cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Nemet
Drugi svjetski rat
Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašen je za narodnog heroja.
Cysoing
Kizoan je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Sever-Pa d Kale, u departmanu Sever koja pripada prefekturi Lil.
Acquaviva delle Fonti, Bari
Acquaviva delle Fonti je naselje u Italiji u provinciji Bari, u regiji Apulija.
Hannover
Hannover [] ([//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/0/07/De-Hannover.ogg izgovor]), donjonjemački:Hannober, je glavni grad njemačke pokrajine (Landeshauptstadt) Donje Saske. U gradu živi preko pola milijuna stanovnika.
Historija
Hannover je osnovan u ranom srednjem vijeku na lijevoj obali rijeke Leine kao maleno selo na križanju dvaju trgovačkih puteva, čiji su stanovnici živjeli od ribarenja i prevoženja putnika preko rijeke. Prvi puta se spominje 1241 u dokumentu kojim mu vojvoda Otto I, zvan Otto das Kind, priznaje gradske privilegije. U 14. vijeku grad je zaštićen zidinama, a u njega se moglo ući kroz troja gradska vrata koja su se zvala Leintor, Aegidientor i Steintor. U istom stoljeću izgrađene su i tri gradske crkve Aegidienkirche, Marktkirche i Kreuzkirche (crkva Svetog križa).
Grad je mnogo stradao u bombardiranjima u vrijeme Drugog svjetskog rata, kada je porušeno i popaljeno dvije trećine zgrada, a velika je većina građana ostala bez krova nad glavom. thumb|right|270px|Upravna zgrada koncerna TUI AG u Hannoveru
EKONOMIJA
Najveća tvornica u gradu je Volkswagen, koja ima pogon za proizvodnju privrednih vozila u Hannover-Stöckenu, on zapošljava najviše ljudi. Druga velika tvornica u gradu je tvornica automobilskih guma Continental AG, osnovana još 1871, koja je danas u velikoj krizi i prijeti joj preuzimanje. Veliki njemački turistički operater TUI AG ima sjedište u Hannoveru. Hanover je sjedište brojnih osiguravajućih kuća, od kojih je najveći Hannover Re.
Gradovi prijatelji
Hanover ima potpisane ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima:
690
Godina 690. (DCXC) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. Oznaka 690. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
mini|Carica Wu Zetian
Hemija polimera
thumb|right|Model [[polipropilena.]] Hemija polimera ili makromolekulska hemija je multidisciplinarna nauka koja se bavi hemijskom sitezom i hemijskim svojstvima polimera ili makromolekula. IUPAC definiše polimere kao pojedinačne molekulske lance i kao domen hemije. Makroskopska svojstva polimernih materijala izučava fizika polimera.
Polimeri se formiraju polimerizacijom monomera. Polimer se hemijski opisuje u vidu njegovog stepena polimerizacije, distribucije molarne mase, taktičnosti, distribucije kopolimera, stepena grananja, po njegovim krajnjim grupama, ukrštenim vezama, kristalnosti i termalnim svojstvima kao što su njegova temperatura staklene tranzicije i temperatura topljenja. Rastvoreni polimeri imaju posebne karakteristike u pogledu rastvorljivosti, viskoziteta i gelacije.
Newtown, Missouri
Njutaun je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 183, što je 26 (-12,4 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
List
thumb|right|200px|List List je vegetativni organ biljke koji obavlja asimilacijsku i transpiracijsku funkciju. mini|List
Apeninsko poluostrvo
thumb|right|250px|Satelitski snimak Apeninskog poluostrva Apeninsko poluostrvo ili Italijansko poluostrvo je jedno od tri poluostrva u južnoj Evropi, proteže se u dužini od oko 1.000 km od doline rijeke Po na sjeveru do Sredozemnog mora na jugu. Poluostrvo je poznato po svom obliku čizme. U formiranju ovog karakterističnog oblika učestvuju tri poluostrva Calabria, Salento i Gargano.
List
Anatomska građa
List se razvija u atmosferi pa se tijekom evolucije najviše diferencirao od svih biljnih vegetativnih organa. Pročavanjem vanjske građe i oblika lista bavi se organografija lista.
Apeninsko poluostrvo
Skoro cijelo poluostrvo je u sastavu Italije, iako se na poluostrvu nalaze dvije mikronacije San Marino i Vatikan.
List
Anatomska građa
List se uvijek nalazi u primarnoj građi, pojava sekundarnih staničja u listu, patološka je pojava.
Apeninsko poluostrvo
Na zapadnoj strani poluostrva se nalaze Ligursko i Tirensko more, na južnoj je Jonsko more, a na istočnoj Jadransko more. Unutar poluostrva se nalaze Apeninske planine, po čemu je poluostrvo i dobilo ime.
List
Otpadanje lišća
Prema otpadanju lišća, razlikuju se tri skupine biljnih vrsta:
Otrantska vrata
200px|thumb|Otrantska vrata Otrantska vrata su morski prolaz (moreuz) između Apeninskog poluostrva (juž. Italija) i Balkanskog poluostrva (juž. Albanija s grčkim ostrvom Krfom). Spaja Jadransko i Jonsko more. Prolaz je širok 75-140 km, a dubok do 1000 m.
Kroz Otrantska vrata ulazi u Jadransko more ogranak glavne mediteranske struje. Površinska ulazna struja teče uz istočnu, a izlazna uz zapadnu obalu. Značajno je sezonsko kolebanje površinskih struja (brzina i razvijenost).
Darko Rundek
Darko Rundek (Zagreb, 30. siječnja 1956.) je jugoslavenski i hrvatski glazbenik, najpoznatiji kao pjevač i frontmen kultne novovalne grupe Haustor te uspješni samostalni izvođač.
Glazbena karijera
Karijeru je započeo 70-tih kao pjevač i gitarist, a kasnije i kao autor i skladatelj u zagrebačkom bendu Haustor.
U to je vrijeme završio režiju na Akademiji za dramsku umjetnost u Zagrebu i režirao nekoliko kazališnih i radio drama.
1991. godine odlazi u Pariz gdje uglavnom radi glazbu za kazališne drame. 1997. godine izdaje svoj prvi solo album "Apokalipso" na kojem je sudjelovalo 30-tak glazbenika. Poslije drugog albuma ("U širokom svijetu"), u Francuskoj počinje raditi i snimati "Ruke" s nekoliko glazbenika što je kasnije rezultiralo projektom Rundek Cargo Orkestar.
U ovom sastavu objavljeni su albumi "Plavi Avion"(2010) i "Mostovi"(2015).
Ellwangen
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Ostalb Elvangen se nalazi u saveznoj državi Baden-Virtemberg u okrugu Ostalb. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 440 metara. Površina opštine iznosi 127,4 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 24.772 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 194 stanovnika/km².
Cikletanin
Cikletanin je organsko jedinjenje, koje sadrži 14 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 261,704 Da.
Case Seminario, Pescara
Case Seminario je naselje u Italiji u provinciji Pescara, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 439 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 59 m.
Krešo Novosel
Krešo Novosel (Zagreb, 21. lipnja 1926. – Zagreb, 6. kolovoza 2008.), televizijski urednik, novinar, hrvatski dramski i prozni pisac.
Životopis
1956. godine Krešo Novosel je bio jedan od osnivača Televizije Zagreb te utemeljitelj i sve do 1971. urednik njezina Dramskoga programa. Za televizijski je Dramski program priredio mnoga djela hrvatskih i stranih književnika: primjerice Augusta Šenoe, Ksavera Šandora Gjalskog, Eugena Kumičića, Miroslava Krleže, Augusta Cesarca, Vjekoslava Majera, Ive Andrića, Guya de Maupassanta, Hermana Melvillea i drugih. Autor je desetak romana pretežito povijesne tematike, nekoliko kazališnih te brojnih televizijskih i radijskih drama. Pisao je i scenarije, članke i eseje o televiziji, a za njegova je uredničkoga mandata RTV Zagreb snimila i popularnu TV seriju Naše malo misto. Od 1971. pa do umirovljenja 1978. godine bio je i novinar u Dokumentarnom programu RTV Zagreb. O Novoselovu radu na televiziji ponajbolje svjedoči njegova knjiga Vi, ja i televizija, koju je RTV Zagreb objavila 1967.
Krešo Novosel je 1979. godine bio jedan od utemeljitelja biblioteke »Hrvatski humanisti« Nakladnoga zavoda Globus. 1988. bio je i među osnivačima Udruge Pinta, čija je glavna zadaća očuvanje, promicanje i korištenje kulturnoga blaga Hrvatske. Iznimno je zaslužan za pokretanje popularno-znanstvenoga časopisa Gazophylacium, kojemu je bio i prvim urednikom (1993.-1995.): taj časopis Udruga Pinta još i danas uspješno objavljuje dva puta godišnje.
Bilješke
Ž. Vegh: »Sjećanje na Krešu Novosela (1926.-2008.)« (u: Gazophylacium, br. 3-4), str. 175-176. Ibid., str. 175.
Demokrit
thumb|right|250px|Demokrit – najznačajniji predstavnik antičkog atomizma
Demokrit (grč. Δημόκριτος, oko 470. – oko 360. st. e.), iz Abdere u Trakiji, bio je presokratski grčki filozof.
Demokrit je bio učenik Leukipa, prvog začetnika antičkog atomizma, ali je nadmašio svog učitelja. Atomisti su smatrali da su sve tvari sastavljene iz nebrojenih sitnih čestica koje se kreću u praznom prostoru, a koje su nazvali atomima. Istorijsko značenje Leukipovog i Demokritovog atomizma je ogromno. Demokritova materijalistička filozofija ostavila je duboki trag na čitavom daljem razvitku filozofije. Atomističko objašnjenje prirode izvršilo je veliki uticaj i na razvoj prirodnih nauka.
Demokrita su nazivali nasmejanim filozofom (filozof koji se smeje ili koji se podsmeva). Prema legendi, Demokrita su smatrali duševno poremećenim jer se stalno smejao, pa su ga poslali Hipokratu da ga izleči. Ovaj je, međutim, zaključio da Demokrit nije poremećen, nego da je vesele naravi.
Kao veliki učenjak, Demokrit je iz želje za naukom mnogo putovao te je čitav život posvetio nauci. Sam kaže "da više voli naći jedan jedini dokaz nego dobiti persijsko carstvo". Demokrit je takođe među prvima izneo teoriju o mnoštvu svetova.
Biografija
Antički izvori o Demokritovom životu nisu sasvim pouzdani, pa neki elementi mogu predstavljati čistu fikciju. Pouzdano je to da je rođen oko 470. godine stare ere u gradu Abderi, koloniji Klazomenjana u Trakiji na Nestu. Demokritov otac bio je vrlo imućan pa je ostavio sinu veliko bogatstvo.
Putovanja
Nasledstvo je Demokritu omogućilo da krene na duga "studijska" putovanja po raznim zemljama. Demokrit kaže da je među svim svojim savremenicima obišao najveći deo zemlje, da je vršio istraživanja dublja no iko drugi, te da je video mnoga podneblja i mnoge zemlje i slušao mnoge učene ljude. Putovao je u Egipat k svećenicima da uči geometriju, u Persiju kod maga, u Babilon kod Kaldejaca, na Crveno more, u Indiju kod golih mudraca (gimnosofista, odnosno đaina), te do Etiopije.
U nekom trenutku svog života upoznao se s Pitagorinom filozofijom i postao Leukipovim učenikom.
Povratak
Nakon nekoliko godina putovanja, Demokrit se, bez novca, vratio u Abderu, kod svog brata Damosa. Prema abderanskom zakonu, ko potroši svoju imovinu nema prava na pogrebni ritual. Nastojeći da izbegne takvo poniženje, Demokrit je držao predavanja i okupio oko sebe učenike kao što je bio Dijagora. Stekao je slavu svojim poznavanjem prirodnih pojava i zakona i sposobnošću da predvidi promene vremena. Tu je sposobnost iskoristio da bi uverio ljude kako može predvideti budućnost. Jednom prilikom, predvidevši loš rod maslina na osnovu zvezda (Plejada), pokupovao je maslinovo ulje po čitavom kraju. Ubrzo je zavladala nestašica i doživeo je silan priliv bogatstva. Navodno je dobitak razdelio sugrađanima, zadovoljan što je dokazao da može steći bogatstvo ako hoće.
Zbog toga su njegovi sugrađani počeli da na Demokrita gledaju kao na nekoga ko nije samo obični smrtnik, pa su mu čak ponudili i svoj polis na upravu. To je, međutim, Demokrit odbio, želeći da vodi miran i osamljen život. Takođe je izbegavao brak i rađanje dece zbog odvraćanja od prečih poslova.
Smrt
O godini njegove smrti nemamo pouzdane vesti, ali sigurno je doživeo vrlo visoku starost (90–100 godina) te da je bio savremenik sofista, Sokrata i Platona, pa se uzima da je umro oko 360. godine stare ere. Hiparh navodi da je proživeo 109. godina. Neki navode da je umro u dubokoj starosti prestavši jesti.
Atomizam
Antički atomisti Leukip i Demokrit su u antičkoj filozofiji izgradili prvi materijalističko-monistički sistem. Osnivačem atomistike smatra se Leukip, ali je njegovo učenje mnogo proširio njegov učenik Demokrit. Atomistička nauka je nastavak i razvitak materijalističke misli prethodnog razdoblja. Dok su elejci dokazivali da nema kretanja i mnoštva stvari, Lepukip i Demokrit priznaju pored bitka i postojanje nebitka, tj. praznine, jer po njihovom shvatanju ne može biti kretanja bez praznog prostora. Punoću ili bitak zamišljaju kao ono što je sastavljeno od nebrojenih sitnih čestica koje se kreću u praznom prostoru. Sve se u svetu sastoji iz prostora i materije koja ispunjava taj prostor, dakle od atoma (τὸ ἄτομον – termin potiče od njih, a znači "nedeljiv") i praznine. Atomi ne nastaju i ne propadaju: oni su večni, nepromenljivi i nedeljivi, jednostavni su i kvalitativno određeni. Razlikuju se jedino po obliku, redu i položaju. Aristotel u svojoj Metafizici (I4, 985b 4) tumači to ovako: "Slovo A razlikuje se od slova N po obliku, grupa AN od grupe NA po redu, a slovo I (stari oblik za Z) od slova H po položaju".
Atomisti su znali da se problem nastajanja stvari ne može rešiti bez pretpostavke večnosti kretanja u prirodi. Priznajući da je kretanje od iskona svojstveno materiji, svodili su sve prirodne pojave na kretanje. Takvo postavljanje problema jedno je od najvećih tekovina materijalističke misli. Princip kretanja je temelj čitavom atomističkom sistemu: atom je, naime, tvar koja se kreće. Međutim, uzrok kretanja atoma nije neka vanjska sila; atomi imaju princip kretanja u sebi. Proces nastajanja i propadanja stvari zbiva se mehaničkom prirodnom nuždom: Leukip kaže da do spajanja i razdvajanja atoma dolazi "s razlogom i po nuždi" (ἐκ λόγου καὶ ὑπ' ἀνάγκης). Do sudara atoma dolazi nužno zbog njihovih oblika i nepravilnih putanja. Priznavanje opšte uzročne nužde jedan je osnovnih principa atomističkog sistema i čini Demokrita jednim od glavnih začetnika determinizma. Međutim, ono prvobitno kretanje, izvor sveg daljeg kretanja atoma, atomisti ne objašnjavanju, što im zamera i Aristotel. Demokrit tvrdi da su atomi po prirodi nepokretni i tek međusobnim sudarima stavljeni u pokret. Međutim, nekako mora doći do prvog sudara, što atomisti ne objašnjavaju. Demokrit je, da bi "proizveo" prvi sudar i atome stavio u kretanje, možda morao pretpostaviti da su atomi, kao osnovne čestice prirode, na neki način živi. Pretpostavka da su atomi živi objasnila bi njihovu pokretljivost i sklonost ka kružnom kretanju, o kojem Demokrit takođe govori.
Iako Demokrit definiše boga kao umnu ognjenu sferu, neki smatraju njegov filozofski sistem u osnovi ateističkim. Po atomistima, osnovicu sveta čini materija koja se kreće – atomi. Svet postoji od iskona i nije ga stvorilo nikakvo više biće. Od Demokrita potiče i teorija koja veru u bogove tumači strahom ljudi od prirodnih pojava, koje su primitivnog čoveka naterale da strepi pred njima i da im pripisuje čudotvornu moć. Tu će teoriju kasnije dalje razviti Epikur.
Teorija saznanja
Vezu između stvari i čula čine po Demokritu "sličice" (εἴδωλα). Po Demokritu, sličice su demoni kojima je ispunjen zrak. Te sličice proizhode odasvuda, a najviše iz živih bića. One nose duševna kretanja i strasti svakog pojedinca i primaocima objavljuju mišljenja i želje onih koji ih odašilju. Sličice koje izlaze iz zlobnika su pune zloće onih koji ih odašilju, pa utiskujući se u primaoce poremećuju i oštećuju njihovo telo i duh.
Vid je po Demokritu odražavanje, koje prvobitno ne postaje u zenici, nego u uzduhu. Uzduh, koji se nalazi između oka i predmeta, dobija otisak, jer je stisnut između onoga što gleda i onoga što se gleda. Pritom Demokrit pretpostavlja da od stvari, kao i od subjekta, polazi neki izliv. A uzduh, sa svoje strane, utiskuje primljeni lik u vlažni deo oka. Na osnovu čulne sličice nastaju predstave i misli. Atomisti delatnost razuma smatraju zavisnom od čulnog opažanja. Naime, čulno opažanje po Demokritu predstavlja preduslov za mišljenje, ono pribavlja materijal pomoću kojega razum spoznaje istinu.
Čulna spoznaja ne pridaje čoveku pravo znanje, nego samno mnenje, ali istinski način spoznaje je razum. Prvu vrstu spoznaje zove Demokrit σκοτίη (mračna vrsta spoznaje, tj. čula), a drugu γνησίη (prava) jer njome spoznajemo atome i prazninu, od kojih je sastavljen čitav svet.
O nepouzdanosti čulne spoznaje slikovito govori Demokritov fr. 125: "Po mnenju boja, po mnenju slatko, po mnenju gorko, a uistinu atomi i prazan prostor".
Etika
Demokrit je veliku pažnju posvetio etici i politici. Njegova etika ima individualistički karakter. Sačuvane su brojne Demokritove pouke u obliku aforizama i kratkih rečenica u kojima su život, vladanje i sudbina svakog čoveka predmet njegova stvaranja. U tim aforizmima Demokrit plemenitost čoveka ne vidi u poreklu, nego u dobroti njegova značaja. Ljudsku vrlinu on vidi u umerenosti i razboritosti. Glavna je svrha čoveka duševni mir, blagodušje (εὐθυμία), što se postiže umerenošću i primerenim životom (μετριότητι τέρψιος καὶ βίου συμμετρίῃ). U mnogim fragmentima hvali Demokrit razum, mudrost.
Kao što postoje dve vrste saznanja, čulno i razumno, tako postoje i dve vrste zadovoljstava: čulna, koja nas varaju, i duševna, koja su istinska. Osećanje je treperenje duševnih atoma, a dobra su ona duševna zadovoljstva koja ne remete taj treptaj. Zato Demokrit sreću nalazi u čovekovoj želji za spoznajom i u harmoničnom životu, koji se postiže umerenošću. Najviše dobro jeste blaženstvo (εὐδαιμονίη), koje Demokrit naziva još i blagim kretanjem, spokojstvom, harmonijom, ravnotežom (ξυμμετρία) i nepometenošću (ἀταραξίη). Blaženstvo se zasniva na poznaji i razlikovanju zadovoljstava, što se postiže istinskom spoznajom atoma.
Ostalo
Za Demokrita, kao i druge antičke mislioce, božanstvo ima oblik sfere. On je govorio "bog je um u vatri okrugla oblika".
Demokritovi spisi
Antički izvori navode da je Demokrit napisao 73 duža spisa, ali od svega toga danas je ostalo samo oko 100 fragmenata.
Mnogobrojni Demokritovi spisi, napisani pesničkim jezikom u jonskom dijalektu, koji su kasnije za vreme cara Tiberija grupisani u 13 tetralogija, obuhvatali su celokupno znanje toga vremena. Od njih su bili najznamenitiji Veliki svetski poredak (Μέγας διάκοσμος, ali se on pripisuje i Leukipu), Mali svetski poredak (Μικρὸς διάκοσμος) i O vedrini duše (Περὶ εὐθυμίης). Deseta i jedanaesta tetralogija obuhvatale su njegove filološke radove: O ritmima i harmoniji, O pesništvu, O lepoti reči, O eufoničnim i kakofoničnim glasovima, O Homeru ili O pravilnosti govora i nejasnim rečima, O pevanju, O rečima i Rečnik. Na osnovu sačuvanih fragmenata sadržaj ovih filoloških spisa pokušao je rekonstruisati i objasniti hrvatski klasični filolog Nikola Majnarić u svojoj raspravi Demokrit kao filolog (Zagreb, 1951).
Williamsburg, Colorado
Vilijamsburg je grad u američkoj saveznoj državi Kolorado.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 662, što je 52 (-7,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Pasión prohibida
Forbidden Passions je američka dramska televizijska serija, produkcijske kuće NBC, snimana tokom 2012. , a koja bi se trebala premijerno prikazati 2013.
Predstavlja rimejk turske serije Zabranjeno voće.
Sinopsis
Bijanka je zaslepljena mržnjom prema svojoj majci, Flaviji, koju krivi za iznenadnu smrt svoga oca. Udaje se za Arijela, starog i bogatog udovca, na koga je Flavija u potrazi za bogatstvom bacila oko. Uprkos Arijelovoj ljubaznosti i osećanjima koja gaji prema njoj, Bijanka njega ne uspeva da zavoli.
Kada otkrije skrivenu istinu i shvati da je započeta osveta neosnovana, Bijanka pokušava da pronađe sreću kraj Fernanda. Međutim, dešava se nešto neočekivano, i Bijanka pronalazi strast i pravu ljubav kraj Bruna, mladog i atraktivnog nećaka svog supruga. Brunov život postaje borba između strasti koju oseća prema Bijanki i lojalnosti koju duguje Arijelu, čoveku koga voli kao oca. Bijanka i Bruno se upuštaju u strastvenu, ali zabranjenu ljubav, koja će pretvoriti Bijanku u žrtvu igre koju je sama započela.
Ramiz Alia
Ramiz Alia (Skadar, 18. listopada 1925 - 7. listopada 2011.) je bio albanski ljevičarski političar, poznat kao posljednji predsjednik Albanije.
U doba dugogodišnjeg komunističkog vođe Envera Hoxhe se visoko popeo u hijerarhiji njegove Partije rada, došavši do mjesta člana Politbiroa. Kao vjerni pristaša marksizma-lenjinizma je preživio sve dotadašnje čistke. Nakon Hoxhine smrti je 1985. došao na vlast. Nastavio je njegovu tvrdu dogmatsku politiku sve dok studenti, potaknuti padom komunizma u drugim istočnoevropskim državama, nisu demonstrirali tražeći političke slobode. Alia je pristao na zahtjeve, te je organizirao demokratske izbore. Godinu dana je predsjednik Albanije (1991/92.). Pod njim se vladajuća Partija rada transformirala u Socijalističku partiju.
Godine 1992. je vlast preuzela desničarska Demokratska stranka Salija Berishe. Alia je tada nekoliko godina proveo u zatvorima zbog optužbi za zločine protiv čovječnosti u doba Hoxhine strahovlade. Kada je 1997. izdržavao kaznu, došlo je do velikog ustanka protiv Berishine vlasti, te je iskoristio priliku da pobjegne.
Pinon, Arizona
Pinon je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 904 stanovnika.
Basil Davidson
Basil Davidson (9. novembar 1914 – 9. jul 2010) je bio britanski historičar i pisac, poznat prije svega kao jedan od najvećih stručnjaka za historiju Afrike, odnosno pionir afričkih studija. Središnje teme njegovih radova su kolonijalizam i uspon afričkih emancipatorskih pokreta, prvenstveno u bivšim portugalskim kolonijama.
Tokom drugog svetskog rata je služio u britanskim obaveštajnim službama te učestvovao u nizu misija u okupiranoj Evropi, uključujući Jugoslaviju gde se borio se rame uz rame sa jugoslovenskim partizanima. Svoja iskustva je opisao u knjizi Slika partizana.
Životopis
Njegov talent za učenje stranih jezika, kao i dobro poznavanje prilika u raznim zemljama je privuklo pažnju britanske tajne službe MI6. Nedugo nakon izbijanja rata, u novembru 1939. postao je njen agent, priključivši se tzv. Odseku "D" koji je imao zadatak obavljati sabotaže, odnosno minirati Dunav. Poslan je u Budimpeštu gdje je trebao raditi pod krinkom pres-agencije. Tamo je ostao sve do aprilskog rata 1941. kada je izbjegao u Beograd, ali su ga pri pokušaju bekstva u Grčku zarobili Italijani i držali u zarobljeničkom logoru u Albaniji. Nakon nekoliko meseci je preko neutralnog Portugala repatriran u Britaniju, odnosno razmenjen za italijanskog vojvodu od Aoste koga su bili zarobili Britanci.
Drugi svetski rat u Jugoslaviji
Davidson je kraće vreme proveo u Londonu u sedištu SOE, britanske službe osnovane sa ciljem obavljanja subverzivnih aktivnosti u okupiranoj Evropi. Krajem 1942. je odatle upućen u Kairo gde je postao šef njenog jugoslovenskog odseka. Godine 1943. se oženio za agenticu SOE Marion Young s kojom će kasnije imati tri sina.
16. avgusta 1943. se padobranom spustio u Bosnu na čelu misije koja je trebala koordinisati savezničke aktivnosti sa aktivnostima partizana. Partizani su na njega ostavili izuzetno dobar utisak, a iskustvo gerilskog ratovanja će kasnije kod njega stvoriti simpatije za slične pokrete u Trećem svetu tokom procesu dekolonizacije. O svemu tome je ostavio zanimljiva i bitna svedočanstva:
Osmijum(IV) hlorid
Osmijum(IV) hlorid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 332,042 Da.
Basil Davidson
Drugi svetski rat u Jugoslaviji
"U početku su postojala dva pokreta otpora u Jugoslaviji, četnici i partizani. Otpor četnika je trajao samo do jeseni 1941, njihovi lideri su tada prešli neprijatelju ili se vratili pasivnosti."
"Do sredine 1943 partizanski otpor Nemcima i njihovim saveznicima je porastao od dimenzija puke smetnje do glavnog faktora u opštoj situaciji. U mnogim delovima okupirane Evrope neprijatelj je trpeo gubitke od ruku partizana koje je teško mogao priuštiti. Nigde ti gubici nisu bili teži nego u Jugoslaviji."
"Tog avgusta kada sam stigao tamo je bilo preko 30 neprijateljskih divizija na teritoriji Jugoslavije, kao i velik broj satelita i policijskih formacija ustaša i domobrana, nemačkih Sicherheitsdienst, četnika, Nedićeve milicije, Ljotićeve milicije, i drugih. Partizanski pokret je mogao brojati do 150.000 borbenih muškaraca i žena (možda oko pet odsto žena) u bliskoj i nerazmrsivoj saradnji sa nekoliko miliona seljaka, ljudi zemlje. Partizanske brojke su bile podložne naglom uvećavanju."
"General Mihailović je vidio svoj doprinos zajedničkom cilju u skretanju anti-njemačkih osjećanja u anti-partizanska osjećanja. Samo na potpuno licemjernoj osnovi može njegovo djelovanje biti predstavljeno kao išta drugo osim štete cilju Saveznika."
"Kod kuće u Engleskoj bien-pensant dame i gospoda će usrdno raspravljati o vrednosti četnika i nepravdi nanetoj od Britanaca generalu Mihailoviću blaženopočivšem; ovde na Majevici partizani su zauzeti jednom i po nemačkom divizijom, a četnici ubijaju njihove kurire i ranjenike."
"Bilo je zbilja isuviše jasno svima nama koji smo služili sa partizanima da su oni postojali u vrlo konkretnoj i borbenoj formi pre no što smo se ikada pojavili na sceni – čak i u danima kada smo snabdevali četnike, uprkos našim pogrešnim naporima – i da bi oni postojali, i verovatno trijumfovali, bez obzira na kurs koji smo odlučili da zauzmemo."
Iz Bosne se Dejvidson prebacio u Srem, odnosno na Frušku goru gde se borio zajedno sa tamošnjim partizanima, i, prema sopstvenom svedočanstvu, nekoliko puta jedva izbegao smrt i zarobljavanje od strane osovinskih trupa. Njegovi pretpostavljeni iz SOE su mu u prvoj polovini 1944. naredili da se prebaci u Mađarsku (odnosno Bačku) i tamo organizaje partizanski pokret. Dejvidson je to učinio, ali je ubrzo shvatio da tamo ne postoje onako povoljne okolnosti kao drugde u Jugoslaviji. U junu 1944. se na Frušku goru, gde su se on i tamošnji partizani našli u obruču. Iz njega se izvukao tek posle sovjetsko-partizanske ofanzive, posle čega je avionom prebačen u Italiju pod savezničkom kontrolom.
U januaru 1945. je poslan na okupirani sever Italije da koordinira i pomaže aktivnosti tamošnjih partizana, odnosno služi kao britanski oficir za vezu u Liguriji. Tamo je nastojao sprečiti nemačke trupe da prilikom povlačenja uništavaju puteve i infrastrukturu. Uprkos naređenja feldmaršala Aleksandera o zabrani direktnog suprotstavljanja nemačkim trupama, učestvovao je u ustanku protiv nemačkog garnizona u Đenovi. On je završen sporazumom o kapitulaciji nemačkih trupa u Đenovi 26/27. aprila 1945. čiji je Dejvidson bio potpisnik. Iz rata je izašao sa činom potpukovnika.
Posleratna karijera
Posle rata se Dejvidson zaposlio kao dopisnik londonskog Timesa. Na tom je mestu ostao sve do 1949. godine, a karijeru mu je ozbiljno prečilo to što zbog izbijanja hladnog rata više nije mogao putovati u zemlje novostvorenog Istočnog bloka, kao i to da mu je javno iskazivanje oduševljenja partizanima stvorilo reputaciju komunista ili njihovog simpatizera. Tu reputaciju, koja će dugo godina pratiti, nije sprečilo ni to što je 1949. u odsutnosti na montiranom procesu osuđen kao špijun od staljinističkih vlasti posleratne Mađarske.
Times je, pak, napustio iste godine, nezadovoljan uređivačkom politikom koja je podržavala ponovno naoružavanje Zapadne Nemačke. Zbog toga se priključio levičarskoj pacifističkoj organizaciji Union for the Democratic Control, čiji je postao generalni sekretar. S obzirom da mu je novinarska karijera u Evropi bila zaprečena, 1951. se okrenuo Africi, koja je u to vreme još uvek bila pod vlašću evropskih kolonijalnih sila. Postao je fasciniran njenom kulturom i istorijom, koja je bila uglavnom nepoznata i ignorisana od strane zapadnih istoričara i publicista. Žestoka kritika režima apartheida u Južnoj Africi i britanskih kolonijalnih vlasti ga je dovela u sukob čak i sa uredništvom levičarskog časopisa New Statesman odakle je otpušten 1951. Kasnije je našao stalni angažman u listovima Daily Herald i Daily Mirror.
Jedna od prvih knjiga na temu Agrike bila African Awakening (Afričko buđenje) iz 1955. godine, a početkom 1960-ih je postao jedan od prvih predavača afričkih studija na univerzitetima. Tokom putovanja po Africi 1950-ih i 1960-ih je stekao veze sa brojnim antikolonijalističkim pokretima u afričkim državama, pre svega onima koje su još uvek bile pod vlašću Portugala, kojim je upravljao fašistički režim Estado novo. U svojim je knjigama, pak, istoriju Afrike nastojao prikazivati pre svega iz afričke perspektive, a posebnu je pažnju posvetio transantlantičkoj trgovini robljem koju je smatrao jednom od najvećih katastrofa u istoriji kontinenta. Kasnije mu se zamerao nedostatak objektivnosti, odnosno prevelika sklonost da se pred-kolonijalni period Afrike prikazuje kao svojevrsno zlatno doba. Uprkos toga je do kraja života uživao veliki ugled.
Belval-en-Argonne
Belval an Argon je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Šampanj-Arden, u departmanu Marna koja pripada prefekturi Sent Maneu.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 47 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 3 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 12,17 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 136 metara.
Ciklindol
Ciklindol je organsko jedinjenje, koje sadrži 14 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 214,306 Da.
Šah na slijepo
Šah na slijepo, slijepi šah, šah zavezanih očiju ili, rjeđe, sans voir (francuski: bez gledanja) je naziv za način igranja šaha u kome jedan ili oba igrača pred sobom nemaju šahovsku tablu niti neposredno pomiču figure. Umjesto toga se potezi čine izgovaranjem, pisanjem ili signaliziranjem šahovske notacije.
Šah na slijepo od igrača zahtijeva da se umjesto šahovske ploče i figura koristi vlastitim pamćenjem, odnosno da sliku šahovske ploče stvara u vlastitoj glavi. U najranijim periodima šaha se igra na slijepo smatrala čudesnom, dok se danas smatra kako dovoljno vješt igrač može bez problema igrati naslijepo, čak i nekoliko partija istovremeno.
Fincastle, Tennessee
Finkasl je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.618.
Ante Nazor (povjesničar)
Ante Nazor (Zagreb, 15. ožujka 1968.), hrvatski povjesničar.
Životopis
Rođen je 15. ožujka 1968. u Zagrebu. Osnovnu je i srednju školu također završio u Zagrebu (1986.) Na Filozofskom fakultetu - Humanističke i društvene znanosti u Zagrebu diplomirao je 1993. (program studija: Povijest i Arheologija), a 13. srpnja 1999. na istom fakultetu magistrirao (znanstveno polje: povijest). Doktorirao je 16. veljače 2007. (znanstveno područje: humanističke znanosti; znanstveno polje: povijest; grana: nacionalna povijest).
Sudjelovanje u Domovinskom ratu
Tijekom lipnja/srpnja 1991. mobiliziran je u pričuvni sastav Zbora narodne garde (smještaj u Pionirskom gradu u Zagrebu i pripravnost za mogući napad na vojarne). U jesen (listopad i studeni) 1991. otišao je kao dragovoljac na istočno-slavonsko bojište i bio pripadnik 122. đakovačke “R” brigade (potom se vratio i završio fakultet do listopada 1993.). Od 22. listopada 1993. do kraja rata bio je djelatnik Hrvatskog vojnog učilišta - Dočasničke škole HV-a Jastrebarsko.
Radna mjesta
Od 22. listopada 1993. do 10. travnja 1997. bio je nastavnik (profesor) u novoutemeljenoj Dočasničkoj školi HV “Ante Starčević” u Jastrebarskom, od 10. travnja 1997. do 1. kolovoza 2003. nastavnik na Katedri za vojnu povijest Hrvatskoga vojnoga učilišta u Zagrebu, a od 1. kolovoza 2003. do 2. ožujka 2005. bio sam na mjestu časnika za vojnu povijest u Odsjeku za vojnu povijest Odjela za združenu doktrinu i vojnu povijest pri Zapovjedništvu za združenu izobrazbu i obuku “Petar Zrinski” u Zagrebu (bivša HVU). Do 2003. dočasnicima i časnicima predavao je hrvatsku povijest od VII. stoljeća do završetka Domovinskoga rata (s naglaskom na vojnu povijest), a od 2003. do 2005. na Visokoj dočasničkoj školi u Jastrebarskom predavao je predmet Vojna povijest – Operacije oružanih snaga Republike Hrvatske u Domovinskom ratu (1991.- 1995.). Od 2005. godine ravnatelj je Hrvatskoga memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskoga rata.
Projekti i suradnja sa znanstveno-istraživačkim i pedagoškim ustanovama
Kao vanjski suradnik Odsjeka za povijesne znanosti Zavoda za povijesne i društvene znanosti Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti (HAZU) u Zagrebu, sudjelovao je u znanstveno-istraživačkom projektu “Izvori, studije i pomagala za hrvatsku povijest od 7. do 19. stoljeća, na kojem je i koautor knjige (kritičkog izdanja 1. sveska) Spisi splitskog bilježnika Ivana pok. Çove iz Ankone od 1341. do 1344. (Zagreb, 2002.), objavljene u seriji HAZU - Monumenta spectantia historiam Slavorum Meridionalium (vol. 53). Sudjelovao je u znanstveno-istraživačkom projektu Vlade RH "Domovinski rat i ratne žrtve u 20 stoljeću"; tema Vojna izobrazba dočasnika HV tijekom Domovinskoga rat”. Od 2004. predavao je na Hrvatskim studijima u Zagrebu izborni kolegij “Vojna povijest Hrvata (rani srednji vijek)”; Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu predavao je izborni kolegij “Pregled povijesti ratovanja u srednjem i ranom novom vijeku”, a od školske godine 2008./2009. na Hrvatskim studijima na poslijediplomskom studiju predaje obvezni kolegij “Vojna povijest – s posebnim osvrtom na Domovinski rat” Inicijator je i jedan od dvojice autora dvojezične (hrvatsko-engleske) knjige Povijest Hrvata – ilustrirana kronologija (Multigraf, Zagreb, 2003.). Surađuje s Leksikografskim zavodom u pisanju priloga za leksikografska izdanja i prijavljen je na znanstveni projekt “Atlas Domovinskog rata” (od 2007.).
Znanstveni skupovi i bibliografija
mini|Ante Nazor na obilježavanju 20. obljetnice osnivanja OS RH, Dana Oružanih snaga Republike Hrvatske i Dana Hrvatske kopnene vojske, u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici i promociji četiriju monografija posvećenih 2. gardijskoj brigadi, „Gromovima“; 4. gardijskoj brigadi, „Paucima“; 7. gardijskoj brigadi, „Pumama“ i 9. gardijskoj brigadi, „Vukovima“. mini|Ante je Nazor recenzent monografija posvećenih gardijskim brigadama. mini|Javna tribina: Je li Hrvatska agresor, a Herceg Bosna dio udruženog zločinačkog pothvata?"; [[Ivica Lučić, Višnja Starešina i Ante Nazor]]. Sudjelovao je na više znanstvenih skupova u zemlji i inozemstvu. Vodio je sekciju za vojnu povijest na II. kongresu hrvatskih povjesničara i organizirao više stručnih predavanja i okruglih stolova o temama iz Domovinskog rata; Autor je i koautor nekoliko knjiga te tekstova za kataloge izložbi s temama iz Domovinskog rata, turističke monografije s povijesnim pregledom i povijesnoga pregleda u turističkoj monografiji o Hrvatskom Jadranu. Napisao je više znanstvenih radova - većinom s problematikom iz hrvatske vojne povijesti, te više od 30 stručnih i publicističkih radova, koji su objavljeni u prigodnim zbornicima ili stručnim časopisima. Urednik sam više knjiga, autor izložbe o početcima suvremene hrvatske države, autor scenarija za dokumentarni film “Vukovar 1991.”.
Timken, Kansas
je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 76, što je 7 (-8,4 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Mahanoro
Mahanoro je grad od 36 917 stanovnika u sredini Madagaskara, u Provinciji Toamasina - Regija Atsinanana, administrativni centar istoimenog Distrikta Mahanoro
Većinsko stanovništvo ove ruralne općine (kaomina) su pripadnici malagaškog naroda Betsimisaraka.
Historija
Mahanoro se kao grad u današnjem smislu te riječi, počeo formirati početkom 20. vijeka, kad je odabran za administrativno središte toga kraja, u vrijeme francuske kolonijalne uprave, tad su izgrađene prve čvrste građevine od cigle za smještaj administracije i policije, škola, ambulanta, crkva, trgovine... i ceste. Zbog izuzetno jakih ciklona Mahanoro ni danas nema izgled nekog grada, jer su sve zgrade niske. Naselje je malo udaljeno od Indijskog oceana, pojasom šume zbog jakih vjetrova. Većina njegovih stanovnika živi u kolibama bez vode i struje. Preko 50% stanovnika su djeca školskog uzrasta, tako da općina Mahanoro ima 30 javnih i privatnih osnovnih i 6 srednjih škola, od kojih je 1 javna.
Geografske i klimatske karakteristike
Mahanoro se nalazi u sredini istočne obale Madagaskara, na obalnoj močvarnoj ravnici uz obale Indijskog oceana, u nekoj vrsti otoka, jer se desetak kilometara južno nalazi se estuarij rijeke Mangoro, a 32 km sjeverno delta rijeke Istočna Mahajamba.
Mahanoro ima tipičnu tropsku klimu sa stalnim dnevnim kišama i visokim temperaturama tokom čitave godine. Od septembra do novembra je najsušnije razdoblje, dok od februara do aprila padne najviše oborina (prosječna godišnja količina oborina je 3254 mm). Prosječna dnevna temperatura je relativno konstantna tokom cijele godine, iako je malo hladnije od jula do augusta, kad je prosječna temperatura oko 24 °C, a toplije je u januaru i februaru kad temperature dosežu u prosjeku 30 °C. Sezona uragana traje od januara do aprila.
Transport, Privreda
Mahanoro je udaljen oko 244 km u pravcu juga od provincijskog središta Toamasine i oko 306 km od glavnog grada Antananarivo. Prometno je vrlo izoliran, jer preko rijeka nema mostova (samo skele), jedina pouzdana i ekonomična veza sa ostatkom zemlje je umjetni vodeni Kanal Pangalanes, dug oko 600 km kojim je moguće otploviti do Toamasine na sjever, do grada Farafangana na jug Madagaskara. Grad ima i mali Aerodrom Mahanoro (IATA: VVB ICAO: FMMH)
Ribolov po moru ili uz Kanal Pangalanes i poljoprivreda na malim porodičnim imanjima, gdje se uzgaja većinom riža su najvažnije privredne grane u gradu i okolici. Iako ima vrlo dobre uvjete za razvoj balnearnog turizma, on je još uvijek u povojima - zbog velike prometne izoliranosti.
Brzina oslobađanja
mini|300px|desno|Newtonova zamišljena topovska kugla: ako bi [[top na nekoj uzvisini ispalio kuglu s brzinom manjom od brzine kruženja (vk = 7.9 km/s) ona bi imala putanju A ili B i pala bi na Zemlju; ako bi kugla išla brzinom kruženja ona bi imala kružnu putanju C i gibala bi se stalnom brzinom; ako bi kugla krenula brzinom većom od brzine kruženja ona bi putovala po elipsi D; ako bi kugla krenula brzinom većom od brzine oslobađanja (vo = 11.2 km/s) ona bi putovala po hiperboli E i napustila bi Zemlju.]]
mini|300px|desno|[[Kružno gibanje je sastavljeno od dviju komponenti, od gibanja stalnom brzinom po pravcu i od jednoliko ubrzanog gibanja sa smjerom prema središtu kruženja.]]
mini|300px|desno|Za [[Zemlja|Zemlju (M = 6 ∙1024 kg) brzina kruženja ili orbitalna brzina na samoj površini (r = 6 378 km) iznosila bi 7 910 m/s ili 7.91 km/s. Ta se brzina zove i prvom kozmičkom brzinom. ]]
mini|300px|desno|Da bi se napustila [[Zemlja i njeno gravitacijsko polje, potrebna je brzina oslobađanja od 11.2 km/s (oko 40,320 km/h); ali brzina od 42.1 km/s je potrebna da se oslobodi Sunčeve gravitacije i napusti Sunčev sustav.]]
Brzina oslobađanja ili druga kozmička brzina je brzina kojom se moraju lansirati svemirske letjelice (međuplanetarne sonde) na putu od Zemlje k Mjesecu i planetima Sunčeva sustava. Uz zadano gravitacijsko polje i položaj, brzina oslobađanja je brzina koju treba postići tijelo (npr. prirodni ili umjetni satelit) kako bi se i bez dodatne sile potiska oslobodilo gravitacijskoga polja nekoga nebeskog tijela i počelo udaljavati paraboličnom stazom u međuplanetarni prostor. Na površini Zemlje ona iznosi najmanje 11,15 km/s. Brzina oslobađanja je određena izrazom:
gdje je:
Zakon gravitacije i gibanje tijela
Pojave u prirodi tumače se međudjelovanjima (interakcijama). Newtonov zakon gravitacije je u biti matematički opis gravitacijske sile ili gravitacijske interakcija - sile kojom se uzajamno privlače dvije mase. Dok su Keplerovi zakoni opisivali način gibanja planeta, Newtonov zakon gravitacije je pomogao da se rastumači zašto se planeti gibaju baš tako kako se gibaju. Newton je zakon izveo na temelju praktičnog iskustva i teorijskih razmatranja tadašnje fizike i astronomije, uključivši Keplerove zakone. Obratno, matematičkim se putem iz Newtonov zakon gravitacije daju izvesti Keplerovi zakoni. Ali ne samo to. U prirodi ima gibanja mnogo složenijih od gibanja pojedinog planeta oko Sunca. Već je gibanje planetoida i kometa složenije od gibanja planeta. Isto je tako složenije gibanje množine zvijezda u jednom skupu zvijezda, ili zvijezda jedne galaktike, a sva su ona uvjetovana Newtonovom silom. Stoga je Newtonov zakon gravitacije mnogo općenitiji i pristaje cijelom svijetu. Newtonov zakon gravitacije matematički izražava veličinu sile F kojom se na razmaku r privlače dva tijela s masama M i m:
Svojstva te sile su sljedeća. Ona je uzajamna, privlačna i centralna sila. Uzajamna je zato što jednakom silom kojom tijelo mase M privlači masu m, privlači i tijelo mase m masu M. Centralna je zato što je usmjerena od jedne mase prema drugoj. Nadalje, sila je razmjerna masi svakog tijela posebno, a njezina veličina opada obrnuto razmjerno s kvadratom udaljenosti. Ako se razmak tijela udvostruči, sila se smanji četiri puta; ako se utrostruči, smanji se devet puta.
Konstanta G (univerzalna gravitacijska konstanta) je konstanta razmjernosti i prema mjerenjima iznosi otprilike 6.67428 ∙ 10−11 N m2 kg−2. Tijela obično predstavljamo malim kuglama, no zakon treba primjenjivati na točkasta tijela (tijela sažeta u materijalne točke). Ako tijela nisu točkasta, već proširena, tada je ukupna sila između njih jednaka zbroju svih sila između svake dvije materijalne točke. Stoga gravitacijsko polje oko stvarnog (realnog) tijela zna biti veoma složeno.
Kruženje satelita
Isaac Newton je shvatio da je kružno gibanje sastavljeno od dviju komponenti, od gibanja stalnom brzinom po pravcu i od jednoliko ubrzanog gibanja sa smjerom prema središtu kruženja. Kad ne bi bilo privlačenja, tijelo bi jednolikom brzinom vk odmicalo po pravcu i za vrijeme t prešlo put vk∙t. No istodobno, zbog gravitacijskog privlačenja, tijelo pada prema centru i u tom padu, u vrijeme t, prevali put gt2/2. Ako tijelo ipak ostaje na kružnici, mora biti da ono u vrijeme t za toliko odmakne od kružnice za koliko ujedno i padne na kružnicu! Taj proces prisutan je na svakom mjestu kružnice, na svakom ma kako malom odsječku puta. Ako bi brzina gibanja v bila manja od brzine kruženja vk, to tijelo bi zbog slobodnog pada prišlo središtu Zemlje više nego što bi se u jednolikom gibanju po pravcu od nje odmaknulo, pa bi tako prelazilo s kružnice većeg polumjera na kružnicu manjeg polumjera, te bi u spirali napokon palo na Zemlju.
Prisilimo li neko tijelo da se na vrtuljku giba brzinom v, tada ono u smjeru prema centru ima ubrzanje g (centripetalno ubrzanje). Između brzine gibanja v po kružnoj stazi polumjera r i centripetalne akceleracije g postoji veza:
Giba li se tijelo po kružnici i pojačamo li centripetalnu silu, porast će i ubrzanje i brzina. No ako je sila privlačenja gravitacijska, a u centru gibanja nalazi se masa M, tada je centripetalna akceleracija posve određena i jednaka izrazu:
Tim uvjetom se za dani polumjer staze od svih mogućih centripetalnih ubrzanja odabire samo jedno ubrzanje (akceleracija), a njoj odgovara samo jedna, posve određena brzina. Izjednačavanjem gornjih dvaju izraza, dobivamo:
Za Zemlju (M = 6 ∙1024 kg) brzina kruženja ili orbitalna brzina na samoj površini (r = 6 378 km) iznosila bi 7 910 m/s ili 7.91 km/s. Ta se brzina zove i prvom kozmičkom brzinom. Na svakoj drugoj razini iznad površine Zemlje brzina kruženja ima drugu vrijednost.
Oslobađanje satelita
Što se događa kada se brzina satelita poveća iznad brzine kruženja vk. Svaka veća brzina dovest će do izduženja staze (putanje). Kružnica prelazi u elipsu, a elipsa malog ekscentriciteta prelazi u elipsu većeg ekscentriciteta. Kada staza postane parabola, tijelo će napustiti Zemljinu blizinu i slobodno odletjeti u međuplanetarni prostor. Tada imamo brzinu oslobađanja vo ili drugu kozmičku brzinu. Tijela mogu biti međusobno vezana, ili slobodna. Tijelo je vezano i čini jedan fizički sustav sustav sa Zemljom kada leži na njoj ili se giba oko nje zatvorenom putanjom. Općenito, tijelo ima i kinetičku energiju i gravitacijsku potencijalnu energiju (energiju položaja u gravitacijskom polju). Potencijalna energija Ep mase m u okolini mase M jednaka je:
Dogovorom je potencijalnoj energiji pridijeljen negativan predznak. Vidimo da je na manjoj udaljenosti r potencijalna energija negativnija nego na većoj udaljenosti. S povećanjem razmaka potencijalna energija poprima manje negativnu vrijednost, a na beskonačnoj udaljenosti iznos joj padne na nulu. U stvari, relativno najveću vrijednost ima potencijalna energija na najvećoj udaljenosti; to je smisao negativnog predznaka. U strogom značenju tijelo je slobodno kada se nalazi na neizmjernoj udaljenosti od Zemlje. S obzirom na to da Zemlja nije sama u svemiru, već je svemirsko gravitacijsko polje složeno od mnogih pojedinačnih, tijelo će se uvijek nalaziti pod njihovim utjecajem. Zato je i pitanje slobode više praktičko pitanje: na velikim udaljenostima od Zemlje tijelo se nalazi u slobodnom stanju. Omjer gravitacijske potencijalne energije i mase m, dakle izraz - GM/r, zove gravitacijski potencijal.
Zamislimo postupak oslobađanja tijela u slučaju kada je tijelo na početku mirovalo na Zemlji, a na kraju mirovalo na praktički beskonačnoj udaljenosti od Zemlje. Kako je kinetička energija u takvom slučaju i na početku i na kraju postupka jednaka nuli, to će tijelo morati premostiti razliku potencijalne energije Ep koja postoji između površine Zemlje i beskonačne udaljenosti. Promjena energije jednaka je konačnoj vrijednosti manje početna vrijednost. Budući da se energija ne može ni stvoriti niti izgubiti (zakon očuvanja energije), treba je preuzeti iz kinetičke energije Ek, tijelo treba odaslati sa Zemlje s nekom početnom brzinom vo:
Tijelo mora krenuti s brzinom oslobađanja vo:
Postupak se može odvijati i u suprotnom smjeru. Pri slobodnom padu od beskonačnosti do daljine r razlika potencijalne energije prelazi u kinetičku, i brzina vo koju tijelo ima ovisi o udaljenosti r od centra privlačenja mase M. To znači da bi tijelo u slobodnom padu palo do nekog položaja r s istom onom brzinom s kojom se s tog položaja u gravitacijskom polju mora osloboditi. Brzina oslobađanja sa Zemlje iznosi 11.2 km/s i naziva se još drugom kozmičkom brzinom. Želimo li tijelo koje već kruži oko mase M osloboditi, trebat će mu do brzine oslobađanja dodijeliti manju energiju nego kad je ležalo na Zemlje. Brzinu tijela treba povećati od vk do vo, u biti kinetičkoj energiji treba dodati iznos G M m / 2 r; dakle, tijelu treba dovesti još toliko kinetičke energije koliko kinetičke energije već ima. Na takav se način postupa s svemirskim letjelicama koje se otpremaju na planete. One se najprije lansiraju u putanju oko Zemlje, gdje je bezračni prostor, a onda se u odabranom trenutku ponovo pale raketni motori, raketa postiže brzinu oslobađanja i usmjeruje letjelicu prema cilju.