cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venezuela
Nakon otkrića velikih izvora nafte početkom XX. vijeka, Venezuela je vodeća svjetska zemlja po količini dokazanih naftnih rezervi te je jedna od vodećih izvoznica nafte. Zemlja koja je isprva bila nerazvijena izvoznica poljoprivrednih proizvoda poput kave i kakaa, nakon otkrića nafte postala je jedna od najvažnijih izvoznica na svijetu. Naftna kriza iz 1980-ih dovela je do krize vanjskog duga i dugotrajne ekonomske krize, tokom koje je inflacija došla do 100% (1996.), a postotak siromašnih stanovnika se popeo na 66% (1995.). Oporavak tržišta nafte početkom XXI. vijeka donio je Veneuzueli priliv novca kakav nije bio viđen još od 80-ih godina. Vlada je tada uvela seriju populističkih mjera s ciljem poticanja potrošnje, što je uvelike smanjilo siromaštvu i ekonomsku nejednakost među stanovništvom. Ipak, mjere su s vremenom postale kontroverzne jer su destabilizirale državnu ekonomiju, dovevši do hiperinflacije, ekonomske krize i porasta siromaštva.
Etimologija
Prema najpopularnijoj i prihvaćenoj verziji, ekspedicija koju je predvodio Alonso de Ojeda stigla je 1499. godine na obale današnje Venezuele. Nastambe oko jezera Maracaibo podsjetile su navigatora, Ameriga Vespuccija, na grad Veneciju, tako da je regiji dao ime Veneziola ili "Piccola Venezia". Današnje pisanje samog naziva posljedica je utjecaja španjolskog jezika, u kojem se sufiks -uela koristi kod deminutiva; shodno tome, izvorno značenje naziva ove regije bilo je "mala Venecija". Termin Klein-Venedig, koji se koristio kao naziv regije na njemačkom jeziku u XVI. vijeku, također znači "mala Venecija".
Ipak, Martín Fernández de Enciso, član Vespuccijeve i Ojedine posade, dao je drugačiju verziju. U svom djelu, Summa de geografía, on navodi kako su oni na tom teritoriju susreli indijansko stanovništvo, koje se nazivalo Veneciuela. Prema toj teoriji, termin "Venezuela" je, dakle, indijanskog porijekla.
Historija
Različiti alati i oruđa pronađeni na tlu današnje Venezuele sugeriraju kako je to područje bilo nastanjeno prije čak 15,000 godina, dok konkretniji dokazi o postojanju ljudskih zajednica datiraju iz kasnog pleistocena, a pronađeni su u skupini nalazišta koja je nazvana El Jobo. Prije dolaska Španjolaca, na ovom su području stanovali Indijanci čiji potomci nastanjuju i suvremenu Venezuelu, ali i cijela skupina historijskih skupina i civilizacija, među kojima je najrazvijenija ona naroda Timoto–Cuica; iako točni podaci nisu poznati, pretpostavlja se da je na ovom području u pretkolonijalno doba živjelo oko 1,000,000 ljudi.
Venezuela je bila dio Velike Kolumbije sve do 1830. godine, kasa je bivši revolucionar Páez poveo ustanak, koji je za posljedicu imao nastanak nezavisne Venezuele; Páez je postao njezin prvi predsjednik. Tokom dva desetljeća ratovanja, Venezuela je izgubila između jedne četvrtine i jedne trećine stanovništva, što je prema procjenama bilo oko 800,000 ljudi. Tokom 1854., u zemlji je ukinuto ropstvo.
Većina moderne historije Venezuele bila je obilježena političkim turbulencijama i diktatorskim vladavinama, što je počelo već u XIX. vijeku, među kojima je i ona Páezova, koji je u periodu od 1830. do 1863. godine čak tri puta bio predsjednik i vlada ukupno 11 godina. Posljedica toga bio je krvavi Savezni rat, zapravo građanski rat u kojem je stotine tisuća ljudi izgubilo živote i to u zemlji koja je imala tek nešto više od milijun stanovnika. Drugu polovicu ovog vijeka obilježio je Antonio Guzmán Blanco, koji je od 1870. do 1887. vladao čak 13 godina, uz trojicu predsjednika koji su još držali vlast u tom periodu. Krajem vijeka, došlo je do krize zbog teritorijalnog spora s Britanijom oko teritorija Guayana Esequiba, kojeg su Britanci smatrali dijelom Britanske Gvajane, a Venezuela dijelom svog teritorija. Došlo je do diplomatske krize u koju se uplela i administracija američkog predsjednika Clevelanda, koji je dodatno proširio tumečenje Monroeove doktrine (na čije kršenje se Venezuela pozivala); pritisci su natjerali Britaniju da pristane na arbitražu, koja je, u konačnici, ipak presudila u njihovu korist. Bila je to samo prva u nizu vanjskopolitičkih kriza, koje su obilježile venezuelansku politiku s kraja XIX. i početka XX. vijeka.
Tokom Prvog svjetskog rata, u jezeru Maracaibo su otkrivene velike zalihe nafte, što se pokazalo ključnim događajem u razvoju venezuelanskog gospodarstva, koje je dotad ovisilo uglavnom o agrarnim proizvodima, te potaklo ekonomski boom koji je trajao sve do 1980-ih godina. U to je vrijeme Venezuelu vodio Juan Vicente Gómez, koji je vladao čak 27 godina, koji se uvelike okoristio ovakvim raspletom u periodu kada je korupcija cvala, a on istu koristio kako bi učvrstio svoj autoritet i centralizirao vlast. Iako je povremeno prepuštao mjesto predsjednika drugim osobama, on je bio nosporivi vladar Venezuele sve do svoje smrti 1935. godine u periodu vlasti koja se popularno naziva gomecista. Njegov nasljednik je mahom nastavio s takvom politikom, mada je osjetna liberalizacija, uključujući i legalizaciju svih političkih stranaka, uslijedila za mandata Isaíasa Medine Angarite. Nakon Drugog svjetskog rata, Venezuela je postala važno emigracijsko odredište za stanovnike Južne Europe i siromašnijih zemalja Latinske Amerike, što je uvelike diverzificiralo društvo.
Godine 1945., Andarita je svrgnut i civilnom puču i država je ušla u period trogodišnje demokratske vladavine, isprva pod Rómulom Betancourtom, kojega je, nakon izbora 1947. godine (za koje se vjeruje da su bili prvi slobodni i pošteni u zemlju), naslijedio Rómulo Gallegos. Gallegos je, ipak, svrgnut već 1948. godine, nakon koje je uslijedio period vojne vladavine, koji je trajao sve do 1958. godine i sklapanja pakta iz Puntofija, koji je uveo stranački duopol u venezuelansku politiku. Nakon suzbijanja gerilskih pokreta tokom 60-ih godina, Venezuela je tokom 70-ih i 80-ih godina doživjela brojne probleme zbog globalne naftne krize koja je gotovo osakatila domaće gospodarstvo. Siromaštvo je raslo, standard je opadao, a korupcija među političkom elitom je rasla, dok je u pozadini svega bilo nekoliko neuspjelih državnih udara.
Nakon što je na izborima 1998. godine pobijedio bivši pučist Hugo Chávez, u Venezueli je krenula tzv. Bolivarska revolucija, koja je donijela brojne političke i gospodarske promjene, ali i jačanje autoritarne vladavine Huga Cháveza, koji je postao jedan od najznačajnijih i najprepoznatljivijih svjetskih političara. I dok je Chávez s jedne strane uživao značajnu podršku, s druge strane je bio suočen s velikim protestima, optužbama za provođenje diktature i onima za namještanje izbora. Nakon njegove smrti 2013. godine, naslijedio ga je njegov tadašnji potpredsjednik, Nicolás Maduro, koji je uglavnom nastavio s provođenjem politike svog prethodnika.
Geografija
Venezuela se nalazi na krajnjem Južne Amerike; geološki, njena kopnena površina leži na južnoameričkoj ploči. Ukupna površina Venezuele iznosi 916,445 km2, dok je kopnena površina je 882,050 km2, što ju čini 33. po veličini zemljom na svijetu. Njezin teritorij leži između 0° i 13° sgd. i 59° i 74° zgš.
Oblik države je, otprilike, trokutas. Venezuela ima oko 2,800 km dugu obalu na sjeveru, s brojnim otocima u Karipskom moru, dok na sjeveroistoku izlazi na Atlanski ocean. Većina promatrača opisuje Venezuelu preko četiri prilično jasno definirane topografske regije: kotlina Maracaibo na sjeverozapadu, sjeverne planine koje se protežu u širokom luku s istoka na zapad od kolumbijske granice duž sjeverne karipske obale, široke ravnice centralne Veneuuele te Gvajanska visoravan na jugoistoku.
Sjeverne planine predstavljaju krajnji nastavak Andi. Pico Bolívar, koji je sa svojih 4,979 m visine najviši vrh u Venezueli, nalazi se u ovoj regiji. Južno se prostire Gvajanska visoravan, koja sadrži sjeverni dio amazonske kotline i Angelov vodopad, najviši vodopad na svijetu, kao i tepuije, velike stolu-slične planine. Centar zemlje karakterišu llanosi, velike ravnice koje se protežu od kolumbijske granice na zapadu do delte rijeke Orinoco na istoku. Orinoco, sa svojim bogatim aluvijalnim zemljištem, predstavnja najveći i najvažniji riječni sustav u zemlji. On nastaje u jednom od najvećih slivova Latinske Amerike. Caroní i Apure su druge velike rijeke.
Venezuela graniči s Kolumbijom na zapadu, Gvajanom na istoku te Brazilom na jugu. Karipski otoci, kao što su Trinidad i Tobago, Grenada, Curaçao, Aruba i Privjetrinski Antili leže blizu venezuelanske obale. Venezuela ima teritorijalne sporove sa Gvajanom (ranije Ujedinjenim Kraljevstvom), uglavnom oko teritorija Essequibo, i s Kolombijom oko Venezuelanskog zaljeva. Godine 1895., nakon višegodišnjih diplomatskih pokušaja da se razriješe granični sporovi oko rijeke Essequibo, došlo je do eskalacije. Problem je razmatrala „neutralna“ komisija (formirana od strane britanskih, američkih i ruskih predstavnika, i bez direktne reprezentacije Venezuele), koja je 1899. donijela odluku uglavnom protiv venezuelanskih zahtjeva.
Najznačajniji prirodni resursi su nafta i prirodni plin, željezna ruda, zlato i drugi minerali. Zemlja također raspolaže velikim područjima s obradivim tlom i vodom.
Klima
Venezuela se u cijelosti nalazi u tropskom pojasu, mada zbog geografske raznovrsnosti kima zna prilično varirati - tako se prosječna temperatura u vlažnim nizinama zna popeti i do 35 °C, dok je u planinskim predjelima prosječna temperatura samo 8 °C. Slično je i s padalinama, kojih u polusušnim područjima na sjeverozapadu zna biti samo 430 mm, dok je prosječna količina oko delte Orinoca i na jugu zemlje čak 1,000 mm.
Politika
Venezuela je formalno savezna, predsjednička, ustavna republika na čijem je čelu izabrani predsjednik. Predsjednik se bira na općim izborima na šestogodišnji mandat, a broj uzastopnih mandata je neograničen. Predsjednik je istovremeno i šef države i predsjednik vlade. Zadužen je za imenovanje potpredsjednika i članova kabineta, potonje uz sudjelovanje parlamenta. Predsjednik ima i ovlast da odbije dati suglasnost na određeni zakon i vrati ga parlamentu na ponovno odlučivanje, međutim dovoljna je obična parlamentarna većina da bi ova odluka bila zanemarena; također, može tražiti od parlamenta da mu se dodjele izvanredne ovlasti temeljem kojih bi vladao pomoću uredbi, za što je potrebna dvotrećinska većina. Od 1959. godine, šestorica predsjednika su dobila te ovlasti.
Zakonodavnu vlast predstavlja jednodomna Narodna skupština. Broj zastupnika je varijabilan - svaka savezna država daje tri stalna člana, dok se broj ostalih članova određuje u omjeru prema ukupnom broju stanovništva; tri mjesta su rezervirana za predstavnike indijanske manjine. Zastupnički mandat traje pet godina. Unatoč postojanju brojnih stranaka, sustav u Venezueli je u suštinski dvostranački, što je situacija koja traje još od 1958. godine, s tim da su se dominantne stranke mijenjale kroz godine. Aktivno biračko pravo stječe se s 18 godina, a glasovanje nije obvezno.
Pravni sustav u Venezueli pripada tradiciji kontinentalnog prava. Najviše sudsko tijelo je Vrhovni sud pravde, čiji se suci biraju u parlamentu na jedinstveni dvogodišnji mandat.
Administrativna podjela
Venezuela je savezna država koja se sastoji od ukupno 23 savezne države (estados), Distrikta glavnog grada (Distrito capital) i saveznih teritorija (dependencias federales); uz to, zemlja je od 1969. godine podijeljena i na devet administrativnih regija. Niže administrativne jedinice su općine (municipios), kojih ima 335, a koje se dalje dijele na preko tisuću župa (parroquias).
Stanovništvo
Venezuela je jedna od najurbaniziranijih zemalja u Latinskoj Americi; većina stanovništva živi u velikim gradovima na sjeveru zemlje, pri čemu prednjači Caracas, koji je ujedno i najveći grad. Gotovo 93% stanovništva Venezuele živi u urbanim područjima na sjeveru, dok njih čak 73% živi u pojasu unutar 100 km od obale. Na teritoriju južno od rijeke Orinoco živi tek 5% stanovništva, iako ono površinom sačinjava gotovo polovinu državnog teritorija.
Struktura stanovništva prilično je dobro raspoređena. Najviše stanovnika sačinjava radno sposobno stanovništvo (14-65 godina), njih čak 65%, dok na djecu do 14 godina otpada 29%; stanovnika preko 65 godina je nešto manje od 6%. Unutar prve dvije skupine, broj muškaraca i žena je prilično ravnomjeran, dok se u onoj najstarijoj dobnoj skupini pokazuje izraženija razlika u korist žena. Prosječna očekivana životna dob je 75 godina.
Etničge grupe
Stanovništvo Venezuele je različitog porijekla, a pretpostavlja se kako njegovu većinu sačinjavaju mestici i osobe miješanog porijekla. Prema popisu iz 2011. godine, 51.6% stanovništva se izjasnilo kao mestici, a njih 43.6% kao bijelci. Ostatak stanovništva sačinjavaju mahom etničke manjine, većina kojih pripada osobama crne rase ili osobama afričkog porijekla (3.6%), odnosno Indijancima (2.6%); "ostale rase" sačinjavaju 1.2% stanovništva.
Uz nešto više od 33,000,000 Venezuelanaca koji žive u matičnoj državi, oko 2,000,000 Venezuelanaca živi u različitim zemljama svijeta; njih najviše živi u Sjedinjenim Državama, a slijede ih Kolumbija, Sirija, Španjolska i Portugal. Manje skupine prisutne su na svim kontinentima, uključujući i Oceaniju, gdje ih ima oko 12,000 (10,000 u Australiji i oko 2,000 na Novom Zelandu). Imigracija u Venezuelu postala je aktualna nakon Drugog svjetskog rata, a danas je većina imigranata porijeklom iz Europe; u Venezueli postoje i manje zajednice Hrvata, Srba i Slovenaca.
Religija
Prema popisu iz 2011. godine, kršćanstvo je dominantna religija u Venezueli; katolici čine oko 71% stanovništva, dok ostatak pripada protestantima, uglavnom evangelicima. Nereligioznog stanovništva ima 8% (2% ateista te 6% agnostika i indiferentnih), dok ostale religije prakticira oko 3% stanovništva; unatoč malom broju, u zemlji postoje utjecajne skupine židova, muslimana i budista.
Jezici
Službeni jezik u Venezueli je španjolski, kojim se ujedno koristi i većina stanovništva. Ipak, ustav Venezuele priznaje i brojne indijanske jezike, a diljem zemlje se govori velik broj različitih jezika. Imigranti u zemlju su zadržali svoje materinje jezike, tako da postoji velika skupina stanovnika koja govori kineski (400,000), portugalski (254,000) i talijanski (200,000). Od stranih jezika, najčešće korišten je engleski, koji je postao svojevrsni lingua franca, ali i talijanski, koji je prisutan zbog velikog broja škola i privatnih institucija u kojima se koristi taj jezik.
Gospodarstvo
Gospodarski sustav u Venezueli pokazuje odolike tipičnog gospodarstva ovisnog o suficitu, što je odlika koja je prisutna i u drugim zemljama koje su bogate primarnim sirovinama. Venezuelansko gospodarstvo, tako, gotovo u potpunosti ovisi o njihovoj glavnoj sirovini, nafti. Iako je pokojni predsjednik Hugo Chávez tokom 1998. godine rekao da planira smanjiti tu ovisnost, ista se za vrijeme njegova mandata još dodatno pojačala. Tokom 2014. godine, čak je 96% državnih prihoda dolazilo iz trgovine naftom. Najveći problemi venezuelanske ekonomije su ovisnost o cijenama nafte na svjetskom tržištu, visoka nezaposlenost i inflacija.
Kultura
Venezuelanska kultura je zapravo miks različitih kultura unutar koje možemo promatrati tri glavne utjecajne zone - indijansku, afričku i španjolsku. Prve dvije skupine izrazito su diferencirane zbog postojanja brojnih plemena, međutim njihov realni utjecaj u suvremenoj kulturi je prilično malen. Indijanska kultura danas je ograničena na tek nekoliko riječi u jeziku, gastronomiju i imena mjesta. Isto vrijedi za afričku, uz dodatak muzičkih instrumenata. Najdominantnija je, dakako, španjolska, što je posljedica višestoljetne kolonizacije, a koja je razvidna u arhitekturi, glazbi, religiji, gastronomiji, umjetnosti i nekim tradicijama, poput borbe s bikovima. Kulturni mozaik dodatno je izdiferenciran brojnim migracijama, tako da postoje i omanji utjecaji francuske, portugalske i talijanske kulture, a u modernom dobu evidentan je i utjecaj američke kulture.
Likovna umjetnost uglavnom je pod utjecajem religijskih motiva, mada je u XIX. vijeku postojao značajan utjecaj historijskih motiva s ciljem buđenja i jačanja nacionalne svijesti. U XX. vijeku je modernizam postao dominantni pravac. Među istaknutijim imenima venezualnske umjetnosti su Cristóbal Rojas, Armando Reverón, Manuel Cabré, Jesús Soto, Gego, Carlos Cruz-Díez te Marisol i Yucef Merhi. Najznačajniji arhitekt je Carlos Raúl Villanueva, koji je dizajnirao glavni kampus Centralnog univerziteta Venezuele, koji se danas nalazi na popisu Svjetske baštine.
World Series 1884
frame|Prvaci World Seriesa 1884. Providence Grays
Venezuela
Kultura
Književnost se počela razvijati ubrzo nakon početka španjolske kolonizacije i bila je predominantno pod utjecajem španjolske književnosti. Prvi značajni pravac koji se oblikovao bio je romantizam, i to u jeku borbe za nezavisnost, a u kasnijim je periodima proza bila osjetno dominantna u odnosu na poeziju. U kasnijim periodima, posebno se isticao venezuelanski pozitivizam, opet mahom kroz prozu. Među najznačajnijim autorima su Rómulo Gallegos, Teresa de la Parra, Arturo Uslar Pietri, Adriano González León, Miguel Otero Silva, Mariano Picón Salas, Andrés Bello, Andrés Eloy Blanco, Fermín Toro, Laureano Vallenilla Lanz i José Gil Fortoul.
Kolumbija
Republika Kolumbija je država u severozapadnoj Južnoj Americi. Na severu i severozapadu izlazi na Karipsko more, na istoku se graniči sa Venecuelom i Brazilom, na jugu sa Ekvadorom i Peruom, a na zapadu sa Panamom. Na zapadu takođe izlazi na Veliki tihi okean. Glavni grad Kolumbije je Bogota.
World Series 1884
Historičari bejzbola '''World Series 1884. godine''' smatraju pretečom modernog natjecanja kojim završava bejzbol-sezona u SAD.
Prvo takvo prvenstvo je održano 1884. godine na Polo Groundsu u New Yorku između Providence Grays, prvaka National League, i ''American Association.
Godine 1884. menadžer Metropolitansa Jim Mutrie je poslao izazov Franku Bancroftu, menadžeru Graysa. Mutrie je predložio meč koji se igrao na dvije pobjede, a da svaki tim uloži 1000 US$.
Bancroft je pristao, te su od 23. do 25.10. održane tri utakmice. Meč je karkaterizirala borba između dva vrhunska pitchera - Graysovog Charlesa "Old Hoss" Radbourna i Metropolitansovog Tima Keefea. Utakmice su se održavale po pravilima lige AA.
Radbourn je u prvoj utakmici razbio Metropolitanse s 6-0. Druga je utakmica prekinuta u 7. izmjeni s 3-1 zbog pada mraka te proglašena pobjedom Graysa.
Iako je pobjednik meča već bio odlučen, odlučeno je da se odigra treća utakmica, jer se nadalo posjetu gledatelja. Međutim, pojavilo se samo njih 200. Graysi su ponovno potukli Metropolitanse s 12-2, a utakmica je prekinuta u 6. izmjeni zbog ekstremne hladnoče. Tu utakmicu se nije shvaćalo previše ozbiljno, pa je tako Keefe služio kao sudac.
Dok je lokalni list The New York Clipper meč nazvao "Prvenstvom Sjedinjenih Država", drugi listovi poput The Sporting Life su Grayse nazvali "svjetskim prvacima", pa se taj naziv zadržao do današnjih dana.
Utakmice je ukupno gledalo 3.8000. Usprkos niske gledanosti, ideja o World Series je zaživjela u sljedeće dvije godine, te se finale igralo do 1891.
Suci: Kelly (1), Remsen (2), Keefe (3)
Kolumbija
Površina Kolumbije je 1.138.914 km2, a po proceni iz 1995. godine, broj stanovnika je negde oko 44.531.400. Glavni grad je Bogota (oko 5.000.000 stanovnika). Gustina naseljenosti iznosi 36 stanovnika po km2.
World Series 1884
World Series of 1884
Providence Grays (NL) (84-28) vs New York Metropolitans (AA) (75-32)
Kolumbija
U svoje današnje granice Kolumbija je dospela otcepljenjem Venecuele i Ekvadora 1830. godine i Paname 1903. godine. Uprkos velikim teritorijalnim gubicima ona se danas nalazi na trećem mestu po broju stanovnika i na četvrtom mestu po veličini svoje zemlje u Južnoj Americi.
World Series 1884
Utakmica 1
Petak, 23.10. na Polo Grounds
Kolumbija
Odlikuje se velikom rasnom izmešanošću stanovništva kao i velikim brojem nepismenog odraslog stanovništva. 850 000 kolumbijskih državljana govori nekim od indijanskih jezika kao materinskim, a najrasprostranjeniji je guahibo (23 006).
Case Amadio, Treviso
Case Amadio je naselje u Italiji u provinciji Тревизо, u regiji Венето.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 23 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 92 m.
Venezuela
Kultura
Muzika u Venezueli je izrazito raznovrsna i možda je najbolji primjer mozaika utjecaja koji su prisutni u nacionalnoj kulturi. Nacionalni instrument je cuatro. Posebno istaknuti žanr je folk, a u XXI. vijeku se počela razvijati i nešto urbanija glazba, mada i dalje pod utjecajem tradicije. Značajan utjecaj ima i glazba Afrovenezuelanaca.
World Series 1884
Utakmica 1
Providence tuče New York 6-0
Utakmica 2
Subota, 24.10. na Polo Grounds
Providence tuče New York 3-1 (7 izmjena)
Utakmica 3
Nedjelja, 25.10. na Polo Grounds
Providence tuče New York 12-2 (6 izmjena)
Venezuela
Kultura
Sport u Venezueli je izrazito popularan. Najpopularniji pojedinačni sport je bejzbol, koji se u zemlji igrao već krajem XIX. vijeka, mada je nejasno kako se sport uopće raširio Venezuelom. Osim po ovome, Venezuela je specifična i po velikoj popularnosti košarke, posebice u odnosu na nogomet, koji dominira ostatkom kontinenta; košarkaška reprezentacija Venezuele je 2015. godine po prvi puta postala kontinentalni prvak. Ipak, nogomet postaje sve popularniji, iako nacionalna reprezentacija nije ostvarila značajnijih uspjeha. Venezuela je osvojila i dvije zlatne olimpijske medalje; prvu je 1968. godine osvojio boksač Francisco Rodríguez, a drugu Rubén Limardo u mačevanju na igrama 2012. godine.
El Venadero, Charcas
El Venadero je naselje u Meksiku, u saveznoj državi San Luis Potosí, u opštini Charcas.
Kolumbija
Kolumbija je unitarna republika. Sačinjena je od 31 administrativne celine (22 regiona, 4 intendensije i glavni grad).
El Venadero, Charcas
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2041 m.
Az Zanaḩ, Taiz
Az Zanaḩ je naselje u Jemenu u pokrajini Taiz.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 18 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 394 m.
Kolumbija
Moneta je kolumbijski peso i iznosi 100 santavosa.
Río Salado, Tala
Río Salado je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Tala.
Kolumbija
Sve grane privrede zadovoljavaju potrebe domaćeg stanovništva ali zbog loših saobraćajnih uslova, loših imovinskih odnosa i primitivnoh sredstava za prizvodnju onemogućen je brži razvoj. Dodatni problem predstavlja i građanski rat između različitih ljevičarskih gerilskih pokreta, desničarskih paravojnih formacija i vlade, u kome važnu ulogu ima i trgovina kokainom.
Reljef
U zapadnom delu Kolumbije reljef je planinski. Andi se ovde dele na: Zapadne, Središnje i Istočne Kordiljere. Najviši vrh Kolumbije je Piko Kristobal Kolon na 5.800 m.
Andi zatvaraju Kolumbiju duž čitave njene pacifičke obale. Tu nema ni jedne rečne doline, tektonske udoline ili bilo kakvog ulegnuća koje bi omogućavalo komuniciranje između spoljnih pacifičkih i unutrašnjih kontinentalnih uticaja.
Na istoku i jugu prostire se ogromna nizija u basenima Orinoka i levih pritoka Amazona.
U primorju oba okeana nalaze se uske ravnice.
Departmani i njihovi glavni gradovi su:
Gradovi
Popis gradova u Kolumbiji
Ceacu, Cuza Vodă
Ceacu je naselje u Rumuniji u okrugu Kalaraš u opštini Cuza Vodă.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 1469 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 16 m.
Los Sauces (razvrstavanje)
Los Sauces ima više značenja:
Veliko Očijevo
Veliko Očijevo je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Bihać koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 72 stanovnika.
Geografija
Njegov prirodni i geografski položaj više opredjeljuju pripadnost drvarskom području. Veliko Očijevo se nalazi sa desne strane Unca koji je južna granica. Na jednom mjestu Unac pravi malo proširenje i taj dio ima župski karakter (Luke). Svi ostali položaji su visinski, neki i planinski. Prema zapadu je Malo Očijevo, prema sjeveru i istoku su kose Osječenice. Selo je jako krševito s vrlo plitkim slojem plodne zemlje.
Dijelovi područja, uz rijeku Unac, pripadaju Nacionalnom parku Una
Istorija
Istorija Velikog Očijeva se ne razlikuje od istorije Malog Očijeva. Oba Očijeva, kao jedno područje, pominju se u dokumentima kaptola u Kninu iz 14. i 15. stoljeća, koji je morao u nekoliko navrata intervenisati u sukobbima oko prava na Očijevo između porodice Mišljenović i ostalih porodica plemena Kolunić.
Tu je poginuo Narodni heroj Jugoslavije Marko Orešković, najvjerovatnije iz koristoljublja.
Privreda
Mještane sela Veliko Očijevo kod Drvara i bukvalno je ogrijlo sunce u svakom smislu. Više od decenije sprski povratnici nisu imali struju i vodu u selu. Veliko Očijevo je prvo mjesto u BiH koje sve potrebe za električnom energijom i toplom vodom zadovoljava uz pomoć solarne energije.
Kosmos-2203
Kosmos-2203 je jedan od preko 2400 sovjetskih vještačkih satelita lansiranih u okviru programa Kosmos.
Kosmos-2203 je lansiran sa kosmodroma Pleseck, Rusija, 24. jula 1992. Raketa-nosač Sojuz je postavila satelit u orbitu oko planete Zemlje. Masa satelita pri lansiranju je iznosila 6600 kilograma. Kosmos-2203 je bio osmatrački satelit.
El Calabozo Segunda Fracción, Senguio
El Calabozo Segunda Fracción je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Michoacán, u opštini Senguio.
850-e
850-e su decenija koja je počela 1. januara 850. i završila 31. decembra 859.
El Cielo (razvrstavanje)
El Cielo ima više značenja:
Pioppara, Ferrara
Pioppara je naselje u Italiji u provinciji Ferrara, u regiji Emilia-Romagna.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 34 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1 m.
The Devil in the Dark
The Devil in the Dark je 25. epizoda američke SF-serije Zvjezdane staze, premijerno emitirana 9. marta 1967. godine. Radnja prikazuje kako USS Enterprise dolazi na planetu Janus VI pomoći rudarskoj koloniji čije su osoblje i oprema postale metama napada tajanstvenog smrtonosnog čudovišta koje vreba iz podzemlja, a za koje se ispostavi da predstavlja posljednji primjerak vrste čija se biologija temelji na siliciju umjesto ugljika. Čudovište, koje je dobilo ime "Horta", je dizajnirao kaskader i akrobat Janos Prohaska, koji ga je također glumio u posebno izrađenom kostimu. Epizoda je dobila brojne pohvale od strane kritike, koji su istakli inteligentan način na koji scenario obrađuje motiv straha od nepoznatog i poteškoća u komunikaciji. William Shatner, iako mu je za vrijeme snimanja umro otac, kasnije je izjavio da mu je to najdraža epizoda cijele serije.
Familia Santana, Ensenada
Familia Santana je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Baja California, u opštini Ensenada.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 6 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 317 m.
Anamoose, North Dakota
Anamus je grad u američkoj saveznoj državi Severna Dakota.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 227, što je 55 (-19,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Car Seiwa
Car Seiwa (清和天皇) bio je 56. po redu car Japana, prema tradicionalnom popisu koji je vladao od 858. do 876.
Los Saucitos (razvrstavanje)
Los Saucitos ima više značenja:
Car Seiwa
Bio je četvrti sin cara Montokua, a majka mu je bila Carica majka Fujiwara no Akirakeiko (明子), kćer Fujiwara no Yoshifusae (藤原良房), regenta i vrhovnog ministra. . Njegov djed je utanačio da njegov brat princ Koretaka (惟喬親王) izgubi status krunskog princa. Po očevoj smrti 858. godine, car Montoku je došao na prijestolje u dobi od 8 godina, ali je stvarnu vlast imao njegov djed Yoshifusa.
Godine 869. mu se rodio sin po imenu Yozei, koga je sljedeće godine proglasio krunskim princom. Godine 876. je abdicirao u njegovu korist i ostatak života proveo kao budistički svećenik.
El Chicozapote (razvrstavanje)
El Chicozapote ima više značenja:
Codor, Jichișu De Jos
Codor je naselje u Rumuniji u okrugu Kluž u opštini Jichișu De Jos.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 387 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 282 m.
Uinta County, Wyoming
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 21.118, što je 1.376 (7,0 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Rorik od Dorestada
thumb|right|210px|Rorik na slici koju je izradio Hermanus Willem Koekkoek
Rorik ili Hrørek (9. vijek) bio je danski vikinški vođa koji je između 841. i 873. vladao različitim dijelovima Frizije.
Pontida, Bergamo
Pontida je naselje u Italiji u provinciji Бергамо, u regiji Ломбардија.
Hohenhameln
Hoenhameln je opština u njemačkoj saveznoj državi Donja Saksonija. Jedno je od 8 opštinskih središta okruga Pajne. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 9.415 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 3157002.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Pajne Hoenhameln se nalazi u saveznoj državi Donja Saksonija u okrugu Pajne. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 101 metra. Površina opštine iznosi 69,4 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 9.415 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 136 stanovnika/km².
Rorik od Dorestada
Imao je brata po imenu Harald, a kasniji historičari su ga pokušali povezati sa danskim kraljem Haraldom Klakom, a smatra se da je Godfrid Haraldsson vjerojatno njegov vođa. U slučaju da je uistinu nećak Haralda Klaka, njegov sin Hemming Halfdansson se navodi kao najvjerojatniji Rorikov otac među trojicom braće Haralda Klaka.
Harald Mlađi je oko 830-ih prognan iz rodne Danske, te je sa svojim sljedbenicima i bratom počeo pustošiti Friziju, ali je s vremenom ušao u savez sa franačkim princom Lotarom I koji se pobunio protiv svog oca Louisa Pobožnog. Lotar je od Frizije učinio svoju bazu, pri čemu je Harald držao otok Walcheren, a Rorik otok Wieringen. Nakon sklapanja Verdunskog sporazuma je Lotar svoje nordijske saveznike smatrao nepotrebnim, pa je pokrenuo pohod u kome je 844. Harald uhvaćen, a Rorik uspio pobjeći.
Rorik je utočište pronašao u Istočnoj Franačkoj, odnosno kod kralja Ludwiga Njemačkog. Tamo je među Saksoncima, ali i sunarodnjacima, skupio veliku vojsku i krenuo na pohod na Friziju. Lotar je bio preslab da bi mu se suprostavio te mu je oko 850. predao vlast nad Dorestadom, odnosno priznao kao svog vazala. Iz Dorestada je Rorik pokušao 854. preuzeti vlast u Danskoj, ali bez uspjeha. Oko godine 857. je za račun Lotara pokrenuo pohod na Dansku pri čemu je osvojio određene teritorije (uključujući i strateško trgovište Hedeby) za Carstvo; međutim, njegovo odsudstvo su iskoristili drugi vikinški vođe kako bi opustošili Dorestad i Utrecht, a oko 873. su danski monarsi vratili Hedeby i druge teritorije.
Oko 860-ih se Rorik preobratio na kršćanstvo, ali je njegov odnos sa kršćanskim monarsima iz dinastije Karolinga zakompliciralo pružanje utočišta ekskomuniciranom grofu Balduinu I Flandrijskom i njegovoj karolinškoj nevjesti Judith. Oko 867. je Rorik protjeran iz Dorestada u ustanku izvjesnih "Cokinga", ali se 869. vratio te sa Karlom Ćelavim razgovarao o primjeni Sporazuma u Meerssenu. Godine 873. je položio zakletvu Ludwigu Nijemcu.
Rorik je umro oko 882. a njegove teritorije je naslijedio vikinški vođa Godfrid.
Kasnija historiografija bilježi pokušaje da se Rorik dovede u vezu sa Rjurikom, praosnivačem ruske države, odnosno dinastije Rjurikovića.
Iona, Florida
Ajona je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Florida.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 15.369, što je 3.613 (30,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.
El Doce, Güémez
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 5 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 198 m.
Ražanj (Rogoznica)
Ražanj je manje turističko naselje u općini Rogoznica u Šibensko-kninskoj županiji, 15 km udaljeno od Primoštena, 35 km od Šibenika.
Tradicionalno Ražanj je bio manje ribarsko naselje, a početkom 70ih godina 20. stoljeća započinje gradnja vikendica i objekata turističke namjene, te tako postaje mjesto. Ražanj danas broji oko 180 stanovnika. Uz obalu izgrađen je velik broj obiteljskih kuća čija je glavna namjena uglavnom ljetna vikendica. Budući da je mjesto naglo izgrađeno bez urbanih planova, prometno je loše povezano, nema mjesnu jezgru te ne postoje osnovne ustanove koje se mogu naći tek u bližoj Rogoznici ili nešto daljem Primoštenu. Nedavno je uređena mjesna riva, s označenim pristaništima, ulazima u more i šetnicom. Ražanj svoju turističku popularnost može pripisati ugođaju relativno mirne sredine, uz brojne molove, plažu, okolne šetnice i očuvanu prirodu.
Case Oliva, Avellino
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 14 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 607 m.
Kritika Biblije
320px|thumb|Primjerak Gutenbergove Biblije U novijem razdoblju, uvjerenja da se Biblija mora prihvatiti kao povijesno ispravan i pouzdan izvor te moralni i etički uzor se počeo preispitivati od nekih akademičara na polju biblijske kritike. Kršćani uglavnom tvrde da je Bibilju nadahnuo Bog, a neki se protive interpretacijama Biblije koje nisu tradicionalne ili se smatraju fiktivnim štivom. Neki religiozni krugovi, kao što je Pokret jedino kralj James, vjeruju da je prijevod Biblije u izdanju Jakova I., kralja Engleske jedini točan engleski prijevod. Kršćanski fundamentalizam — kao i dio ortodoksnog judaizma — snažno podupiru tezu da je Biblija povijesno točna kronologija događaja i glavni izvor moralnog vodstva.
Uz rasprave o moralnosti, savršenosti i povijesnoj valjanosti, javljaju se i pitanja koje knjige bi trebale biti uključene u Bibiliju (tzv. biblijski kanon). Židovi odbacuju Novi zavjet, dok većina judeo-kršćana pak odbacuje apokrife Novog zavjeta, dok treća struja, Jezuizam, smatra da nijedan tekst Bibilije nema autoritet izuzev učenja Isusa Krista.
Spor oko biblijske povijesti
Hebrejska Biblija i kršćanska Biblija se smatraju svetim i autoritativnim spisima među religioznim krugovima. Stari zavjet, tj. hebrejska Biblija, je izvorno napisan na hebrejskom, no segmenti Daniel i Ezra su napisani na aramejskom. Nepoznato je koji je razlog ovoj dvojezičnosti, pa je teolog Otto Eissfeldt pretpostavio da je dio hebrejske originalne knjige izgubljen te je zamijenjen aramejskim prijevodom, ili da je aramejski dio bio dio starije knjige i tek naknadno uključen. Ovi spisi opisuju izraelsku religiju od početka do drugog stoljeća prije Krista. Novi zavjet je napisan na starogrčkom.
Dok je do 17. stoljeća većina biblijskih akademičara smatralo da je Toru napisao Mojsije, od 18. stoljeća su se pojavili liberalniji akademičari koji su počeli sumnjati u njegovo autorstvo, a kasnije su čak iznijeli tezu da je Tora djelo nekoliko autora u vremenskom razdoblju od nekoliko stoljeća, od oko 1000. pr. Kr. (vrijeme Davida) do 500. pr. Kr. (vrijeme Ezre), u kojima je povijesti opisana polemički, a ne strogo činjenično. U 20. stoljeću, Hermann Gunkel je skrenuo pozornost na mistične dijelove Tore, a Albrecht Alt, Martin Noth i škola tradicionalne povijesti su bili skloniji tumačenju da, iako temeljne tradicije koje opisuje imaju izvorne drevne korijene, priče u njoj su bile fiktivne te nisu bile pogodne za povijesnu kronologiju u modernom, znanstvenom smislu. Noth je smatrao da se praktički ništa ne zna o povijesti Židova prije njihovog naseljavanja sadašnjeg Izraela.
Jedan je primjer biblijski opis Jošuinog osvajanja gradova po Kanaanu koji nije mogao biti znanstveno potvrđen: 1950-ih i 1960-ih, arheolozi su utvrdili da te gradove nisi uništili Izraelci, već da su bili ili ranije uništeni ili jednostavno napuštena naselja. Kathleen Keynon je tako otkrila da se čuveni "pad Jerihona" vjerojatno nije tako dogodio jer je Jerihon već bio napušten u Jošinuo doba. Prema novijim saznanjima, Jerihon je bio napušten već od 14. st. pr. Kr., gotovo sto godina prije Jošue. Zapravo, Jerihon je bio napušten od najmanje 1500. do 1200. pr. Kr. Stari zavjet opisuje i Juditu koja je spasila Betuliju od asirijske vojske tako što je ušla u šator generala Holoferna, stekla njegovo povjerenje te mu odrubila glavu jedne noći. Prema opisu, asirijska vojska je potom odustala od napada na Izraelce jer nije imala vođu. Profesor André LaCocque navodi kako je ta priča "prepuna namjernih povijesnih i geografskih grešaka" te da "miješa različita mjesta, ljude i datume". Jedan je primjer Nabukodonosor koji nije bio vladar Asirije, kako se navodi u priči, već Babilona, te nije vladao iz Ninive, a Izraelci nisu spašeni već ih je odveo kao robove u Babilon. I grad Betulija nije nigdje lociran u povijesnim spisima, te se smatra da je priča alegorijske vrijednosti, tj. ohrabruje da pojedinci mogu svojom žrtvom spasiti svoj narod od nedaća.
Los Serafines (razvrstavanje)
Los Serafines ima više značenja:
Kritika Biblije
Spor oko biblijske povijesti
Lews Bayles Paton je 1908. napisao 14 stranica u kojima je izložio argumente za i protiv knjige o Esteri, te zaključio da ona nije povijesno autentična. Carey A. Moore je 1971. posvetio jedanaest stranica istoj problematici i također odbacio priču kao fikciju.
Biblijski učenjak Thomas L. Thompson je izjavio:
Gunthar od Kölna
Gunther, Günther ili Gunthar od Kölna (Gunthar von Köln; ? - 8. jul 873) bio je rimokatolički nadbiskup Kölna ekskomuniciran i svrgnut zbog suprostavljanja papinom autoritetu.
Kritika Biblije
Spor oko biblijske povijesti
SF pisac Isaac Asimov, dijete ortodoksnih Židova, također nije smatrao Stari zavjet povijesno valjanim, već dijelom hebrejske mitologije u jednakoj mjeri kao i što je Ilijada dio grčke mitologije. U drugom stoljeću, gnostici su često navodili kako je njihov oblik kršćanstva bio prvi, i da smatraju Isusa učiteljom, ili alegorijom. Neki su iznijeli i tezu da je Isus zapravo židovska manifestacija helenističkog kulta Ozirisa i Dioniza, te da je bio mitska figura koja je korištena kao poligon za učenje.
Gunthar od Kölna
Poticao je iz plemenite franačke porodice, a irski učenjak i suvremenik Sedulius Scottus ga je opisao kao "izuzetno sposobnog" čovjeka. Za nadbiskupa je postavljen 22. aprila 850. Dugo vremena je bio u sukobu sa hamburškim nadbiskupom Ansgarom, odbivši mu predati sufragansku biskupiju Bremen. Spor je oko 860. riješio papa Nikola I presudivši u korist Ansgara.
Kritika Biblije
Spor oko prijevoda
Neki kritičari su primjetili da nijedan izvorni rukopis biblijskih knjiga više ne postoji. Svi prijevodi Biblije su napravljeni na temelju respektabilnih, ali stoljećima starih kopija.
Gunthar od Kölna
Iste godine je Gunther nastojao pomoći Lotaru II od Lotaringije da dobije razvod od svoje supruge Teutberge. Na sinodima u Aachenu su Gunther i njegovi biskupi prisilili Teutbergu da prizna kako je bila "okaljana" od strane vlastitog brata prije udaje za Lotara, pa je na temelju toga Lotarov brak poništen. Na sljedećem sinodu u februaru 862. su Gunther i njegove pristalice dozvolili kralju da se oženi za svoju konkubinu Waldradu. Čuvši za to, papa Nikola I je poslao legate da ispitaju stvar, ali ih je kralj potkupio, a novi sinod u Metzu 863. je dodatno potvrdio brak.
Kritika Biblije
Spor oko prijevoda
Prijevod je doveo do nekoliko sporova, jer izvorni jezici imaju različita pravopisna i jezična značenja. Čikaška izjava o biblijskoj nepogrešivosti navodi kako se nepogrešivost odnosi samo na izvorne jezike, no neki kršćani smatraju da je njihov prijevod jedini ispravan, kao što je primjerice Pokret jedino kralj James.
Gunthar od Kölna
U oktobru iste godine je papa u Lateranu sazvao sinod koji je poništio odluke Guntherovih sinoda. Kada su Gunther i Theotgaud, nadbiskup Triera, odbili prihvatiti te odluke, ekskomunicirani su. Njih dvojica se sa time nisu htjeli pomiriti te su zatražili pomoć od cara Louisa II i carigradskog patrijarha Fotija I. Papa je, međutim, ostao pri svom stavu čak i nakon Louisove vojne demonstracije pred zidinama Rima.
Kritika Biblije
Spor oko prijevoda
Zbog toga što neke riječi u izvornom jeziku mogu imati više sinonima ili značenja, odvijaju se rasprave oko ispravne interpretacije. Primjerice, prilikom stvaranja, riječ רוח אלהים (ruwach 'elohiym) može značiti "Božji vjetar", "Božji duh" ili "snažan vjetar". Na hebrejskom, רוח (ruwach) može značiti "vjetar","dah" ili "duh". I moderni i drevni prevoditelji su podijeljeni oko takvih podvojenih značenja. Mazoretski tekst krije još jedan primjer: isti spominje ženu koja će roditi spasitelja, a njen opis može značiti mlada, neudana djevojka na hebrejskom, dok Evanđelje po Mateju slijedi Septuagintu, grčki prijevod koji upotrebljava parthenos, što znači djevica, te se koristi u raznim kršćanskim krugovima kako bi se poduprla ideja da je djevica rodila Isusa.
Gunthar od Kölna
Kada je vidio da se drugi biskupi podvrgavaju papinom autoritetu, Gunther se 869. kod pape Hadrijana II pokajao te je ekskomunikacija ukinuta. Nakon toga se bez uspjeha pokušavao vratiti u Köln i zauzeti svoju nadbiskupsku stolicu.
Kritika Biblije
Spor oko prijevoda
Na samom engleskom jeziku Biblija je prevedena u nekoliko stotina različitih verzija, a različiti prijevodi su davali različite interpretacije.
Svici sa Mrtvog mora, otkriveni tek u 20. stoljeću, uveli su dodatnu konfuziju te do novih izdanja prijevoda Biblije.
Spor oko autentičnosti autora i prijepisa
Postoji i rasprava oko toga koje priče bi se trebale uključiti u biblijski kanon: Židovi odbacuju Novi zavjet, dok većina kršćana pak odbacuje apokrife. Knjiga o Danielu piše kako je isti postao savjetnik babilonskom vladaru Nabukodonozoru II. u 6. stoljeću pne. Međutim, već je novoplatonski filozof Porfirije Tirski uočio da je ta knjiga pseudoepigraf nastala u doba Makabejaca (2. stoljeće pne), te da stoga Danijel ne može biti njen autor.
Neki akademičari smatraju da pojedine priče iz Biblije nisu autentične, već su napisane ili umetnute tek nekoliko stoljeća kasnije. Bart Ehrman u knjizi Misquoting Jesus navodi da se priča o Isusu i preljubnici nije nalazila u najranijim rukopisima Novog zavjeta te da je stilski strana i drugačija u odnosu na druga pisanja Evanđelja po Ivanu. Ehrman stoga zaključuje da je ta zgoda dodana u Novi zavjet tek nekoliko stoljeća nakon Krista. Drugi je primjer i Evanđelje po Marku: Ehrman navodi kako se isto danas nalazi u Novom zavjetu do pasusa 16:9-20, no da najstariji grčki prijepisi taj dio nisu imali, nego je Evanđelje izvorno završavalo na pasusu 16:8, kada žene nalaze praznu grobnicu.
Ehrman uočava da se Evanđelje po Luki malo razlikuje u opisu Isusovog razapinjanja u odnosu na Marka: dok je Isus po Luki bio smiren i stoički prihvatio golgotu, u Markovu opisu je očajavao i pokazao bol. U Prvoj poslanici Timoteju 3:16 dodana je riječ "Bog" kako bi se naglasilo Isusovo božje porijeklo. Matej 27:24-25 baca eksplicitnu krivnju na Židove jer su Pilatu navodno savjetovali da razapne Isusa ("Krv njegova na nas i na djecu našu!") što Ehrman također smatra kasnijim dodatkom od očito antisemitičkog pisca koji je tim prijepisom naglasio njihovu krivnju. Evanđelje po Petru, Evanđelje po Mariji, Evanđelje po Judi, Evanđelje po Tomi i Evanđelje po Filipu se ne smatraju dijelom biblijskog kanona te ih većina kršćana odbacuje.
Etika u Bibliji
Moderni akademičari kritiziraju neke moralne odluke i postulate u Bibliji. Među upitnim etičkim načelima su i ženska prava, vjerska netrpeljivost te smrtna kazna za svakoga tko prekrši Mojsijev zakonik, seksulani činovi kao što su incest, toleriranje institucije ropstva i u Starom i Novom zavjetu, obvezan religijski rat te naredba za vršenje istrebljenja naroda Kanaana i Amaleka. Kršćanski apologisti podržavaju biblijske odluke podsjećajući kako se Mojsijev zakonik odnosi samo na Izraelite koji su živjeli prije Isusova rođenja. Druge religijske skupine ne vide ništa sporno u tim učenjima. Kao čest primjer se uzima biblijski zakon koji dopušta kamenovanje sina do smrti ako je on pijan i buntovan, kako bi se oprala čast obitelji.
Neki kritiziraju Bibliju i zbog otvorene homofobije, koja se potom prenijela na religiozne skupine. Jedan uhićeni maloljetnik iz 1992. je naveo da njegova homofobija potječe od svećenika koji je u njegovoj crkvi govorio kako "homoseksualci predstavljaju vraga". Ipak, homoseksualnost se ne spominje u Novom zavjetu i učenjima Isusa Krista. Kako bi ukinuli netoleranciju prema LGBT osobama, izdavači su 2012. objavili verziju Biblije kraljice James, u kojoj je osam stihova promijenjeno kako bi se ublažili neki dijelovi koji spominju homoseksualnost u negativnom kontekstu. Ženska prava su također bila na niskoj razini u nekim stihovima te su se u međuvremenu drastično unaprijedila u odnosu na upute i pravila iz Biblije.
Sam Harris u knjizi Pismo kršćanskoj naciji adresira svoje argumente na članove konzervativne kršćanske desnice u Americi. U odgovor na njihovo pozivanje na Bibliju o pitanjima morala, on ističe izabrane dijelove iz Starog zavjeta Mojsijeva prava (smrt zbog preljuba, homoseksualnosti, neposlušnosti roditeljima itd.) i postavlja ih nasuprot, primjerice, potpunog nenasilja džainizma. Harris tvrdi da pouzdavanje u dogmu može stvoriti lažan moral koji se razilazi od realnosti ljudske patnje i napora za njezinim ublaženjem; stoga religijski prigovori stoje na putu uporabe kondoma, istraživanja matičnih stanica, pobačaja i uporabe nova cjepiva za humani papiloma virus.
Biblija i znanost
desno|mini|225px|Umjetnički prikaz Božjeg stvaranja Adama. Moderni znanstvenici navode kako ljudski rod nije mogao nastati od samo dvaju roditelja jer je genetska raznolikost čovječanstva prevelika U Srednjem vijeku, kada je kršćanska crkva bila na vrhuncu moći, sve biblijske priče smatrale su se znanstvenom istinom i predstavljale kočnicu novim znanstvenim teorijama. Počevši od Renesanse, razni mislioci i znanstvenici - Paul Holbach, Ernest Renan, David Strauss, Karl Kautsky, Friedrich Engels - su ukazali na povijesnu i znanstvenu neodrživost mnogih biblijskih priča, proturječnosti, neusklađenosti sa stvarnim događajima i bitne razlike među piscima koji opisuju isti događaj. Holbach navodi kako "Mojsije pokušava iznijeti tajnu nastanka svijeta, iako o istome ima jako konfuzne i nejasne ideje, te u svakoj rečenici razotkriva veliko neznanje o zakonima prirode", a kritizira i utjecaj religije na znanost svojeg doba jer tamo gdje su "religiozni i zemaljski despotizmi udruženi, ljudi životare u najsramotnijem neznanju i od letargične neaktivnosti".
Većina znanstvenika navodi kako je znanost u Bibliji prikazana zastarjelo u usporedbi sa sadašnjim saznanjima. Neki navode kako su interpretirali kako se u Bibliji spominje ravna Zemlja (Izaija 11:12, 44:24) i geocentrični sistem planeta i zvijezda (Jošua 10:12–13, Eklezijast 1:5, 1 Kronike 16:30). Moderna astronomija je dokazala kako je takav model pogrešan. S druge strane, mnogi kršćani i Židovi navode kako ti pasusi imaju metaforički i simbolički, a ne doslovni karakter.