cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lovro Dobričević
Biografija
Nakon toga naslikao je oltarnu sliku za crkvu sv. Marije u Rožatu u Rijeci dubrovačkoj 1469. godine. Zajedno sa slikarom Stjepanom Zornelićem naslikao je veliku oltarnu sliku za crkvu sv. Sebastijana u Dubrovniku, a od 1473. do 1477. sa Zornelićem i Božidarom Vlatkovićem, ocem slikara Nikole Božidarevića, naslikao je Rođenje Krista za crkvu sv. Petra. Sa Vlatkovićem je radio i gornji dio poliptiha u crkvi sv. Vlaha. Lovre Dobričević i njegova radionica, ostvarili su velik uticaj na slikarstvo Dubrovnika i Boke kotorske. Ostavio je velik uticaj i na svoje sinove Marina i Vicka koji su također bili slikari, od kojih je potonji bio zapaženiji.
Oslikao je 1448. poliptih u Dubrovniku, na kojem je prikazano Kristovo krštenje. Slikao je u tehnici tempere i pozlate na dasci.
Lejf Erikson
Na povratku Lejf je spasao norveškog prognanika koji mu je dao nadimak Lajf Sretni (staronorveški "Leifr hinn heppni").
Lovro Dobričević
Biografija
1452. je oslikao prezbiterij, gdje je naslikao Škrpjelsku Gospu. Naslikao ju je tehnikom tempere na cedrovoj dasci. 1455. je oslikao poliptih crkve Male braće u Dubrovniku. 1457. je otvorio radionicu u Dubrovniku. 1460. je oslikao crkvu sv. Marije na Dančama u Dubrovniku, gdje je naslikao sv. Julijana.
1475. radi u Kneževom dvoru, gdje je uveo renesansni stil. Njegov su rad nakon njegove smrti nastavili sinovi Vicko i Marino.
Lejf Erikson
Postoje dileme o lokaciji Lajfovog Vinlanda i do danas nije razjašnjeno o kom ostrvu se zapravo radilo.
Druga saga, Saga o Eriku Crvenom, govori da je zapravo Lejf otkrio američko kopno, ali se danas Grenlandska saga smatra za vjerodostojniju.
Vintrop
Vintrop se može odnositi na
141
thumb|Hram Antonina i Faustine
Godina 141. (CXLI) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Severa i Stloge (ili, rjeđe, godina 894. Ab urbe condita). Oznaka 141. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Vudbajn
Vudbajn se može odnositi na
Međunarodni aerodrom Long Thành
Međunarodni aerodrom Long Thanh (Sân bay quốc tế Long Thanh), također poznat kao Međunarodni aerodrom Long Thanh, je aerodrom smješten u Tan Binhu, 40 km sjeveroistočno od Ho Chi Minh Grad, Vijetnam.
Aerdorom je zračno raskršće za Vietnam Airlines, Jetstar Pacifica.
Vudbern
Vudbern se može odnositi na
Litijum aluminat
Litijum aluminat je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 68,945 Da.
Cese, Chieti
Cese je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 87 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 50 m.
Vortington
Vortington se može odnositi na
OR4A15
Olfaktorni receptor 4A15 je protein koji je kod ljudi kodiran OR4A15 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
OR4A16
Olfaktorni receptor 4A16 je protein koji je kod ljudi kodiran OR4A16 genom.
Izljev nafte u Meksičkom zaljevu 2010.
desno|mini|250px|Satelitska snimka izljeva nafte, [[24. 5.|24. svibnja 2010.]] Izljev nafte u Meksičkom zaljevu 2010., znan i kao Izljev nafte BP-a, Deepwater Horizon katastrofa i Macondo puknuće,   je bio masovni 3-mjesečni izljev nafte u Meksičkom zaljevu koji se dogodio 20. travnja 2010. godine te je nakon mjesec dana nezaustavljivog širenja naftne mrlje proglašena najvećom naftnom ekološkom katastrofom američke povijesti, čime je čak nadvisila katastrofalni izljev nafte iz Exxon Valdeza 1989.
OR4A16
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Izljev nafte u Meksičkom zaljevu 2010.
Uzrok je erupcija nafte sa morskog dna koja je nastala nakon puknuća i eksplozije naftne platforme Deepwater Horizon 20. travnja 2010 u Atlantskom oceanu u blizini savezne države Louisiana. Za platformu je bio odgovoran British Petroleum. To je bio treći ozbiljan incident u koji je bio umiješan BP u SAD-u u zadnjih pet godina. Erupcija nafte pokrenuta je iz naftnog bazena koji je izbušen oko 1,5 kilometara ispod morske površine. Procjene o količini izbačene nafte u moru sežu od 790.000 do 16.000.000 litara dnevno. Kao posljedica, zagađena je površina mora od oko 6,000 km2. Najveće žrtve katastrofe su ribarstvo, turizam, morska flora i fauna te razne ptice koje su teško nastradale. Izljev je stekao i loš glas zbog toga što su razne ekipe preko mjesec dana pokušavale bezuspješno zaustaviti erupciju nafte, što je izazvalo čuđenje i ogorčenje diljem Amerike.
Prema Nacionalnom oceanografskom institutu, u prvih 40 dana izljeva isteklo je otprilike 120 milijuna litara nafte u more. Sveukupno, površina zagađenog mora procijenjena je na oko 9,900 km2. Od 20. travnja do 16. srpnja, kada je zaustavljen izljev nafte, procjenjuje se da je u more sveukupno iscurilo između 500,000 i 1,000,000 tona nafte.
Potonuće naftne platforme
desno|mini|250px|Naftna platforma Deepwater Horizon nakon eksplozije Na naftnoj platformi u Meksičkom zaljevu došlo je do eksplozije. U trenutku eksplozije na platformi je bilo 126 radnika, od kojih je 17 ozlijeđeno, a 11 njih je preminulo. Eksplozija se dogodila 20. travnja 2010. oko 23 sata po lokalnom vremenu, na bušotini pod nazivom Deepwater Horizon, smještenoj 83 km jugoistočno od grada Venicea u Louisiani.
Obalna straža odmah je poslala helikoptere iz Louisiane i Alabame, te četiri broda kako bi evakuirali posadu i tragali za nestalima, međutim, dim i nepovoljni vremenski uvjeti onemogućuli su im kvalitetne radove. Dva dana kasnije, naftna platforma je potonula. Dok je na platformi plamtio požar, koji su neuspješno pokušali ugasiti brodovi obalne straže, u more je istjecalo oko 8.000 barela nafte na dan. Potonuće naftne platforme nazapamćeni je incident u američkoj naftnoj industriji. Platforma je pripadala tvrtki Transocean Ltd., sa sjedištem u Ženevi, a bila je u najmu korporacije British Petroleum (BP).
Izljev nafte
Raspadom platforme, počeo je masovni izljev nafte po Meksičkom zaljevu. Tjedan dana nakon nesreće, američka Obalna straža zabilježila je i novo curenje nafte pa je već za manje od dva tjedna mrlja dosegla obalu nekoliko američkih saveznih država. Početni volumen nafte koja se izlijeva u more bio je oko 5.000 barela na dan, no s vremenom se samo povećavao. Američki predsjednik Barack Obama najavio je veće uključenje njegove administracije i saveznih vlasti, uključujući i ministarstvo obrane, u borbu s velikom naftnom mrljom. Duž obala Louisiane postavljeno je oko devet kilometara plutajućih zaštitnih crijeva, a još 40 kilometara je u pripremi. Oko tisuću sto osoba radilo je u akciji sanacije, uz pomoć 50 plovila i mnogobrojnih aviona, te je skupljeno 250 tisuća galona vode onečišćene naftom.
Inženjeri naftne kompanije BP-a najavili su izbušiti sigurnosne odvode namijenjene postavljanju posebnog sredstva za potpuno zatvaranje rupe, ali su dodali da bi to moglo potrajati dva do tri mjeseca.
Borba protiv izljeva nafte
Nakon spomenutog neuspješnog pokušaja, koristeći se podvodnim robotom, američka podmornica izlila je kemijske sastojke za rastvaranje naftne mrlje. Pretpostavlja se da se od 20. travnja, kada je bušotina eksplodirala, do 11. svibnja, u more izlilo više od 13 milijuna litara nafte. Analitičari očekuje da će troškovi sanacije stajati nekoliko desetaka milijardi dolara. Nafta izvire iz bušotine, na oko 80 kilometara od obale, i procenjuje se da svakog dana iscuri oko 800.000 litara.
"Ovo izaziva veliku zabrinutost", izjavio je David Kennedy iz Nacionalne uprave za oceane i atmosferu. "Ja sam prestrašen. Ovo je jako, jako velika stvar. I napori koje će biti potrebni da se nešto učini, pogotovo ako se istjecanje nastavi, prelaze ljudsko poimanje".
Predsjednik Obama zatražio je od Kongresa hitnu pomoć od 129 milijuna dolara za borbu s posljedicama koje za sobom ostavlja nafta. Stotinjak milijuna dolara namijenit će se obalnoj straži, a 29 milijuna ministarstvu unutarnjih poslova za aktivnosti (kontrola, ispitivanja) za koje nisu zaduženi odgovorni za onečišćenje i Fond za zaštitu od naftnih mrlja u koji uplaćuju naftne kompanije. Tri tjedna nakon početka borbe protiv naftne mrlje Obamina administracija je predložila i veće poreze za naftne kompanije i angažman najboljih znanstvenika u zemlji kako bi pomogla British Petroleumu da zaustavi otjecanje nafte. Predsjednik uprave BP-a Tony Hayward izjavio je 25. svibnja da nikada nije pokušano na kilometar i pol ispod morske površine zaustaviti izljev nafte. „Na površini zemlje mogli bismo zatvoriti bušotinu, ali na ovoj dubini šanse su između 60 i 70 posto“, rekao je.
U međuvremenu, mjesec dana nakon izljeva, zagađeno je više od 100 kilometara obale pa je guverner Louisiane Bobby Jindal zaprijetio da će ta savezna država preuzeti stvari u svoje ruke, nabrajajući zahtjeve koje je uputio BP-u i Obalnoj straži za plutajuće barijere i drugu opremu.
26. svibnja šuta je ubrizgana u naftnu bušotinu u sklopu tzv "top kill" metode, kako bi se zaustavilo istjecanje nafte u Meksičkom zaljevu, objavio je BP, koja ističe da će se konačan rezultat znati tek za 48 sati. To je prvi put da se ta metoda upotrijebila na morskoj dubini od 1.500 metara. Međutim, ni to nije zaustavilo curenje nafte u more.
Ista ovakva katastrofa u Meksičkom zaljevu već se jedom dogodila, na gotovo na jednak način, prije 30 godina. Velika meksička kompanija Pemex je u lipnju 1979. radila na 3 kilometra dubokoj bušotini, kad je uslijed tehničkih problema došlo do snažne eksplozije. Sljedećih 9 mjeseci, stručnjaci su pokušavali neuspješno zaustaviti istjecanje nafte istim metodama koje koriste i danas. Isteklo je 3 milijuna barela nafte, a Pemex je na sanaciju i čišćenje potrošio oko 100 milijuna dolara.
Privremeno zatvaranje
15. srpnja 2010, nakon gotovo tri mjeseca konstantnog izljevanja nafte, BP je objavio da je uspješno prekinuo istjecaj uz pomoć kapsule težine 75 tona i visine od 10 metara, priključene na propali preventer. No to je samo privremeno rješenje.
Do 19. srpnja, nisu pronađene nikakve naznake da je sama bušotina puknula, dakle kapsula je ispunila svoju svrhu. Thad Allen, umirovljeni američki admiral obalne straže zadužen za operaciju zaustavljanja izljeva, izjavio je da će se kapsula koristiti za preusmjeravanje curenja nafte prema brodovima na površini radi skupljanja iste, čime je omogućeno privremeno zatvaranje buštoine prilikom nevremena, umjesto trajnog zatvaranja bušotine.
Trajno zatvaranje
BP je u svibnju počeo bušiti dvije sporedne bušotine radi skidanja pritiska sa prve, kako bi ju blokirao. Jednom kada sporedna bušotina stigne do izvorne, operator će izbaciti smjesu u izvornu bušotinu. Prema procjenama, pomoćne bušotine će krenuti u funkciju u kolovozu 2010. i koštati će otprilike 100 milijuna $ po komadu.
Posljedice
desno|mini|250px|Spašavanje [[pelikana uprljanog naftom]] desno|mini|250px|Centar za spašavanje pere naftu sa perja pelikana U tri američke države ribari su ostali bez prihoda. Ptice selice koje se gnijezde na malim otocima uz ušće Mississippija su masovno nastradale. Farme oštriga su zatvorene. Ribe koje se mrijeste uz ušće ostali su bez mlađi, jer su jaja koja plutaju uz površinu vode, zajedno s planktonima, bile prve žrtve, a za njima i čitav hranidbeni lanac. Kornjače, ribe i ptice su općenito bile najveće žrtve ekološke katastrofe.
Samantha Joye sa sveučilišta u Georgiji je izrazila zabrinutost da će trebati godinama a možda čak i desetljećima da se ekosustav obnovi od posljedica zagađenja naftom i plinom. To je u suprotnosti sa stajalištem ravnatelja BP-a Tonyja Haywarda koji je izjavio da će izljev nafte imati "jako, jako blag učinak na okoliš". Steve Ross sa sveučilišta iz Sjeverne Karoline je izjavio da je i koraljni greben na istoku Amerike vjerojatno oštećen.
29. travnja guverner Louisiane Bobby Jindal objavio je izvanredno stanje nakon vijesti da će nafta zapljusnuti do obale te države. Već idući tjedan, prvi znakovi zagađenja postali su vidljivi na obali. Ribarenje je privremeno bilo zabranjeno u tom razdoblju. Federalna vlada je 24. svibnja proglasila "riblju katastrofu" za sljedeće države: Alabama, Mississippi i Louisiana.
Što se tiče ekonomske cijene, šteta je teško procjenjiva. Neki stručnjaci tvrde kako su troškovi, kada se mora čistiti obala, dvostruko veći nego oni kada se nafta skuplja samo u vodi. Neke procjene govore kako je za ovu ekološku katastrofu BP morao izdvojiti i do 3 milijarde dolara. Drugi pak navode da je cijena bila 4,6 milijarde $. 25. svibnja, BP je obavijestio javnost da je potrošio 760 millijuna $ na saniranje izljeva. Ta cijena je pak rasla 10.000.000 $ dnevno.
30. travnja, Merrill Lynch je izvjestio da su pet poduzeća povezanih sa incidentom - BP, Transocean, Anadarko Petroleum, Halliburton i Cameron International Corporation - izgubile ukupno 21 milijardu $ na tržitu kapitala. Prema UBS-u, konačna računica bi mogla biti i do 12 milijardi $. The Guardian je objavio članak u kojem analizira da je standardna državna kazna 1.100 $ po prolivenom barelu nafte, no u slučaju velikog nemara penje se i do 4.300 $ po barelu. U najgorem scenariju, procjene o svakodenvnom curenju (115.000 barela) pomnožene sa dva mjeseca potrebna za sanaciju bi mogle rezultirati i do 60 milijardi $ troškova.
U SAD-u su se sve češće čule usporedbe izlijevanja nafte s uraganom Katrina koji je 2006. u rujnu preplavio New Orleans. Tom je prigodom poginulo 1.800 ljudi, a bijes stanovnika, zbog izuzetno spore reakcije vlasti te neinteresa koji je za katastrofu i stradanja pokazao tadašnji predsjednik George W. Bush, ubrzo se prelio cijelom zemljom i doveo prvo do pobjede demokrata na izborima za Kongres, a zatim i do pobjede Baracka Obame na izborima. Upravo stoga Bijela kuća odbacuje bilo kakvu sličnu usporedbu, no politička šteta je napravljena. Uoči svog posjeta Meksičkom zaljevu 26. svibnja, Obama je poručio BP-u da "već jednom začepe tu prokletu rupu".
Obama je također naredio da se do daljnjeg neće izdavati dozvole za bušenje na velikim dubinama. "Znam da to ne može umanjiti ogroman bijes i frustraciju koje ova katastrofa izaziva kod stanovnika Meksičkog zaljeva i brojnih Amerikanaca", rekao je Obama i najavio da kreće u žestoki obračun s korupcijom u naftnoj industriji kojom se, priznaje, trebao i ranije pozabaviti.
Vejland
Vejland se može odnositi na
Riverside, Steuben County, New York
Riversajd je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 497, što je 97 (-16,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Špancirfest
mini|250px|Kostimirani šetači mini|200px|Špancirfest 2008. Špancirfestival je ulični festival koji se održava u gradu Varaždinu, po varaždinskim ulicama i trgovima.
Ovaj festival ima nekoliko manjih festivala kao sastavne dijelove:
Festival sadrži 300-tinjak potprograma.
Vejverli
Vejverli se može odnositi na
Satine Phoenix
Satine Phoenix (Olongapo, Zambales, Filipini, 22. svibnja 1980.) je bivša filipinsko-američka pornografska glumica, fetiš model, slikarica, ilustratorica i gamerica iz San Francisca, Kalifornije. Svoju karijeru kao pornografska glumica započela je 2006. godine, a završila 2011. godine.
Raniji život
Satine Phoenix je rođena 22. svibnja 1980. godine u Olongapou, Zambalesu, na Filipinima. Njen otac je podrijetlom bio sa Sicilije, a majka s Filipina. Odrasla je s obitelji i mlađom sestrom u Sacramentu, Kaliforniji.
Barras
Baras je naselje i opština u Francuskoj u regionu Provansa-Alpi-Azurna obala, u departmanu Gornjoprovansalski Alpi koja pripada prefekturi Dinj le Ben.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 121 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 5 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 20,8 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 625 metara (maksimalnoj 1298 m, a minimalnoj 533 m).
Schubert, Pennsylvania
Šubert je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Tamaris
Tamaris (ili metlika) je biljka iz porodice kritosjemenjača koja broji 50-ak vrsta a potječe iz suhih područja Bliskog istoka i Afrike. Ime potječe iz latinskog jezika naziva za rijeke Tambre u španjolskoj provinciji Hispania Tarraconensis.
Opis
Tamaris je bjelogorični grm koji raste između 5 i 18 metara visine. Izvorno, ova biljka raste u bilizini slanog tla. Osim što dobro podnosi slanost, otporljiva je i na lužnatost.
Lišće je debljine od 1-2 mm, zelene boje. Preko zime otpada a u proljeće cvijeta u šarenoj i lijepoj ružićastoj boji, zbog čega se u raznim vrtovima koristi kao ukrasna biljka.
Svaki cvijet sadrži i do tisuću malenih sjemenki (promjera 1 mm) koji se nakon proljeća šire vjetrom po kopnu ili vodi, zbog čega nekim vrtlarima može stvoriti poteškoće.
Località Tre Ponti, Verbano-Cusio-Ossola
Località Tre Ponti je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 162 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 230 m.
Interleukin 11
IL-11 je multifunkcionalni citokin koji je prvo izolovan 1990. godine iz kičmene moždine-izvedenih stromalnih ćelija. On je ključni regulator of više evenata hematopoeze, pogotovu stimulacije sazrevanja megakariocita. On je isto poznat pod imenima inhibitorni faktor adipogeneze (AGIF) i oprelvekin.
Struktura
LJudski IL-11 gen, koji sadrži 5 eksona i 4 introna, je lociran na hromozomu 19, i kodira 23 kDa protein. IL-11 is je član IL-6 citokinske familije, koja je osobena po upotrebi zajedničkog koreceptora gp130. Signal specifičnost daje IL-11R alfa podjedinica.
Signalizacija
Prenos signala se inicira nakon IL-11 vezivanja za IL-11R alfa i gp130, što omogućava homodimerizaciju gp130 molekula. Ovo omogućava gp130-asociranoj JAK kinazi da se aktivira i da fosforiliše intracelularne tirozinove ostatke na gp130.
Funkcija
Za IL-11 je bilo pokazano da poboljšava oporavak trombocita nakon hemoterapijom-uzrokovane trombocitopenije, inducira akutnu fazu proteina, modulira antigen-antitelo odziv, učestvuje u regulaciji proliferacije i diferencijacije koštanih ćelija, i možda može biti korišćen kao terapeutik za osteoporozu. IL-11 stimuliše rast određenih limfocita, i u modelu na glodarima, stimuliše povećanje kortikalne debljine i jačanje dugačkih kostiju. Pored toga što ima limfopoetske/hematopoetske i osteotrofske osobine, on funkcioniše u mnogim drugim tkivima, uključujući mozak, creva i testise.
Eparhija bihaćko-petrovačka
Eparhija bihaćko-petrovačka je eparhija Srpske pravoslavne crkve sa a sedištem u Bosanskom Petrovcu, gde se nalazi i saborna crkva eparhije.
Nadležni arhijerej je gospodin Sergije (Karanović).
Istorijat
thumb|290px|d|[[Manastir Klisina kod Prijedora]]
Osnivanje
Zamisao o stvaranju Bihaćke eparhije u Saboru srpske crkve, postojala je još 1921. godine, ali je tek 1925. godine izabran prvi episkop Bihaćke eparhije Dr Venijamin Taušanović, koji je ovom eparhijom upravljao četiri godine. Poslije njegovog premještaja 1929. godine za episkopa zletovsko-strumičkog, eparhijom su administrirali episkopi: banjalučki, dalmatinski i zvorničko-tuzlanski do 1934. godine, kada je ova eparhija ukinuta.
U toku Drugog svjetskog rata područje Bihaćke eparhije teško je stradalo od ustaša, a pravoslavni Hram Silaska Svetog duha na apostole, u Bihaću, bio je prvi porušeni hram u NDH 1941. godine. Nezavisna Država Hrvatska je 5. maja 1942. godine podijeljena na četiri eparhije za „Hrvatsku pravoslavnu crkvu“, i to: Zagrebačku, Brodsku, Petrovačku i Sarajevsku. Na svu sreću, do popunjavanja „Petrovačke eparhije“ nije nikada došlo.
Obnova
Proučavajući predratno, ratno i poslijeratno stanje na području Bosanske Krajine, episkopi dalmatinski G. Nikolaj (Mrđa) i banjalučki G. Jefrem (Milutinović), u obrazloženju svog predloga Svetog arhijerejskog sabora, za obnovljenje Eparhije bihaćke.
U toku rata 1992-1995. područje Bihaćko-petrovačke eparhije teško je stradalo. Uništeni su mnogi hramovi, a mnogobrojno stanovištvo je usljed ratnih dejstava izbjeglo ili protjerano sa svojih domaćinstava, uključujući takođe i episkopa Hrizostoma i sveštenstvo koje se nalazilo u kriznim područjima. Obnova ratom stradale eparhije počela je povratkom episkopa Hrizostoma u selo Podrašnica, opština Mrkonjić Grad 1996. godine.
Namesništva
Namesništva eparhije su:
Eparhija bihaćko-petrovačka se prostire na 12 političkih opština, i to: Bosanski Petrovac, Livno, Glamoč, Bosansko Grahovo, Drvar, Bihać, Cazin, Velika Kladuša, Bužim, Bosanska Krupa, Sanski Most i Ključ.
Manastiri
U okviru Eparhije bihaćko-petrovačke postoji šest manastira:
George W. Bush
George Walker Bush [ˈdʒɔːrdʒ ˈwɔːkər bʊʃ] (New Haven, Connecticut, 6. srpnja 1946.), američki političar i državnik. Guverner Teksasa bio je od 1995. do 2000. (46. po redu), a predsjednik Sjedinjenih Američkih Država od 2001. do početka 2009. (43. po redu, reizabran 2004.).
Životopis
[[Media:En-us-George Walker Bush.ogg|George Walker Bush]] rođen je 6. srpnja 1946. godine u mjestu New Haven u saveznoj državi Connecticut. George Junior najstariji je sin bivšeg američkog predsjednika George Herbert Walker Busha i Barbare Pierce Bush. Odrastao je u Midlandu i Houstonu u Teksasu gdje je njegov otac radio u naftnoj industriji.
Kao što je ranije spomenuto George Junior nije jedinac. Pored njega tu su još tri brata (Jeb - guverner Floride, Neil, Marvin) i sestra Dorothy. Obitelj Bush imala je još jedno dijete - kćerku Robin koja je 1953 godine (kada joj je bilo samo tri godine) tragično preminula od posljedica leukemije. Kao i njegov otac mladi je George pohađao prestižnu školu Philips Andover Academy u saveznoj državi Massachusetts prije nego se upisao na sveučilušte Yale. Diplomirao je 1968 godine i nakon toga se vratio u Teksas gdje se pridružio Nacionalnoj teksaškoj zrakoplovnoj gardi (Texas Air National Guard) gdje je naučio pilotirati na mlaznim zrakoplovima, točnije na zrakoplovu F-102. Ranih 1970-ih George se vratio u istočni Teksas gdje je na mahove radio kao menadžer u jednoj teksaškoj poljoprivrednoj tvrtki i u kampanjama za američki Senat u Floridi i Alabami. Jednom prilikom izložen pitanjima novinara da li je točno da je u to doba koristio droge i odavao se pijanstvu Bush je odgovorio kako bi taj nomadski period svog života najrađe zaboravio. Godine 1972. upisuje se u harvardsku poslovnu školu (Harvard Business School) koju će završiti 1975. godine. Mladi Bush i dalje je odlučno htio kročiti stopama svoga oca te je tako odlučio okušati se u naftnoj industriji. Stoga se vratio u Midland gdje je osnovao tvrtku za eksploataciju nafte i plina - Arbusto (španjolska riječ za grm, kako glasi njegovo prezime na engleskom).
Politička karijera
Kada je 1994. izabran za teksaškog guverenara Bush je iznenadio sve, čak i vlastitu obitelj, jer je uspio pobjediti popularnu demokratsku kandidatkinju Ann W. Richards sa 350.000 glasova više. Svoju iznenadnu pobjedu Bush je izgradio na propagiranju povećanja mjesnog nadzora škola i reformi socijalne skrbi. U svom prvom mandatu Bush je ostvario većinu svojih ciljeva te je učinio važne korake ka reformi sudstva otežavši državnom tužitelju podizanje optužnica, što se osobito pozitivno odrazilo na interese velikih teksaških tvrtki. Do kraja svog prvog mandata postao je toliko popularan da su ga podržavali čak i pripadnici Demokratske stranke koji su kontrolirali zakonodavnu vlast u Teksasu. Godine 1997. Bush je promovirao plan velike porezne reforme kojom bi se prihodi od poreza smanjili za 3.000.000 USD godišnje. Bio je to velik politički rizik koji nije zadovoljio konzervativce, a ni liberale. Na kraju su njegov plan onemogućili njegove stranačke kolege iz Republikanske stranke koju su glasali protiv plana. Ipak, na kraju se Bush uspio izboriti za smanjenje prihoda od poreza u visini od 1.000.000 USD godišnje. U studenome 1988 Bush je postao prvi teksaški guverner koji je izabran na period od četiri godine dobivši 65 % glasova. Ovaj uspjeh najviše može dobrim dijelom zahvaliti crncima i hispanjolcima koji su ovaj put svoj glas dali republikancima, iako po tradiciji oni glasaju za demokrate. Najnoviji uspjeh mladog Busha privukao je pozornost njegovih stranačkih kolega na saveznoj razini koji su ga smatrali dostojnim kandidature za predsjednika Sjedinjenih Država. U lipnju 1999 Bush je zvanično objavio svoju namjeru da se kandidira za predsjednika Sjedinjenih Država opisujući sebe kao samilosnog konzervativca.
Svoju predizbornu kampanju započeo je na obećanjima da će Republikanskoj stranci dopustiti više utjecaja na odluke predsjednika te da će obnoviti ono što republikanci nazivaju dostojanstvom Bijele kuće (aluzija na Clintonovu aferu s Monicom Lewinsky). Također u svojoj kampanji Bush stavlja oštar naglasak na želju za poboljšanjem školskog sustava (što mu je navodno najveća opsesija), reformu socijalne skrbi, poreznog sustava na saveznoj razini i uvođenje sistema tzv. ograničene vlade. Kritičari mu prebacuju njegovo relativno neiskustvo u politici i preveliku brižnost samo za dobrostojeće osobe i interese velikikog biznisa. Liberali koji ne vjeruju u njegovu "samilost" kritiziraju ga što je kao guverner Texasa podržavao smrtnu kaznu i zalagao se protiv pobačaja. Njegova opozicija istovremeno mu prebacuje spriječavanje donošenja zakona koji bi štitio prava homoseksualaca. Unatoč nekoliko njegovih nevjerovatnih grešaka - spomenimo samo da je na pitanje novinara da imenuje lidere nekih vodećih zemalja Bush nije dao nijedan točan odgovor te da je u okviru svoje kampanje posjetio sveučilište Bob Jones koje je u Sjedinjenim Državama poznato po rasnoj i vjerskoj nesnošljivosti - uspio je izboriti se za neočekivano veliku podršku u redovima republikanaca pretičući senatora Johna McCaina koji je bio nesumnjivi autoritet unutar stranke. U srpnju 2000 Bush je objavio ime kandidata za mjesto potpredsjednika - Richarda B. Cheneya, bivšeg kongresmena iz savezne države Wyoming koji je za vrijeme Bushovog oca bio ministar obrane, a sada se bavi poslovima vezanim uz naftu u Texasu. Obojica su formalno nominirani za predsjedničku utrku 2. kolovoza 2000 na Republikanskoj Nacionalnoj konvenciji u Philadelphiji.
Nakon prebrojavanja glasova koje se odigravalo na Floridi gdje je njegov brat guverner i pobjede u predsjedničkoj trci George Walker Bush je pobjedio svog suparnika (Ala Gora) iako je dobio manji broj glasova.
Predsjedništvo
Sa terorističkim napadima od 11. rujna 2001. Bushova politika je odjednom dobila smisao i nazvana je borbom protiv terorizma. Bush je pod tim imenom, uz podršku europskih država a najviše Velike Britanije i nekih islamskih država poveo rat protiv Talibana u Afganistanu, koji su u tom trenutku davali utočište terorističkoj mreži al-Qaeda i Osami bin Ladenu (više na Rat protiv terorizma). Broj ubijenih civila u tom ratu se procjenjuje na 18 tisuća.
Tijekom slijedećih nekoliko mjeseci State Department i predsjednik Bush, uz pomoć izvještajne službe CIA su pronašli vezu između terorista i iračkog diktatora Saddama Huseina. Bush je optužio Irak za posjedovanje oružja za masovno uništenje. Bush je vršio stalni pritisak na Irak i to je rezultiralo trećim Zaljevskim ratom i upadom američkih i britanskih postrojbi u ožujku 2003. godine u Irak. Napad je izvršen bez suglasnosti UN i Vijeća sigurnosti UN, pa je taj napad podijelio svjetske i europske zemlje u političkom smislu. Na stranu SAD-a i Velike Britanije su stali Španjolska, Italija, Poljska i druge zemlje, dok su drugu stranu predvodili Francuska, Njemačka i Rusija, koji nisu pronašli opravdanje za taj rat u izvještaju inspekcije za oružje na čijem čelu se nalazio Hans Blix.
Treći Zaljevski rat prouzročio je širom planeta proteste protiv rata i SAD-a, pa čak i u državama čije su vlade podržavale politiku SAD-a. Većina demonstranata prebacivala je Bushu da vodi osobni rat protiv Iraka, da je to rat isključivo samo zbog nafte itd., i da nije rat protiv terorizma.
Osim u Iraku i drugim arapskim zemljama, i u nekim drugim zemljama i gradovima kao u Istanbulu ili 11. marta 2004 u Madridu došlo je do terorističkih napada terorističke mreže Al kaide i njoj srodnih terorističkih organizacija, što je opet na direktan ili indirektni način vodilo do povlačenja jedinica nekih država iz Iraka.
Svi ti dekreti, nisu na samom startu prouzročili nikakve kritike u SAD-u, a tek nešto kasnije, kratko pred predsjedničke izbore 2004. godine se počinju polako javljati kritičari ovih uredbi, a prvenstveno protiv planova za uvođenje uredbe Patriot Act II (vidi: engleska Wikipedia).
U međuvremenu na vidjelo su izašli dokumenti kojim su FBI i NSA upozoravali predsjednika Busha o mogućim terorističkim napadima na SAD u kolovozu 2001. Ovaj do tada tajni dokument je predat na uvid jednoj posebno osnovanoj komisiji Kongresa SAD-a čiji je izvještaj javno objavljen u travnju 2004. godine.
Dana 03. studenog 2004.-te godine, Bush je ponovo izabran za predsjednika SAD-a na rok od 4 godine.
Kabinet
thumb|right|300px|Buš pozdravlja publiku u Floridi [[2004]] thumb|desno|300px|Buš u Omahi [[2005]] U Bušovom kabinetu nalazi se najveći broj predstavnika manjina u bilo kojoj saveznoj vladi SAD do sada, uključujući i prva dva ministra azijskog porekla. To je takođe, prema Ginisovoj knjizi rekorda, najimućniji kabinet u istoriji.
Samo jedan član nije republikanac. To je načelnik sekretarijata za saobraćaj, Norman Mineta, prvi ministar azijskog porekla, koji je prethodno služio kao načelnik sekretarijata za trgovinu u vladi Bila Klintona.
U sastavu ove vlade se nalaze, odnosno nalazili su se važni predstavnici prethodnih republikanskih vlada, kao što su Kolin Pauel (savetnik za odbranu u vladi Ronalda Regana i šef osoblja u vladi Džordža Buša starijeg) i Donald Ramsfeld (bio je sekretar odbrane i u vreme Džeralda Forda.
Nakon pobede na izborima 2004. Buš je dozvolio svim članovima kabineta koji ne žele da rade u drugom mandatu da podnesu ostavke; prvi koji su to učinili su Džon Aškroft i Donald Evans. Aškrofta je zamenio Alberto R. Gonzales.
Ostali savetnici i zvaničnici
Velman
Velman se može odnositi na
Velsburg
Velsburg se može odnositi na
Mladen Pavković
Mladen Pavković, (Ludbreg, 22. rujna 1951.), hrvatski je novinar i publicist aktivan u braniteljskim udrugama. Bivši je redovni suradnik tjednika Hrvatsko slovo, u kojem je imao svoju stalnu rubriku "Da se ne zaboravi".
Životopis
Mladen Pavković rodio se u Ludbregu 1951. godine. Suradnik je više listova i časopisa. Bio je zaposlen u listu i radio postaji Međimurje u Čakovcu, urednik Radio Novog Marofa, novinar u listu i radio postaji Vrbovec te do 2013. novinar-komentator u listu Podravka u Koprivnici. Bio je sudionikom Domovinskog rata kao dragovoljac. Bio je pripadnikom 117. brigade i 145. taktičke grupe "Jastrebovi" u Hrvatskoj vojsci. U vrijeme Domovinskoga rata bio je, uz ostalo, inicijatorom i organizatorom brojnih ratnih izložbi, tribina, likovnih kolonija, radio emisija, a zahvaljujući njemu objavljeni su i brojni ratni plakati, od kojih poglavito treba istaknuti plakat iz 1991. "Hrvatska Vas zove" kojeg je osmislio zajedno s Vladimirom Kostjukom. Dosad je napisao više od tri tisuće članaka u svezi Domovinskoga rata. Dvanaest godina bio je predsjednikom Udruge branitelja, invalida i udovica Domovinskog rata Podravke (UBIUDR), jedne od najaktivnijih Udruga proizašlih iz Domovinskoga rata, a sada je predsjednik Udruge hrvatskih branitelja Domovinskog rata 91. (UHBDR91), čiji je počasni predsjednik Mile Dedaković-Jastreb. Nakon održanih samostalnih izložbi, darovao je Muzeju Grada Koprivnice (1979. i 2010.) 513 crno-bijelih fotografija na temu "poznati i popularni". Član je Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u dijaspori (HAZUD; Basel, Švicarska), Hrvatskog novinarskog društva (HND) te Društva hrvatskih književnika Herceg-Bosne. O književno-publicističkom radu Mladena Pavkovića objavljena je i monografija s naslovom "Pobjednik ostaje sam" (Ogranak Matice Hrvatske, Koprivnica, 2010.) te monografija akademika Josipa Pečarića "Mladen Pavković" (2020).
Glavni je i odgovorni urednik listova: "Magnum" (1990.-1991.), "Gardist" (1991.-1993), koji je prvi vojni list u neovisnoj državi Hrvatskoj, "Podravski tjednik" (1992.), "Za dom" (1993.-1994), list Udruge hrvatskih dragovoljaca Domovinskog rata Zagreb, "Hrvatski književni list" (1994.- 1999.), kojeg je obnovio s književnikom Zlatkom Tomičićem, "Hrvatski branitelj" (1998.- 1999.), "Rat i mir" (2013.-). Bivši je redoviti je suradnik tjednika Hrvatsko slovo, u kojem je imao svoju stalnu rubriku Da se ne zaboravi. O njegovu radu Hrvatska radiotelevizija (HRT) snimila je i dokumentarni film  "Zlatno srce Mladena Pavkovića" scenariste i redatelja Darka Dovranića, (2001.)Objavio je najmanje novine na svijetu "Hrvatski branitelj",3x2,5cm, (2004.), CD "Zlatko Crnković govori Goloba", CD "Najljepše pjesme Božice Jelušić u odabiru Mladena Pavkovića", CD "Najljepše pjesme Zvonimira Goloba u odabiru Mladena Pavkovića" i dr.
Zahvaljujući njemu dosad je u Koprivnici, Kninu, Vukovaru, Zagrebu, Ludbregu, Varaždinu i drugdje podignuto tridesetak spomen - obilježja i Spomen križeva poginulim hrvatskim braniteljima.
Mladen Pavković nepravomoćno je osuđen 2016. godine na 7 mjeseci uvjetnog zatvora zbog napastvovanja osamnaestogodišnjakinje.
Priređivač izložbi
Priredio je oko osamdesetak samostalnih (i skupnih) izložbi fotografija na temu "poznati i popularni",(prvu u Gradskom muzeju Grada Varaždina), ali i iz Domovinskoga rata: Varaždin, Čakovec (1976.), Varaždin (1977.), Koprivnica (1979.), Koprivnica (1983.), Varaždin, Zagreb, Đurđevac, Čakovec, Zagreb (1984.), Varaždin (1985.), Vrbovec (1987.), Varaždin (1996.), Koprivnica, Karlovac (1999.), Koprivnica, Zagreb, Knin, Osijek, Križevci, Delnice (2000.), Pečuh, Mohač (2001.) i ini. Izlagao je zajedno s Ivanom Lackovićem - Croatom i Josipom Generalićem na više skupnih izložbi: Zagreb, Kumrovec, Zlatar, Marija Bistrica, Dugo Selo, Zabok, Vukovar.
Tiberije Korunkanije
Tiberije Korunkanije, (, ? - 241. pne.) bio je poznati rimski pravnik i prvi čovek koji je iz redova plebejaca postao pontifex maximus. Smatra se prvim učiteljem rimskog prava. 280.godine.pne. komandovao je kao konzul rimskom vojskom u ratovima vođenim protiv Etruraca i epirskog kralja Pira. Umro je 243. godine.pne.
Prema pravniku Pomponiju poznat je u istoriji rimskog prava po tome što je prvi počeo davati javne savete građanima koji su se odnosili na pravne sporove. Sve do tada znanje o pravu nalazilo se u rukama pontifa koji su imali primat u tumačenju i čuvano je kao velika tajna.
OR4A47
Olfaktorni receptor 4A47 je protein koji je kod ljudi kodiran OR4A47 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Tačka (geometrija)
Tačka ili točka, u matematici, obično označava element nekog skupa nazvanog prostor.
Takođe, jedan od osnovnih pojmova mehanike je materijalna tačka. To je telo koje nema dimenzija, ali ima masu, i u svakom trenutku se poklapa sa nekom tačkom prostora. Materijalna tačka predstavlja idealizaciju koja u realnosti ne postoji.
OR4C3
Olfaktorni receptor 4C3 je protein koji je kod ljudi kodiran OR4C3 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Parma Heights, Ohio
Parma Hajts je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Točka sa zarezom
thumb|70px|right|Točka sa zarezom
Parma Heights, Ohio
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 20.718, što je 941 (-4,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Velton
Velton se može odnositi na
Točka sa zarezom
Točka sa zarezom, tačka sa zarezom ili točka zarez ( ; ) razgodak je koji ima vrijednost između točke i zareza. Koristi se na mjestima gdje bi točka prejako odijelila rečenične ili značenjske dijelove, a gdje bi zarez to preslabo učinio. Uglavnom se korištenje ovog interpunkcijskog znaka prepušta piščevu jezičnom osjećaju.
Caillac (Lot)
Kajak je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Lot.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 488, a gustina naseljenosti je iznosila 66 stanovnika/km².
Točka sa zarezom
Povijest
Ovaj je znak nastao spajanjem točke i zareza u jedan zajednički znak. Smatra se da ga je u tisku prvi uporabio Aldo Manuzio, venecijanski pionir tiska i inovator. Sam je znak ; u crkvenoslavenskom i novogrčkom označavao pitanje i zamjenjivao upitnik.
Upotreba u jeziku
Koristi se u nabrajanju istovrsnih dijelova da bi se odijelile jasne cjeline: <i> Sreća, zdravlje, radost;
Tuga, bolest, gadost;
Smrt, moja Golgota;
Ljubav, moja divota. </i>
U poeziji i prozi često se koristi da bi se odijelile misli, slike i cjeline: <i> Olovne i teške snove snivaju
Oblaci nad tamnim gorskim stranama;
Monotone sjene rijekom plivaju,
Žutom rijekom među golim granama.
</i>
<i> No crni čovjek nije došao ni te, ni druge, ni treće noći; nije došao nikada. </i>
Maruti, Latina
Maruti je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Točka sa zarezom
Računalstvo
Točka sa zarezom u raznim se programskim jezicima koristi se za odjeljivanje naredbenih redaka.
Maruti, Latina
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 11 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 9 m.
Točka sa zarezom
Računalstvo
int main(void) {       puts("Ovo je primjer u programskome jeziku C"); return 0; } Kurzivan tekst
Vestfild
Vestfild se može odnositi na
Mit o Skenderbegu
thumb|Heroj, mač i konj. Spomenik Skenderbegu u Tirani. Mit o Skenderbegu je jedan od najvažnijih konstitutivnih mitova albanske nacionalne ideologije za čije konstruisanje je upotrebljen srednjevekovni plemić Đurađ Kastriot Skenderbeg. Interpretacijom albanskih nacionalista Skenderbeg i njegove aktivnosti su prerađeni u mešavinu istorijskih činjenica, poluistina, izmišljotina i folklora. Mit o Skenderbegu je jedini mit albanskog nacionalizma koji je baziran na određenoj ličnosti dok su svi ostali mitovi albanskog nacionalizma bazirani na idejama, apstraktnim pojmovima i kolektivizmu. Zbog stvaranja mita o Skenderbegu danas postoje dva Skenderbega - istorijska ličnost i Mit o Skenderbegu koji je prisutan u albanskim školama i kod nacionalističkih intelektualaca u Tirani i Prištini.
Hrišćanski Mit o Skenderbegu (XV vek — XIX vek)
Počev od svog odlaska u Jedrene 1423. godine Skenderbeg je tokom narednih dvadeset godina aktivno učestvovao u osmanskim vojnim pohodima protiv hrišćana. Zbog njegovih zasluga dodeljeno mu je ime Iskander (Aleksandar) a zatim i titula bega (Iskander-bey, t.j. Skenderbeg). Zbog Skenderbegovih vojnih pohoda usmerenih protiv hrišćana njegov otac Ivan je 1428 morao da traži oproštaj od senata Mletačke Republike. Uprkos tome upravo je hrišćanstvo bilo u korenu Mita o Skenderbegu sve do kraja 19. veka.
Stvaranje mita o Skenderbegu je počelo još u 15. veku u toku Skenderbegovog života kada je on posle bitke kod Niša krajem 1443 napustio Osmanlije i islam i uspostavio savezništvo sa zapadnim katoličkim carstvima (Mletačka Republika i Napuljsko kraljevstvo) i Vatikanom. Papa Kalist III je veličao Skenderbega i isticao ga za primer koji bi zapadni vitezovi trebalo da slede, kao nekoga ko je istinski Athleta Christi. Papa Kalist III i njegov naslednik papa Pije II su postavili temelje Skenderbegove reputacije herojskog branioca hrišćanske vere, reputacije koja će se održavati u Evropi tokom narednih vekova. Skenderbeg bio upotrebljen kao sastavni deo antemurale mita u kojem je bio predstavljen kao bedem hrišćanstva pred "invazijom Turaka" iz Azije.
Nacionalistički Mit o Skenderbegu (kraj XIX veka — moderno doba)
thumb|180px|U delu "Istori'e Skenderbeut" koje je napisao [[Naim Frašeri 1898. godine lik Skanderbega je dobio novu dimenziju albanskog nacionalnog heroja.]]
Skenderbegova slava je vekovima bila sačuvana u hrišćanskoj Evropi dok je u pretežno islamizovanoj Albaniji postepeno bledela. Albanci su tek krajem XIX veka, u periodu Albanskog Nacionalnog Preporoda ponovo otkrili Skenderbega i uzdigli ga na nivo nacionalnog mita. Iako je Skenderbeg već imao određenih uticaja na formiranje identiteta Albanske dijaspore u Italiji, tek na samom kraju 19. veka posle 1898. i objavljivanja knjige koju je napisao Naim Frašeri ("Istori'e Skenderbeut") lik Skendbega je dobio novu dimenziju, dimenziju kojom je njegov lik vezan ne za religiju, već za naciju. Naim Frašeri je bio najveća inspiracija i uzor većini Albanskih intelektualaca i pesnika. U nedostatku srednjevekovnog albanskog kraljevstva ili carstva, albanski nacionalisti su za svoj simbol odabrali Skenderbega čija herojska tragedija ime sve elemente koji su potrebni za izgradnju mita.
Stvaranje Mita o Skenderbegu
Promoteri albanskog nacionalizma (Albanijanizma) sa juga Albanije Naima i Samija Frašerija bili su direktno inspirisani helenizmom a oni sa severa Albanije su bili inspirisani nacionalizmom Hrvata i Srba iz Crne Gore.
Pozajmice iz nacionalnih epova i nacionalizama Grka, Hrvata i Srba iz Crne Gore su kroz radove albanskih nacionalista sa severa i juga značajno doprinele da se Skenderbeg predstavi kao heroj albanske nacije. Religiozni aspekti Skenderbegove borbe protiv Muslimana su zamagljeni od strane albanskih nacionalista zbog toga što bi mogli da podele Albance i ugroze njihovo jedinstvo zbog toga što je najveći deo Albanaca islamske veroispovesti. Zato su albanski nacionalisti izabranim elementima Skenderbegovog lika predstavili Skenderbega ne kao heroja hrišćanstva već kao heroja nacije.
Mit i istorija
Albanski nacionalisti su podvrgli Skenderbegov lik procesu albanizacije i prikazali ga kao heroja nacije. Knjige i publikacije koje su kasnije objavljivane su takođe prikazivale Skenderbega kao heroja nacije. Laboratorija albanskih nacionalističkih pisaca je transformisala Skenderbega u mit. Albanska istoriografija je učinila značajan nappor da prilagodi činjenice o Skenderbegu zahtevima savremene ideologije. Iako je Mit o Skenderbegu imao malo zajedničkih tačaka sa stvarnošću, on je inkorporiran u radove o Istoriji Albanije.
Cilj stvaranja nacionalističkog mita
Centralno mesto u mitovima albanske nacionalne ideologije imaju mitovi iz srednjeg veka. Srednjevekovni mitovi su važan deo nacionalizacije istorije i rekonstrukcije prošlosti kao neodvojivog dela svih procesa koji pretvaraju određene ljude u naciju.
Mit o Skenderbegu je imao ključnu ulogu u procesu albanskog nacionalnog preporoda i stvaranja albanske nacije u modernom smislu. Cilj stvaranja nacionalističkog Mita o Skenderbegu je bilo pružanje osnove za stvaranje nacionalnog identiteta Albanaca i Albanije kao nezavisne države.
Transformacija Skenderbega je imala za cilj i da učvrsti nacionalno jedinstvo Albanaca i da posluži kao argument za tvrdnje o albanskom kulturnom afinitetu prema Evropi zato što je u nacionalističkom narativu o Skenderbegu prikazano žrtvovanje Albanaca u "odbrani Evrope od invazije Azijatskih hordi".
Elementi mita o Skenderbegu
Mitologizacijom Skenderbega i njegovih aktivnosti je stvorena mešavina istorijskih činjenica, istina, poluistina, izmišljotina i folklora.
Ime, mač i konj
thumb|100px|Jedan od tri Skenderbegova mača koji se nalazi u muzeju u Beču
Ime
Kada je Đurađ Kastriot primio islam promenio je svoje ime u Skender. Pošto je kao jedan od timariota u Osmanskom Carstvu imao titulu bega, njegovo ime je izgovarano kao Skender-beg. Latinski izraz nomen omen je u mitu o Skenderbegu sadržan u pronalaženju porekla islamskog imena Skender-beg u Aleksandru Makedonskom (kojeg su muslimani nazivali Iskander). Ovakvo poređenje je inspirisano predanjem po kojem je lično sultan Osmanskog Carstva u jedinstvenim Skenderbegovim vojničkim kvalitetima prepoznao karakteristike Aleksandra Makedonskog, te mu je stoga dao islamsko ime Skenderbeg. Na takav način Skenderbegovo ime (nomen) je vezano za sudbinu Aleksandra Makedonskog koji je štitio svoju teritoriju što je odredilo njegovu sudbinu (omen) da se bori za zaštitu svoje teritorije od Osmanlija.