briana Aldissa sa Spielbergom. Na kraju suradnje, Kubrick je odlučio da bi Spielbergu film bolje legao i ponudio mu da ga režira, što je ovaj i prihvatio.
Kubrick je umro prije početka snimanja.
Za ulogu Davida, dječaka-robota koji osjeća ljubav, Spielberg je ipak odlučio uzeti pravog glumca, i to već nominiranog za Oscara Haleya Joela Osmenta. U ostalim ulogama pojavljuju se Jude Law, William Hurt te glas Robina Williamsa.