cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
W i Z bozoni
Z bozoni
Relativne jačine svakog povezivanja mogu se proceniti uzimajući u obzir da stope raspadanja uključuju kvadrat ovih faktora, i sve moguće dijagrame (npr. zbir nad porodicama kvarkova, levih i desnih doprinosa). Ovo je samo procena, jer se u Fermijevoj teoriji razmatraju samo dijagrami na nivou stabla.
Ovde, L i R označavaju bilo levo- ili desno-stranu hiralnost fermiona, respektivno. Notacija x = sin2θW je korištena.
Godine 2018, CMS kolaboracija je uočila prvi ekskluzivni raspad Z bozona do ψ mezona i dva leptona.
Demografija Sirije
Sirija je prema popisu iz 2001. godine imala 17 040 000 ljudi, te je sa površinom od 185 180 km kvadartnih imala prosječnu gustoću naseljenosti od 92 st. po km kvadratnom. S obzirom na klimu i reljef gustoća naseljenosti je poprilično visoka. Apsolutna većina stanovništva su Arapi (90.3%), a ostatak su uglavnom Kurdi i Armenci. Po religijskom sastavu najbrojniji su sunitski muslimani (74%), šijitskih muslimana ima oko 12%, a kršćana 9-10%.
Gradskog stanovništva ima 52%. Najveći grad je Damask (Damasq) sa populacijom od 1 934 000. Drugi najvažniji grad je Allep (cca 1 600 000). Treći velegrad je Horns (Hims) sa oko 600 000 ljudi. Najvažnija luka je Latakija. Pri-rodna promjena stanovništva je velika (25.4 promila). Stopa nataliteta je 30.6, mortaliteta 5.2 a god. promjena stanovništva iznosi 2.6%. Rast Sirije i Damaska:
Damask (1943.): 286 000 Damask (2001.): 1 934 000
Apsolutna većina građana Sirije su Arapi. Najveća manjina su «nearapski» Kurdi kojih ima nešto više od 6 % i žive uz granicu sa Turskom te Armenci koji uglavnom žive u velikim gradovima. Postoji i zajednica Turaka. Od nekadašnje velike Židovske zajednice ostalo je samo oko 1 000 člnova koji uglavnom žive u Damasku.
Po vjerskom pitanju Sirija je reltivno homogena zemlja za razliku od susjednog Libanona, no i ovdje postoje z načajne vjerske manjine. Većina Sirijaca su sunitski muslimani (74%). Slijedeća su vjerska grupa šijitski muslimani (12%), kršćana (armenskih pravoslavaca, maronita, grčkih pravoslavaca i katolika) ima oko 9-10%. U Siriji još djeluju zajednice Druga (vjera povezana sa islamom, ali i sa kršćanstvom i judaizmom), Alawita (vjerske šizme šijita) i oko 1000 Židova.
Sirijci su uglavnom Arapi; pripadnici hamitsko-semitske rasne skupine. Kurdi su druga, a Armenci treća grupa po brojnosti i obje pripadaju indo-evropskoj rasnoj grupi.
Službeni jezik u Siriji je arapski (hamitsko-semitska porodica jezika), ali se u nekim područjima govore kurdski (novoiranska porodica jezika) i turski (altajska porodica jezika).
Iako je školstvo u Siriji besplatno blizu 30% stanovništva starijeg od 15 godina nepismeno je. Nepismenost u muškaraca je blizu 15%, a u žena nešto više od 44%. U periodu 1991. - 2001. nepismenost je smanjena za oko 6%.
Hrvatstvo (dnevni list)
Hrvatstvo je bio katolički dnevni list.
Prvi je broj izašao svibnja 1904. godine.
Izdavač je bila novoosnovana Hrvatska katolička tiskara. Prvi urednik mu je bio August Harambašić, ugledni pisac i pravaški političar, ali ga je uskoro zamijenio Oton Szlavik.
Ovaj je list jedan od posljedica narodnog pokreta u Hrvatskoj iz 1903. godine. Za samo ostvarenje projekta trebalo se pripremati četiri godine. Iako je pokretanje katoličkog dnevnika bio jedan od zaključaka Prvog hrvatskog katoličkog sastanka iz 1900., nisu svi katolički krugovi bili sretni zbog njegove pojave. To se najviše odnosi na Stjepana Korenića, koji je morao dati ostavku kao urednik Katoličkog lista zbog protivljenja Hrvatstvu.
Još ranije bio je osnovan kulturno-politički klub »Immaculata«, kojemu su pripadali dr. Velimir Deželić stariji, Aleksandar Bresztyenszky, Oton Szlavik i dr. Taj klub se je povezao s biskupom Mahnićem, s dalmatinskim svećenstvom oko dr. Ante Alfirevića i s vrhbosanskim nadbiskupom dr. Josipom Stadlerom. Iz tih veza je rođena zamisao da se osnuje Hrvatsko katoličko tiskovno društvo, kojemu bi glavna zadaća bila izdavanje katoličkoga dnevnika Hrvatstvo. Dnevnik Hrvatstvo, kao i cijeli Hrvatski katolički pokret, bilo je djelo mlađega klera, pretežito pravaške ideologije.
U prvom broju Hrvatstva donosi se proglas o Hrvatskome katoličkom tiskovnom društvu, gdje se obznanjuje osnutak tog društva i iznosi njegov program. Društvu je svrha »braniti, čuvati, širiti katoličku svijest putem štampe, te tako naš katolički narod obnoviti u Isusu Kristu«.
Svećenici su u Banskoj Hrvatskoj bili podijeljeni na razne stranke i samo dio svećenika pristajao je uz Hrvatstvo.
Skupina oko Hrvatstva je 1906. godine osnovala je Hrvatsko kršćansko-socijalnu stranku prava.
Literatura i izvori
1. Antun Bozanić: ''Biskup Mahnić. Pastir i javni djelatnik u Hrvata'', Zagreb – Krk, 1991.
2. ''Hrvatski katolički pokret. Zbornik radova s međunarodnog znanstvenog skupa održanog u Zagrebu i Krku od 29. do 31. ožujka 2001.'', Zagreb, 2002.
3. Jure Krišto: ''Prešućena povijest. Katolička crkva u hrvatskoj politici 1850.–1918.'', Zagreb, 1994.
4. Jure Krišto: Hrvatski katolički pokret (1903. – 1945.), Zagreb, 2004.
6. Mario Strecha: ''Katoličko hrvatstvo. Počeci političkog katolicizma u banskoj Hrvatskoj (1897.–1904.)'', Zagreb, 1997.
7. Josip Sinjeri: »Biskup Antun Mahnić i Hrvatski katolički pokret«, u Riječki teološki časopis, Rijeka, 15 (2007.), 2 (30), str. 551 – 587.
MOR
Termin MOR ima više značenja.
Keisuke Okada
Keisuke Okada (japanski: 岡田 啓介; Fukui, 20. siječnja 1868. - Tokijo, 7. listopada 1952.), japanski admiral i političar, služio (mada u prekinutom mandatu) kao 31. premijer Japana od 8. srpnja 1934. do 9. ožujka 1936. godine.
Rani život
Okada je rođen 20. siječnja 1868. u Fukuiju, kao potomak samurajske obitelji. Školovao se na Carskoj mornaričkoj akademiji te, nakon diplomiranja 1889., služio na nekoliko bojnih brodova na različitim funkcijama. Tokom Prvog sino-japanskog rata, služio je na ratnom brodu Fuji.
Nakon novog unaprijeđenja 1913. godine, Okada je uglavnom obavljao uredske poslove, uključujući i jedan u Stožeru za brodogradnju. Sljedeće napredovanje doživio je 1917. godine, a 11. lipnja 1924. godine postao je admiral. Iste godine, postaje zapovjednik Kombinirane flote japanske mornarice, a tri godine kasnije postaje i ministar mornarice u vladi premijera Tanake. Ostavku podnosi 1929. godine kako bi preuzeo mjesto vojnog savjetnika u Vrhovnom ratnom vijeću.
Tokom 30-ih godina, Okada je bio jedan od malobrojnih pobornika Washingtonskog sporazuma o vojnom ograničenju, posebice među višim činovima u mornarici. Okada je bio jedan od sastavljača sporazuma i žustro se borio za njegovu ratifikaciju. Godine 1932. ponovo se vratio politici i to kao ministar mornarice u vladi Makota Saitōa. Iz aktivne vojne službe povukao se 1933., a umirovljen je 5 godina kasnije.
Politička karijera
300px|left|thumb|Naslovnice japanskih novina bile su prepune senzacionalne vijesti kako je premijer Keisuke Okada ipak preživio pokušaj [[atentata izveden na njega. Premijer je pronađen živ tri dana nakon što se pretpostavilo da je mrtav.]] U srpnju 1934., Keisuke Okada je imenovan premijerom Japana, istovremeno obnašajući funkciju ministra za kolonijalna pitanja. Tokom rujna 1935., kratko je obnašao i dužnost ministra komunikacija. Mada i sam iz vojnih krugova, Okada je bio demokratski nastrojen umjerenjak koji se oštro protivio sve snažnijim militarističkim strujama u Japanu, što ga je učinilo idealnom metom za ekstremiste koji su zahtijevali totalitarni Japan.
Tokom zloglasnog 2-26 incidenta, premijer Okada je za dlaku izbjegao smrt. Naime, članovi Vojske pravednosti pokušali su (što je u Japanu bila politička zbilja u to doba) izvesti državni udar s ciljem uspostave militarističke vladavine. Mada su mladi časnici uspjeli ubiti nekoliko visokih funkcionera, premijer Okada je preživio, a kontrolu nad Carskom palačom nisu ostvarili. Jedan od razloga zbog kojih je Okada preživio je činjenica da su pučisti zabunom ubili njegova zeta, ali i njegova tajnika, pukovnika Denzōa Matsuoa. Okada se skrivao dok se situacija ne smiri, a onda se pojavio 29. veljače 1936. godine. Vladt je, u međuvremenu, kao vršitelj dužnosti obnašao ministar unutrašnjih poslova Fumio Gotō, koji se povukao s pozicije v.d. premijera kada se ispostavilo da je Okada živ. Ipak, Okada se nije dugo zadržao na poziciji te je napustio premijersku poziciju 9. ožujka 1936. godine.
Tokom Drugog svjetskog rata, Okada je bio jedan od oštrijih protivnika rata sa Sjedinjenim Državama (najpoznatiji protivnik bio je admiral Jamamoto). Tokom sukoba, Okada je formirao skupinu političkih i vojnih istomišljenika čiji je cilj bio što brži prekid sukoba. Nakon japanskih poraza kod Midwayja i Guadalcanala, Okada je zahtijevao pregovore sa Saveznicima, a kasnije je igrao veliku ulogu u svrgavanju Hidekija Tōja s vlasti 1944. godine.
Tacijan
Tacijan Sirski (lat. Tatianus de Syria), apologet iz Sirije, 2. stoljeće.
Život
Rodio se u Siriji oko 120 godine. Nakon različitih religioznih iskustava susreo se sa Svetim Pismom a poslije u Rimu sa Justinom i tako postao njegov učenik i primio kršćanstvo. Bio je velik protivnik grčke filozofije a nakon što je Justin postradao, oko 172. godine udalijo se od Katoličke Crkve i počeo propovedati enkratizam, koji je osuđivao ženidbu i konzumaciju mesa.
Djela
250px|right|thumb|Tacijanov spis [[Diatessaron sačuvan u arapskom prepisu iz 11. vijeka.]]
Logos
Tvrdi da je Logos bio od početka ali njegova opstojnost nije imala početka. Logos ižaruje iz Oca kao njegovo»primordijalno djelo«. Jednom rođen kao duh, od duha izišao kao razumnost koja je proizašla iz razumne moći. Logos je kao Očevo sredstvo za stvaranje i upravljanje svemirom, poglavito je za stvaranje čovjeka na sliku i priliku Božju.
Antropologija
Učenje je dosta slično gnosticizmu, ali on nije gnostik. Tacijan Sirijski tvrdi da Bog stvara svijet, a Logos koji je od početka s njim jedno svijet organizira, dok kod gnostika svijet stvara Demijurg koji nije Bog. Po njemu čovjek je sastavljen od materije (hyle) i dva duha (pneumata), jednoga nižega (psyhe) koji je materijalne naravi i nije besmrtan, i drugoga višega (pneuma) koji je na sliku i priliku Božju. Čovjekova duša (psyhe) tvrdi, nije besmrtna, ali može i ne umrijeti. Ona umire i raspada se zajedno s tijelom, ali će kasnije uskrsnuti na vječnu smrt (smrt u besmrtnosti) ukoliko nije spoznala istinu, a ukoliko ipak spoznala Boga ona ne umire, makar se privremeno s tijelom raspada ali će na kraju uskrsnuti na život vječni.
Bolesna braća
Bolesna braća je jedna od najpoznatijih hrvatskih hip hop skupina iz Zagreba, a čine ju reperi Baby Dooks (David Vurdelja) i Bizzo (Pero Radojčić)
Djelovanje
Bolesna braća su svoje djelovanje započeli pod nadimkom "Sick Rhyme Sayazz" (u doslovnom prijevodu: "oni koji govore bolesne rime") kojeg su 2000. postupno napuštali kako bi zatim počeli producirati i nastupati pod sadašnjim nadimkom.
Kao i Tram 11, debitirali su na hip-hop kompilaciji Blackout Project: Project Impossible pjesmom "One-O-One". Album je objavljen 1997. pod patronatom emisije Blackout Rap Show zagrebačkog Radija 101, a za "One-O-One" napravljen je i spot u režiji Tomislava Fiketa. Za njihovu prvu službenu pjesmu "Blowin' Up Your Sector" na kojem gostuje D'Knock snimljen je spot u režiji Zorana Peze, a isti je na godišnjoj top listi Hit Depo-a '97. bio na sjajnom desetom mjestu. Kao bonus pjesma, "Blowin' Up Your Sector" nalazi se na njihovom prvom albumu Lovci na šubare.
Zbog svojih originalnih i duhovitih rima, ali i spretnih producentskih zahvata, Bolesna braća česti su gosti na albumima drugih glazbenika. Jedan od prvih koji su prepoznali njihovu kvalitetu bio je Dino Dvornik na čijem su albumu Enfant Terrible gostovali u pjesmi "Fjaka". Kao što je to uobičajeno među reperima, Bolesna braća najčešće surađuju s kolegama glazbenicima koji djeluju u istom glazbenom žanru. Tako se Bizzo i Baby Dooks pojavljuju u Renmanovoj pjesmi "Stilska mafija" i na albumu Nereda i Stoke Spremni za rat; Baby Dooks kao producent i gost u pjesmama "Zeleno, zeleno" i "Porno", a Bizzo u pjesmi "199 deva".
Osobito valja istaknuti suradnju sa skupinom Tram 11 na njihovom nadasve hvaljenom debut albumu Čovječe ne ljuti se, točnije u prvoj pjesmi "Malu na stranu" te u hit pjesmi "Lagana Tema (Znate Kak' Se Furamo)" sa kompilacije Lagano Lagano 2 godine kasnije. Na istoimenom albumu skupine Divas, Baby Dooks se pojavljuje kao producent, a u pjesmi "Euforija" daje i svoj vokalni doprinos.
Kao dodatan talenat ovog svestranog dvojca, valja istaknuti izradu TV špica, primjerice one za HTV-ovu emisiju Iznad obruča. Velika većina će ih svakako još dugo pamtiti po službenoj Coca-Colinoj himni "Zabi gol" hrvatske reprezentacije za Svjetsko nogometno prvenstvo u Francuskoj.
Strani hip-hoperi također poznaju i priznaju rad Bolesne braće. Za vrijeme gostovanja Das EFX-a, Jeru The Damaja i OC & BIG L-a u Hrvatskoj, Bolesna braća bili su predgrupa, a zajedno sa Tram 11 kao predgrupa nastupili su i na tada održanom koncertu skupine Public Enemy u Ljubljani.
Nakon višemjesečnog snimanja i dugotrajnog najavljivanja, Bolesna braća su početkom srpnja 2000. objavili svoj samostalni debitirajući album Lovci na šubare. Prva pjesma s albuma bila je svima dobro znana i vrlo popularna duhovita zezalica "Čiča miča" koja je još početkom godine velikom brzinom osvojila eter. Druga pjesma koja je također postala veliki ljetni hit su "Lovačke priče". Krajem kolovoza snima se i spot za ovu pjesmu i to u režiji Gorana Kulenovića koji je režirao i otkačeni prvi spot "Čiča miča".
Duhovite rime na albumu Lovci na šubare plod su (bolesne) mašte Bizze i Baby Dooksa, a producirali su ih mladi, izuzetno talentirani producenti Koolade (4 pjesme) i Dash (4 pjesme), inače zaslužni za kompletnu produkciju prvog albuma grupe Tram 11, te sam Baby Dooks (5 pjesama). Po jednu pjesmu na albumu producirali su DJ Frx i D'Knock, svoj su vokalno-tekstualni doprinos dali Tram 11, DJ Phat Phillie i Nered, a skitove je napravio poznati londonski DJ 279.
Ovaj se album doista ne isplati "pržiti" ili presnimavati jer samo izvorna inačica CD-a i kasete u omotu sadrži fantastični "lovački rječnik" kojim "lovci" Bizzo i Baby Dooks djelomično objašnjavaju značenje svojih bolesnih umotvorina, tako da biste bez tog integralnog dijela albuma ostali prikraćeni za razumijevanje ključnih izraza kao što su "tokofulihafner", "čibukarica" ili "šlikerdund".
I dok se njihovi zagrebački "kolege po mikrofonu" (termin Srđana Brajčića) uglavnom bave socijalnim temama i obračunavaju se s mafijom, kriminalom i siromaštvom, Bolesna braća nude svoj veseliji pogled na svijet. Daleko od toga da zatvaraju oči pred evidentnim problemima našeg društva. Dakako, u pjesmi "Ozbiljna" kažu kako nas je već stigao sudnji dan, dok u "Nuklearnoj" duhovito ali i sarkastično opisuju kako se godine 2001. poslije nukelearne katastrofe "ono malo preživjelih polu-ljudi bori za opstanak". No, evidentno je da se braća puno bolje snalaze u seks terminologiji okruženi hrpom lijepih žena ("....Bolesna braća jako vole seks, daju keks svakoj dabrici što pije to na eks...").
U svakom slučaju, Bizzo i Baby Dooks su na najboljem putu da postanu narodni junaci urbane suvremene mlađe publike, čemu u prilog svjedoči i činjenica kako se njihov album prvijenac u samo mjesec dana prodao u više od 2000 primjeraka. Obzirom da ih je široka publika odlično prihvatila, a i kritičari ih gotovo jednoglasno hvale, očito je što se radi o rijetkom slučaju na hrvatskoj glazbenoj sceni.
U ožujku 2003. godine u studiju Morris im se pridružuje newyorški reper Afu-Ra, koji Dooksu uzvraća suradnju, pa se tako Afu-Ra pojavljuje u pjesmi "Radio Fanfara", naslovnoj pjesmi s novog albuma. Osim Afua, na pjesmi su sudjelovali i Sammy Deluxe iz Njemačke, te Busta Flex iz Pariza čime ova pjesma postaje prava oda međunarodnoj suradnji jer je odrepana na čak 3 jezika. Još jedna pjesma na albumu diči se međunarodnom notom a to je "Socialized" u kojoj se pojavljuje Patrick Vincent. Njihovi hip hoperski korijeni su neupitni, ali Bolesnici su odavno izašli iz "zadanih", nepisanih hip hop okvira. Osobenjaci u svakom smislu uspjeli su se nametnuti vlastitim stilom, genijalnim idejama i odličnom produkcijom.
"Bolesnici" su na Porinu 2004. godine s albumom Radio Fanfara bili nominirani u kategoriji Najbolji album urbane klupske glazbe, a na dodjeli godišnje glazbene klupske nagrade Zlatna Koogla i također su imali svoje nominacije.
Nakon 7 godina diskografske stanke, vratili su se ozbiljniji, ali jednako atraktivni i "svoji". Album Veliki umovi 21. stoljeća, koji je 25. svibnja 2010. izašao u prodaju, su svi s nestrpljenjem očekivali.
Lajka
Lajka (ruski Лайка [ˈɫajkə]; Moskva, o. 1954. – Sputnjik 2, niska Zemljina orbita, 3. novembra 1957.), pas lutalica koji je u sovjetskoj svemirskoj letjelici Sputnjik 2, kao prvo živo biće, 3. novembra 1957. bio lansiran u Zemljinu orbitu.
Biografija
Kako se u ono vrijeme, gotovo ništa nije znalo o posljedicama boravka u svemiru na živa bića, a isto tako ni o uvjetima koji tamo vladaju. Za ondašnje stručnjake je isto tako bilo problematično i samo lansiranje, jer se nije znalo dali se može izdržati (i preživjeti) silan napor ubrzanja. Iz svih tih razloga odlučeno je da se lansira nekog manjeg sisavca, koji bi ipak nalikovao čovjeku, i žrtvuje, jer se u to vrijeme još nije pomišljalo o povratku na zemlju. Let je organiziran kao eksperimentalni put u jednom pravcu, na kom je trebalo izvršiti mjerenja temperature, pritiska, čestice, zračenja i magnetizma.
Kujicu Lajku, psa lutalicu su pronašli na ulicama Moskve, i isprva nazvali Kudravka (ruski Кудрявка), ona je prošla obuku s dvoje drugih pasa, i na kraju odabrana kao najbolja, za prvu misuju. Lajka je lansirana iz Bajkonura u Sputniku 2 3. novembra 1957. Uginula samo nekoliko sati nakon lansiranja od posljedica stresa i toplotnog udara, koji je izgleda bio uzrokovan zbog kvara u kontrolnom sistemu za regulaciju topline. Pravi uzrok i vrijeme njene smrti nije se znao sve do 2002. jer su sovjetski mediji lansirali priču da je uginula zbog nedostatka kisika šesti dan leta.
Iako Lajka nije preživela putovanje, eksperiment u kom je ona sudjelovala, dokazao je da sisavci mogu preživjeti lansiranje u orbitu i podnesti bestežinsko stanje. Tako je Lajka prokrčila i ljudima let u svemir.
Lajkina ostavština
thumb|260px| Lajka na [[Rumunjska|rumunjskoj poštanskoj marki]] Njoj u spomen je 11. aprila 2008. otkriven mali spomenik, pored vojno-istraživačkog instituta u Moskvi koji ju je spremao za misiju. Ona je predstavljena kao pas koji stoji na vrhu rakete. Američka NASA je (istina još uvijek nezvanično) po Lajki nazvala jedan dio Marsa.
Lajka je inače postala toliko popularna, da je postala i glavni lik nekih romana (Julian May: Intervention, Jeanette Winterson: Weight: The Myth of Atlas and Heracles). U vrijeme kad je lansirana, gotovo sve tadašnje socijalističke zemlje izdale su prigodne marke sa njenim likom.
Medicinar
Medicinar je glasnik studentica i studenata Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. To je studentski časopis usmjeren u prvom redu studentima medicine, ali i studentima drugih srodnih fakulteta te zainteresiranima za biomedicinsko područje i zbivanja na zagrebačkom Medicinskom fakultetu.
Povijest
Povijest Medicinara počela je 1946. Te je godine Sekcija demonstratora pokrenula ovaj časopis kako bi pomogla studentima da savladaju nastavno gradivo i steknu što više znanja za svoju buduću liječničku praksu. Dugo je Medicinar bio ponajviše stručni časopis koji je dopunjavao teško dostupne ili zastarjele udžbenike, donosio novosti iz domaće i strane stručne literature i davao priliku studentima da objave svoje prve stručne i znanstvene radove. Od 1946. bilo je tek nekoliko godina u kojima Medicinar nije izašao: 1953., 1955., 2008. te u razdoblju Domovinskog rata od 1991. do 1996. Još im možemo dodati 1954. u kojoj je izašao samo jedan broj. Presudna za današnji izgled časopisa bila je 1996. kad je Medicinar ponovno pokrenut nakon ratnog razdoblja. Tadašnji urednici željeli su napraviti moderan studentski medicinski časopis koji će biti blizak, zanimljiv i koristan širokom krugu studenata te je stoga Medicinar od strogo stručnog časopisa preoblikovan u studentski glasnik. Također, rano je prepoznata važnost objavljivanja i u digitalnom obliku pa tako naše web izdanje doživljava treće potpuno obnavljanje.
U proteklih više od 60 godina veliki broj studenata uložio je svoje vrijeme, trud i ljubav u ovaj časopis. Usprkos poteškoćama koje su se u tom dugom razdoblju javljale, entuzijazam generacija studenata medicine uspio je održati Medicinar kao jedan od ponajboljih studentskih časopisa u ovom dijelu Europe. Priznaje za trud svih njih došlo je 2010. kad je Medicinaru Sveučilište u Zagrebu dodijelilo Posebnu Rektorovu nagradu.
Format
Časopis izlazi u tiskanom izdanju koje izlazi jednom u semestru, u prosincu i lipnju. Sastoji se od pet stalnih rubrika: Znanost, Studentski život (ranije: Studentska zbivanja i Studentska događanja), Društvo (ranije: Kultura), Tehnologija (ranije: Informatika) i Sport. Svaki tiskani broj osim toga obrađuje jednu u tom trenutku posebno zanimljivu temu kao temu broja.
Suradnici
Članke u Medicinaru pišu studenti medicine te, u nešto manjoj mjeri, nastavnici Medicinskog fakulteta i drugi liječnici. Osim prema studentima medicine, časopis je otvoren i prema studentima srodnih fakulteta koji bi željeli u svojim člancima obraditi zajedničke teme. Za odabir i provjeru članaka zaduženo je uredništvo kojega u potpunosti sačinjavaju studenti Medicinskog fakulteta.
Prirodoslovni muzej Dubrovnik
Prirodoslovni muzej u Dubrovniku smješten je unutar gradskih zidina, u Androvićevoj ulici. Sadrži deset zbirki: mekušaca, minerala i ruda, morskih algi, okamina, ptica, rakova, raznih morskih životinja, riba, sisavaca te vodozemaca i gmazova. Muzej je od 1. lipnja do 31. listopada otvoren od ponedjeljka do subote od 10 h do 18 h. U drugom dobu godine otvoren je od ponedjeljka do petka od 10 h do 17 h, a subotom od 10 h do 14 h.
Povijest
Počeci prirodoslovne muzejske djelatnosti u Dubrovniku nadnjevaju u 1872. godinu, kada je osnovan Domorodni muzej (Museo patrio). Uz zbirku Trgovačko-obrtničke komore, njegov je temelj bila privatna prirodoslovna zbirka Antuna Dropca, čiji se spomenik nalazi na ulazu u današnji muzej. Muzejski fundus je u prvoj polovici 20. stoljeća upotpunio Baldo Kosić zbirkama faune dubrovačkoga kraja. Muzej je više puta mijenjao lokacije, a zbirke su zadnji put preseljene 2003. godine kada su iz Zagreba vraćene u Dubrovnik. Početkom 2009. godine Muzej je svoja vrata ponovno otvorio, u prostorima Androvićeve palače u staroj gradskoj jezgri.
Na samom ulazu uz Dropčev spomenik nalaze se izložene dvije kosti plavetnog kita, najveće životinje koja je ikada živjela. Na prvome katu u sklopu privremenog postava izložene su osobito vrijedne prirodnine poput Venerine košarice, vidre, sredozemne medvjedice (primjerak ulovljen u Moluntu 1955. godine), rijetkih ptica nađenih samo na dubrovačkom području te goleme morske kornjače sedmopruge usminjače, koja je ulovljena 1894. godine i prvi je zabilježeni primjerak te vrste u Jadranskom moru. Također na prvom katu je postavljena povijesno-prirodoslovna izložba „Tko su lesepsijski migranti?“ koja prikazuje povijest prokopavanja Sueskog kanala, doprinos Hrvata u njegovoj izgradnji i riblje vrste lesepsijkih migranata do sada zabilježenih u Jadranskom moru. Posebno vrijednim mogu se smatrati i lubanja vodenkonja, donja desna vilica spiljskog medvjeda te preparirana jedroglavka (veoma rijetka životinja u Jadranu).
Balmuccia, Vercelli
Balmuccia je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Prirodoslovni muzej Dubrovnik
Povijest
Na drugome katu postavljena je izložba „Ribe dubrovačkog kraja“ posvećena prirodoslovcima i preparatorima koji su od osnivanja muzeja sudjelovali u prikupljanju ihtiološke zbirke. Prvi popis vrsta riba na dubrovačkom području objavio je profesor Baldo Kosić 1903. godine. Na izložbi je predstavljeno oko 70 vrsta riba koje su zastupljene u dubrovačkom akvatoriju. Osim muzejskih preparata iz stare zbirke predstavljeni su i noviji preparati.
U muzeju se često organizira edukativni program.
Balmuccia, Vercelli
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 98 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 600 m.
Perry, New York
Peri je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 3.673, što je 272 (-6,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Zagrebački list
Zagrebački list je bio hrvatski dnevnik iz Zagreba.
Izašle su prvi put za Božić 1938., a prestale su izlaziti uspostavom NDH, 10. travnja 1941.. Uređivao ih je Ivan Grubiša.
Izlazile su svakodnevno.
Metro express
Metro express je bio hrvatski dnevnik iz Zagreba. Izašle su prvi put 15. svibnja 2006., a prestale su izlaziti rujna 2008. godine. Uređivao ih je Zvonimir Krstulović.
Izlazile su svakodnevno.
Metilendioksidimetilamfetamin
Metilendioksidimetilamfetamin je organsko jedinjenje, koje sadrži 12 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 207,269 Da.
Parsons, Tennessee
Parsons je grad u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.373, što je 79 (-3,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
4-HO-DBT
4-HO-DBT je organsko jedinjenje, koje sadrži 18 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 288,428 Da.
Starše (općina)
Općina Starše (slovenski: Občina Starše) je jedna od 212 slovenskih općina od 4.102 stanovnika. , administrativni centar općine je selo Starše.
Geografske karakteristike
Općina Starše prostire se po Dravskoj dolini, u sredini između Maribora i Ptuja, na površini od 34 km², na kojoj leži 7 naselja.
Naselja Općine Starše
Brunšvik, Loka, Marjeta na Dravskem Polju, Prepolje, Rošnja, Starše, Trniče, Zlatoličje
Hrvatski radnik (Zagreb)
Hrvatski radnik je bio hrvatski tjednik iz Zagreba. Bio je glasilom HRS-a.
Izašle su prvi put veljače 1922., a prestale su izlaziti prosinca 1945.. Od 1938. do 1941. ih je uređivao Vjekoslav Blaškov, hrv. sindikalni djelatnik.
Hipoteze o nejužnoslovenskom poreklu Srba
Hipoteze o nejužnoslovenskom poreklu Srba obuhvataju različita shvatanja o tome da Srbi po svom poreklu, ili uopšte, nisu južnoslovenski narod, nego da činjenica da naseljavaju Balkansko poluostrvo ima drugačije objašnjenje, i to uglavnom vođeno idejama: da su Srbi balkanski starosedeoci; da su Srbi iranski narod, naknadno pomešan sa Slovenima; da su Sloveni (i drugi narodi) potekli od Srba, a ne obrnuto.
Zapadnoslovenska hipoteza
Po hipotezi o zapadnoslovenskom poreklu Srba, Srbi su se doselili na Balkan iz Bele Srbije, a za istu je pretpostavljeno da se nalazila na području današnje istočne Nemačke. To bi značilo da su Lužički Srbi potomci Srba koji su ostali na prostoru Bele Srbije prilikom višeetapnog (ali jednokrakog, tj. „linearnog”) pokreta Srba. Ovo nije uobičajeno shvatanje porekla Srba na Balkanu, ali se ne tretira se kao "novoromantičarsko" (pseudoistorijsko); ipak, temelji se na samo jednom izvoru, čija je vrednost u tom delu osporavana i podložna različitim tumačenjima. Uobičajeno shvatanje je to da su se južnoslovenski Srbi i zapadnoslovenski Srbi (današnji Lužički Srbi), u procesu seobe i međusobnog razdvajanja slovenskih plemena, nezavisno jedni od drugih, tj. „paralelno” doselili u različite delove Evrope.
Praslovenska hipoteza
Po ovoj hipotezi nisu Srbi potekli od Slovena, nego Sloveni od Srba.
Prokopije (500-560) je naveo da su Anti i Sklaveni, što su bile dve grane ranih Slovena, govorili istim jezikom i da vode poreklo od naroda kojeg je nazvao Sporoi (Σπόροι), pišući da se to izvodi iz σπείρω („Rasipam žito”), jer su oni "zemlju naselili u raštrkanim naseljima".
Iranska hipoteza
mini|250p|desno|Prikaz hipotetičke migracije Srba sa Kavkaza na Balkan. Po hipotezi o iranskom poreklu Srba, Srbi su bili iransko pleme koje je živelo u istočnoj Evropi (Sarmatia Asiatica), severno od Kavkaza. Srbi bi prema ovim shvatanjima bili u srodstvu sa istorijskim narodom Alana, današnjim Osetima, a takođe i Puštunima.
Bazira se na identifikovanju Srba kao potomaka sarmatskog (grupa iranskih naroda) odnosno alanskog plemena koje u antičkim izvorima nosi ime Serbi (Σέρβοι, Serboi). Kazuje se da Srbi prvobitno bili jedno od sarmatskih (alanskih) plemena, koje je živelo severno od Kavkaza, odakle se u vreme hunske najezde preselilo u srednju Evropu, gde se vremenom stopilo sa Slovenima, kojima je dalo svoje ime. U delu ove literature, Srbi koji se spominju na Kavkazu označeni su terminom Stari Srbi, da bi se napravila razlika u odnosu na današnje Srbe, ali se kod drugih autora ovaj termin ne koristi. Iranska hipoteza se nalazi kod Tadeuša Sulimirskog i u knjigama nekih drugih autora (uglavnom srpskih s kraja 20. i početka 21. veka).
Antika: Serbi u Sarmatiji i Srbi
Predlagači uzimaju da se Srbi prvi put spominju u prvom veku posle Hrista (69-75. godine) u delu Plinija Cecilija Sekundusa „Poznavanje prirode” i to u latinizovanom obliku – Serbi. Plinije piše:
Prema proponentima, radi se o Srbima, koji su tu zabeleženi kao narod koji živi na teritoriji severoistočne obale Crnog mora, u Sarmatiji, severno od Kavkaza, pa se iz toga pretpostavlja da su Srbi bili sarmatsko (iransko) pleme.
Serbi se dalje spominju u delu Ptolemejevoj „Geografiji” (pre 175. godine). Proponenti navode da on pleme Srba beleži tako da postoji na području Zakavkazja, pišući: „Između Keraunskog gorja i reke Ra smešteni su Orineji i Vali i Srbi /Serboi, Σέρβοι/”.
Ističe se da Srbe u Sarmatiji takođe spominju i Tacit, Prokopije, Jordanes, Vibijus i Ajnhard.
Srednji vek: Seoba Alana i Beli Srbi
Prema pristalicama, može se pretpostaviti da su se sarmatski (alanski) Srbi, pod pritiskom Huna, iz kavkaske Sarmatije preselili u srednju Evropu (Polablje) u četvrtom veku. Prema drugom mišljenju, Srbi nisu bili deo Alana, već sarmatsko pleme srodno Alanima, te su se iz Azijske Sarmatije preselili u srednju Evropu (Polablje) u 4. veku, zajedno sa Alanima. Potomci Alana koji su ostali da žive na Kavkazu su današnji Oseti. Postoje tvrdnje da Hrvati i Česi takođe potiču od Sarmata.
Prema Tadeušu Sulimirskom, Srbi su, kao deo sarmatskih Alana, u hunskoj vojsci sačinjavali garnizon koji je imao zadatak da u pokorenim oblastima održava vlast Huna. Kad je Atila 453. godine umro, Srbi su istočno od reke Sale postali nezavisni i zadržavali su vlast nad mesnim slovenskim stanovništvom u Polablju, sa kojim su se vremenom stopili i dali mu svoje ime. Iz toga proizilazi, a na osnovu rekonstrukcije verovatne Seobe Slovena,
Tegosa, Belluno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 22 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1191 m.
Hipoteze o nejužnoslovenskom poreklu Srba
„Sarban” u Kavkazu i Puštunski Sarbani
Konstantin VII Porfirogenit u svom protokolarnom priručniku „O ceremonijama na vizantijskom dvoru” (De ceremoniis) sredinom 10. veka piše:
Pojmove „Krevatades”, „Krevatas” i „Sarvan” (navedeno kao „Sarban”) neki autori poistovećuju sa Hrvatima i Srbima.
Sarmati vode poreklo od skitsko-sarmatskih plemena koja su nekada naseljavala široko područje istočne Evrope i srednje Azije. Današnji osetski jezik na Kavkazu, koji je nastao od nekadašnjeg skitsko-sarmatskog, spada u grupu istočnoiranskih jezika, a ostali jezici iz ove grupe danas se govore na području Tadžikistana, Avganistana i Pakistana. Najsrodniji osetskom je jezik naroda Jagnobi, a zatim jezik Puštuna, kao i jezici Pamirskih naroda. Za Puštune se smatra da su delom skitskog porekla. U prošlosti je postojao dijalekatski kontinuum koji je povezivao ova dva današnja govorna područja, ali je on prekinut širenjem govornika turskih jezika.
Među Puštunima u Avganistanu i Pakistanu postoji plemenska grupa sa imenom Sarbani, a prema puštunskoj legendi, ova plemenska grupa potiče od pretka koji se zvao Sarban, a koji je bio sin Kais Abdur Rašida, legendarnog pretka puštunskog naroda. Legenda kaže da je Kais Abdur Rašid imao tri sina, Sarbana, Batana i Gurgušta, od kojih potiče većina današnjih puštunskih plemena.
Tvrdi se da postoji interesantna sličnost sa imenom puštunske plemenske grupe i reči „Sarban”.
Starosedelačka hipoteza
Termin „srpska autohtonistička škola” obuhvata autore koji iznose ideje o tome kako su Srbi autohton narod na Balkanu, a ne potomci slovenskih plemena i balkanskih starosedelaca (Vlaha, Ilira, Tračana, itd).
Starosedelačka hipoteza se ne bavi poreklom srpskog imena, već poreklom Srba u antropološkom i genetskom smislu. Osnovu ove teorije čini ideja da su Srbi starosedeoci na Balkanu, odnosno da su oni direktni naslednici kulture Lepenskog Vira, pa potom Vinčanske kulture i tako dalje, sve do današnjih dana. Tvrdi se da su Srbi u jednom trenutku napustili Balkan i krenuli u seobu, da bi se na kraju ponovo vratili na Balkanske prostore.
Kritike
Srpska autohtonistička škola je odbačena od strane istoričara kao neosnovana i pseudonaučna. Kritikuje se metod novoromantičara kao što su proizvoljno tumačenje toponima i naziva naroda, pozivanje na teorije zavere i na tajne dokaze.
Antoninska kuga
Antoninska kuga, također poznata i kao Galenova kuga, je pandemija zarazne bolesti - za koju historičari vjeruju da je riječ o velikim ili malim boginjama, - koja je pogodila Rimsko Carstvo u periodu od 165. do 180. Bolest su u Carstvo prenijeli vojnici koji su se borili u ratu protiv Parta. Poznata je po dugom trajanju i teškim posljedicama, odnosno što je odnijela živote Lucija Vera i Marka Aurelija, dvojice careva iz dinastije Antonina po kojima je dobila ime. Bolest je u svojim spisima opisao i znameniti antički ljekar Galen, po kome je također dobila ime.
Historičari vjeruju da je bolest opustošila velike dijelove Carstva i izazvala dalekosežne demografske, a preko njih političke i vojne posljedice. To se prije svega odnosi na naglo smanjenje broja regruta za vojsku koje je natjeralo kasnije rimske vladare da za obranu granica koriste barbarske najamnike. Zbog toga se ponekad smatra i katalizatorom procesa koji će na kraju dovesti do pada Carstva.
Val
mini|desno|Valovi na [[voda|vodi.]] mini|desno|Val na [[More|moru iza trajekta.]]
Val (od prasl. valъ) ili talas (tur. talaz, od grč. θάλασσα - more ), je titraj koji se širi u prostoru i vremenu, pri čemu se obično prenosi energija. Mehanički valovi se mogu širiti samo kroz neku tvar (medij), dok se elektromagnetski valovi mogu širiti i vakuumom. Kada se valovi nađu na granici između dvaju različitih sredstava, dolazi do njihova ogiba, refrakcije (loma) ili refleksije (odbijanja).
Valovi također mogu biti:
Periodički se valovi mogu opisati karakterističnim veličinama: frekvencijom, amplitudom, periodom i valnom duljinom. Kad kamen padne u vodu, prouzrokuje titranje na onom mjestu gdje je u vodu udario. Od mjesta gdje je kamen pao izmjenično se rasprostiru kružni brjegovi i kružni dolovi. Titranje dalje širi se u obliku valova jer su čestice vode međusobno elastično povezane. Kod vala se ne prostire materija već energija titranja koja putuje od čestice do čestice. Prividno nam se čini da voda teče, ali ako promotrimo kakav list koji pliva na vodi vidjet ćemo da se taj ne pomiče s valom već se samo njiše gore i dolje.
Svojstva valova
Valovi se opisuju s pomoću:
Fazni pomak udaljenost je između najbližih brjegova ili dolova dvaju valova jednake frekvencije i smjera širenja. Jednadžba oblika:
opisuje izgled sinusoidalnoga vala u bilo kojoj točki prostora, gdje je: a - elongacija, A - amplituda, f - frekvencija, x - udaljenost čestice od izvora vala i t - vrijeme širenja vala. Ako se u isto vrijeme na istome mjestu nađu dva vala, doći će do njihove interferencije, a složenije valno gibanje može se prikazati kao suma sinusoidalnih valova različitih amplituda i frekvencija.
Koherentni valovi, uzajamno jednaki po frekvenciji, faznom pomaku, polarizaciji, omogućuju da se vidi interferencijska slika (na primjer interferencijske pruge). Ako se izvor valova ili promatrač gibaju, s pomoću Dopplerova učinka može se odrediti njihova brzina, što se primjenjuje u astronomiji, medicini, prometu i drugo.
Brzina valova
mini|desno|[[Interferencija valova|Interferencija dvaju kružnih valova.]]
Valovi se šire u prostoru nekom određenom brzinom koja se zove brzina širenja vala. Za vrijeme jednog perioda, to jest za vrijeme T u kojem je čestica u izvoru vala izvršila jedan potpuni titraj, pomaklo se titranje za duljinu vala λ. Brzinu širenja valova možemo dakle izračunati tako da put, to jest duljinu vala λ, podijelimo vremenom T:
Ako umjesto perioda T uzmemo recipročnu vrijednost, to jest frekvenciju f = 1 / T, dobivamo:
Brzina vala ovisi o osobinama (elastičnosti i gustoći) sredstva kroz koje val prolazi. Brzina valova ovisi o mediju kroz koje se valovi šire pa je na primjer brzina mehaničkih valova u čvrstom tijelu:
a u plinu:
gdje je: E - modul elastičnosti, ρ - gustoća tijela ili plina, ϰ - adijabatski koeficijent plina, p - tlak plina. Brzina širenja elektromagnetskih valova u vakuumu je 299 729 458 m/s (brzina svjetlosti) i prema teoriji relativnosti najveća moguća brzina gibanja, dok je brzina širenja u drugim prozirnim medijima manja na primjer na 20 °C u zraku 1,0003, u vodi 1,333, u dijamantu 2,42, u silikonu 4 puta manja (indeks loma). Kada se valovi nađu na granici između dvaju medija, dolazi do njihova ogiba, refrakcije ili refleksije i u posebnim uvjetima do stojnih valova. Kada val prelazi iz jednog sredstva u drugo ili se prostire kroz nehomogeno sredstvo, brzina i valna duljina mu se mijenjaju, a frekvencija ostaje ista.
Mehanički valovi
Mehanički valovi (na primjer zvuk) šire se u elastičnom mediju (na primjer zrak, voda) titranjem čestica povezanih elastičnim silama oko ravnotežnoga položaja; energija valova to je veća što je veća amplituda titranja, a izvor valova svako je tijelo koje titra (na primjer izvor zvuka može biti žica glazbenog instrumenta). Valovi su širenje poremećaja kojim se prenosi energija kroz medij, a da se medij kao cjelina ne pomiče. Pri širenju vala čestice sredstva ostaju na svojim mjestima i titraju oko ravnotežnog položaja, širi se samo stanje titranja odnosno prenosi se energija izvora vala.
Elektromagnetski valovi
mini|desno|[[Matematika|Matematički je najjednostavnije sinusno titranje valova.]]
Elektromagnetski valovi (na primjer svjetlost) prenose se titranjem električnoga i magnetskoga polja u propusnom mediju (može biti i vakuum). Energija valova to je veća što je veća frekvencija, a izvori su promjenljiva elektromagnetska polja (na primjer izvor radio valova je antena) i pobuđeni atomi. Prigušenje valova posljedica je pretvorbe energije valova u druge oblike (na primjer u toplinu). Prema načinu širenja i ovisno o izvoru, valovi mogu biti ravni ili kuglasti, jednodimenzionalni, dvodimenzionalni i trodimenzionalni.
Prema načinu širenja, valovi se mogu podijeliti na longitudinalne, koji se šire titranjem čestica u pravcu širenja vala (na primjer ultrazvuk), i transverzalne, koji se šire titranjem okomitim na smjer širenja vala (na primjer radio valovi). Valovi na površini vode kombinacija su longitudinalnih i transverzalnih valova. Transverzalni valovi mogu biti polarizirani, to jest čestice koje ih prenose ili električno i magnetsko polje mogu titrati izraženije u nekoj ravnini.
Harmonijski val
Val kod kojeg se iznos poremećaja mijenja prema trigonometrijskoj funkciji sinus naziva se harmonijski val. Svi drugi oblici valova se mogu prikazati kao zbroj harmonijskih valova različitih amplituda i frekvencija, i ti zbrajani valovi se nazivaju harmonici ili harmonički članovi. U prirodi možemo naći približno harmonijske valove, poput ǌihaǌa klatna.
Površinski i prostorni valovi
Valovi koji se šire po površini vode zovu se površinski valovi. Valovi zvuka koji se šire od svog izvora u obliku promjena gustoće zraka su prostorni valovi. Oni se šire u prostor uzduž pravca - polumjera povučenog od izvora vala, to jest pravocrtno. Od izvora titranja širi se energija titranja radijalno u zrakama na sve strane. Kažemo da izvor energije titranja zrači ili emitira energiju titranja u obliku prostornih valova. Ploha koja spaja sve točke do kojih je stigao val u isto vrijeme zove se fronta vala. Kod površinskih valova je fronta vala kružnica, a kod prostornih kugla. Dio fronte prostornog vala možemo kod velike udaljenosti od izvora smatrati ravninom. To su onda ravni valovi, na primjer valovi svjetlosti koji dolaze od dalekog izvora. Zrake ravnih valova su paralelni pravci. U obliku valova širi se u prostor energija zvuka, toplinska, svjetlosna i elektromagnetska energija.
Stojni valovi
mini|desno|Prikaz [[Stojni val|stojnog vala. Crvene točke označavaju takozvane čvorove.]]
gdje su: A - amplituda, λ - valna duljina, T - period vala, t - vrijeme. Raspored elongacija (y) je sinusoidni, no valne fronte ne putuju, tako da je amplituda pojedinih čestica različita i ovisna o mjestu (x). Na mjestima na kojima je amplituda jednaka nuli nalaze se čvorovi, a gdje je maksimalna trbusi. Stojni valovi važni su u akustici (titranje žice, titranje stupa zraka u glazbenom instrumentima, akustika prostorije), gdje osim poželjnih mogu imati i neželjene posljedice, kao što je povećanje buke.
Valovi tvari
Valovi tvari kvantnomehanički su valovi iznimno kratkih valnih duljina koji se uočavaju jedino u ekstremnim uvjetima pokusa kada tvar uz čestična pokazuje i valna svojstva (dualizam). Prema teoriji L. de Brogliea, valna duljina tvari:
gdje je: λ - čestična valna duljina, h - Planckova konstanta, p - impuls sile čestice (količina gibanja), m - masa mirovanja čestice, v - brzina čestice, γ - Lorentzov faktor i c - brzina svjetlosti u vakuumu. Što je veći impuls čestice ili količina gibanja, tim je kraća njena valna duljina. Tako se na primjer nakon prolaska elektrona kroz kristalnu rešetku na fluorescentnom zaslonu može vidjeti interferencijska slika njihova ogiba, što se primjenjuje na primjer u elektronskom mikroskopu.
Gravitacijski valovi
mini|desno|Gravitacijski valovi naizmjenično sabijaju i rastežu [[prostor kroz koji prolaze.]]
Gravitacijski valovi ili gravitacijsko zračenje je poremećaj gravitacijskog polja, širi se poput valova. Javlja se kod ubrzanja masa: eksplozija supernovih, obilaženja zvijezda u bliskome dvojnom sustavu i slično. Kod nekih dvojnih zvijezda utvrđeno je da smanjenje ukupne orbitalne energije odgovara energiji koju odnose valovi.
Od četiriju poznatih osnovnih sila u prirodi, gravitacija je najslabija pa je u području atoma i molekula potpuno zanemariva prema elektromagnetskim i nuklearnim silama. U svemirskim veličinama, gdje međusobno djeluju velike nakupine masa, međuzvjezdani plinovi, zvijezde, galaktike, gravitacija igra važnu ulogu. Astronomska otkrića pulsara i kvazara i teorije o razvoju zvijezda stavljaju teoriju gravitacije pred nove probleme, kao što su pitanje stalnosti gravitacijske konstante tijekom vremena, mehanizam gravitacijskoga kolapsa koji uzrokuje energetsku degeneraciju zvijezda. Kod gravitacijskoga kolapsa, sile zvjezdane gravitacije posve nadjačaju sile pritiska zračenja i zvijezda se sve više komprimira. Nakon porasta gravitacije iznad neke veličine, zvijezda postane za promatrača nevidljiva (crna rupa), jer kvanti zračenja više ne mogu napustiti zvijezdu. Za objašnjenje tih pojava može se pokazati nužnim da se u gravitacijskoj teoriji provede kvantizacija (kvantna mehanika). Energija gravitacijskoga polja bila bi kvantizirana i širila bi se kroz polje u gravitacijskim valovima. Kvant gravitacijskoga polja zove se graviton.
Sintetička vlakna
Sintetička vlakna su veštačka vlakna. Najčešće se proizvode isprešavanjem, odnosno tako što se različiti veštački materijali guraju kroz male rupe i tako stvaraju niti. Pre modernih sintetičkih vlakana veštačka vlakna su se pravila od celuloze i bila poznata kao celulozna vlakna. Danas se uglavnom dele viskozna, sintetička i mineralna vlakna.
Narodna politika
Narodna politika je bio hrvatski dnevnik iz Zagreba.
Izašle su prvi put 17. studenoga 1918., a prestale su izlaziti 28. lipnja 1929.. Glavni je urednik bio Ivo Bogdan, a odgovorni urednici su bili Ante Brozović, Mihael Zagotta, Petar Rogulja, Janko Šimrak, Jeronim Malinar, Marije Matulić, Stjepan Podolšak i Mijo Cizerle.
Sljedbenik ovog lista je bila Hrvatska straža.
Ritam izlaženja je bio promjenljiv: dnevnik, polutjedno, tjedno i više puta tjedno.
Nova Hrvatska (Peroš)
Nova Hrvatska je bila hrvatski dnevni list iz Zagreba. Uređivao ih je Vilim Peroš.
Izašla je prvi put 12. studenoga 1941. (nakon što je prestao izlaziti Novi list, a prestala je izlaziti 6. svibnja 1945..
Iako su izašle pod drugim imenom, prvi broj je zapravo nosio broj 196, nastavljajući brojanje pod kojim je završilo izlaženje zagrebačkog Novog lista.
Metilendioksihidroksietilamfetamin
Metilendioksihidroksietilamfetamin je organsko jedinjenje, koje sadrži 12 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 223,268 Da.
Summit, Mississippi
Samit je grad u američkoj saveznoj državi Misisipi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.705, što je 277 (19,4 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Pokajanje
Pokajanje je promjena i mišljenja i djela kojom se nastoji ispraviti zlo i postići oprost od oštećene osobe. U vjerskom kontekstu se obično tumači kao priznanje Bogu, prestanak grijeha protiv njega i odluka da se živi u skladu s Njegovim zakonom. Uvijek sadrži element priznanje krivnje, te barem jedan od ovih elemenata: svečano obećanje i odlučnost da se ne ponovi prekršaj; pokušaj da se nadoknadi šteta oštećenom ili uklone štetne posljedice zlog djela kada je to god moguće.
U biblijskom hebrejskom, ideju pokajanja opisuju dva glagola: שוב shuv (vratiti) i נחם nicham (osjećati žalost).
Jedna od ključnih opisa pokajanja u Novom zavjetu je parabola o razmetnom sinu koja se može naći u Evanđelju po Luki.
Cénevières
Senevjer je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Lot.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 164, a gustina naseljenosti je iznosila 10 stanovnika/km².