cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Velika poganska vojska
Velika poganska vojska je prilikom svoje invazije opustošila brojne samostane, prilikom čega su nestali brojni vrijedni dokumenti, te zbog čega se historija Engleske i Britanije u ranom srednjem vijeku mora rekonsturirati prvenstveno na osnovu arheoloških artefakata i kasnijih, često nepouzdanih i polulegendarnih izvora. Sa druge strane je njen dolazak predstavljao poticaj dotada razjedinjenim anglosaksonskim kraljevstvima da stvore jedinstvenu državu, a istovremeno eliminirao Northumbriju i Merciju - jedine suparnike države Wessex pod čijim vladarima je to ujedinjenje sprovedeno.
Bjeloševina (Pljevlja)
Demografija
U naselju Bjeloševina živi 14 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 41,4 godina (38,6 kod muškaraca i 44,7 kod žena). U naselju ima 5 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,00.
Ovo naselje je u potpunosti naseljeno Srbima (prema popisu iz 2003. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.
La Choya (razvrstavanje)
La Choya ima više značenja:
Gestapo
Gestapo je bio zvanična tajna policija nacističke Nemačke. Ime "Gestapo" je nastalo kao kovanica početnih slogova nemačkog naziva Geheime Staatspolizei, što znači "državna tajna policija".
Istorijat
Gestapo je osnovan 26. aprila 1933. u Pruskoj. Sastavljen od profesionalnih policajaca vrlo brzo je pod Geringovim uticajem, a nakon Hitlerovog dolaska na vlast marta 1933, transformisan u politički instrument. Rudolf Diel je bio prvi vođa organizacije, koja je prvobitno nosila naziv "Odeljenje 1A pruske državne policije".
Uloga Gestapoa je bila da istražuje i da se bori protiv svih aktivnosti koje predstavljaju opasnost za državu. Imao je ovlašćenje da istražuje izdaju, špijunažu i sabotaže, kao i slučajeve kriminalnih napada na Nacističku partiju ili na Nemačku.
Zakon je bio promenjen na način koji je dozvoljavao Gestapou da deluje bez ikakvog sudskog nadzora. Nacistički pravnik Dr Verner Best je izjavio da "Dok god Gestapo... sprovodi volju rukovodstva, dotle će se njegova delatnost smatrati legalnom." Gestapo je posebno bio izuzet od nadležnosti administrativnih sudova pred kojima su građani mogli da tuže državu i da traže od nje da se ponaša u skladu sa zakonom.
Najviše zloupotrebljavano ovlašćenje Gestapoa je svakako bilo Schutzhaft ili "zaštitni pritvor" — eufemistički izraz za lišavanje pojedinaca slobode bez ikakvog prethodnog sudskog postupka, što je bio čest slučaj prilikom deportacija u koncentracione logore.
Jačanje moći pod SS-om
1936. doneti su zakoni koji su Gestapou dali carte blanche da deluje bez sudskog nadzora. Dodatni zakoni doneti iste godine odredili su Gestapo kao državnu organizaciju odgovornu za formiranje i upravljanje koncentracionim logorima. 1936. šef Gestapoa postaje Rajnhard Hajdrih, a šef operacija Hajnrih Miler. Adolf Ajhman je bio direktno potčinjen Mileru dok se nalazio na funkciji šefa četvrtog odeljenja, sektora B4, nadležnog za rešavanje jevrejskog pitanja.
Tokom Drugog svetskog rata Gestapo je dostigao cifru od 45.000 zaposlenih. Njegove aktivnosti proširile su se i na okupirana područja Evrope, gde je vršio identifikaciju Jevreja, socijalista, homoseksualaca i drugih radi slanja na prinudni rad ili deportacije i likvidacije.
Na Nirnberškom procesu čitava organizacija je proglašena za zločinačku i osuđena zbog zločina protiv čovečnosti.
Mekiši
Hrvatska:
Gestapo
Održavanje Hitlera na vlasti
U februaru i martu 1942. u Nemačkoj su izbili studentski protesti protiv nacističkog režima. Uprkos značajnoj javnoj podršci za uklanjanje Hitlera sa vlasti, revolucionarni pokret nije uzeo zamaha zbog straha od odmazde nemačke tajne policije. Zapravo, Gestapo je, kao odgovor na proteste preduzeo čitav niz mera. U strahu od moguće promene vlasti Himleru i Gestapou su date odrešene ruke da se razračunaju sa opozicijom. Tokom prvi pet meseci 1943. u kojima je Gestapo ispoljio do tada neviđenu surovost, uhapšeno je i pogubljeno nekoliko hiljada ljudi. Studentske vođe su pogubljene u februaru 1943. dok je do aprila iste godine bila uništena i glavna opoziciona organizacija Oster circle.
U kasno proleće i rano leto 1943. nemačka opozicija našla se u nezavidnom položaju. S jedne strane, činilo se gotovo nemogućim svrgavanje Hitlera sa vlasti. S druge strane, savezničko insistiranje na bezuslovnoj kapitulaciji isključilo je mogućnost zaključenja kompromisnog mira zbog čega je nastavak neprijateljstava delovao kao jedina alternativa.
Al Mabqāl, Taiz
Al Mabqāl je naselje u Jemenu u pokrajini Taiz.
Gestapo
Opozicija unutar Nemačke
Uprkos strahu od nemačke tajne policije neki pojedinci u Nemačkoj su govorili i protestovali protiv režima što se manifestovalo u leto 1943. godine. Uprkos sprovedenim masovnim hapšenjima i egzekucijama, opozicija je i dalje kovala zaveru. Neki Nemci su smatrali da je njihova dužnost da preduzmu sve neophodne mere kako bi se rat što pre završio, tj. kako bi se ubrzao nemački poraz što predstavlja veleizdaju u svakoj državi.
Pad Musolinija probudio je nadu kod nemačke opozicije da će moći da postigne isti rezultat u Nemačkoj i stvorio je povoljnu osnovu za svrgavanje Hitlera sa vlasti. Na Hitlera je izvršeno nekoliko atentata. Najznačajniji je svakako bio pokušaj nekoliko istaknutih nemačkih generala da ubiju Hitlera u akciji koju su nazvali "Operacija Valkira". 20. jula 1944. pukovnik Klaus Šenk fon Štaufenberg uneo je bombu u torbi za dokumenta u bunker u kome je Hitler držao sastanak sa svojim generalima. Bomba je eksplodirala i ubila nekoliko prisutnih osoba. Međutim, Hitler je bio samo ranjen jer mu je konferencijski sto, napravljen od masivnog drveta, spasao život ublaživši silinu eksplozije. U represalijama sprovedenim nakon ovog atentata uhapšeno je 7.000, a pogubljeno 5.000 ljudi.
Horno de Cal, San Pedro Totolápam
Horno de Cal je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Pedro Totolápam.
Gestapo
Opozicija unutar Nemačke
Tokom jula, juna i avgusta meseca Himlerova organizacija nastavila je da se nemilosrdno obračunava sa preostalom opozicijom. Hapšenja i pogubljenja su postala svakodnevni prizor. Teror je postao način života. I pored velikih napora i žrtava opozicija nije uspela da započne pregovore sa saveznicima o zaključenju mira. Jedan od glavnih razloga za to bio je tzv. Venlo incident koji se dogodio 1939. god. kada je Gestapo, predstavljajući se za anti-naciste kidnapovao u Holandiji dva agenta britanske obaveštajne službe namamivši ih u klopku pod izgovorom da žele da pregovaraju o miru. Ovaj incident primorao je Čerčila da zabrani bilo kakve dalje kontakte sa nemačkom opozicijom. Britanci i Amerikanci su takođe izbegavali kontakte sa nemačkim anti-nacistima zbog straha da će njihov saveznik Rusija pomisliti da zapadne sile pokušavaju da sklope dogovor sa nacistima iza njihovih leđa.
Horno de Cal, San Pedro Totolápam
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 20 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 831 m.
Gestapo
Nirnberški proces
Između 14. novembra 1945. i 1. oktobra 1946. saveznici su ustanovili Međunarodni vojni sud da bi sudili dvadeset četvorici najznačajnijih nemačkih ratnih zločinaca podeljenih u šest grupa. Trebalo je da im se sudi zbog zločina protiv mira, ratnih zločina i zločina protiv čovečnosti.
Vođe, organizatori, podstrekači i saučesnici koji su učestvovali u formulisanju ili sprovođenju zajedničkog plana ili zavere da se izvrše navedeni zločini, proglašeni su odgovornim za sve radnje sprovedene od strane bilo kog pojedinca, a u cilju realizacije tog plana. Zvanični položaj optuženih kao vođa države ili visokih vladinih zvaničnika nije ih oslobađao od odgovornosti niti je mogao da ublaži njihovu kaznu; niti je činjenica da je optuženi postupao po naređenju pretpostavljenog mogla da ga oslobodi odgovornosti, iako je od strane Međunarodnog vojnog suda mogla da se uzme u obzir kao olakšavajuća okolnost prilikom izricanja kazne.
thumb|250px|thumb|Osnivač Gestapoa [[Hermann Göring|Herman Gering na Nirnberškom procesu]]
Ove grupe, nacističko rukovodstvo, kabinet Rajha, nemački generalštab i vrhovna komanda, SA, SS i Gestapo, imale su članstvo od preko dva miliona ljudi, a procenjeno je da bi otprilike polovina članstva bila osuđena ukoliko bi one bile proglašene za zločinačke.
Suđenje je počelo u novembru 1945. i trajalo je do 1. oktobra 1946. godine. Međunarodni vojni sud osudio je 21 visokog zvaničnika Trećeg rajha. Sud je najveći deo optuženih osudio na smrtnu kaznu ili na duge zatvorske kazne dok je trojicu optuženih oslobodio optužbe. Međunarodni vojni sud je tri grupe proglasio za zločinačke: nacističko rukovodstvo, SS (ukljućujući i SD) i Gestapo. Članovi Gestapoa Herman Gering i Artur Zajs-Inkvart su pojedinačno osuđeni od strane suda.
Tri grupe su oslobođene optužbe za ratne zločine, ali to nije oslobodilo odgovornosti pojedine članove ovih grupa kojima je suđeno i koji su kažnjeni u skladu sa programom o denacifikaciji Nemačke. Članovima ovih grupa suđeno je od strane nacionalnih, vojnih i okupacionih sudova četiri savezničke sile. I iako su pojedini članovi zločinačkih grupa mogli biti oslobođeni optužbe za ratne zločine, njima je ipak suđeno po programu o denacifikaciji.
Danas
Posle Nirnberškog procesa Gestapo je prestao da postoji.
1997. u Kelnu, u Nemačkoj osnovan je muzej žrtava Gestapoa koji je smešten u zgradi u kojoj se nekada nalazio regionalni štab ove organizacije.
Iako sam izraz Gestapo ima istorijsko značenje, njegova upotreba se danas smatra vulgarnom i uvredljivom, naročito od strane ljudi koji su pretrpeli psihičke posledice ili bili mučeni od strane ove organizacije. Korišćenje reči Gestapo, čak i kada se ona odnosi na bilo koju policiju sa neograničenim ovlašćenjima, smatra se neprimerenim.
Organizacija
Kada je Gestapo osnovan već je imao čvrstu birokratsku osnovu zahvaljujući tome što je formiran na osnovama nekadašnje Pruske tajne policije. 1934. Gestapo je prešao iz nadležnosti Pruskog ministarstva unutrašnjih poslova u nadležnost SS-a. U narednih pet godina doživeo je neverovatnu ekspanziju.
Colle Cucchiarone, Campobasso
Colle Cucchiarone je naselje u Italiji u provinciji Campobasso, u regiji Molise.
Gestapo
Organizacija
1939. Gestapo je stavljen pod nadležnost RSHA, glavne kancelarije SS-a. Unutar RSHA Gestapo je bio poznat kao "Amt IV". Unutrašnja organizacija je izgledala ovako:
Jadransko more
Jadransko more je ogranak Sredozemnog mora koji odvaja Apeninski poluotok od Balkanskog poluotoka, te Apeninskog gorja od Dinarskog gorja. Jadran je najsjeverniji rukavac Mediterana, koji je s njim spojen preko Otrantskih vrata (morski prolaz između Jadranskog i Jonskog mora). Države na obalama Jadranskog mora su Albanija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Hrvatska, Italija i Slovenija. U Jadranu se nalazi preko 1300 otoka, većinom smještenih na istočnoj strani, tj. hrvatskoj obali. Dijeli se na tri bazena, sjeverni koji je najplići i južni koji je najdublji, s najvećom dubinom od 1233 metra. Morske struje putuju u smjeru obrnutom od kazaljke na satu, ulazeći kroz Otrantska vrata uz istočnu obalu mora i vraćajući se uz zapadnu (talijansku) obalu. Morske mijene nisu pretjerano izražene, iako se povremeno mogu dogoditi veće razlike u njihovim amplitudama. Slanost Jadrana je manja od Sredozemnog zato što tekućice u Jadranskom slivu čine trećinu pritoka Sredozemnog mora. Površinska temperatura mora varira od 24o ljeti do 7o zimi.
Gestapo
Referat N: Centralna obaveštajna komanda
Centralna obaveštajna komanda Gestapoa formirana je 1941. godine. Pre 1939. njime je komandovala uprava Sicherheitspolizei i SD. Između 1939. i 1941. Gestapom je direktno upravljala RSHA (Reichsicherheitshauptamt).
Jadransko more
More leži na Jadranskoj mikroploči, koja se u Mezozoiku odvojila od Afričke ploče. Kretanje ploče i sudar s Euroazijskom pločom je znatno utjecalo na uzdizanje okolnih planinskih lanaca. U Jadranu su nađeni svi tipovi sedimenata koje je najvećim dijelom donijela rijeka Po, najveća rijeka u Jadranskom slivu. Zapadna obala je aluvijalna ili terasasta, dok je istočna vrlo razvedena i kraška. Na Jadranu je mnogo zaštićenih područja, kako bi se zaštitila bioraznolikost u kršu. More je obilato florom i faunom i u njemu obitava više od 7000 vrsta, od kojih su mnoge rijetke, endemske i ugrožene.
Gestapo
Odeljenje C (Administracija i partijski poslovi)
Centralna administrativna kancelarija Gestapoa, odgovorna za vođenje dosijea svih zaposlenih.
Jadransko more
Jadransku obalu nastanjuje preko 3,5 milijuna ljudi. Najveći gradovi su Bari, Venecija, Trst, Rijeka i Split. Najstariji stanovnici jadranske obale su bili Etrušćani i ostala italska plemena, Iliri i Stari Grci. Do 2. vijeka pr.n.e. obala je bila pod kontrolom Rimske Republike. U Srednjem vijeku, Jadranska obala i more su kontrolirale razne države, od kojih su najznačajnije bile Bizantsko Carstvo, Mletačka Republika, Habsburška Monarhija i Osmansko Carstvo. Nakon ujedinjenja Italije, Kraljevina Italija je imala velike pretenzije na kontrolu istočne obale, a time ujedno i cijelog Jadrana koje je trajalo cijeli 20. vijek. Nakon Prvog svjetskog rata i raspada Austro-Ugarske i Osmanskog Carstva, na istočnoj obali su nastale dvije nove države: Slobodna Država Rijeka (1920-24.), Kraljevina Jugoslavija i Albanija. Nakon odvajanja jugoslavenskih saveznih republika, pomorske i teritorijalne granice su se prenijele na novoosnovane države.
Colle Cucchiarone, Campobasso
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 37 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 529 m.
Țegheș, Domnești
Țegheș je naselje u Rumuniji u okrugu Ilfov u opštini Domnești.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 547 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 88 m.
Gestapo
Odeljenje F (Granična policija)
Granična policija u Nemačkoj bila je direktno potčinjena Gestapou kako bi se pažljivo pratila imigracija i emigracija u Rajhu. Nakon početka Drugog svetskog rata granična policija je izgubila većinu svojih ovlašćenja s obzirom na činjenicu da je obezbeđivanje granica Nemačke i okupiranih teritorija preuzeo Vermaht.
Jadransko more
Glavne djelatnosti uz obalu su ribarstvo i turizam. Hrvatski i crnogorski turizam je ekonomski najbrže rastući u regiji. Pomorski transport je također vrlo bitna djelatnost, a na obali Jadranskog mora postoji 19 većih pomorskih luka kroz koje godišnje prođe preko milijun tona robe. Najveća Jadranska pomorske luke za teretni transport su Venecija, Trst, Kopar i Rijeka, dok se venecijanska i splitska luka najveće putničke luke.
Gestapo
Lokalni ogranci
Lokalne kancelarije Gestapoa zvale su se Gestapostellen ili Gestapoleitstellen. Ove kancelarije bile su potčinjene lokalnom komandiru Inspektor des Sicherheitspolizei und SD, koji je bio pod dvostrukom komandom od strane Referata N, tj. Gestapoa i lokalnos SS-a i policijskih komandira. Klasični imidž oficira Gestapoa obučenog u kišni mantili i šešir može se pripisati upravo osoblju lokalnih kancelarija Gestapoa u nemačkim gradovima.
Jadransko more
Hidrografija
Jadransko more je poluzatvoreno more, omeđeno s jugozapada s Apeninskim poluotokom, sa sjeverozapada s talijanskim regijama Veneto i Furlanija-Julijska krajina, na sjeveru i istoku sa Slovenijom, Hrvatskom, Bosnom i Hercegovinom, Crnom Gorom i Albanijom, tj. Balkanskim poluotokom. Na jugu se spaja s Jonskim morem, a dijele ih 72 km široka Otrantska vrata. Međunarodna hidrografska organizacija (eng. International Hydrographic Organization, IHO) definira granicu između Jadranskog i Jonskog mora kao liniju koja spaja ušće rijeke Butrint u Albaniji s rtom Karagol na otoku Krfu, preko rta Kephali do rta Santa Maria di Leuca na Apeninskom poluotoku. More se proteže u duljini od oko 800 km od sjevera prema jugu, te na oko 200 km širine od istoka do zapada. Pokriva površinu od oko 138.600 četvornih kilometara i volumena je 35.000 kubičnih kilometara. Jadran se proteže prema sjeveru od 40° do 45°47' predstavljajući najsjeverniju točku Sredozemnog mora. Geografski je podijeljeno na Sjeverni Jadran, Srednji Jadran i Južni Jadran. Sliv Jadranskog mora obuhvaća površinu od 235.000 četvornih kilometara, pri čemu je omjer kopna i mora 1.8. Prosječna nadmorska visina sliva je 782 metra, sa srednjim nagibom od 12,1o. Glavne rijeke koje se ulijevaju u Jadran su Po, Neretva, Soča, Krka, Drim, Bojana i Vjosa. Krajem 19. vijeka, Austro-Ugarska je osnovala geodetsku mrežu s mjerenjem nadmorske visine koristeći srednju razinu Jadranskog mora u luci Sartorio u Trstu, Julija. Mjerenja je zadržala Austrija, koje je kasnije prihvatila Jugoslavija i na posljetku su prenesena na države nastale njezinim raspadom.
Gestapo
Ostale aktivnosti
Gestapo je takođe imao kancelarije u svim koncentracionim logorima, obezbeđivao osoblje za kancelarije SS i policijskih zvaničnika kao i za popunjavanje formacija kao što je Einsatzgruppen. Ljudstvo koje je bilo raspoređeno na ove dužnosti, nije više organizaciono pripadalo Gestapu već je prelazilo u nadležnost drugih ogranaka SS-a.
Jadransko more
Hidrografija
mini|desno|[[Boka kotorska, rijas u Južnom Jadranu na obali Crne Gore]]
U Jadranskom moru leži više od 1300 otoka i otočića, od kojih se velika većina nalazi na istočnoj obali, osobito na hrvatskom dijelu obale s 1246 otoka, čime je ona jedna od najrazvedenijih obala na svijetu. Broj uključuje otoke, otočiće, stijene i hridi svih veličina, ubrajajući i one koji se vide samo u vrijeme trajanja oseke. Među hrvatskim otocima su i najveći u Jadranskom moru, Krk i Cres, od kojih oba pokrivaju područje od oko 405,78 četvornih kilometara i najviši otok u Jadranu, Brač, čiji najviši vrh doseže 780 metara nadmorske visine. Otoci Cres i Lošinj su odvojeni samo uskim plovnim kanalom iskopanim u antičko dobu. Originalni cijeli otok je kod Starih Grka bio znan kao "Apsyrtides". Od mnogo hrvatskih otoka, 48 je stalno naseljenih, a najviše stanovnika imaju Krk i Korčula. Za razliku od vrlo razvedene istočne, otoci uz zapadnu obalu su brojčano i veličinom manji. Najpoznatije je 117 otoka na kojima leži grad Venecija. Sjeverna obala grčkog otoka Krfa prema IHO-u također leži u Jadranskom moru. IHO-ove granice su u Jadran smjestile i par manjih grčkih otoka koji se nalaze sjevernije od Krfa.
Gestapo
Obaveštajni rat protiv Gestapa
Zvaničnici Gestapoa su kasnije otkrili deo informacija koji je preko poljskih obaveštajnih kanala procureo do Londona zbog čega su poljsku obaveštajnu službu ocenili kao veoma opasnu po bezbednost Nemačke.
Jadransko more
Batimetrija
mini|desno|Dubina Jadranskog mora prikazana [[Izobate|izobatama]]
Gestapo
Obaveštajni rat protiv Gestapa
Istoričari su kasnije utvrdili da su ovi bataljoni učestvovali u prvoj fazi Holokausta koja se sastojala u masovnom streljanju Jevreja i njihovom sahranjivanju u masovne grobnice.
Jadransko more
Batimetrija
Prosječna dubina Jadrana je 252,5 metara, a njegova maksimalna dubina je 1233 metra. Međutim, Sjeverni Jadran je rijetko dublji od 100 metara. Sjeverni Jadran, koji se prostire između Venecije i Trsta do linije koja povezuje Anconu i Zadar, je na svom najsjevernijem dijelu dubok samo 15 metara, dok se postepeno prema jugu ta dubina povećava. Srednji Jadran se prostire južnije od linije Ancona-Zadar, s 270 metara dubokom Srednje Jadranskom jamom. Na jugu Srednjeg Jadrana se nalazi 170 metara duboki Palagruški prag, koji odvaja Srednji od 1200 metara duboke depresije u Južnom Jadranu. Dalje prema jugu, morsko dno se uzdiže do 780 metara dubokog Otrantskog praga na granici Jadranskog i Jonskog mora. Južni Jadran je po mnogočemu sličan sjevernom dijelu Jonskog mora. Poprečno, Jadransko more je asimetrično kao i Jonsko. Obala Apeninskog poluotoka je relativno slabo razvedena s vrlo malo otoka. Kao kontrast, obala Balkanskog poluotoka je vrlo razvedena s mnogo otoka, osobito u Hrvatskoj. Na razvedenost obale su utjecali Dinaridi koji su vrlo blizu obale, dok su Apenini mnogo dalje od obalne crte.
Hidrologija
mini|lijevo|250px|Shematski prikaz morstkih struja u Jadranu Crvena - površinske struje Plava - dubinske struje
Gestapo
Obaveštajni rat protiv Gestapa
Poljski agenti su takođe skupljali detaljne informacije o moralu nemačke vojske na istoku. Nakon otkrivanja dela informacija koje je poljska obaveštajna služba prosledila u London, Gestapo je ocenio ovu službu kao veoma opasnu za bezbednost Nemačke. Nakon iskrcavanja saveznika u Normandiji 1944. šef Gestapoa Hajnrih Miler naredio je formiranje specijalne jedinice pod nazivom Sonderkommando Jerzy čiji je jedini zadatak bio da se bori protiv poljske obaveštajne službe u zapadnoj i jugozapadnoj Evropi.
Jadransko more
Hidrologija
Dinamiku priobalnih voda najviše određuje asimetrična obala i protok vode iz Mediterana kroz Otrantska vrata uz istočnu obalu. "Glatka" talijanska obala (s vrlo malo izbočenja i otoka) omogućava miran protok Zapadne jadranske struje, koja se sastoji od površinske relativno svježe vodene mase i dublje hladne i guste vodene mase. Obalne struje na suprotnoj obali su mnogo kompleksnije, zbog krševite obale, mnogo otoka i blizine Dinarida. Blizina Dinarida je uzrok značajnih temperaturnih varijacija između mora i zaleđa, što dovodi do pojave Bure. Razlike između morskih mijena su blage, najčešće manje od 30 centimetara.
La Chupa Rosa (razvrstavanje)
La Chupa Rosa ima više značenja:
Jadransko more
Hidrologija
Normalne visine plime i oseke se mogu značajno povećati, što dovodi do poplavljanja obale; ovaj fenomen je najpoznatiji u Italiji, osobito gradu Veneciji. Takve varijacije mogu povećati normalne razine za više od 140 cm, a najviša visine plime od 194 cm je izmjerena 4. studenog 1966. godine. Takvo drastično povećanje amplitude plime uzrokuje kombinacije nekoliko faktora, uključujući položaj Sunca i Mjeseca, meteorološke faktore kao olujni udari Juga i geometrijski oblik uvale (koji smanjuje ili povećava astronomski faktor). Nadalje, oblik Jadranskog mora koje je izduženo i usko je uzrok oscilacija u kretanju vode uz glavne osi bazena. Na posljetku, Venecija je najugroženija takvim poplavama zbog slijeganja obalnog tla čime ona "tone" sve niže. Neobično visoke plime su zabilježene i drugdje na Jadranu, primjerice u Kopru, Zadru i Šibeniku.
mini|desno|Podvodni izvor (vrulja) kraj [[Omiša. Primjećuje se mreškanje vode]]
Procjenjuje se da se cijeli volumen Jadrana izmjeni kroz Otrantska vrata za 3,4±0,4 godina, što je vrlo kratko razdoblje (za usporedbu, oko 500 godina je potrebno da se izmjeni sva voda u Crnom moru). Ovako kratko razdoblje je iznimno važno zbog isteka rijeka u Jadransko more koji iznosi do 5700 m3/s. Ova brzina isteka iznosi 0.5% ukupnog volumena Jadrana, ili sloj od 1,3 metra slatke vode svake godine. Najveći doprinos pritoka ima rijeka Po (28%), s prosječnim istjekom od 1569 m3/s. Ako gledamo najveće pritoke u Mediteranu, rijeka Po je na drugom mjestu, a prate ju Neretva i Drin koje su na trećem i četvrtom. Značaje pritoke slatke vode čine i podzemne tekućice koje izviru pod vodom - vrulje. Procjenjuje se da se kroz podzemne vode slije više od 29% ukupnog pritoka slatke vode u Jadranu. Podzemni izvodi uključuju i termalne izvore, koji su otkriveni blizu grada Izola. Termalna voda je bogata sumporovodikom, temperature od 22 od 29,6 oC i omogućava razvoj specifičnog ekosustava. Jadranski sliv čini trećinu ukupnog volumena dotoka slatke vode u Sredozemnom moru.
Temperatura i slanost
Temperature na površini Jadrana su ljeti od 22 do 24oC ili 12 do 14oC zimi ako izuzmemo sjeverni dio Jadrana u kojem se temperatura zimi spušta do 9oC. Sezonske temperaturne razlike se javljaju kao longitudinalni gradijent u Sjevernom Jadranu i transverzalni gradijent u Srednjem i Južnom Jadranu zbog geografskih karakteristika mora; pliće je i bliže obali (izduženog oblika). Tokom posebno hladnih zima, more se na nekim plićim mjestima može zalediti, osobito u Venecijanskoj laguni, ali bilo je takvih slučajeva i mnogo južnije kod grada Tisno. Južni Jadran je zimi topliji 8o do 10oC od sjevernijih područja. Razlike u slanosti mora su također prisutne i variraju između 38 i 39 promila. Južni Jadran je nešto slaniji zbog dotoka slanije vode iz istočnog Sredozemlja.
Klima
Kao i kod većine područja na Sredozemlju, Jadransko more i kopnene mase koje ga okružuju imaju Mediteransku klimu, vrstu suptropske klime. Pošto se more nalazi na srednjim geografskim dužinama ima promjenjivu sezonsku klimu. Ljeta su topla do vruća i suha, a zime su blage do hladne i kišovite. Godišnja prosječna temperatura zraka se mijenja u opsegu od oko 20oC. Prema Köppenovoj klasifikaciji klime Južni i Srednji Jadran je klasificiran da ima mediteransku klimu s vrućim ljetima (Csa), a sjeverni dio Jadrana da ima vlažnu suptropsku klimu (Cfa). Dominantni vjetrovi zimi su Jugo i Bura. Bura puše kroz klance i prevoje na Dinaridima i donosi hladan i suh zrak s kontinenta. Najveće brzine dostiže u područjima Trsta, Senja i Splita, s naletima vjetra koji dostižu brzine do 180 km/h. Jugo donosi vlažan i topao zrak i često sa sobom nosi pijesak iz Sahare čime uzrokuje prljave kiše.
Upravljanje obalom
mini|desno|[[Projekt MOSE (Venecija)|Projekt MOSE sjeverno od otoka Lido di Venezia]]
Grad Venecija je sagrađen na skupini otoka koji se nalaze uz obalu i u opasnosti je zbog slijeganja sedimenta, a ista opasnost je prisutna u delti rijeke Po. Slijeganje uzrokuje voda koje odnosi sa sobom sedimentno tlo, a efekt se pojačava iskopavanjem pijeska za industriju, korištenjem vode za agrikulturu i crpljenjem podzemnih izvora vode.
Potapanje Venecije je usporeno nakon odluke donesene 1960-ih da se zabrane arteški bunari, ali je grad i dalje bio u opasnosti od potopa za vrijeme većih plima. Nedavne provedene studije pokazuju da grad više ne tone, ali unatoć tome je i dalje spreman za hitne obrane od poplava. Bivši talijanski premijer Silvio Berlusconi je u svibnju 2003. predstavio projekt MOSE (tal. Modulo Sperimentale Elettromeccanico, u prijevodu eksperimentalni elektromehanički modul) koji bi trebao u budućnosti čuvati grad od poplava. Prijedlog projekta je da se položi 79 pokretnih pontona duž morskog dna na trima ulazima u Venecijansku lagunu. Kada razina plime prijeđe 110 cm, pontoni bi se napunili zrakom tvoreći branu i blokirali nadolazeći plimni val s Jadranskog mora. Predviđeno je da će projekt biti dovršen do 2014. godine.
Geologija
Geofizičke i geološke informacije pokazuju da su Jadransko more i dolina rijeke Po dio litosferne ploče nazvane Jadranska mikroploča. Pretpostavlja se da se ta ploča odvojila od Afičke ploče u Mezozoiku. Odvajanje je počelo tokom srednjeg i kasnijeg trijasa, kada je i počelo taloženje vapnenca. Između stadija Norik i Gornje krede stvorio se debeli niz karbonatnih sedimenata (dolomita i vapnenca) dubok gotovo 8 kilometara i tvorili takozvanu Jadransku karbonatnu platformu. Ostaci te platforme se mogu naći u Jadranskom moru i okolnom mladom nabranom gorju (Južne Alpe i Dinaridi). Tokom Eocena i ranog Oligocena, ploča se pomaknula na sjever i sjeveroistok i zajedno s Afričkom i Euroazijskom pločom imala je utjecaja na Alpsku orogenezu tokom koje su uzdignuti Dinaridi i Alpe. U kasnije Oligocenu, kretanje ploče se okrenulo i zajedno s Euroazijskom pločom sudjelovalo u Apeninskoj oregenezi tokom koje je uzdignut Apeninski poluotok i gorski masiv Apenini. Neprekinuti obruč povećane seizmičke aktivnosti u Jadranu, zajedno s obručem navlaka (rasjed), orijentiranog sjeveroistok-jugozapad i identičnom orijentacijom Apenina i Dinarida pokazuje da se ploča okreće suprotno od kazaljke sata. Aktivni rasjed dužine 200 km se nalazi sjeverozapadno od Dubrovnika, uzdižući Dalmatinske otoke kako Jadranska mikroploča podvlači pod Euroazijsku. Nadalje, rasjed izaziva primicanje južnog vrha Apeninskog poluotoka prema Balkanskom poluotoku za oko 0,4 cm godišnje. Ako se ovakvo kretanje nastavi, Jadransko more će se zatvoriti za otprilike 50 do 70 milijuna godina. U Sjevernom Jadranu, obala zapadne Istre i Tršćanskog zaljeva konstantno tone. U zadnjih dvijesto godina je potonula oko 1,5 metara. U srednjem Jadranskom bazenu, postoje dokazi o vulkanskoj aktivnosti tokom razdoblja Perma oko Komiže na otoku Visu i vulkanskih otoka Jabuke i Brusnika. Potresi se u ovoj regiji bilježe od davnina. Nedavni jači potres jačine 7 po Richterovoj ljestvici je pogodio Crnu Goru 1979. godine. Od ostalih većih potresa, u historiji su zapamćeni 1627. na poluotoku Gargano i 1667. veliki potresu u Dubrovniku, oba popraćena jakim cunamijem. U posljednjih 600 godina, cunamiji su se u Jadranu pojavili petnaestak puta.
Naslage na morskom dnu
mini|desno|Talog uz talijansku obalu u Jadranskom moru
Obala
Istočna obala, osobito hrvatski dio je pored grčke obale najrazvedenija obalna linija na Sredozemlju. Većina istočne obale karakterizira kraška topografija, razvijena vremenskim utjecajem na Jadransku karbonatnu platformu. Karstifikacija je započela nakon zadnjem uzdizanja Dinarida u Oligocenu i u Miocenu tokom kojeg su karbonatne stijene izložene atmosferskim prilikama. Vremenskom utjecaju je bilo izloženo i 120 metara obale koja se trenutno nalazi ispod površine mora, a bila je obala tokom zadnjeg ledenog doba. Procjenjuje se da su neke krške formacije iz ranijih razdoblja niske razine mora, najviše tokom Mesinske krize slaniteta. Krš se razvio i u Apuliji iz Apulijanske karbonatne platforme.
Najveći dio istočne obale se sastoji od karbonatnih stijena, dok je fliš uvelike prisutan u Tršćanskom zaljevu, osobito uz slovensku Istru gdje je 80 metara visoka Strunjansk klif najviša stijena na cijelom Jadranu i jedina takvog tipa na istočnom Jadranu. Fliš je prisutan i na Biokovu, a može se vidjeti i u Albaniji te na zapadnoj Jadranskoj obali.
Postoje izmjene pomorskog i aluvijalnog sedimenta u delti rijeke Po, na Jadranskoj sjeverozapadnoj obali i prema zapadu do Piacenze, koje datira iz razdoblja Pleistocena kada je razina mora rasla i potopila udolinu. Rast razine mora je nastupio nakon zadnjeg ledenog doba, koje je uzdignulo Jadransko more prije otprilike 5500 godina. Od tada se delta rijeke Po širi. Od 1000 godine pr.n.e. do 1200 godine nove ere prosječno se širila oko 4 metra godišnje. U XII. vijeku, delta se širila oko 25 metara godišnje. U XVII. vijeku, delta je postala okoliš kojim upravlja čovjek jer je počeo iskop umjetnih kanala. Od tada se kanalima i novim rukavcima delta rijeke širi po godišnjoj stopi od 50 metara. Osim već nabrojanih rijeka, u Jadran se samo iz Italije ulijeva više od 20 drugih rijeka, koje također tvore aluvijalnu obalu, uključujući lagune Venecije, Grado i Caorle. Na istočnoj obali postoje manje aluvijalne ravnice u deltama rijeka Dragonje, Bojane i Neretve.
Biogeografija i ekologija
Jadransko more ima jedinstveno vodno tijelo u odnosu na cijelokupnu biokemijsku fizionomiju. Proizvodi anorganske hranjive tvari, a uvozi čestice organskog ugljika i nitrogena kroz Otrantska vrata koja djeluju kao mjesto mineralizacije. Izmjena tvari je mnogo kompleksnija zbog batimetrije mora; 75% vode protjeće kroz tjesnac i kruži oko Palagruškog praga i Sjeverni Jadran utjeće tek na 3-4% vode u Južnom Jadranu. To se reflektira na biogeografiju i ekologiju mora, osobitno na sastav i osobine njegovog ekosustava. Glavne biogeografske jedinice su Sjeverni Jadran, Središnji Jadran i Južni Jadran.
Flora i fauna
Jedinstvena priroda Jadrana je bogata endemima. U Jadranu je indentificirano više od 7000 životinjskih i biljnih vrsta. Srednji Jadran je nabogatiji endemskim vrstama, s 535 indentificiranih vrsta zelene, smeđe i crvene alge. Četiri od pet vrsta mediteranske morske trave su pronađene u Jadranu. Najčešće vrste su Cymodocea nodosa i Zostera noltii, dok su Zostera marina i Posidonia oceanica mnogo rijeđe.
Uzduž istočne obale su pronađene mnoge rijetke i zaštićene vrste. Razlog tome je čista i manje zagađena voda od one na zapadnoj obali, za što su zaslužne morske struje koje cirkuliraju u smjeru obrnutom od kazaljke sata. Takav protok vode značajno doprinosi bioraznolikosti država na istočnoj obali. Dobri dupin je često viđen na istočnom akvatoriju, a nekad je hrvatska obala pružala utočište kritično ugoroženoj sredozemnoj medvjedici i morskim kornjačama.
Sjeverni Jadran je osobito bogat ribljim endemskim vrstama. Oko trideset endemskih vrsta riba je nađenu u samo jednoj ili dvije države čije granice izlaze na Jadran. Razlog tome je krška morfologija obalne i podmorske topografije, uključujući nastanjena podvodna staništa, krških rijeka i područja oko vrulja. Poznato je 45 podvrsta, endema Jadranske obale i otoka. U Jadranu obitava oko 410 vrsta i podvrsta riba, predstavljajući približno 70% mediteranske riblje svojte, s barem 7 vrsta koje žive samo u Jadranu. Zbog pretjeranog izlova ribe, oko 64 poznatih vrsta je pred izumiranjem. Samo mali djelić ribe nađene u Jadranu je došao procesom lesepsijske migracije (eng. Lessepsian migration) i bijegom iz marikultura.
Zaštićena područja
mini|lijevo|otočje [[Tremiti, zaštićeno područje]]
Bioraznolikost u Jadranu je velika i duž obale postoji nekoliko zaštićenih područja. U Italiji su to Miramare u Tršćanskom zaljevu (Sjeverni Jadran), Torre del Cerrano i otočje Tremiti u srednjo-jadranskom bazenu i Torre Guaceto u južnoj Apuliji. Zaštićeno područje Miramare je uspostavljeno 1986. godine i pokriva oko 30 hektara obale i 90 hektara mora. Područje obuhvaća 1,8 kilometara oblane linije blizu rta Miramare. Zaštićeno područje Torre del Cerrano je osnovano 2009., a prostire se 5,7 km (3 nautičke milje) od obale prema pučini uz 7 km dugu obalnu crtu. Različite zone zaštićenog područja pokrivaju područje od 37 km2 površine mora. Otočje Tremiti je zaštićeno od 1989., dok su sami otoci dio Nacionalnog parka Gargano. Zaštićeno područje Torre Guaceto, koje se nalzi blizu Brindisi i Carovingo, pokriva područje od 2227 hektara i u blizini Državni rezervat Torre Guaceto koji pokriva 1114 hektara obale i dijeli 8 kilometara obalne linije s zaštićenim područjem mora. Nadalje na talijanskoj Jadranskoj obali se nalazi 10 međunarodno važnih močvarnih područja zaštićenih Ramsarskom konvencijom. mini|[[Brijuni|Nacionalni park Brioni]] Istra. Nacionalni park Brioni obuhvaća 743,3 hektara arhipelaga i 2651,7 hektara okolnog mora. Proglašen je nacionalnim parkom 1999. godine. Limski kanal je 10 kilometarski rijas rijeke Pazinčice. U slovenskom dijelu Istre, morska i obalna zaštićena prirodna područja su Park prirode Sečovlje Salina, Park prirode Strunjan, Prirodni rezervat Škocjan Inlet i spomenici prirode Debeli Rtič, Cape Madona i Jezera Fiesa. Park prirode Sečovlje Salina je osnovan 1990. i pokriva 721 hektar, te obuhvaća četiri prirodna rezervata. Godine 1993., područje je zaštićeno Ramsarskom konvencijom i od međunarodnog je značaja za vrste ptica močvarica. Park prirode Strunjan je osnovan 2004., pokriva 429 hektara i sadrži dva prirodna rezervata. U sastavu parka se nalazi i 4 km dugi klif, najsjeverniju mediteranstku solanu i jedini slovenski sustava laguna. Ujedno je i najsjevernija točka na kojoj se uzgajaju neke mediteranske biljke. Prirodni rezervat Škocjan Inlet je osnovan 1998. i pokriva 122 hektara. Spomenik prirode Debeli Rtič obuhvaća 24 hektara, Spomenik prirode Cape Madona 12 hektara, i Spomenik prirode Jezera Fiesa 2,1 hektar, kao jedino obalno boćato jezero u Sloveniji.
U Hrvatskoj je sedam zaštićenih podučja: pored navedenog Brioni i Limski kanal u hrvatskom dijelu Istre, u Dalmaciji su: Kornati i Telašćica u srednjo-jadranskom bazenu, blizu Šibenika; i Lastovsko otočje, Malostonski zaljev i otok Mljet u južnoj Dalmaciji.
Dalmacija. Nacionalni park Kornati je utemeljen 1980. i prostire se na 220 km2, uključujući 89 otoka i hridi. Morski okoliš mini|desno|[[Nacionalni park Kornati]]
obuhvaća tri četvrtine ukupne površine parka, dok ukupna duljina obale iznosi 238 km. Nacionalni park Telašćica se nalazi na Dugom otoku i osnovan je 1998. godine. Park pokriva 69 km oblane linije, 22,95 km2 kopna i 44,55 km2 mora. Malostonski zaljev je na granici između Hrvatske i Bosne i Hercegovine, sjevernije od poluotoka Pelješac i obuhvaća 48 km2 morskog područja. Park prirode Lastovsko otočje je utemeljn 2006. i sadrži 44 otoka i hridi, 55 km2 kopna i 143 km2 mora. Nacionalni park Mljet je utemeljen 1960., pokriva površinu od 24 km2. Ramsarskom konvencijom je zaštićena delta Neretve kao značajno međunarodno močvarno područje.
mini|lijevo|[[Laguna Kravasta u Albaniji]]
Albanija je 2010. osnovala svoje prvo zaštićeno morsko područje, Nacionalni park Karaburun-Sazan na poluotoku Karaburun, gdje se spajaju Jadransko i Jonsko more. Park pokriva ukupno 12570 hektara površine. Planirana su još dva zaštićena morska područja, Rt Rodon i Porto Palermo. U Albaniji su i dva močvarna rezervata zaštićena Ramsarskom konvencijom: laguna Karavasta i Butrint. Ni Bosna i Hercegovina ni Crna Gora nemaju planove za uspostavom ikakvih zaštićenih područja.
Zagađenje
Ekosustav Jadranskog mora je pod stalnom prijetnjom prekomjernog unosa hranjivih tvari preko drenaža s poljoprivrednih zemljišta i otpadnih voda iz gradova na obali, ali i iz rijeka, osobito Po. Venedija je najčešći primjer zagađenja obalnih voda gdje brodovi, polja, tvornice i otpadne vode pridonose zagađenju mora. Rizik predstavljaju i balasne vode koje ispuštaju brodovi, osobito tankeri. No, s obzirom da većina tereta i gotovo svi tankeri dolaze s teretom, a ne da odlazi s teretom, rizik od balastnih voda ostaje minimalan. Međutim, predloženi terminali za izvoz nafte su kritizirani prvenstveno zbog toga. Glavnu prijetnju predstavlja izlijevanje nafte u more koje bi ozbiljno ugrožilo okoliš i nanjelo štetu turizmu i ribarstvu. Procjenjeno je da ako se dogodi veći izlijev nafte, samo u Hrvatskoj bi gotovo milijun ljudi ostalo bez prihoda. Dodatni rizik predstavljaju rafinerije nafte u delti rijeke Po gdje su se izlijevi nafte događali u prošlosti, srećom bez značajnijih posljedica po okoliš. Od 2006. Italija razmatra izgradnju terminala za ukapljeni zemni plin u Tršćanskom zaljevu, zajedno s plinovodom u neposrednoj blizini granice sa Slovenijom. Slovenska vlada, okolne općine i gradovi su izrazili zabrinutost zbog utjecaja tog terminala na okoliš, transport i turizam.
Još jedan izvor zagađenja u Jadranu je kruti otpad. Jugo i morske struje znaju nositi sa sobom velike količine krutog odpada, najčešće plastike. Na onečišćenje zraka u Jadranu najviše utječu velika industrijska sjedišta u porječju rijeke Po i velikih industrijskih gradova uz obalu.
Italija i SFRJ su 1977. uspostavile zajedničku komisiju za zaštitu od onečišćenja Jadrana. Organizacija je nakon raspada SPFR prenesna na Sloveniju, Hrvatsku i Crnu Goru. Buduća onečišćenja su predviđena i napravljena je analiza najugoroženijih dijelova koja će se sanirati uz pomoć regionalnih projekata i Svjetske banke. Prepoznato je 27 "vrućih točaka" do 2011. godine, od kojih šest zahtijevaju brzu reakciju.
Etimologija
Porijeklo imena Adriatic je povezano s Etrušćanskim naseljem Adria, koja najvjerojatnije potječe od ilirskog adur što znači voda ili more. U Antici je more bilo znano kao Mare Adriaticum (Mare Hadriaticum, katkada pojednostavljeno na Adria) ili rjeđe Mare Superum (gornje more). Ova dva pojma nisu sinonimi. Mare Adriaticum se odnosi općenito na područje Jadranskog mora i proteže se od Venecijanskog zaljeva do Otrantskih vrata. Granice su malo striktnije definirali Rimski autori. Rani Grčki izvori su postavili granice između Jadranskog i Jonskog mora na više točaka, od Venecijanskog zaljeva do južnog vrha otoka Peleponeza, istočne obale Sicilije i Zapadne obale Krete. Mare Superum je u definiciji obuvaćalo sadašnje granice Jadrana i more južno od Apeninskog polutoka, sve do Sicilijanskog kanala. Još jedno ime korišteno u to vrijeme je Mare Dalmaticum, koje se odnosilo na more uz obalu rimske provincije Dalmacije i Ilirik.
Državne granice
Italija i SFRJ su 1968. dogovorile granice na Jadranu, s dodatnim sporazumom potpisanim 1975. koji se odnosio na pitanje Trščanskog zaljeva. Granica dogovorena 1968. se proteže na 654 kilometra i sastoji se od 43 točke. Te točke su povezane ravnim linijama ili kružnim segmentima. Granice dogovorene 1975. sadrže dodatnih 5 točaka, koje se nastavljaju na završnu točku određenu 1968. godine. Sve države nastale raspadom SFRJ su prihatile te sporazume. Na najjužnijem dijelu Jadrana granice nisu određene zbog izbjegavanja određivanja točke dodira dviju granica s albanskom. SFRJ, Albanija i Italija su teritorijalnim vodama definirale 15 km od kopna, ali je ta razdaljina 1970-ih smanjena na međunarodno standarnih 12 km. Italija i Albanija su dogovorile svoje morske granice 1992. po principu ekvidistance. Prema konvenciji UN-a o zakonima na moru Jadransko more je definirano kao zatvoreno ili poluzatvoreno more.
Jadranska Euroregija
Jadraska Euroregija je uemeljena u puli 2006. kako bi se promovirala regionalna suradnja na obalama Jadranskog mora i služila kao pomoć u rješavanju problema u regiji. Jadranska Euroregija se sastoji od 23 regije: Apulia, Molise, Abrauzzo, Marche, Emilia-Romagna, Veneto i Friuli-Venezia Giulia u Italiji; slovenska Istra (obala); Istarska, Primorsko-goranska, Ličko-senjske, Zadarske, Splitsko-dalmatinske i Dubrovačko-neretvantske županije u Hrvatskoj; Hercegovačko-neretvanska županija u Bosni i Hercegovini; općine Kotor i Tivati u Crnoj Gori; okruge Fier, Valona, Tiran, Skadar, Drač i Lješ u Albaniji te grčke perfekture Tesprocija i Krf.
Sporovi
Granice republika unutar bivše SFRJ su određene odlukom AVNOJ-a 1943. i 1945. godine, ali stroge granice nisu bile dogovorene među novonastalim državama, dok morske granice u SFRJ uopće nisu bile definirane. Primjerice pomorska granica između Albanije i Crne Gore nije bila dogovorena prije 1990-ih.
Hrvatska i Slovenija su započele pregovore oko dogovaranja pomorske granice u Piranskom zaljevu 1992., ali dogovor nije postignut. Obje zemlje su proglasile svoje ekonomske zone u tom proručju i one se dijelomično poklapaju. Pristupni pregovori Hrvatske za ulazak u EU su bili usporeni zbog spora oko te granice.
Pomorska granica između Bosne i Hercegovine i Hrvatske je uređena 1999., ali ostalo je još nekoliko pitanja oko polutoka Klek i dva otočića. Granica Hrvatske i Crne Gore je bila sporna kod Kotorskog zaljeva i na polutotku Prevlaka. Spor je nastao zbog Jugoslavenske okupacije poluotoka tokom Domovinskog rata. Poluotok je kasnije predan u nadzor UN-ovim promatračima koji su se tamo zadržali do 2002. godine. Hrvatska je zauzela to područje dogovorom s Crnom Gorom.
Ribarstvo
U Jadranskom moru je 2000. godine ulov ribe dosegao 110,000 tona žive vage. Jedan od najvećih problema je pretjeran izlov i čime mnoge vrste su ugrožene (npr. Zubatac, Škarpina, Grdobina mrkulja, Šanpjer (riba Kovač)), Škombri, Kostelj, Cipal, Trilja, Škamp, kao i Oslić i Sardine. Ribarske mreže ubijaju i zapletene kornjače i dobre dupine. Kako bi se očuvala brojnost ribe, 2003. je predstavljen ZERP, ali je njegova primjena za zemlje EU ukinuta 2004. čime je izgubio smisao.
Talijanski ribari ulove najveći dio ribe, s ukupnim ulovom 465.637 tona 2007. godine. Od ukupnog ulova, tokom 2003. 28,8% je bilo iz Sjevernog i Srednjeg Jadrana i 24,5% iz Južnog Jadrana i Jonskog mora. Talijansko ribarstvo zapošljava 60.700 ljudi u primarnom sektoru, uključujući i one ribare koji djeluju izvan Jadrana. Od ukupnog ulova, 40% dolazi iz akvakulture. Ukupna bruto vrijednost ulovljene ribe 2002. iznosi 2 milijarde američkih dolara.
Hrvatski ulov i proizvodnja je 2007. dosegnula 53,083 tona. U 2006. ukupan hrvatski ulov je bio 37.800 tona uz 14,200 tona iz uzgoja. Hrvatsko ribarstvo zapošljava oko 20.000 ljudi. Tokom 2006. morski ulov ribe u hrvatskim vodama se sastojao od sardina (44,8%), inćuna (31,3%), tuna (2,7%), ostale plave ribe (4,8%), oslića (2,4%), cipala (2,1%), ostale pridnene ribe (8,3 %), rakova (ponajviše jastoga i škampa) (0,8%), školjki (0,3%), sipe (0,6%), lignji (0,2%), hobotnica i ostalih glavonošaca (1,6%). Hrvatska morska akvakulturna proizvodnja se sastoji pretežito od tune (47,2%), školjki (28,2%) i Basa i Deverika (zajedno 24,6%).
Albanski ribari su 2007. godine ulovili 7.505 tona ribe, uljučujući i akvakulturnu proizvodnju, koja je dosegnula 1.970 tona 2006. godine. U istom razdoblju, Slovenski ribari su ukovili 2500 tona s 55% proizvodnje u akvakulturama, što predstavlja najviši omjer u Jadranu. Crnogorski ribari su iste godine ulovili 911 tona, sa samo 11 tona uzgojem u akvakulturama. Tokom 2007. godine, ribarska proizvodnja u Bosni i Hercegovini je dosegnula 9.625 tona.
Turizam
mini|desno|[[Dubrovnik je glavna turistička destinacija u Hrvatskoj]] mini|desno|[[Neum i plaža Zenička u Bosni i Hercegovini]] mini|desno|[[Rimini je glavno obalno turističko odredište u Italiji]] mini|desno|[[Portorož je najveći obalni turistički centar u dijelu Istre u Sloveniji]]
Zemlje koje imaju izlaz na Jadransko more su značajna turistička odredišta. Najveći broj noćenja turista u regiji ima Italija, osobito regija Veneto (oko Venecije). Slijede ju regija Emilia-Romagna i hrvatske županije. Hrvatski turističke objekte čini 21.000 morskih luka i pristaništa, a nautičke turiste privlače različiti tipovi zaštićenih morskih i priobalnih područja.
Sve zemlje uz obalu Jadrana, osim Albanije i Bosne i Hercegovine sudjeluju u programu Plava zastava koji certificira marine i plaže koje zadovoljavaju stroge standarede kvalitete uključujući zaštitu okoliša, kvalitetu vode, sigurnost i razinu turističke usluge. Do 30. siječnja 2013, Plavom zastavom su nagrađene 103 talijanske Jadranske plaže i 29 marina, 116 hrvatskih plaža i 19 marina, 7 slovenskih plaža i 2 marine i 16 crnogorskih plaža. Turizam na Jadranu je značajan izvor prihoda zemlje, osobito Hrvatske i Crne Gore. Direktan prihod od troškova putovanja i turizma 2011. u Hrvatskoj iznosi 5,1% BDP-a, s ukupnim industrijskim doprinosom od 12,8% BDP-a. Za Crnu Goru, izravan prihod od turizma iznosi 8,1% BDP-a, s ukupnim doprinosom ekonomiji od 17,2% crnogorskog BDP-a. Turizam u Hrvatskoj u posljednje vrijeme bilježi veći rast od drugih zemalja na Jadranu.
Transport
mini|desno|[[Luka Trst, najveća teretna luka u Jadranskom moru]] mini|desno|[[Rijeka (grad)|Luka Rijeka, najveća luka u Hrvatskoj]] mini|desno|[[Luka Drač]] Na obalama Jadranskog mora nalazi se ukupno 19 luka u četiri različite države, koje zajedno mogu primiti više od 1,000.000 tona tereta godišnje. Najveće teretne luke među njima su u talijanskom Trstu, Veneciji, Ravenni, slovenskom Koperu, te hrvatskoj Rijeci. Najveće putničke luke u Jadranskom moru nalaze se u hrvatskom Splitu i talijanskoj Anconi. U drugim državama, među bitnije luke spadaju Bar kao najveća crnogorska, odnosno Drač kao najveća albanska luka. Godine 2010. sjevero-jadranske luke u Trstu, Veneciji, Ravenni, Koperu i Rijeci osnovale su Udruženje luka Sjevernog Jadrana s ciljem ostvarivanja bolje pozicije u transportnom sustavu EU.