cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Hrvatska socijalno-liberalna stranka (akronim HSLS), politička stranka centra koja djeluje u Hrvatskoj.
Zrinka Jelaska
Životopis
Dvije godine predavala je hrvatski jezik u SAD-u kao Fulbrightov lektor, na Sveučilištu Connecticut i Sveučilištu Michigan. Dvije je godine predavala hrvatski jezik u Njemačkoj, kao gostujući predavač na Slavističkome institutu Sveučilišta u Kölnu, uključujući četiri vlastita semantička kolegija (Hrvatski jezik između gramatike i svijeta, Semantika hrvatskih glagola, Značenjski odnosi hrvatskih riječi, Semantički aspekti hrvatskih riječi) te hrvatsku kulturu i civilizaciju. Gostovala je i na Sveučilištu u Mostaru (Hrvatski standardni jezik, Fonetika i fonologija, Leksikologija).
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Osnovana je godine 1989. u doba komunizma u Hrvatskoj pod imenom Hrvatski socijalno-liberalni savez, kao svojevrsni reformski eksperiment u okviru tadašnjeg Socijalističkog saveza radnog naroda. No, pred izbore 1990. se brzo profilirala u autentičnu političku stranku kojoj je cilj bio rušenje tadašnjeg komunističkog sistema, kao i osamostaljenje Hrvatske u odnosu na tadašnju Jugoslaviju. Zbog toga je sudjelovala u okviru tadašnje Koalicije narodnog sporazuma, ali, kao i druge stranke KNS-a nije dobila veliki broj mjesta u Saboru.
Zrinka Jelaska
Životopis
Poslijediplomsku nastavu održava i na nekoliko poslijediplomskih i doktorskih studija Sveučilišta u Zagrebu: kroatistici (Fonologija, Uvod u semantiku), jezikoslovlju (Uvod u morfologiju hrvatskoga kao stranoga jezika, Fonologija i kroatistički seminari) i glotodidaktici (Istraživanja primanja i proizvodnje stranoga jezika) Filozofskog fakulteta te na interdisciplinarnom studiju jezične komunikacije i kognitivne neuroznanosti (Temelji lingvistike, Drugi jezik). U inozemstvu je držala kolegije na poslijediplomskom studiju Odsjeka za slavistiku Sveučilišta Michigan (Directed reading in SC literature) u Ann Arboru te na Odsjeku za kroatistiku Sveučilišta u Mostaru (Fonetika i fonologija).
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Predsjednik HSLS Dražen Budiša je za vrijeme rata 1991. godine dobio mjesto u tzv. Vladi demokratskog jedinstva, ali ju je početkom 1992. napustio nezadovoljan navodnom popustljivošću predsjednika Franje Tuđmana prema pobunjenim srpskim dijelovima Hrvatske. To mu je donijelo znatnu popularnost, te je na predsjedničkim izborima 1992. godine osvojio drugo mjesto, a HSLS postao glavna opozicijska stranka u Hrvatskoj, naknadno potvrđenoj na izborima za Županijski dom početkom 1993. godine.
Zrinka Jelaska
Životopis
Članica je uredništva časopisa Suvremena lingvistika od 1991., a od 2005. glavna urednica časopisa LAHOR: časopis za hrvatski kao materinski, drugi i strani jezik. Voditeljica je Sveučilišne škole hrvatskoga jezika i kulture Sveučilišta u Zagrebu od 1993. Članica je Hrvatskoga filološkog društva, a četiri je godine bila njegovom predsjednicom.
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Međutim, od 1995. počinje oporavak Socijaldemokratske partije Hrvatske koji HSLS-u otima glasove, a sam HSLS zapada u unutrašnji raskol između dviju frakcija - zagovornika i protivnika suradnje s vladajućim HDZ-om. Zbog toga su 1997. godine disidenti pod Vladimirom Gotovcem formirali vlastitu Liberalnu stranku.
Pavao Horvat (biskup)
Život
U povijest Zagrebačke biskupije kao njezin duhovni vođa ušao je osnivanjem bratovštine za sretnu smrt (29. rujna 1380.). Pošto u uvodu razlaže neizbježnost i neizvjesnost časa kad će smrt nastupiti i potrebu pripravljenosti na nju, iznosi kako se posavjetovao s braćom prepozitom Nikolom, doktorom crkvenog prava i lektorom Ivanom de Pensauro, kantorom Pavlom i drugim arhiđakonima i kanonicima koji su ga poticali da osnuje takvo društvo - pučki nazvano kalende
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Godine 1998. SDP i HSLS sklapaju sporazum temeljem koga će dvije godine kasnije poraziti vladajuću Hrvatsku demokratsku zajednicu i formirati vladu lijevog centra, poznatu pod nazivom Trećesiječanjska vlast.
Pavao Horvat (biskup)
Život
Zaslužan je i za prijenos tijela sv. Pavla pustinjaka iz Mletaka u Budim. Kralj Ludovik je želio dobiti tijelo tog sveca, te nije htio okončati rat protiv Mletaka dok mu nisu obećali da će mu dati tijelo sv. Pavla Pustinjaka. Tijelo je u Veneciji bilo u crkvi sv. Julijana Mučenika. U Veneciji se nije smjelo znati da će biskup Pavao i pečuški biskup Valentin odnijeti relikvije, pa se moralo paziti da ne bi razbješnjela gomila puka pokvarila pothvat. To se desilo 4. listopada 1381., a nakon mira u Turinu 8. kolovoza 1381. Časno tijelo sv. Pavla pustinjaka je bilo položeno u kraljevskoj kapeli budimske utvrde uz čuvanje braće pustinjaka.
Poslije 12. travnja 1382. hodočasti u Jeruzalem na Kristov grob. Za vrijeme njegovog boravka u Jeruzalemu umire 11. rujna 1382. kralj Ludovik I. Anžuvinac.
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Međutim, suradnja dvije stranke je bila kratkog vijeka, a glavni kamen spoticanja suradnja s Haškim sudom po pitanju pravosudnog procesuiranja ratnih zločina počinjenih od strane hrvatskih formacija. Godine 2002. Budiša je pokušao srušiti Račanovu vladu, ali dio njegove parlamentarne frakcije je ostao vjeran Račanu i formirao vlastitu stranku zvanu Liberalni demokrati.
Pavao Horvat (biskup)
Život
Biskup Pavao Horvat sastavio je pregled dragocjenosti zagrebačke katedrale, prvi o kojemu postoji spomen, i zapečatio ga svojim pečatom. Taj imovnik, danas se ne zna gdje je i što je s njim, poslužio kao osnova za sastavljanje najstarijeg sačuvanoga imovnika iz 1394. godine, što je u uvodu ovog sačuvanog imovnika napisano.
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
HSLS je pred izbore 2003. sklopio koaliciju s Demokratskim centrom, najavivši postizbornu koaliciju s HDZ-om. Međutim, savez HSLS i DC je teško poražen na izborima, osvojivši samo 3 mandata (HSLS 2, 1 DC), nakon čega je Budiša podnio ostavku na mjesto vođe stranke.
Dimechaux
Dimešo je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Sever-Pa d Kale, u departmanu Sever koja pripada prefekturi Avne sir Elp.
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
HSLS je poslije izbora podržavala premijera Ive Sanadera, a godine 2005. se ujedinila s nekadašnjim disidentima iz Liberalne stranke.
Pavao Horvat (biskup)
U protudvorskom pokretu
Uslijed velikog nezadovoljstva vladavinom malodobne kraljice Marije, a koju su Poljaci odbili, zatraživši da im kraljica bude Jadviga Anžuvinska. Pavao Horvat dolazi na ideju da bi hrvatsko-ugarski kralj mogao biti Karlo II. Drački, te je 1383. pod izlikom da putuje u Rim, otputovao u Napulj te pozvao Karla II. Dračkog na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Nakon čega je Elizabeta Kotromanić, majka kraljice Marije zapovjedila najbližim biskupovim susjedima, građanima slobodnog kraljevskog grada Greča zagrebačkog, a i zagrebačke županije, da nikako ne smiju pristati uz biskupa Pavla i njegove istomišljenike Stjepana sina vojvode Stjepana, bivšeg bana Nikolu de Zeech i njihove suradnike, te da navale na biskupov dvor i podrum koji ima u Zagrebu i sva dobra koja će se tamo naći da pretvore  u plijen, a to je bilo u jesen 1384.
Dimechaux
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 274 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 56 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 4,85 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 178 metara (maksimalnoj 211 m, a minimalnoj 145 m).
Hrvatska socijalno-liberalna stranka
Pred izbore 2007. je najavio koaliciju s tada opozicijskom Hrvatskom seljačkom strankom, a nakon izbora je zajedno s njom ponovno podržala Sanadera. Bila je dio vladajuće koalicije pod Sanaderom, a kasnije pod Jadrankom Kosor. U julu 2010. je izašla iz koalicije, ali su njeni zastupnici, suprotno volji stranke, nastavili podržavati vladu i izašli iz stranke. HSLS je tako po prvi put nakon 1990. postala van-parlamentarna stranka. Na izborima 2011. godine nije uspjela osvojiti nijedan mandat.
Pavao Horvat (biskup)
U protudvorskom pokretu
Poslije neuspjelog pomirenja u Požegi 4. svibnja 1385., u jesen te godine preko Senja u Zagreb dovodi Karla II. Dračkog. Nakon toga sa svojim bratom Ivanom. te pristašama Nikola Zambo, Nikola de Zeech, Stjepanom Lackovićem, Ivanom Paližnom odlaze u Budim. Karlo II. Drački je okrunjen 31. prosinca u Stolnom Biogradu. No već početkom veljače 1386. ubio ga je Blaž Forgač. Poslije toga nezadovoljnici na čelu s Ivanom i Ladislavom, braćom biskupa Pavla, su se borili oružjem poSlavoniji. Tako su 25. srpnja 1386. kod Gorjana zarobili kraljicu Mariju i njezinu majku Elizabetu.
O biskupovom svršetku
Postoje dvije verzije:
Najnovija istraživanja dr. Josipa Lučića su iznijela nove pojedinosti o Pavlu Horvatu. Nakon što je morao napustiti zagrebačku biskupsku stolicu, našao se u Dubrovniku, a Dubrovčani su pratili njegovo kretanje.
Pavla je na biskupskoj stolici naslijedio Ivan Smilo.
Jeroboam II
William F. Albright mu je vladavinu smjestio u period 786. pne.-746. pne., dok ga E. R. Thiele smješta u period 782. pne.-753. pne..
Godine 1910. je G. A. Reisner je iskopavajući Samariju, pronašao komadiće posude s napisima iz doba Jeroboama II a koja pominju njegove vladarske godine. One su pružile vrijedne informacije o pismu, jeziku, vjeri i administrativnom sistemu tadašnjeg Izraela.
Arheološki nalazi ukazuju da je Izrael pod njegovom vladavinom doživio najveći prosperitet u svojoj dotradašnjoj historiji. Do kraja 8. vijeka pne. je teritorija Izraela bila najgušće naseljena na Levantu, sa oko 350.000 stanovnika. Prosperitet se temeljio na trgovini maslinovim uljem, vinom, a možda i konjima, pri čemu su kao tržište služili i Egipat i Asirija.
U Jeroboamovo doba su živjeli i proroci Hosea, Joel i Amos, koji su žestoko napadali materijalizam i sebičnost izraelske vladajuće elite.
Njegovo se ime u Starom zavjetu spominje samo u2 Kraljevi 13:13; 14:16, 23, 27, 28, 29; 15:1, 8; 1 Ljetopisi 5:17; Hosea 1:1; i Amos 1:1; 7:9, 10, 11. U svim drugim zapisima se isto ime koristi za Jeroboama I, sina Nebatovog.
Haivana Nakya, Arizona
Haivana Nakya je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 96 stanovnika.
Hrvatska stranka prava
HSP je u svom modernom obliku osnovana 1991. godine, nedugo prije izbijanja rata. U svoje je redove privukla radikalne nacionaliste, nezadovoljne politikom Franje Tuđmana prema ostatku Jugoslavije, JNA i hrvatskim Srbima, koju su tada držali previše popustljivom. HSP je također kao jedan od svojih ciljeva isticala stvaranje velike hrvatske države s granicom na Drini, što je bilo slično ideologiji vezanoj uz NDH.
Specifičnost HSP je bila i u postojanju vlastite paravojne formacije pod nazivom Hrvatske obrambene snage (HOS), koja je nosila crne uniforme napravljene po uzoru na Crnu legiju u drugom svjetskom ratu. Ta formacija se borila na ratištitima u Hrvatskoj, a i u prvim mjesecima rata u BiH.
Postojanje HOS-a je s vremenom postalo veliki problem za hrvatsku vlast, pogotovo nakon pada Vukovara, kada je zavladalo veliko nezadovoljstvo načinom na koji Tuđman vodi rat. Ikonografija stranke vezana uz fašističke pokrete je, s druge strane, izazivala diplomatske probleme Hrvatskoj koja se u to vrijeme borila za međunarodno priznanje. Zbog toga je HSP došao pod udar hrvatskih vlasti. Još u septembru 1991. je predsjednik HSP Ante Paradžik ubijen u nikad razjašnjenim okolnostima, a poslije su njegov nasljednik Dobroslav Paraga i Anto Đapić bili optuženi za pokušaj rušenja ustavnog poretka u procesu koji je završio oslobađajućom presudom.
U međuvremenu je u HSP nastao raskol između Parage i Đapića, koji je kulminirao saborom stranke u Kutini 1993. godine, na kome je Đapić postao novi predsjednik. Paraga je tu odluku pokušao osporiti na sudu, ali je na kraju bio prisiljen osnovati novu stranku HSP 1861. Đapić je, pak, stranku odveo u smjeru veće suradnje s Tuđmanom, iako je ona nominalno bila i ostala u opoziciji do današnjeg dana.
Nakon što je na parlamentarnim izborima 2003. godine pobjednički HDZ stvorio koaliciju bez HSP-a, ta je stranka uložila veliki napor da se pomjeri s krajnje desnice prema centru. Bivši Tuđmanov šef diplomacije Mate Granić je postao njen član i krenuo u operaciju peglanja imidža, a Đapić je, između ostalog, posjetio centar Yad Vashem kako bi se ogradio od politike Holokausta u bivšoj NDH.
Iako je HSP sredinom 2000-ih po popularnosti obično bila između trećeg i petog mjesta, njeni pojedinačni saborski zastupnici su posljednjih godina uživali veliku popularnost u široj javnosti. Neki to tumače činjenicom da HSP nikada nije bila formalno na vlasti te se nije mogla kompromitirati raznim skandalima kao što je to bio slučaj s HDZ-om i trećesiječanskim strankama. U novembru 2007. je, pak, teško poražena na parlamentarnim izborima osvojivši samo jedan mandat. Godine 2009. se iz nje odvojila frakcija na čelu sa Ružom Tomašić koja je uzela naziv Hrvatska stranka prava dr. Ante Starčević. Četiri godine kasnije je HSP na novim izborima još teže poražena, ostavši bez mandata.
Hrvatska stranka prava je trenutno jedina parlamentarna stranka koja se eksplicitno protivi ulasku Hrvatske u Europsku uniju, držeći to gubitkom stečene nezavisnosti.
U BiH djeluje njena sestrinska stranka pod nazivom HSP BiH.
Hermann Bollé
Hermann Bollé (* Köln, 18. oktobar 1845. – † Zagreb, 17. april, 1926. ), bio je njemački arhitekt i dugogodišnji direktor Obrtne škole iz Zagreba od njenog osnivanja 1882. do 1919. godine. Cijeli svoj graditeljski opus je posvetio Zagrebu i Hrvatskoj.
Biografija
Hermann Bollé odrastao je u Kölnu, gdje je završio šest razreda realne gimnazije i dva viša razreda graditeljske obrtne škole. Od 1864. počinje raditi u graditeljskom poduzeću svog oca, a nakon tri godine prelazi u atelier arhitekta Seidmanna u Bonn. Nakon tog seli se u Beč, koji je tad bio graditeljski eldorado, zbog izgradnje Ringstrasse, gdje od 1872. do 1879. godine radi kod poznatog bečkog arhitekta i restauratora Friedricha von Schmidta i studira arhitekturu na bečkoj Akademiji. Zbog tog često putuje, pa se tako za boravka u Italiji 1876. / 1877. godine, upoznao sa biskupom Josipom Jurjem Strossmayerom i Izidorom Kršnjavijem, sa kojima od tad počeo intenzivno surađivati.
U junu 1876. boravi na gradilištu Đakovačke katedrale i nadbiskupski dvor umjesto starog Schmidta, koji ju je projektirao. thumb|left|260px|Zgrada Muzeja za umjetnost i obrt i Obrtne škole u Zagrebu Na njegovu ideju da se preseli u Zagreb, izgleda da je uticao - tadašnji ministar prosvjete (bogoštovja) Izidor Kršnjavi, koji ga je nagovarao da se prihvati vođenja Obrtne škole (danas Škola primijenjene umjetnosti i dizajna), jer Hrvatska u to vrijeme nije imala kvalitetnih majstora, a to je bio imperativ za razvoj privrede.
U isto vrijeme, prema Schmidtovim planovima, su mu povjereni nadzor restauracije zagrebačke crkve Sv. Marka (1877-1880), čiji današnji izgled potječe upravo iz tog doba, te izgradnja palaće JAZU (1878-1880).
Godine 1878. definitivno se nastanio u Zagrebu. Od 1880. je bio aktivni član Društva za umjetnost.
Godine 1880. desio se potres u Zagrebu, nakon kog je odlučeno da se Zagrebačka katedrala temeljito obnovi. Nacrti za obnovu naručeni su ponovo kod Schmidta, koji ih je i napravio, a Bollé ih je realizirao (1880-1905).
Kako bi ga zadržali u Zagrebu i time povećanja kvalitete arhitektonske produkcije u Hrvatskoj Strossmayer i Iso Kršnjavi su mu osigurali posao na izgradnji Kraljevske velike gimnazije u Osijeku, građene u periodu 1880–1882.
Staljinizam
300px|thumbnail|[[Čileanska komunistička partija (Proleterska akcija) za vrijeme prvomajske proslave na ulicama Santiaga nosi transparente s portretima Marxa, Engelsa, Lenjina i Staljina.]] Staljinizam je izraz koji najčešće označava ideologiju koju je osmislio Josif Staljin te je nastojao sprovoditi u djelo u SSSR-u za vrijeme svoje vladavine od 1920-ih do 1930-ih; obično se smatra jednim od pravaca marksizma-lenjinizma, iako postoje autori koji ga smatraju devijacijom od osnovnih načela te ideologije. Staljinistička politika u SSSR-u je svoje osnove imala u ubrzanoj industrijalizaciji, konceptu socijalizma u jednoj zemlji, centralizaciji države, kolektivizaciji poljoprivreda, te subordinaciji interesa svih drugih komunističkih partija u svijetu prema interesima KP Sovjetskog Saveza, a koja se smatrala avangadrom komunističke revolucije.
Butamben
Butamben je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 193,242 Da.
Staljinizam
Ubrzana industrijalizacija SSSR se pravdala nastojanje da se ubrza razvoj društva prema komunizmu, kao i nastojanjem da se prevlada ranija zaostalost u odnosu na druge zemlje te stekne sposobnost suprotstavljanja vanjskim i unutrašnjim neprijateljima. Ubrzanu industrijaciju je pratila masovna kolektivizacija poljoprivrede i ubrzana urbanizacija.
Hermann Bollé
Biografija
Na poticaj Društva umjetnosti osnovana je Obrtna škola, koja je trebala osigurati majstore za izvođenje klesarskih radova. U to vrijeme je gotovo 80 posto stanovništva bilo nepismeno. Škola je počela sa radom 1882., u prostorijama pučke učionice na Dolcu 2. Školom je uravljao odbor koji su sačinjavali: Izidor Kršnjavi, Herman Bollé i Eduard Suhin. Program teoretskih predmeta je pripremio Kršnjavi, a Bollé je s nastavnicima praktičnih predmeta izradio  nastavni  program  za crtanje i praktični rad.
S učenicima i nastavnicima Obrtne škole sudjelovao je na velikim izložbama u svijetu, u Trstu 1882., Budimpešti 1885. i 1896., te  Parizu 1900., na kojima je dobio više vrijednih priznanja i odlikovanja. Prvi stalni profesori imenovani su tek 1890. i tada je Bollé imenovan za stalno zaposlenog ravnatelja.
Staljinizam
Staljinizam je, međutim, daleko poznatiji po tome što je zauzeo izuzetno radikalan stav u konceptu klasne borbe, odnosno što je masovno koristio državni represivni aparat kako bi društvo nasilno očistio od buržoazije, kulaka i drugih "klasnih neprijatelja", uključujući i članstvo vladajuće Partije koje se smatralo nedovoljno vjernim staljinističkim konceptima; to je nasilje, sprovođeno kroz čistke i masovne progone, od kojih su najzloglasniji postali tzv. Holodomor u Ukrajini i Velika čistka 1930-ih.
Ti su događaji s vremenom dali značajne argumente antikomunističkoj i antisovjetskoj propagandi, a staljinizam je postao pežorativni izraz kojim su se opisivali svi negativni aspekti komunizma kao ideologije i njegove primjene u praksi. Od Staljinove politike se poslije njegove smrti počelo ograđivati i novo sovjetsko rukovodstvo, koje je nakon XX kongresa KPSS 1956. započelo proces destaljinizacije. S druge strane, dio komunističkih partija se odbio odreći staljinističke ideologije i praksi, a za što je najpoznatiji primjer Komunistička partija Kine pod vodstvom Mao Zedonga, koja je razvila vlastitu ideologiju maoizma kao svojevrsni nastavak i ogranak staljinizma. Ta je odluka dovela do sovjetsko-kineskog raskola 1960-ih; Maou se priključila SR Albanija pod Enverom Hohxom koja je zadržala svoj staljinistički karakter, ali je 1978. nakon dolaska Deng Xiaopinga na vlast došlo do novog raskola pri čemu je stvoren novi marksističko-lenjinistički pravac koji se naziva hodžaizam. Iako KP Kine danas još uvijek formalno Staljina smatra jednim od izvora svoje službene ideologije, jedinom staljinističkom zemljom svijeta se obično naziva jedino Sjeverna Koreja.
Hermann Bollé
Biografija
U okviru Obrtne škole je 1897. osnovao i Graditeljsku školu, u kojoj su se školovali graditelji i pomoćno osoblje. Mnogi prvi polaznici te škole, daljnje školovanje su nastavljali u Beču,  Karlsruheu ili u Münchenu. Među poznatim učenicima Graditeljske škole su bili arhitekti Viktor Kovačić, Edo Šen i Hugo Erlich, inženjeri Dionis Sunko, Rudolf Lubinsky i Stjepan Podhorsky.
Od 1882. do 1893. gradio je novu zgradu za sjmeštaj Obrtne škole, sa internatom i Muzej za umjetnost i obrt.
Pored tih projekata bavio se i nizom drugih poslova kao što je bilo uređenje groblja na Mirogoju, gdje su izgrađene arkade duge pola kilometra sa 20 kupola, Namjeravao je cijelo groblje okružiti arkadama, ali se od toga odustalo zbog nedostatka novca, pa je projekat zapravo ostao nedovršen. U okviru kompleksa Mirogoj izgrađeni su i brojni drugi objekti, među njima najdojmljivija kapela Krista Kralja, mrtvačnica, kapela Svetog Petra i Pavla na pravoslavnom dijelu groblja, te brojni spomenici, u periodu (1883-1914).
Gradio je nove crkvene objekte: evangelička crkva i općina (1882-1887), kapelica na Ilirskom trgu (1892) u Zagrebu, župna crkva u Tounju (1886-1897), drvena crkvica u Gustelnici (1889), župna crkva i dvor u Šišljaviću (od 1892.), župna crkva u Dugom Selu (1895), župna crkva u Erdeviku (1885-1890), župna crkva i dvor u Čalmi (1914) srušena u Drugom svjetskom ratu, parohijska crkva Sv. Petra i Pavla u Štikadia (1894).
Bavio se i restauracijom i obnavljanjem crkvenih objekata, pročelje crkve Sv. Katarine (nakon 1880), franjevačka crkva (1881-1902), zagrebačka grkokatolička konkatedrala (1883-1885), Crkva Majke Božje Remetske (od 1881), crkva sv. Ane (1878-1890) i rimokatolička katedrala u Križevcima (od 1892), franjevačka crkva i samostan u Kostajnici (1892), župna crkva u Velikoj Gorici (1893), franjevačka crkva u Virovitici (1899), župna crkva  Svetog Vendelina u Franctalu, tada njemačkom dijelu Zemuna (1888, srušena 1955).
Obnavljao je i pravoslavne crkave, kao što su unutrašnjost Saborne crkve Preobraženja Gospodnjeg u Zagrebu (1882.-1894.), Saborna crkva i episkopski dvor u Pakracu (1893), crkva Sv. Trojice u Bjelovaru (1897), manastir i crkva u Grgetegu u Srijemu (1899).
Imao je brojna ostvarenja i projekte na području primijenjenih umjetnosti, kao što su kaptolska fontana (u suradnji sa Schmidtom, 1882), meteorološki stup (1884) na Zrinjevcu, ograda i portal Botaničkoga vrta (1894), spomenik palim junacima u Prvom svjetskom ratu na vojnom groblju u Karlovcu (1918).
Sve do svoje smrti 1926. godine, aktivno je sudjelovao kao graditelj i kulturni radnik na sceni Zagreba i Hrvatske. Promišljenim prenošenjem bečkih uzora, bio je jedan od kreatora transformacije Zagreba u moderni srednjoevropski grad, čije karakteristike njegova donjogradska jezgra i danas nosi.
Umro je u Zagrebu 17. aprila 1926. i pokopan je na groblju Mirogoj
Nathaniel Weyl
Nathaniel Weyl (20. jul 1910 – 13. april 2005) bio je američki ekonomist i publicist, najpoznatiji po tome što je u mladosti bio zagovornik komunizma da bi se kasnije preobratio u gorljivog antikomunista i radikalnog desničara. Bio je jedna od najpoznatijih ličnosti makartističkih progona i svjedoka protiv Algera Hissa početkom 1950-ih. Kasnije se zalagao za rasnu segregaciju te podržavao apartheid u Južnoj Africi.
Constitutio Antoniniana
U drevnoj rimskoj državi je status rimskih državljana bio privilegija, a ne pravo za njegove podanike, te je ispočetka bilo ograničeno tek na osobe porijeklom iz Rima i njegovih kolonija; ostali slobodni podanici su bili pod statusom tzv. latinskog prava ili su se smatrali "strancima" (peregrini). No, kako se rimska država širila, tako se širilo i rimsko državljanstvo na njene podanike - vladari klijentskih država su automatski postajali rimskim državljanima, potom vladajuća klasa u važnijim ne-rimskim gradovima, zatim pripadnici pomoćnih trupa u rimskoj vojsci a na kraju i cijele kategorije stanovništva.
Historičari su podjeljeni oko toga koliki je, zapravo, bio udjel rimskih državljana među slobodnim podanicima Rimskog Carstva prije Karakalinog edikta i koju je on, zapravo, imao važnost. Njega tek uzgred spominje historičar Kasije Dion tumačeći ga nastojanjem Karakale da uz prava koja dolaze sa državljanstvo što većem broju podanika nametne plaćanje viših poreza. Kasniji historičari, pak, smatraju da je Karakala nastojao povećati ljudstvorimskih legija, s obzirom da su kao legionari mogli služiti tek rimski državljani. Postoje i mišljenja kako je Karakalin edikt, s obzirom na sve veći udjel rimskih državljana među stanovnicima Carstva samo formalizirao već postojeće trendove, odnosno da je bio isključivo simboličke prirode.
Dio historičara, pak, smatra da je Karakalin edikt kao dalekosežnu posljedicu imao nestanak, odnosno trasnformaciju pomoćnih trupa u tadašnjoj rimskoj vojsci. S obzirom da su automatski postali rimski građani, mnogi dotadašnji "peregrini" i "saveznici" su izgubili svaki poticaj da ulaze u njihove redove. Kasniji carevi su nedostatak ljudstva u pomoćnim trupama nadoknađivali regrutiranjem barbarskih naroda izvan rimskih granica, a što je bitno doprinijelo kasnijoj propasti Carstva.
Lock Haven, Pennsylvania
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 9.772 stanovnika, što je 623 (6,8%) stanovnika više nego 2000. godine.
Case Zagattella, Pescara
Case Zagattella je naselje u Italiji u provinciji Pescara, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 31 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 160 m.
Enemy Coast Ahead
Enemy Coast Ahead je autobiografska knjiga britanskog vojnog pilota Guya Gibsona objavljena 1946. godine. Napisana je za vrijeme Drugog svjetskog rata, kada je Gibson služio kao oficir u Kraljevskom ratnom zrakoplovstvu (RAF), i u njoj je Gibson opisao svoj ratni put od 1939. godine do 1943. godine, kada je komandirao znamenitim napadom na njemačke brane u Ruhru. Gibson je, prema nekim navodima, knjigu napisao po naređenju, kao dio kampanje da se njegov pothvat maksimalno iskoristi u propagandne svrhe, odnosno utišaju javne kritike načina na koji je RAF-ova Bombarderska komanda vodila rat. Gibson, koji je ispočetka bio nezadovoljan svojim zadatkom, ga je dovršio za nekoliko mjeseci; smatra se kako je tekst u potpunosti napisao sam, ne koristeći usluge pisaca iz sjene. Objavljivanje teksta, međutim, nije dočekao; u septembru 1944. se njegov avion srušio iznad Nizozemske. Knjiga, ispočetka objavljena kao serija članaka u Sunday Expressu je nakon objavljivanja doživjela dobre kritike. Godine 1955. je, uz The Dam Busters Paula Brickhilla poslužila kao predložak za znameniti film The Dam Busters.
Originalna verzija je bila cenzurirana, uglavnom zbog Gibsonovih političkih stavova ali i kritike svojih pretpostavljenih. Necenzurirana verzija je objavljena tek 2003. godine.
Valparaiso, Florida
Valparejzo je grad u američkoj saveznoj državi Florida. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 5.036 stanovnika.
Auve
Ov je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Šampanj-Arden, u departmanu Marna koja pripada prefekturi Sent Maneu.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 219 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 9 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 23,3 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 162 metara.
Martha Mansfield
Martha Mansfield (14. jul 1899 - 30. novembar 1923) bila je američka kazališna i filmska glumica iz doba nijemog filma. Rođena je kao Martha Ehrlich u porodici koja je, po majci, bila irskog porijekla. Odmalena je pokušavala postati glumica, što joj je uspjelo 1912. godine kada je kao tinejdžerica debitirala na Broadwayu u kazališnoj adaptaciji popularnog romana Male žene. Poslije toga je nastupala kao plesačica i pozirala kao umjetnički model. Filmsku karijeru je otpočela 1917. potpisavši ugovor za Essanay Studios i nastupivši u nekoliko kratkih filmova gdje joj je partner bio francuski komičar Max Linder. Otada pa do 1919. je povremeno nastupala na Broadway u predstavi Ziegfeld Follies, a potom povremeno u vodviljima. Godine 1923. je potpisala eksluzivni ugovor sa studijem Fox Film Corporation; za njega je snimila četiri filma. Posljednji od njih, The Warrens of Virginia, se snimao u Teksasu. Na setu se, nedugo nakon posljednje snimljene scene, zapalio njen kostim; prije nego što je vatra ugašena je dobila teške opekotine, od kojih je preminula u bolnici dan kasnije.
Schönberg (Niederbayern)
Šenberg je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 25 opštinskih središta okruga Frejung-Grafenau. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 3.861 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9272147.
Hard Rock, Arizona
Hard Rock je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 94 stanovnika.
Nikola Ivanda
Nikola Ivanda (Zagreb, 1975. - Zagreb, 8. studenog 2012.) bio je hrvatski redatelj.
Scopetta, Vercelli
Scopetta je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 33 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 602 m.
Pariški ugovor (1951)
Pariški ugovor, potpisan 18.4. 1951. između Belgije, Francuske, Zapadne Njemačke, Italije, Luksemburga i Nizozemske je ustanovio Evropsku zajednicu za ugljen i čelik (ECSC), koja jse s vremenom postala dio Evropske unije. Ugovor je istekao 23.7. 2002, točno pedeset godina nakon što je stupio na snagu.
Schondra
Šondra je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 26 opštinskih središta okruga Bad Kisingen. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 1.751 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9672149.
Olovo titanat
Olovo titanat je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 303,065 Da.
Lana Hudeček
Lana Hudeček (Zagreb, 20. studenog 1960.), hrvatska lingvistkinja.
Casstown, Ohio
Kastaun je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 267, što je 55 (-17,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Lana Hudeček
Biografija
Područje je njezinog znanstvenog bavljenja u prvome redu suvremena jezična norma, terminologija te leksikologija i leksikografija. Autorica je mnogih radova s tih područja (podaci o radovima dostupni u Hrvatskoj znanstvenoj bibliografiji na adresi bib.irb.hr/). U Institutu za hrvatski jezik i jezikoslovlje voditeljica je znanstvenog projekta Hrvatski normativni jednosvezačni rječnik u čijoj izradi sudjeluje osam suradnika iz Instituta i mnogi vanjski suradnici. Suradnica je na projektu Hrvatsko strukovno nazivlje – projekt koordinacije (STRUNA) koji se ostvaruje u Institutu za hrvatski jezik i jezikoslovlje i autorica (s Milicom Mihaljević) Hrvatskog terminološkog priručnika. U okviru tog projekta aktivno surađuje na uređivanju stručnog nazivlja brojnih struka. Sudjelovala je na mnogim domaćim i međunarodnim znanstvenim skupovima, okruglim stolovima, stručnim tribinama i u radijskim emisijama, članica je uredničkoga vijeća Rasprava Instituta za hrvatski jezik i jezikoslovlje, uredništva poljskog časopisa Media i społeczeństwo, komisije za državno natjecanje iz hrvatskog jezika, savjetnica za državnu maturu iz hrvatskog jezika.
Jedan je od autora i izvršnih urednika velikog Hrvatskog jezičnog savjetnika te jedan od obrađivača Rječnika hrvatskog kajkavskog književnog jezika.
Niz godina (od 2003. godine) predavačica je na Hrvatskim studijima gdje studentima komunikologije drži kolegije Jezično-stilske vježbe. Studentima kroatistike na Filozofskome fakultetu u Zagrebu predavala je izborni kolegij Sintaksa i norma u školskoj godini 2007./2008. i 2011./2012. te izborni kolegij Izricanje posvojnosti u hrvatskome standardnome jeziku u školskoj godini 2009./2010., a svojim predavanjima sudjelovala je i na doktorskom studiju lingvistike u Zagrebu. Predavanjima sudjeluje i na doktorskom studiju Medicinske informatike na Medicinskom fakultetu u Rijeci. Od 2007. godine nositelj je jezičnih kolegija na Visokoj novinarskoj školi.
Članica je povjerenstva Nagrade Dr. Ivan Šreter za izbor najbolje riječi.
Članica je Upravnog vijeća Instituta za hrvatski jezik i jezikoslovlje.
Bibliografija
Autorica je knjiga:
Normativnost i višefunkcionalnost u hrvatskome standardnom jeziku (s Anđelom Frančić i Milicom Mihaljević) o kojoj se u zaključku kritičkog prikaza konstatira: „Njihova knjiga je još jedno uputstvo za jezičnu (auto)cenzuru, još jedna stilizacija nacionalističke ideologije hrvatskih jezičnih aktivista.“ Nadalje, autorica je knjiga Izricanje posvojnosti u hrvatskome jeziku do polovice 19. stoljeća, Jezik medija (s Milicom Mihaljević), Hrvatski terminološki priručnik (s Milicom Mihaljević), Jezični savjeti (s Milicom Mihaljević i Lukom Vukojevićem) te Jezični savjetnik Coca-Cole HBC Hrvatska (s Majom Matković i Igorom Ćutukom). Autorica je udžbenika iz hrvatskog jezika za 4. razred gimnazije te nekoliko priručnika za učenike i nastavnike (npr. Hrvatski na maturi). Autorica je šezdesetak znanstvenih radova.
Recepcija
Savjetodavne knjige kojima je suautorica Lana Hudeček nailaze u Hrvatskoj na kritiku. Zamjera im se
Bassoncourt
Basonkur je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Šampanj-Arden, u departmanu Gornja Marna koja pripada prefekturi Šomon.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 73 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 11 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,49 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 345 metara.
Casa Cerato, Padova
Casa Cerato je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 62 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 17 m.
Bates City, Missouri
Bejts Siti je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 219, što je 26 (-10,6 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Operacija Merkur (1943)
Operacija Merkur je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u oblasti Krbavskog Polja. Vođena je od 25. do 27. novembra 1943. godine.
Hayden, Arizona
Hayden je gradić u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 662 stanovnika.
Butaperazin
Butaperazin je organsko jedinjenje, koje sadrži 24 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 409,587 Da.
Evropska zajednica za ugljen i čelik
thumb|Članovi Evropske zajednice za ugljen i čelik right|200px|thumb|Zastava Evropske zajednice za ugljen i čelik
Evropska zajednica za ugljen i čelik (ECSC) je osnovana godine 1951. (Pariški ugovor), od strane Francuske, Zapadne Njemačke, Italije, Belgije, Luksemburga i Nizozemske kako bi se zajednički upravljalo zalihama i proizvodnjom čelika i ugljena država-članica.
To je bilo ostvaranje plana koga je bio stvorio francuski ekonomist Jean Monnet, a promovirao francuski ministar vanjskih poslova Robert Schuman. Također su ga podržavale Sjedinjene Države.
Rimski ugovori
Rimskim ugovorima, potpisanima 1957. godine u Rimu, osnovane su Europska ekonomska zajednica (EEZ) i Europska zajednica za atomsku energiju (Euratom).
Euroatom je postavio ciljeve razvoja istraživanja nuklearne energije i njezine upotrebe u civilne svrhe. Stupanjem na snagu Ugovora o Europskoj uniji Europska ekonomska zajednica preimenovana je u Europsku zajednicu (EZ), a Ugovor o EEZ-u postao je Ugovor o EZ-u.
Klasna borba
Klasna borba je izraz kojim se opisuju napetosti i antagonizam koji postoji u nekom društvu uzrokovan različitim društveno-ekonomskim interesima i životnim uvjetima između pripadnika različitih klasa. Ovaj pojam najznačajnije dolazi do izražaja u filozofiji marksizma.
Otvorena klasna borba naziva se i klasni rat.
Marksistička teorija
Prema marksističkom stajalištu klasna borba je pojava koja se javlja već u samom početku oblikovanja ljudskog društva, uz nastanak klasa, kao izraz suprotnosti njihova ekonomskog položaja i društveno-političkog interesa. Suprotnosti među društvenim klasama bitno su obilježje sveukupne čovječje povijesti i njena osnovna pokretačka sila. Marx i Engels su pokazali da je sva dosadašnja ljudska povijest, osim prvobitne zajednice, povijest klasnih borbi: Iako je klasna borba jedan od osnovnih pojmova marksističke sociologije, sam Marx napominje da je ona poznata i građanskim teoretičarima; o njoj govore predstavnici engleske klasične političke ekonomije kao što su A. Smith, David Ricardo i preteče znanstvenog socijalizma Saint-Simon, Fourier, Morelly i drugi, a govore o njoj i francuski povjesničari iz doba Restauracije A. Thiery, F. Miguet i F. Guizot. Znanstveni smisao pojma klasne borbe, kako ga je definirao Marx, sastoji se u tome što je on dokazao da je postojanje klasa povezano samo s određenim povijesnim fazama razvitka proizvodnje, da klasna borba neminovno vodi diktaturi proletarijata te da ova čini samo prijelaz ka prestanku klasne borbe zahvaljujući ukidanju svih klasa i ustanovljenju besklasnog društva.
Klasna borba vodi se uvijek u prvom redu između dviju glavnih klasa nekog društva, ali u njoj, rukovodeći se svojim posebnim interesima, sudjeluju i sporedne klase. Budući da se često sukobljavaju i interesi različitih slojeva iste eksploatatorske klase, to se klasna borba između eksploatatora i eksploatiranih uvijek isprepleće s borbom između različitih slojeva i frakcija same eksploatatorske klase. Iako je njen korijen prije svega u suprotnosti ekonomskih interesa, ona se odvija na svim područjima društvenog života od ekonomije i politike do ideologije i kulture, poprimajući mnoštvo najrazličitijih oblika. Zato je otkrivanje specifičnosti klasne borbe u društvu nužna pretpostavka za objašnjenje svih važnijih pojava u tom društvu. Osnovni oblici klasne borbe i njihov uzajamni odnos mijenjaju se od jedne društveno-ekonomske formacije do druge. Tako radničkoj klasi u njenoj borbi protiv buržoazije stoji na raspolaganju mnogo veće obilje različitih oblika borbi nego što je stajalo na raspolaganju kmetovima i robovima. Kako su robovi i kmetovi bili politički bespravni, to je jedini oblik političke borbe za njih mogao biti oružani ustanak. Radnička klasa, osvajajući postupno jedno političko pravo za drugim, može kombinirati različite oblike mirne i oružane borbe. U programu bivšeg SKJ stajalo je primjerice: Ovakva radnička klasa također razvija najraznovrsnije oblike ekonomske i ideološke borbe, za koje su izrabljivane klase ranijih društava bile nesposobne. Ishod klasne borbe zavisi u prvom redu od prirode i uzajamnog odnosa klasa koje se bore. Borba između robovlasnika i robova morala je dovesti do propasti obiju klasa, jer ni robovlasnici ni robovi nisu mogli postati nosioci izgradnje nove, više društvene organizacije rada. Kmetovi također nisu bili kadri izgraditi novu društvenoekonomsku formaciju koja bi zamijenila feudalizam; tu je ulogu morala preuzeti nova eksploatatorska klasa, buržoazija. Za razliku od robova i kmetova, prema marksističkom shvaćanju, proletarijat je takva izrabljivana klasa koja može ne samo srušiti kapitalističko, eksploatatorsko društvo nego i izgraditi novi, viši tip društvene organizacije rada, u kojem će konačno nestati sve klase i klasne razlike, pa i proletarijat kao proletarijat. Da bi mogla ostvariti ovu svoju povijesnu misiju, radnička klasa je prije svega trebala osvojiti političku vlast u državi i uspostaviti diktaturu proletarijata. Zato su ovom osnovnom cilju osvajanju političke vlasti i uspostavljanju diktature proletarijata bili podređeni svi oblici klasne borbe proletarijata u kapitalizmu. Putovi do tog cilja mogu biti vrlo različiti, a i oblici diktature proletarijata mogu biti u različitim zemljama najrazličitiji. Prema bivšem Programu SKJ neposrednu rukovodeću ulogu u ostvarivanju klasne borbe imala je radnička klasa proletarijata. Klasno-politička bit narodne vlasti u bivšoj SFRJ teoretski je bila upravo diktatura proletarijata, to jest vlast specifičnog saveza radničke klase, kao rukovodeće društvene snage, s ostalim radnicima.
Prema današnjim gledištima klasna borba je potpuno nestala iz ozbiljne teorijske rasprave čime je u potpunosti potisnuta na marginu. Kritika sustava klasne borbe kaže kako je
Ovče polje
thumb|right|350px|Pejzaž Ovčeg polja kod sela [[Gorobinci]] Ovče polje je kotlina u središnjoj Makedoniji, s lijeve strane Vardara, nju dijele dvije makedonske opštine Lozovo i Sveti Nikole.
Provincija Antananarivo
Antananarivo je jedna od bivših provincija Madagaskara sa površinom od 58 283 km², sa 5 370 900 (po procjeni iz 2004.). Glavni grad provincije je Antananarivo.
Geografske karakteristike
Teritorij Provincije Antananarivo se prostire u sredini Madagaskara, na centralnoj visoravni, bez dodira sa morem.
Provincije Antananarivo graniči sa svim madagaskarskim provincijama, osim Provincije Antsiranana. Sa Provincijom Mahajanga - graniči sa sjevera, sa Provincijom Toamasina sa istoka, sa Provincijom Fianarantsoa sa juga, a sa Provincijom Toliara sa zapada.
Aministrativna podjela
Provincija Antananarivo je administrativno podjeljena na četiri regije (faritra):
left|250px
Ovče polje
Geografske karakteristike
Ovče polje je ravna kotlina uz tok riječice Sveti Nikole koja teče sa sjevera u smjeru juga do svog uvira u rijeku Bregalnicu. Gotovo je potpuno ravna, osim blagih uzdignuća u svom središnjem i sjevernom dijelu. Kroz Ovče polje danas ide magistralna prometnica Kumanovo–Štip. Sa sjevera kotlinu Ovče polje zatvara planina Mangovica (741 m) a sa zapada Gradištanska planina (861 m). Između ove dvije planine nalazi se prijevoj Karaula preko kojeg ide magistralna cesta Kumanovo–Štip. Kotlina leži na zemljopisnim kordinatama 41.865°N, 21.94278°W, na 200 do 400 m nadmorske visine.
Najveće naselje i središte cijelog kraja je grad Sveti Nikole na njenom istočnom dijelu. Kotlina je ime dobila po ovcama, koje su nekoć bile osobitost toga kraja.
Klima
Kotlinu Ovče polje, karakteriziraju izuzetno vruća ljeta, i blage zime, sa povremeno ekstremno niskim i visokim temperaturama. Najviša zabilježena temperatura bila je 44.0 °C, a najniža -23.0 °C. Ovče polje je izuzetno suh kraj u kome prosječno padne vrlo malo oborina svega 400-500 ml/m², i izuzetno vjetrovit kraj
Kod mjesta Alin Dol na rječici Mavrovica podignuta je 1981. brana za akomulacijsko jezero, kojom se koristi grad Sveti Nikole.
Historija
Na Ovčem polju odigrala se poznata Ovčepoljska bitka za Prvog svjetskog rata između 14. oktobra i 15. novembra 1915. u kojoj su bugarske snage porazile srpsku vojsku.
Dimont (Sever)
Dimon je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Sever-Pa d Kale, u departmanu Sever koja pripada prefekturi Avne sir Elp.
Palombo, Frosinone
Palombo je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 70 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 441 m.
Akihito Komatsu
Princa Akihito Komatsu (小松宮彰仁親王), japanski političar i vojskovođa, pripadnik ogranka Fushimi-no-miya, jednog od četiri shinnōke ogranaka carske obitelji koji je bio u nasljednom redu za japanski tron u slučaju izumiranja glavne loze. Cijelu karijeru proveo je kao zapovjednik u Carskoj japanskoj vojsci.
Biografija
thumb|left|220px|Konjanički kip princa Akihita u [[tokijo|tokijskom parku Ueno.]] Princ Akihito rođen je kao princ Yoshiaki, sedmi sin princa Fushimija. Godine 1858., car Ninkō ga je usvojio kao svog potencijalnog prijestolonasljednika. Kako je u vrijeme njegove mladosti Japan još uvijek bio pod šogunatom, princ Akihito je poslan među budističke redovnike, ali se vratio već 1867., kada je započela Restauracija Meijija. Princ Akihito je, tokom Boshin rata, vodio carske trupe kod Osake, Jamata, Shikokua i Aizua. U tom je period izabran kao potencijalni suprug krunske princeze Kaʻiulani, prijestolonasljednice Kraljevstva Hawaiʻi, kako bi se ojačale veze među dvama zemljama, ali ti planovi nikada nisu realizirani. Dana 6. studenog 1869., princ Akihito se oženio za Joriko Ariko, a u tom periodu mu car Meiji dodjeljuje titulu Komatsu-no-miya.
U razdoblju od 1870. do 1872., princ je boravio u Engleskoj, gdje je studirao vojnu taktiku. Svojevremeno se smatrao izvanrednim vojnim taktičarem, a tokom Meiji perioda je u nekoliko navrata gušio pobune lokalnih samuraja, što mu je donijelo brojna odlikovanja i uspon u vojnoj hijerarhiji.
Godine 1890. postao je general i zapovjednik carske straže, a ubrzo je imenovan zapovjednikom u Prvom sino-japanskom ratu i postao član Vrhovnog vojnog savjeta. Nakon smrti svog ujaka, princa Taruhita, 1895. godine, princ Akihito je postao vrhovni zapovjednik generalštaba te je dobio počasnu titulu feldmaršala.
Osim kao vojni službenik, princ Akihito je služio i kao diplomat u vladi cara Meijija. Po naredbi Cara, princ Akihito je, između ostalog posjetio Englesku, Francusku, Njemačku i Rusko Carstvo. Godine 1887. poslan je u Konstantinopol, kako bi uspostavio odnose između Japana i Osmanskog Carstva, gdje ga je primio sultan Abdul Hamid II. Godine 1901., zajedno sa princezom Joriko ponovo posjećuje Ujedinjeno Kraljevstvo kao službeni delegat na krunidbi Edwarda VII.
Preminuo je 18. veljače 1903., ne ostavivši za sobom nasljednike. To je dovelo do toga da titula Komatsu-no-miya prijeđe na njegovog mlađeg brata, princa Jorihita Higashifushimija. Obitelj je kasnije stekla titulu markiza.
Evropska ekonomska zajednica
Evropska ekonomska zajednica (akronim EEZ), organizacija osnovana 25. ožujka 1957. u Rimu od strane šest država članica Evropske zajednica za ugljen i čelik, potpisivanjem ugovora o osnivanju EEZ-a i EURATOM-a.
EEZ je bio i ostao najvažnija organizacija među tri spomenute. Osnovni ciljevi te organizacije bili su izgradnja zajedničkog tržišta na osnovu carinske unije, to jest rješavanje svih privrednih prepreka, koordiniranje gospodarske politike i podizanje životnog standarda unutar Unije.
Raceland, Louisiana
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 10.193, što je 31 (-0,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Provincija Fianarantsoa
Fianarantsoa je jedna od bivših provincija Madagaskara sa površinom od 102 373 km², i sa 3 730 200 (po procjeni iz 2004.). Glavni grad provincije je Fianarantsoa.
Geografske karakteristike
Teritorij Provincije Fianarantsoa se prostire na jugoistoku Madagaskara, uz obale Indijskog oceana.
Provincije Fianarantsoa graniči sa Provincijom Toamasina sa sjevera, sa Provincijom Antananarivo sa sjeverozapada i sa Provincijom Toliara sa zapada.
Aministrativna podjela
Provincija Fianarantsoa je administrativno podjeljena na pet regije (faritra):
left|250px
Sultanija Šah
Sultanija Šah ili Šahuban (Şahuban Sultan) (1509, Manisa — 1572, Istanbul) bila je sultanija, princeza Osmanskog carstva, kćerka sultana Selima I i rođena sestra sultana Sulejmana I.
Kloroform
mini|desno|245px|Hloroform u svom tečnom stanju prikazan u epruveti
Hloroform (trihlormetan) je organsko jedinjenje sa formulom CHCl3. Hloroform je bezbojna, gusta tečnost, jakog mirisa. Ovo jedinjenje je štetno po ljudko zdravlje. Nekoliko miliona tona godišnje proizvode kao prethodnica teflona i za hlađenje. NJegova upotreba za rashlađivanje se postepeno umanjuje.
Sultanija Šah
Život
Posle smrti svoga oca, i dolaska njenog brata Sulejmana na presto, godine 1523. udata je za Lutfi-pašu, državnika koji je kasnije, 1539. postao veliki vezir. Iz ovog braka, Šah je imala dve kćerke. 1541. se razvela od svog supruga koji je nakon razvoda oslobođen svih svojih političkih pozicija. Razlog ovog razvoda je bilo upravo fizičko zlostavljanje Šah od strane njenog supruga. Nakon toga je i Šah naredila slugama da prebiju Lutfi-pašu i požalila se svom bratu, Sultanu Sulejmanu i zatražila razvod. Zbog toga je i Lutfi-paša skinut sa dotadašnje pozicije velikog vezira. Preudata je 1551. godine za Merkez efendiju (umro 1552).
Za sobom je ostavila i zadužbinu, džamiju Šah sultanije koja je sagrađena 1556. godine.
Šah je preminula 1572. u prestonici, Istanbulu.