cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Univerzitet u Kaliforniji
Na deset kampusa univerzitetskog sistema studira ukupno 294.309 studenata, radi 24.800 pripadnika akademskog osoblja, 167.300 članova administracije dok se u bivše studente ubraja preko dva miliona diplomaca. Najnoviji kampus u Mersedu otvoren je u jesenskom semestru 2005. godine. Devet kampusa upisuje i preddiplomske (osnovne) i postdiplomske (master/magistarske i doktorske) studente fok jedan od kampusa, onaj u San Francisku, upisuje samo postdiplomske i stručne studente iz medicinskih i zdravstvenih nauka. Osim toga, Pravni fakultet Univerziteta u Kaliforniji smešten u San Francisku pravno je povezan sa UC-om i deli njegovo ime, ali je inače autonoman. U skladu s Kalifornijskim master planom za visoko obrazovanje, Univerzitet u Kaliforniji je deo trojnog javnog obrazovnog sistema u ovoj saveznoj državi koji uz ovaj sistem takođe uključuje i sisteme Državnog univerziteta u Kaliforniji kao i sistem visokih škola (community colleges). UC-om upravlja Upravni odbor čija je autonomija od državne vlade zaštićena državnim ustavom. Univerzitet u Kaliforniji također upravlja ili je suvlasnik tri nacionalne laboratorije za Američko ministarstvo energetike: Laboratorija Lawrence Berkeley (LBNL), Laboratorija Lawrence Livermore (LLNL) i Laboratorija Los Alamos (LANL).
Istorija
mini|levo|U novembru 1857. godine, uprava Koledža Kalifornije počela je sticati razne parcele zemljišta koje gledaju prema Golden Gate-u, na mestu koje je danas Berkeley. 1849. godine država Kalifornija ratifikovala je svoj prvi ustav, koji je sadržavao eksplicitni cilj stvaranja celovitog obrazovnog sistema, uključujući i državni univerzitet. Iskoristivši Zakone o darovanju zemljišta prema zakonu Morrill, kalifornijski su zakonodavci osnovali poljoprivredni, rudarski i tehnički fakultet 1866. godine. Međutim, ti fakulteti postojali su samo na papiru kao privremena mera kako bi se osigurala federalna sredstva iz fonda za darovanje zemljišta.
U međuvremenu, kongregacioni sveštenik Henry Durant, bivši student Univerziteta Yale, osnovao je privatnu Contra Costa akademiju, 20. juna 1853. godine. Uprava akademije je 1855. godine dobila dozvolu za osnivanje Koledža Kalifornije, iako je koledž nastavio sa radom kao škola za pripremu za fakultet sve do uvođenja fakultetskih kurseva 1860. godine. Uprava, nastavnici i podržavaoci koledža verovali su u važnost humanističkih nauka (posebno u proučavanje grčke i rimske klasične književnosti), ali naišli su na nedostatak interesa za humanističko obrazovanje na američkim nemirnim graničnim područjima pa je na njemu u početku diplomiralo samo troje ili četvoro studenta godišnje.
U novembru 1857. godine, uprava koledža došla je u posed raznih parcela koje su gledale prema Golden Gateu, u sadašnjem Berkeleyju. Ali prvo su morali i da osiguraju vodna prava kupovinom velike farme na istoku. 1864. godine osnovano je i Udruženje koledžnih zemljoposednika koje je pozajmilo 35.000 dolara za kupovinu zemlje, plus dodatnih 33.000 dolara za kupovinu 650.000 m2 zemlje na jugu budućeg kampusa. Udruženje je parcelisalo ovaj drugi deo zemlje i počelo prodavati parcele sa nadom da će prikupiti dovoljno novca da ga vrati svojim zajmodavcima, ali i da stvori novi univerzitetski grad. Međutim, prodaja novih poseda nije uspela u potpunosti.
Guverner Frederick Low bio je naklon ideji osnivanja državnog univerziteta prema planu Univerziteta u Michiganu, pa ga se u određenom smislu može smatrati i osnivačem Univerziteta u Kaliforniji. Na svečanosti završetka školovanja na Koledžu Kalifornije 1867. godine, kojoj je Low prisustvovao, profesor sa Univerziteta Yale Benjamin Silliman Jr. kritikovao je kalifornijski zakon iz 1866. godine koji je osnovao visoke škole umesto pravog univerziteta. Istoga dana, Low je navodno prvi puta predložio spajanje već funkcionalnog Koledža Kalifornije (koji je imao zemljište, zgrade, nastavnike i studente, ali nedovoljno novca) sa nefunkcionalnim državnim koledžom (koji je imao novac, ali ništa drugo), a učestvovao je i u naknadnim pregovorima.
9. oktobra 1867. godine uprava Koledža Kalifornije je sa rezervom pristala da se udruži sa državnim koledžom radi međusobne koristi, ali uz uslov da novoformirana institucija ne bude samo "Poljoprivredni, Rudarski i Tehnički fakultet", već univerzitet. U okviru ove nove institucije, imovina Koledža Kalifornije trebala je da bude iskorišćena za osnivanje Filozofskog/Filološkog fakulteta. Ovaj značajan razvoj kulminirao je donošenjem posebnog Organskog zakona, kojim je zvanično osnovan Univerzitet u Kaliforniji. Poslanik John W. Dwinelle je predstavio predlog zakona 5. marta 1868. godine, a nakon što je usvojen od strane oba doma državnog zakonodavstva, guverner Henry H. Haight (naslednik guvernera Fredericka Lowa) ga je potpisao 23. marta 1868. godine. Novi univerzitet, prema pravnom statusu, nije bio jednostavno spajanje dva koledža; umesto toga, nastao je kao potpuno nova institucija koja je nasledila određene ciljeve i imovinu od svakog prethodnika.
Pridružene institucije
Sekcija 8 Organskog akta Univerziteta u Kaliforniji ovlastila je Odbor rektora da omogući pridruživanje univerziteta sa postojećim nezavisnim profesionalnim koledžima. "Pridruživanje" je u pravnom smislu značilo da će od tada UC i njegovi pridruženi koledži "deliti rizik u pokretanju novih poduhvata u obrazovanju". Pridruženi koledži su delili i ugled državnog univerziteta, a UC se složio da dodeljuje diplome u sopstveno ime njihovim diplomcima na preporuku njihovih respektivnih fakulteta, dok su pridružene institucije inače ostale nezavisne u upravi, naplaćivale su sopstvene školarine i naknade, i održavale vlastiti budžet odvojen od opšteg UC budžeta. Zahvaljujući procesu pridruživanja, UC je mogao istaći kako ima medicinsku i pravnu školu u San Francisku u roku od deset godina od svog osnivanja.
Godine 1879, Kalifornija je usvojila svoj drugi i još uvek važeći ustav koji je uključivao neuobičajeno snažan jezik kako bi osigurala akademska nezavisnost UC-a od uplitanja državne vlade. To je imalo dugotrajne posledice za Pravni koledž Hastings, koji je bio osnovan i priključen univerzitetu 1878. godine. Nakon sukoba sa sopstvenim odabranim odborom direktora, osnivač je ubedio državnog zakonodavca 1883. i 1885. godine da donese nove zakone kojima će pravni koledž staviti pod izravnu kontrolu Odbora rektora. Godine 1886., Vrhovni sud Kalifornije proglasio je te novije akte neustavnim jer je klauzula koja je štitila nezavisnost UC-a u ustavu države iz 1879. godine oduzela državnom zakonodavstvu mogućnost izmene zakona iz 1878. godine. Do danas je Pravni koledž Hastings ostao udružen sa UC-om, ali i dalje ima sopstveni odbor direktora i nije pod vlašću rektora. Nasuprot tome, Medicinski koledž Toland (osnovan 1864. i pridružen univerzitetu 1873. godine) i kasnije stomatološki, farmaceutski i medicinski fakulteti u San Francisku bili su udruženi s UC-om putem pisanih sporazuma, a ne zakona sa ustavnom snagom ili sudskih odluka. Početkom 20. veka, pridruženi koledži (kako su kasnije nazvani) počeli su pristajati na podređenost vlasti rektora tokom mandata predsednika Benjamina Ide Wheelera, jer je Odbor rektora počeo prepoznavati probleme inherentne u postojanju nezavisnih entiteta koji dele UC brend, ali nad kojima UC nije imao nikakvu stvarnu kontrolu. Dok je Hastings ostao nezavisan, pridruženi koledži su sve više međusobno usklađivali svoje delovanje i razvili su se u današnji kampus zdravstvenih nauka poznat kao Univerzitet u Kaliforniji, San Francisco.
Bonnefont (Gornji Pirineji)
Bonfon je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornji Pirineji koja pripada prefekturi Tarb.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 313 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 20 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 15,37 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 380 metara (maksimalnoj 476 m, a minimalnoj 275 m).
Tazewell, Virginia
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 4.627 stanovnika, što je 421 (10,0%) stanovnika više nego 2000. godine.
Villarmond, Torino
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 3 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1793 m.
1573
thumb|250px|"Smaknuće [[Matija Gubec|Matije Gupca" (Oton Iveković)]]
Godina 1573 (MDLXXIII) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak (1. jan./sij. po julijanskom kalendaru).
Kroz godinu
mini|300px|[[Paolo Veronese|Veronese: Posljednja večera (Gozba u kući Levijevoj), 560 × 1.309 cm]]
LRR
Termin LRR ima više značenja.
The Bells of St. Mary's (razvrstavanje)
The Bells of St. Mary's može označavati:
Douglas Furber
Douglas Furber (13. maj 1885 – 20. februar 1961) bio je britanski književnik i tekstopisac, najpoznatiji kao autor stihova za pjesmu "The Lambeth Walk" iz 1937. godine. libreto za mjuzikl Me and My Girl. , kao i "The Bells of St. Mary's", kasnije korištenu u popularnom istoimenom filmu gdje ju je pjevao Bing Crosby. Ona je nastala 1917. godine u suradnji sa australijskim kompozitorom A. Emmett Adamsom, sa kojim je 1914. posjetio crkvu sv. Marije (St. Mary's) u Southamptonu. Veliki hit mu je bila i pjesma "Limehouse Blues" iz 1924. godine, koju je napisao zajedno sa kompozitorom Philipom Brabhamom.
1574
Godina 1574 (MDLXXIV) bila je redovna godina koja počinje u petak (1. jan./sij. po julijanskom kalendaru).
Carlo Ruzzini
Carlo Ruzzini (Venecija, 11. novembar 1653. - Venecija, 5. januar 1735.) bio je 113 mletački dužd koji je vladao svega dvije godine, od 2. juna 1732. do svoje smrti 1735.
Biografija
Carlo Ruzzini bio je iz bogate i uticajne venecijanske aristokratske porodice Ruzzini. Prije nego što je izabran za dužda, bio mletački ambasador u Madridu, Beču, Istanbulu, Milanu i Hagu. Uzeo je učešća i u sklapanju Požarevačkog mira 1718. sa Osmanskim Carstvom, kao i u pregovorima koji su doveli do sklapanja Mira u Utrechtu.
Jedina značajna stvar koja je urađena za njegove vladavine, bio je prenos relikvija, starog dužda koji je u međuvremenu proglašen svetim - Pietra I Orseola, iz Francuske u Veneciju.
Jung Chang
Jung Chang (, 25.3., 1952.-) je britanska spisateljica rodom iz Kine koja danas živi u Londonu, najpoznatija po porodičnoj autobiografiji Wild Swans, koja se u 10 miliona primjeraka prodala širom svijeta, ali koja je zabranjena u Kini.
Zajedno sa suprugom, historičarom Jonom Hallidayem, godine 2005. napisala je 832 strana biografske knjige Mao: The Unknown Story, posvećene Mao Zedongu.
Halifax
Halifax je glavni i najveći grad u kanadskoj provinciji Nova Škotska od 372 679 stanovnika.
Historija
Prvo stalno britansko naselje osnovao je 1749. Edward Cornwallis kao utvrdu sa namjerom da postane protuteža francuskoj utvrdi Louisbourg na obližnjem otoku Cape Breton. I nakon tog je sve do 1906. Halifax bio jedna od najvećih ratnih luka i velika vojna baza britanske vojske.
Geografske karakteristike
Grad leži na stjenovitom poluotoku, dugom 7.2 km, širokom 3.2 km u istimenom zaljevu na Atlantiku.
Privreda, kultura i transport
Halifax je velika kanadska luka na Atlantiku koja se nikad ne ledi, pa se preko nje odvija velik promet, jer je dobro povezana sa gradovima u unutrašnjosti zemlje. U gradu postoji velika rafinerija nafte, ali i brojne druge tvornice kemijske, metalne, tekstilne i automobilske industrije.
Halofax ima vrlo stare univerzitete, najstariji je osnovan 1789. (University of King’s College), vrlo su stari i Dalhousie (1818.), St. Mary’s (1841.) i Tehnički (1907.) Grad ima veliki broj kulturno historijskih spomenika.
Grad ima međunarodni aerodrom Xalifax Stanfield International Airport udaljen 32 km od centra grada (IATA kod: YHZ, ICAO kod: CYHZ)
Qaanaaq
mini|desno|Karta Grenlanda Qaanaaq je naselje na otoku Grenland. Nalazi se na sjeveru otoka. Drugi naziv mu je Thule.
Kalijum malat
Kalijum malat je organsko jedinjenje, koje sadrži 4 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 210,268 Da.
Miroslav Ferić (nogometaš)
Miroslav Ferić (Split, 4. travnja 1944.) bio je hrvatski nogometaš.
Nastupao je u redovima RNK Splita i Hajduka. U sezoni 1960/61 sa nepunih 17 godnina, nastupio je u prvoj momčadi. U toj sezoni je igrao samo 1 put. Prijelaskom u Hajduk 1963. ostvaruje sjajnu karijeru. Pamti se njegov gol u finalu Kupa 1967. u Splitu. Na toj utakmici Hajduka protiv Sarajeva, rezultatom 2:1 splitski Bijeli su prvi put osvojili Kup maršala Tita.
Plandište
Plandište
Plandište je selo i centar istoimene opštine u Južnobanatskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 4270 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 4380 stanovnika). Većinu čine Srbi.
Ime grada
srpski: Plandište;makedonski: Plandište; mađarski:Zichyfalva ; nemački:Zichydorf ; rumunski: Plandişte
Današnje ime grada Dolazi poreom grofa zorana dodica poznatijeg kao drne, ovo ime je sastalo tako sto je on podizao plan grada pa je ime ostalo plan-dište
Bioseg (Srednji vek) Tokom srednjeg veka mesto je nazvano po livadi na kojoj je nastalo: Bioseg. Tokom ovog perioda, Turci iz Osmanskog carstva su 1526g. počeli sa sukobima sa Mađarskom imperijom sa ciljem širenja svoje teritorije. Posle bitke kod Mohača, Turci su zavladali na dve trećine Mađarske, uključujući i Banat. Rat sa otomanskim Turcima je trajao tokom šesnaestog i sedamnaestog veka; 1663-1739, i opet 1788. godine, pri čemu su uvek uništavana banatska naselja i ubijano njegovo stanovništvo. Skoro je sigurno da su ljudi koji su živeli na Bioseg livadi bili umešani u te ratove zbog blizine Dunava. Dunav je formirao pprirodnu granicu između Osmanskog carstva i Mađarske monarhije. »Morminz« (1717-1738) Austrijska carska armija kojom je komandovao princ Eugen Savojski je napokon isterala Turke sa svoje teritorije. Mirovni ugovor potpisan u Karlovicu 1699. godine je doveo Mađarsku, bez Banata, pod upravu habzburškog cara Leopolda I. Kasnije, princ Eugen je zauzeo Banat 1718. godine, i provincija je ustupljena habzbušskom caru Čarlsu .VI U skladu sa naređenjima (vojnom upravom) princa Eugena od 1723. do 1725. godine, naše mesto je naseljeno pod imenom ‚’’’Morminz’’’ i tako je registrovano na mapi Temišvara, Banat. Naseljenici Morminza su gradili svoje kuće od zemlje i blata i pokrivali ih trskom iz lokalnih močvara ili slamom (od žitarica koje su rasle u južnom Banatu).
1738. otomanski Turci obnovili su neprijateljstvo probojem u južni Banat i pustošenjem i razaranjem naseobina duž Dunava, uključujući i Morminz. Turci su napredovali na sever tokom sledeće godine, sve do Temešburga, centralnog i glavnog grada Banata. Stanovnici koji nisu izbegli na sever pobijeni su ili odvedeni u ropstvo. Sva sela južno od Temešburga spaljena su. Nakon ove invazije teritorija oko Morminza ličila je na pustinju.
Okret (biohemija)
Okret je element sekundarne strukture proteina gde polipeptidni lanac menja sveukupnu orijentaciju. Po najčešće korišćenoj definiciji, okret je strukturni motiv gde su Cα atomi dva ostatka razdvojena sa nekoliko (obično 1 do 5) peptidnih veza na maloj razdaljini (< 7 Å), dok korespondirajući ostaci ne formiraju regularni element sekundarne strukture, kao što je alfa heliks ili beta ravan. Za razliku od heliksa, diedral uglovi peptidne osnove nisu (aproksimativno) konstantni za sve ostatke okreta. Mada malo rastojanje između dva terminalna Cα atoma obično dovodi do formiranja jedne ili dve vodonične veze između korespondirajućih ostataka, takve vodonične veze nisu strogo neophodne za definisanje okreta.
Plandište
Ime grada
Zičfalva mađarski Zichyfalva : (1867-1918) 1867. godine Austrija je prihvatila dvojnu monarhiju poznatu kao Austrougarsko carstvo. Ugarska vlast je kasnije naturila mađarizaciju da kreira posebnu mađarsku naciju iz mešane populacije, koja je bila najvećim delom nemačka, ali je takođe uključivala i Rumune, Srbe i Turke. [[Mađarizacija je rezultovala promenom imena naselja sa nemačkog na mađarski. Tako je Zičdorf preimenovan u Zičfalva, mesto koje se nalazilo u 54. grofoviji Torontal, Ugarska.
Mariolana (1918-1942) Prvi svetski rat doneo je još jednu promenu imena mesta Austrougarske imperije. Nakon Versajskog ugovora 1918. godine nove granice dovele su Zičdorf/Zičfalva u sastav nezavisne države Srbije, koja je postala deo novoformirane Jugoslavije. Jugoslovenski kralj Aleksandar proklamovao je promenu naziva svih mesta na srpski jezik, te je mesto dobilo naziv Mariolana, koji je zadržalo do Drugog svetskog rata.
Za vreme nemačke okupacije u toku Drugog svetskog rata nazivi naselja su vraćeni na nemačke izvorne nazive. Nakon Drugog svetskog rata, mesto dobija sadašnji naziv. Mariolana postaje ’’’ Plandište’’’, u SAP Vojvodini, SFR Jugoslavija. Na teritoriju opštine pristigli su doseljenici i iz drugih krajeva zemlje, tako da je u multietničkoj strukturi stanovništva bilo zastupljeno 18 nacionalnosti.
Danas Plandište je registrovano na zvaničnim mapama Srbije (tada Jugoslavije) sa populacijom ispod 5000. Ako tražite Plandište u atlasu, zbog njegove veličine teško ćete ga pronaći. Nalazi se 85 kilometara severno od Beograda, glavnog grada Srbije. Do Plandišta se dolazi magistralnm putem Beograd-Vršac koji se kod Alibunara grana prema Plandištu, odnosno, iz pravca Novog Sada putem Novi Sad–Vršac.
Demografija
Prema popisu iz 2002. bilo je 4270 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 4380 stanovnika).
U naselju Plandište živi 3453 punoletna stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 39,3 godina (38,3 kod muškaraca i 40,3 kod žena). U naselju ima 1455 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,93.
Stanovništvo u ovom naselju veoma je nehomogeno.
Napomene
→ * - Podaci za površinu i gustinu naseljenosti dati su zbirno za katastarsku opštinu Plandište, na kojoj se nalaze dva naselja: Laudonovac i Plandište.
Casale Giminiani, Frosinone
Casale Giminiani je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 228 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 238 m.
Farmakogenetika
Farmakogenetika se bavi genetičkim razlikama u metaboličkim putemiva koji utiču na individualne response na lekove, u pogledu terapeutskog dejstva i nuspojava.
U onkologiji se farmakogenetika tradicionalno odnosi na gonocitne mutacije (e.g., jednonukleotidne polimorfizame gena koji kodiraju enzime jetre odgovorne za uklanjanje lekova i farmakokinetiku), dok se farmakogenomika odnosi na somatske mutacije u tumorskoj DNK koji uzrokuju promene u responsu na lek (e.g., KRAS mutacije kod pacijenata tretiranih sa anti-Her1 biološkim agensima).
Beaucens
Bosan je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornji Pirineji koja pripada prefekturi Aržele Gazo.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 350 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 9 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 36,82 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 480 metara (maksimalnoj 2.637 m, a minimalnoj 434 m).
Charlottetown
Charlottetown je glavni grad kanadske provincije Otok Princa Edwarda od 34 562 stanovnika.
The Bells of St. Mary's
The Bells of St. Mary's je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1945. godine u režiji Lea McCareya. Predstavlja nastavak Oscarom nagrađenog i popularnog filma Going My Way. U njemu Bing Crosby ponavlja ulogu nekonvencionalnog katoličkog svećenika oca O'Malleya. Radnja prikazuje kako je poslan u župu St. Mary's u "problematičnom" dijelu gradu, gdje se mora pozabaviti zapuštenom školom koju crkvene i gradske vlasti nastoje zatvoriti, a čemu se žestoko protivi redovnica Sestra Mary Benedict (koju tumači Mary Benedict). Kao i prethodni film, i The Bells sadrži muzičke brojeve, uključujući istoimenu pjesmu koju izvodi Crosby, a koja je postala jedan od najvećih hitova njegove karijere. S obzirom da se radnja događa za vrijeme Božića, The Bells of St. Mary's je postao jedan od najpopularnijih božićnih filmova. Iako nije ponovio "oskarovski" uspjeh svojih prethodnika, The Bells se odlikovao izuzetnom gledanošću, postavši film s najvećom zaradom u historiji studija RKO Pictures i jedan od filmova s najvećom zaradom u historiji Hollywooda uopće.
Col-Roncan, Belluno
Col-Roncan je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 319 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 591 m.
Marcia Davenport
Marcia Davenport (9. jun 1903 – 16. januar 1996) bila je američka književnica, publicistkinja i muzička kritičarka, poznata kao autor biografskih knjiga i romana među kojima je najpoznatiji The Valley of Decision. Rodila se kao Marcia Glick u porodici Bernarda Glicka i operne pjevačice Alme Gluck, a kasnije joj je očuh postao violinist Efrem Zimbalist. Bila je bliska prijateljica čehoslovačkog političara i diplomata Jana Masaryka, čiji je život opisala u nekoliko knjiga.
Al-Tasrif
thumb|right|Ilustratcija kirurških instrumenata koje je opisao Abulcasis u enicklopediji Kitab al-Tasrif. Kitab al-Tasrif (arapski,كتاب التصريف لمن عجز عن التأليف) (Metoda medicine) je arapska enciklopedija medicine i kirurgije, koju je oko 1000. napisao Abu al-Qasim al-Zahrawi (Abulcasis). ). U srednjovjekovnoj Evropi je bila poznata pod latinskim naslovom Concessio ei data qui componere haud valet.
Kanon medicine
Kanon medicine ( al-Qanun fi al-Tibb, dosl. Zakon medicine;, Ghānoon dár tèb) je enciklopedija medicine u pet knjiga koju je perzijski učenjak Ibn Sīnā (Avicenna) napisao oko 1025. Predstavljala je čitko i organizirani sažetak sveg medicinskog znanja tadašnjeg vremena. Originalno je napisan na arapskom jeziku, ali je kasnije preveden na brojne druge jezike, uključujući perzijski, latinski, kineski, hebrejski, njemački, francuski i engleski uz brojne komentare. Kanon se smatra jednom od najvažnijih knjiga u historiji medicine.
Također je poznat i kao Qanun, što znači "zakon" na arapskom, perzijskom i urduu, odnosno Kanun na turskom. Predstavljao je autoritativni izvor medicinskog znanja sve do početka 19. vijeka. Postavio je standade medicinskog znanja i prakse u Evropi i islamskom svijetu te je Avicenino najpoznatije djelo. Qanun se koristio kao udžbenik na mnogim medicinskim školama i fakulteta - na Univerzitetu u Montpellieru još 1650. Veliki dio knjige je preveden na kineski pod naslovom Huihui Yaofang (Recepti naroda Hui) od strane Huija u Kini za vrijeme dinastije Yuan. Kanon je također postavio temelje za Unani medicinu, odnosno oblik tradicionalne medicine koje se prakticira u Indiji. Načela koja je opisao Kanon dan-danas predstavljaju dio obaveznog gradiva tečaja historije medicine na uglednim svjetskim univerzitetima.
Fort Walton Beach, Florida
Fort Volton Bič je grad u američkoj saveznoj državi Florida. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 19.507 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 19.507 stanovnika, što je 466 (2,3%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Univerzitet u Kaliforniji, Riverside
Univerzitet u Kaliforniji, Riverside ( UCR ili UC Riverside) je javni istraživački univerzitet u Riversajdu u američkoj saveznoj državi Kaliforniji. Jedan je od ukupno deset kampusa univerzitetskog sistema Univerziteta u Kaliforniji. Glavni kampus se prostire na 769 hektara u predgrađu Riversajda, sa područjem od 8 hektara u Palm Desertu. Institucija je osnovana 1907. godine kao poljoprivredna UC Citrus Experiment Station, Riverside, koja je bila posvećena istraživanju biološke kontrole štetočina i upotrebe regulatora rasta.
Preddiplomski Koledž za književnost i nauku otvoren je 1954. godine. Regenti Univerziteta u Kaliforniji proglasili su UCR za opšti kampus u okviru javnog sistema 1959. godine, a diplomski studenti (studenti sa završenim osnovnim studijima) su primljeni 1961. godine. Preliminarna akreditacija Medicinskog fakulteta UC Riverside dobijena je u oktobru 2012. godine, a prva klasa od 50 studenata upisana je u avgustu 2013. godine. UCR je član Udruženja američkih univerziteta.
2000. godine UC Riverside je klasifikovan kao "R1: Univerziteti za doktorska istraživanja - Vrlo visoka istraživačka aktivnost". Sportski timovi UCR-a poznati su kao Highlandersi i takmiče se u Big West konferenciji Nacionalne studentske sportske asocijacije (NCAA) Divizije I. Njihov nadimak je inspirisan velikom nadmorskom visinom kampusa, koji se nalazi na obroncima planine Box Springs. Ženski košarkaški tim UCR-a osvojio je uzastopna prvenstva Big West konferencije 2006. i 2007. godine. 2007. godine, muški bejzbol tim osvojio je svoje prvo prvenstvo konferencije i plasirao se na regionalna takmičenja po drugi put od kada se univerzitet prebacio u Diviziju I 2001. godine.
Quantum of Solace
Zrno utjehe (eng. Quantum of Solace) je 22. film o Jamesu Bondu iz 2008. u produkciji EON Productions, objavljen 31. listopada u Ujedinjenom Kraljevstvu i 14. studenog u Sjedinjenim Državama. Film je izravni nastavak Casino Royalea iz 2006., režirao ga je Marc Forster, a u ulozi Jamesa Bonda po drugi put se pojavljuje Daniel Craig. U filmu, Bond se suprotstavlja Dominicu Greeneu (Mathieu Amalric), članu organizacije Quantum koji se predstavlja kao zaštitnik okoliša, a koji zapravo želi izvršiti državnim udar u Boliviji kako bi preuzeo kontrolu nad rezervama vode. Bond traži osvetu za smrt Vesper Lynd, a pomaže mu Camille Montes, koja i sama ima svoje osvetničke motive.
Producent Michael G. Wilson osmislio je radnju filma dok se Casino Royale još snimao. Neal Purvis, Robert Wade, Paul Haggis i Joshua Zetumer doprinijeli su na scenariju. Naslov je izabran po istoimenoj kratkoj priči Iana Fleminga iz 1960. objavljenoj u romanu Samo za tvoje oči, iako film ne sadržava nijedan element izvorne priče. Lokacije snimanja uključuju Panamu, Čile, Italiju i Austriju, dok su interijerni setovi sagrađeni i snimljeni u Pinewood Studios. Forster je htio snimiti moderan film koji uključuje neke klasične filmske motive: antikni avion korišten je za sekvencu borbe lovaca, a scenografija Dennisa Gassnera podsjeća na rad Kena Adamsa na ranijim filmovima o Bondu. Forster je odbio groteskni nastup Dominica Greenea kako bi naglasio skrivenu i tajnu prirodu negativaca modernog doba.
Radnja
Film se nastavlja jedan sat kasnije nakon događaja iz Casino Royalea, a Bond se vozi na Lake Garda u Sieni u Italiji. Uz zarobljenog Mr. Whitea u svom prtljažniku, napadaju ga ubojice u autima. Nakon što je pobjegao progoniteljima, Bond i M ispitaju Whitea o njegovoj organizaciji, Quantum. Ispostavlja se da je M-in tjelohranitelj Mitchell izdajnik. On napadne M i omogućuje Whiteu da pobjegne; Bond počne loviti Mtchella po Sieni, kroz gomilu koja se okupila za Palio di Siena, i ubije ga. Nakon forenzičke istrage koja uključuje praćene banknote, Bond odlazi na Haiti kako bi pronašao Mitchellov kontakt, Edmunda Slatea, kojeg također ubije. Predstavivši se kao Slate, Bond saznaje kako je Slate poslan da ubije Camille Montes zbog njezina ljubavnika, Dominica Greenea, okrutnog predsjednika ekološke organizacije Zeleni planet i člana Quantuma. Bond je počne slijediti motociklom i ugleda njezin sastanak s Greeneom, saznavši da biznismen pomaže generalu Medranu da organizira državni udar u Boliviji u zamjenu za naizgled bezvrijedan dio pustinje.
Greene odvodi Camille na Medranov brod kako bi "zasladila" njihov dogovor. Bond uzima čamac kako bi je spasio i ostavlja je pod lokalnom skrbi. Bond počne slijediti Greenea do privatnog mlažnjaka, koji ga odvodi u Austriju u pratnji agenata CIA-e Gregga Beama i Felixa Leitera. Beam ponudi potporu Sjedinjenih Država pri državnom udaru u zamjenu za prednost pri eksploataciji bolivijske nafte, za koju se vjeruje da ju je Greene otkrio. U zamjenu, Greene zatraži da CIA eliminira Bondovu umiješanost, na što Beam spremno pristane.
Na austrijskoj obali Lake Constancea pokraj Bregenza, članovi Quantuma, uključujući Greenea i Whitea, organiziraju izvedbu Puccinijeve opere Tosca kako bi finalizirali planove za Projekt Tierra, pri čemu svaki član komunicira preko specijalnog umetka za uho skrivenog u darovnim vrećicama. Među zavjerenicima je Guy Haines, savjetnik britanskog premijera. Bond uzme jednu napravu i omete sastanak. Pošalje MI6-u fotografije raznih članova Quantuma dok oni odlaze iz kazališta. Dok Greene naprasno odlazi s opere, presretne ga Bond i zametne se vatreni obračun u restoranu. Bond svlada Hainesova tjelohranitelja i baci ga s krova na Greeneovo vozilo. Greene prepozna kako tjelohranitelj nije član Quantuma i dadne ga ubiti.
Bond je nesvjestan da je ubio Hainesova tjelohranitelja iz Specijalnog odjela, a M se razbjesni, blokiravši Bondove putovnice i kreditne kartice i zatraživši da se vrati u London. Bond uspije otputovati u Italiju brodom, gdje se sastaje sa starim prijateljem Reneom Mathisom. Uspijeva nagovoriti umirovljenog agenta, nekada stacioniranog u Boliviji, da mu se pridruži da putovanju u La Paz. Dočekuje ih Strawberry Fields, operativka MI6-a iz britanskog konzulata. Iste noći prisustvuju donatorskoj večeri u organizaciji Greenea, gdje se ponovno pojavljuje Camille. Bond i Camille odlaze zajedno, a počne ih progoniti bolivijska policija. Po zaustavljanju, policija odmah naredi Bondu da otvori prtljažnik, gdje pronalazi pretučenog Mathisa kojeg je podmetnula sama policija. Dok Bond podiže Mathisa, policajac otvori vatru i teško rani Mathisa. Bond razoruža i ubije policajca i ostavi Mathisa na samrti. Mathis ga zamoli da oprosti Vesper Lynd i samom sebi za sve što se dogodilo.
Bond i Camille odlaze na lokaciju Greeneove namjeravane lokacije, pregledavši područje Douglas DC-3 avionom. Presreću ih lovac Aermacchi SF-260 i helikopter Bell UH-1, natjeravši ih da iskoče u ponor iz oštećenog aviona. Pokušavajući pobjeći iz špilje, otkrivaju kako Greeneov Projekt Tierra ne uključuje naftu, nego vodu: Quantum blokira Bolivijine zalihe pitke vode koja normalno teče u podvodnim rijekama, okrećući ih u skriveni rezervoar ispod pustinje. Bond saznaje i kako je Medrano silovao i ubio članove Camilleine obitelji i da ona traži osvetu. Nakon tih otkrića, vraćaju se u La Paz, gdje se Bond sastaje sa M i otkriva kako je Quantum ubio Fields simbolično je utopivši u nafti. M naredi Bondu da se razoruža i prekine svoje aktivnosti u Boliviji, ali on pobjegne svladavši operativce MI6-a koji su ga pratili u liftu, rekavši M prije odlaska kako nije završio sa svojom operacijom.
Bond se sastaje sa svojim saveznikom iz CIA-e Felixom Leiterom u lokalnom baru, a ovaj izda svog nadređenog Beama i rekne Bondu gdje će Greene finalizirati svoj dogovor sa Medranom. Bond pobjegne u trenutku kad CIA-ini operativci upadnu u lokal kako bi ga eliminirali kao prijetnju Beamovu dogovoru s Greeneom. Bond i Camille odlaze u eko-hotel koji se napaja hidrogenskim gorivim ćelijama, smještenim u bolivijskoj pustinji, gdje Greene dovršava puč. Dok razne stranke odlaze, Bond napadne i ubije policijskog pukovnika zbog izdaje Mathisa, te pokrene seriju eksplozija nakon što je pogodio hidrogenski spremnik. Camille ubija Medrana, a Bond zarobi Greenea. Nakon što ga je ispitao, ostavlja Greenea usred pustinje s limenkom motornog ulja. Bond odvodi Camille do željezničke postaje, gdje se konačno poljube prije njezina odlaska.
Bond odlazi u Kazanj u Rusiju, gdje se suprotstavlja bivšem ljubavniku Vesper Lynd, Yusefu Kabiru. Yusef je član Quantuma koji zavodi visokopozicionirane žene koje imaju vrijedne veze kako bi ih nagovorio da mu odaju vladine aktive kao otkupninu za njih same u lažnim otmicama u kojima ih tobože drži zarobljene. Pokuša isto s kanadskom agenticom Corinne Venneau, čak joj pokloniviš istu ogrlicu koju je dao Vesper. Iznenadivši ih u Yusefovu apartmanu, Bond kaže Corinne o Vesper i savjetuje joj da alarmira kanadsku obavještajnu agenciju. Bond napušta Yusefov apartman i nailazi na M koja biva iznenađena kako ga nije ubio, nego ga ostavio živog zbog ispitivanja. M otkriva kako je Leiter promoviran kao CIA-ina zamjena za Beama, te da je Greene pronađen u pustinji s motornim uljem u želucu. Bond ne otkriva informacije o Greeneu, nego kaže M kako je bila u pravu u vezi Vesper. M vraća Bondu njegov stari status, a on odlazi, svjestan kako su Mr. White i ostatak Quantuma još na slobodi. Konačno oprostivši Vesper, Bond ispušta njenu ogrlicu u snijeg.
Glumci
Daniel Craig kao James Bond. Craig je naglasio kako je za Zrno utjehe bila potrebna drugačija izvedba jer se radi o osvetničkom filmu, a ne o ljubavnoj priči kao u Casino Royaleu. Glumac je savjetovao Haggisa oko scenarija i, kao obožavatelj filmova Marca Forstera, pomogao mu je da ga izabere za redatelja. Craigova fizička obuka za ulogu ovaj put je uključivala više trčanja i boksa, kako bi ga se poštedilo ozljeda koje je zadobio izvodeći kaskaderske scene u prvom filmu. Craig je smatrao kako je u boljoj formi, manje nabijen nego u prvom filmu. Vježbao je i glisiranje i vratolomnu vožnju. Rekao je kako je Casino Royale bio (fizički) "mačji kašalj" u odnosu na Zrno utjehe, naglasivši kako film nije ljubavna priča. Tijekom snimanja u Pinewoodu, zadobio je posjekotinu kad je udaren u lice, što je zajtijevalo osam šavova, a bila mu je otkinuta i jagodica prsta. Nasmijao se na to, rekavši kako nisu odgađali snimanje te kako će mu ozljeda prsta omogućiti kriminalnu karijeru (iako se prst oporavio u vrijeme kad je to spominjao). Imao je i manju plastičnu operaciju lica.
Mathieu Amalric kao Dominic Greene, vodeći član Quantuma koji se predstavlja kao biznismen koji radi na pošumljavanju i prikupljanju dobrotvornih sredstava za zaštitu okoliša. Amalric je rekao kako je prihvaćanje uloge bila lagana odluka jer, "Nemoguće je reći svojoj djeci 'Mogao sam biti u Bond filmu, ali sam odbio.'" Amalric je htio nositi šminku, ali Forster je objasnio kako ne želi da Greene izgleda groteskno, nego da simbolizira skriveno zlo u društvu. Amalric je svoju izvedbu modelirao na "smiješku Tonyja Blaira i Sarkozyjevoj ludosti", a za potonjeg je rekao kako je "najgori zlikovac kojeg smo mi Francuzi ikad imali (...) hoda okolo misleći kako je u Bond filmu." Kasnije je tvrdio kako nije kritizirao nijednog političara nego da je davao primjer kako se političari mogu oslanjati na nastup umjesto prave politike kako bi zadobili moć. "Sarkozy je jednostavno bolji glumac od Ségolène Royal - to je sve", objasnio je. Amalric i Forster redimenzionirali su lik, koji je prema scenariju trebao imati "posebne vještine", u nekog koji koristi čisti životinjski instinkt u borbi protiv Bonda na vrhuncu filma. Bruno Ganz je također bio kandidat za ulogu, ali Forster je smatrao kako Amalric odaje kvalitetu vrijednu prijezira.
Olga Kurylenko kao Camille Montes, rusko-bolivijska agentica s vlastitim osvetničkim motivom u pogledu Greenea i Quantuma. Forster ju je izabrao između 400 žena na audiciji jer se činila najmanje nervoznom. Kad je pročitala scenarij, bilo joj je drago da ne postoji ljubavna scena s Craigom jer bi to odvratilo pozornost gledatelja s njene izvedbe. Kuriljenko je provela tri tjedna vježbajući s oružjem. Kuriljenko ne voli kaskaderske scene, ali je svladala svoje strahove uz Craigovu pomoć. Dana joj je DVD kolekcija franšize o Bondu jer ih je bilo teško nabaviti u Ukrajini dok je odrastala. Kuriljenko je rekla kako je Michelle Yeoh u Sutra nikad ne umire inspirirajuća "jer se sama borila u scenama borbe". Producenti su namjeravali angažirati južnoameričku glumicu. Kuriljenko je vježbala i dijalekt kako bi uhvatila španjolski naglasak, što je bilo lako jer "imam dobro uho pa mogu oponašati ljude". Rekapitulirajući svoja iskustva u ulozi Bond djevojke, izjavila je kako je najponosnija jer je svladala strahove izvodeći kaskaderske scene.
Gemma Arterton kao agentica MI6-a Strawberry Fields, koja radi za britanski konzulat u Boliviji. Forster je rekao kako je Arterton dosjetljiva glumica i izabrao je između 7000 kandidatkinja. Jedan od redatelja castinga rekao joj je da se prijavi za ulogu, nakon što ju je vidio kako portretira Rosaline u Jalovom ljubavnom trudu u Globe Theatreu. Arterton je rekla kako Fields "nije toliko obijesna" kao druge Bond djevojke, nego "osvježavajuća i mlada, a ne (...) fatalna žena". Opisala je ulogu kao homage Bond djevojkama iz šezdesetih, usporedivši njenu crvenu vlasulju s Dianom Rigg, koja je glumila Tracy Bond u filmu U službi njenog Veličanstva. Rigg je, zajedno s Honor Blackman, jedna od njenih omiljenih Bond djevojaka. Ime lika zapravo se nikad ne otkriva na ekranu; kad je Bond pita za ime, od odgovara, "Samo Fields".
Judi Dench kao M. Forster je smatrao kako je Dench u prethodnim filmovima bila neiskorištena.
Jeffrey Wright kao Felix Leiter, Bondov saveznik u CIA-i. Film označava prvi put da se u ovoj ulozi pojavljuje isti glumac dva puta zaredom. Samo ga je David Hedison glumio u Živi i pusti umrijeti (1973.) i Dozvoli za ubojstvo (1989.). Rane verzije scenarija davale su Leiteru veću ulogu, ali je ona smanjena skraćivanjima na terenu.
Anatole Taubman kao Elvis, Greeneov pomoćnik. Njegovo ime odabrao je Paul Haggis, dok je sami Taubman odabrao lonac-frizuru. Amalric i Taubman improvizirali su priču o Elvisovoj prošlosti: on je Dominicov rođak, a prije nego što je postao član Quantuma živio je na ulici. Taubman je rekao o svojoj ulozi: "On misli kako je sve ono što zapravo nije. (...) On nije komičan tip. Definitivno se doživljava vrlo ozbiljno, ali možda tim doživljavanjem samog sebe preozbiljnim može postati prijateljski nastrojen."
Giancarlo Giannini kao Rene Mathis, Bondov saveznik za kojeg se u Casino Royaleu pogrešno smatralo kako je izdajnik. Nakon što je oslobođen optužbi, odlučuje ponovno pomoći Bondu.
Joaquin Cosio kao General Medrano, Bondov neprijatelj u Južnoj Americi. Greene pomaže generalu kako bi se ponovno domogao vlasti, u zamjenu za potporu njegovoj organizaciji. On je odgovoran za ubojstvo Camilleine cijele obitelji kad je ona bila djevojčica.
Jesper Christensen kao Mr. White, kojeg je Bond zarobio nakon što je ukrao novac osvojen u Casino Royaleu u Crnoj Gori.
Rory Kinnear glumi Billa Tannera, M-ina pomoćnika, a Tim Piggott-Smith britanskog ministra vanjskih poslova. Glenn Foster glumi Craiga Mitchella, dvostrukog agenta MI6-a. David Harbour portretira Gregga Beama, šefa CIA-ina odjela za Južnu Ameriku i kontakt Felixa Leitera. Bolivijskog šefa policije glumi Fernando Guillen Cuervo dok Medranova poručnika Orsa glumi Jesus Ochoa. Neil Jackson pojavljuje se kao Edmund Slate, plaćenik koji se sukobljava s Bondom na Haitiju. Simon Kassianides glumi Yusefa, koji se suprotstavlja Bondu u Kazanju na kraju filma, dok se Stana Katic pojavljuje u cameo ulozi kanadske špijunke Corinne Veneau. Oona Chaplin, unuka Charlieja Chaplina, pojavljuje se kao recepcionarka u Perla de las Dunas Hotelu.
Iako nije snimila nijednu scenu u filmu, fotografija Eve Green u ulozi Vesper prikazuje se u nekoliko scena. Slično tome, fotografija Madsa Mikkelsena u ulozi Le Chiffrea vidi se na zaslonu računala.
Redatelji Guillermo del Toro i Alfonso Cuaron su prijatelji Marca Forstera i dok se film snimao, redatelj ih je zamolio da se pojave u cameo ulogama, posuđujući glasove na španjolskom jeziku. Cuaron se pojavljuje kao bolivijski pilot helikoptera, dok je del Toro posudio glas nekoliko puta.
Razvoj
U srpnju 2006., kad je Casino Royale ulazio u post-produkciju, EON Productions je najavio kako će sljedeći film biti temeljen na originalnoj ideji producenta Michaela G. Wilsona. Prije je već bilo odlučeno kako će film biti direktni nastavak koji će će baviti Bondovim osjećajima nakon Vesperine smrti u prethodnom filmu. Kao što je u Casino Royaleu tema bila terorizam, nastavak se fokusirao na zaštitu okoliša. Najavljeno je kako će se film premijerno prikazati 2. svibnja 2008., te da će Craig reprizirati glavnu ulogu. Roger Michell, koji je režirao Craiga u Trajnoj ljubavi i Majci, bio je u pregovorima za redateljsku stolicu, ali je odustao jer nije bilo scenarija. Potpredsjednik Sony Entertainmenta Jeff Blake priznao je kako je produkcijski okvir od osamnaest mjeseci jako kratak te da će premijera morati biti odgođena za kraj 2008. Neal Purvis i Robert Wade dovršili su svoju verziju scenarija u travnju 2007., a Paul Haggis - koji je dotjerao scenarij Casino Royalea - počeo je prepravljati tu istu verziju sljedećeg mjeseca.
U lipnju 2007. je potvrđeno da je redatelj Marc Forster. Bio je iznenađen što su ga kontaktirali za takvu ulogu, izjavivši kako nije bio veliki obožavatelj Bond filmova zijekom godina i da vjerojatno ne bi prihvatio projekt da nije vidio Casino Royale prije donošenja konačne odluke; smatrao je kako je Bond u filmu humaniziran, tvrdeći kako je putovanje svijetom postalo manje egzotično, a serijal se više počeo baviti Bondom kao likom. Rođen u Njemačkoj i odrastao u Švicarskoj, Forster je bio prvi Bond redatelj koji nije došao iz Britanske zajednice naroda, iako je istaknuo kako je Bondova majka Švicarka, što ga donekle čini adekvatnim za bavljenje britanskom ikonom. Redatelj je usko surađivao s Barbarom Broccoli i Michaelom G. Wilsonom, naglasivši kako su mu blokirali samo dvije iznimno skupe ideje. Redatelj je smatrao kako je trajanje Casino Royalea od 144 minute predugo pa je htio da nastavak bude "nabijen i brz (...) kao metak".
Haggis, Forster i Wilson prepravili su scenarij iz skice. Haggis je rekao kako je dovršio scenarij dva sata prije nego što je službeno počeo štrajk Ceha američkih scenarista. Forster je naglasio kako su česta tema njegovih filmova emocionalno suzbijeni protagonisti, a da će tema filma biti kako Bond uči vjerovati nakon što ga je Vesper izdala. Forster je rekao kako je osmislio Camille kao snažnu protutežu Bondu, a ne uobičajenu ljubavnu simpatiju: kao žena ona će pokazati slične emocije kakve osjeća i Bond, ali ih ne uspijeva izraziti. Haggis je zamislio vrhunac filma u švicarskim Alpama, ali je Forster htio da akcijske sekvence bude zasnovane oko četiri klasična elementa: zemlje, vode, zraka i vatre. Odluka da se oda počast Goldfingeru u smislu Fieldsine smrti došla je tako jer je Forster htio pokazati kako je nafta zamijenila zlato kao najvrijedniji materijal. Producenti su odbili Haggisovu ideju da Vesper Lynd ima dijete, jer "Bond je bio siroče (...) Kad pronađe dijete, Bond ga ne može samo tako napustiti."
Michael G. Wilson odlučio je dati naslov Zrno utjehe samo "nekoliko dana" prije njegove najave 24. siječnja 2008. Nazvan je po kratkoj priči iz antologije Iana Fleminga Samo za tvoje oči (1960.), iako je film inače nepovezan. Daniel Craig je priznao, "Isprva sam bio nesiguran. Bond traži zrno utjehe i to je ono što želi, želi svoj svršetak. Ian Fleming je rekao da ako nemaš zrno utjehe u svojoj vezi tada je veza gotova. To je iskra dobrote u vezi, jer ako je nemaš znači da si odustao od nje." Dodao je da "Bond to nema jer je njegova djevojka ubijena", i zato "[Bond] traži osvetu (...) kako bi se ponovno pomirio sa svijetom." Kasnije je organizacija uvedena u Casino Royaleu nazvana Quantum (Zrno). Craig je rekao kako samo slovo Q izgleda čudno.
Tijekom snimanja, nakon što je štrajk završen, Forster je pročitao probni scenarij Joshue Zetumera, koji mu se svidio, pa ga je angažirao da prepravi scene koje će snimati na kraju s kojima je redatelj i dalje bio nezadovoljan. Forster je održavao probe s glumcima jer je volio snimati scene uzastopno. Zeturmer je prepravio dijaloge ovisno o svakodnevnim idejama glumaca. Zrno utjehe označava prvi put, nakon Samo dvaput se živi 1967., da se Bond ne predstavlja frazom "Bond, James Bond." Rečenica je snimljena za nekoliko scena, ali je potpuno izbačena jer su je Forster i producenti smatrali nepotrebnom. Sveukupno je 45 sekundi materijala iz scenarija izrezano iz konačne verzije filma. Forster je nagovorio producente da ne ubacuju flashbackove na prethodni film budući da je mislio kako bi to čudno izgledalo u izravnom nastavku.
Snimanje
Zrno utjehe snimano je u šest zemalja, više od ijednog drugog filma o Bondu. Pomoćna ekipa počela je snimati utrku konja u Palio di Sieni 16. kolovoza 2007.; u tom trenutku Forster nije bio siguran kako će se to uklopiti u film. Od 23. do 29. kolovoza su snimali u Madridu. Tri tjedna (do 15. veljače 2008.) su proveli u Baja Californiji u Meksiku, kako bi snimili kadrove zračnog obračuna. Od 15. do 21. ožujka se snimalo u Malcesineu i Limone sul Gardi u Italiji, a krajem travnja u Talamoneu. Glavna ekipa počela je snimati 3. siječnja 2008. u Pinewood Studiosu. 007 Stage korišten je za borbu u umjetničkoj galeriji, a sigurna kuća MI6-a skrivena je u gradskoj cisterni, dok su drugi tonski studiji predstavljali Bondov bolivijski hotelski apartman, te sjedište MI6-a. Interijerne i eksterijerne scene aerodroma snimljene su u Farborough Airfieldu, a završne snježne scene u Bruneval Barracks u Aldershotu.
Snimanje u Panama Cityju počelo je 7. veljače 2008. u Zrakoplovnoj bazi Howard. Zemlja je zamijenila Haiti i Boliviju, dok je Panamski nacionalni institut za kulturu predstavljao hotel u Boliviji. Sekvenca koja je zahtijevala nekoliko stotina statista snimljena je u blizini Colóna. Snimanje u Panami odvijalo se i u Fort Shermanu, bivšoj američkoj vojnoj bazi na obali Colóna. Forster je bio razočaran jer je utrku brodova mogao snimati samo u toj luci, budući da je tu scenu zamišljao spektakularnije. Dužnosnici u zemlji surađivali su s lokalnim stanovništvom kako bi "minimizirali neugodnosti" za glumce i ekipu, a zauzvrat su se nadali kako će prikazivanje grada u filmu pridonijeti porastu broja turista. Ekipa se 2. ožujka namjeravala preseliti na desetodnevno snimanje u Cusco u Peruu, ali je lokacija otkazana zbog budžeta. Dvanaest dana snimanja u Čileu počelo je 24. ožujka u Antofagasti. Snimalo se i u Cobiji, Opservatoriju Paranal, te drugim lokacijama u pustinji Atacama. Forster je odabrao pustinju i hotel opservatorija kako bi dočarali Bondove nepokolebljive osjećaje i osjećaj da je na rubu osvete tijekom konfrontacije s Greeneom na vrhuncu filma.
thumb|left|Marc Forster odabrao je pustinju Atacama kako bi predstavljala Bondovu osvetoljubivost u završnom obračunu
1. travnja, tijekom snimanja u Čileu, gradonačelnik Carlos Lopez (koji je pet mjeseci prije bio suspendiran s dužnosti) dovezao se u svom autu na filmsku lokaciju u selu Baquedano i umalo pregazio policajca. Bio je ljutit što producenti prikazuju Antofagastu kao dio Bolivije, jer ga je Čile osvojio 1883., te kritizirao mjere zaštite kao što su "specijalne snage i vodeni topovi koji sprječavaju ljude da slobodno šeću ulicama" u malom gradu, što ga je podsjetilo "na najgore godine Pinochetove vladavine". Bio je uhićen, kratko zadržan, a dva dana kasnije mu je počelo suđenje. EON je odbacio njegovu tvrdnju da su trebali dozvolu za snimanje u tom području. Michael G. Wilson je objasnio kako je Bolivija bila pogodna za radnju zbog povijesnih problema zemlje s vodom, a bio je iznenađen kako se dvije zemlje ne podnose sto godina nakon Pacifičkog rata. U anketi čileanskog dnevnika La Segunda, 75 posto njegovih čitatelja nije odobrilo Lopezove akcije, zbog negativnog imidža za koji su mislili kako se nanosi Čileu, te potencijalnih kontroverzi koje bi mogle otkazati eventualne produkcije u zemlji.