cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
626
Godina 626. (DCXXVI) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Oznaka 626. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Croixille
Kroaksij je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Majen koja pripada prefekturi Laval.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 547 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 27 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 19,91 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 180 metara (maksimalnoj 188 m, a minimalnoj 91 m).
Electronic body music
E-BE-EM ili I-BI-EM je vrsta muzike koja je nastala kombinacijom indastrijal i elektropank muzike. Izraz EBM je prvi put upotrebljen od strane belgijskog benda Front 242 1984. godine. Ovaj žanr je nastao paralelno sa tehno muzikom samo što je većina bendova ove vrste ostala u andergraund kulturi. Bend Skinny Puppy je doneo drastične promene kod EBM-a tako što je uveo scenografiju u celu muziku. Često su se u pozadini puštali stari filmovi koji podsećaju na neke bolne scene (npr. scene iz filma „Paklena pomorandža“).
Karakteristike
Za ovu vrstu muzike su karakteristični teški i elektro ritmovi, čisti vokali, vikanje ili mrmljanje sa raznim efektima. EBM može značiti i „elektro muzika uz koju može da se igra“. Sav zvuk se izvodi preko sintisajzera (trenutno, važni sintizajzeri za ovu vrstu elektronske muzike su Korg MS-20, Emulator II, Oberheim Matrix i Yamaha DX7). Takođe su se ovde mogle čuti i ritam mašine i gitare sa niskom distorzijom.
Messier 61
Messier 61 (M61 ili NGC 4304) je spiralna galaksija u zviježđu Djevici. Otkrio ju je Barnabus Oriani 5. svibnja 1779. godine dok je pratio komet. Charles Messier ju je vidio istog dana kada i Barnabus Oriani ali ju je zamijenio za komet. Šest dana kasnije Messier je shvatio da se ne radi o kometu nego o maglici pa ju je uvrstio u svoj katalog.
Svojstva
M61 je jedno od najveći galaktika u skupu Virgo. Njen prividni promjer od 6' odgovara linearnim dimenzijama od 100,000 ly. Udaljenost galaktike je oko 60,000,000 ly. Galaksije je sjajem i dimenzijama slična našoj Mliječnoj stazi.
Do danas su otkrivene četiri supernove u galaksiji.
Amaterska promatranja
Galaksiju M61 malo je teže promatrati jer je okrenuta naličjem. Zbog toga je njen površinski sjaj nešto niži i zahtjeva tamnije nebo za detekciju. U teleskopu promjera 20 cm se vidi kao tamna, okrugla mrlja s sjajnijim središtem. Naznake spiralne strukture mogu se nazrijeti u teleskopu promjera 40 cm.
Forbach (razvrstavanje)
Forbach se može odnositi na:
Schönbrunn (razvrstavanje)
Schönbrunn ima više značenja:
Ante Mladinić
Ante Mladinić (Split, 1. listopada 1929. - Zagreb, 11. lipnja 2002. - hrvatski nogometaš i nogometni trener. Poznat je pod nadimkom "Biće".
Kao nogometni igrač nastupao je 136 puta za HNK Hajduk i postigao 43 gola od 1947. do 1956. godine. Nakon toga igrao je dvije godine za RNK Split. Nakon završetka karijere nogometaša, bio je trener juniorske škole Hajduka do 1968. godine. Nakon toga je prvo bio izbornik juniorske reprezentacija Jugoslavije do 1974. godine, a zatim dvije godine izbornik seniorske reprezentacije Jugoslavija. Od 1976. do 1978. bio je trener FK Partizana iz Beograda, pa godinu dana pomoćni trener Hajduka., a zatim od 1980. do 1982. i glavni trener Hajduka. Kasnije je bio još trener omladinske škole u francuskom Bordeauxu i NK Zagrebu. Preminuo je 11. lipnja 2002. u Zagrebu.
Xuanwumen
Xuanwumen ili Kapija Xuanwu se može odnositi na:
Colgate Theatre
Colgate Theatre je bila američka dramska televizijska antologija koja se u dva navrata - 1949. i 1958. - prikazivala na programu mreže NBC. Sastojala se od 30-minutnih epizoda, čiji je sadržaj najčešće predstavljao adaptaciju nekog književnog djela. U svojoj prvoj inkarnaciji se prikazivala uživo, dok je u drugoj inkarnaciji korišten materijal prethodno sniman filmskim kamerama.
Mario Krulz
Mario Krulz je bio hrvatski nogometaš.
Karijera u RSK Split
Igrao je za RSK Split 20-ih i 30-ih godina 20. stoljeća. Bio je član uspješne postave iz 1933. godine koja se plasirala u tadašnji najviši rang - Nacionalnu ligu. U tim kvalifikacijama (Maribor, zagrebačka Viktorija i apatinski Tri zvijezde) Krulz je dao veliki doprinos svojim golovima. Nakon utakmice u Apatinu bio je neopravdano strogo kažnjen sa šest mjeseci zabrane igranja. Taj period Iskoristio je odlaskom u inozemstvo i nastupanjem za talijanski Bari. Potom prelazi u Triestinu iz Trsta.
U Hajdukovom dresu
U sezoni 1936/37. sa velikim uspjehom igra za splitskog Hajduka. Igra na mjestima lijeve spojke i centarfora. Najbolju utakmicu karijere zasigurno je Krulz pružio na čuvenoj prijateljskoj utakmici između Hajduka i talijanske Rome. Odigrane su dvije prijateljske utakmice, a prva se igrala 27. lipnja 1937. godine. Utakmica je završila pobjedom Hajduka, a stručni žiri u sastavu Iles Spitz - Hajdukov trener, Miće Pilić - potpredsjednik Hajduka i Ljubo Benčić - odbornik proglasili su Maria Krulza najboljim igračem utakmice. Kao nagradu Krulz je dobio zlatni sat za uspomenu na taj susret. U svibnju 1944. odlazi sa ostalim nogometašima Hajduka na otok Vis, sudjeluje u obnovi kluba i utakmicama sa savezničkim snagama.
Krulz je za Bile odigrao 32 utakmice i postigao 13 golova. Nakon rata ponovo je aktivan i nalazimo ga u prvim poratnim momčadima Splita.
St. Marks, Florida
Sent Marks je grad u američkoj saveznoj državi Florida. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 293 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 293 stanovnika, što je 21 (7,7%) stanovnika više nego 2000. godine.
Vatroglavi kraljić
Vatroglavi kraljić (latinski: Regulus ignicapilla) vrlo je mala ptica vrapčarka iz porodice kraljići. Gnijezdi se na područjima Europe i sjeverozapadne Afrike na kojima vlada umjerena klima, te je djelomično ptica selica jer seli sa pticama središnje Europe koje prezimljuju na jug. Vatroglavi kraljić na Balearima i sjevernoj Africi je priznat kao zasebna podvrsta Regulus ignicapilla balearicus, ali populacija na Madeiri, koja je prije bila klasificirana kao podvrsta, se danas smatra zasebnom vrstom, madeirskim vatroglavim kraljićem (Regulus madeirensis). Fosilski predak je identificiran na temelju samo jedne kosti krila.
Ovaj kraljić ima zelenkastu boju leđa te bijele dijelove. Ima bijela perja oko krila, crnu prugu oko oka, iznad i ispod koje su pruge bele boje. Vijenac na glavi, narančast kod mužjaka i žut kod ženke, se pokazuje tijekom parenja, zbog čega je i dobio svoj engleski naziv, "Vatreni vijenac" (engl. firecrest). Ptica površno liči na žutoglavog kraljića, sa kojom dijeli područje u Europi, ali vatroglavi kraljić ima brončana ramena i izražajne šare po glavi. Pjev se sastoji od visokih tankih nota, koje su manje visine od one njegovog rođaka.
Vatroglavi kraljić se gnijezdi u šumama ili vrtovima u kojima raste drveće sa širokim lišćem ili iglama i tisem, gdje gradi kompaktna gnijezda od tri sloja na granama. Ženka sama leži na sedam do dvanaest jaja, a oba roditelja hrane izlegle ptiče, koji sazriju 22-24 dana nakon što su se izlegli. Vatroglavi kraljić je neprestano u pokretu i često lebdi dok traži kukce kojima se hrani, a zimi se često pridružuju skupinama sjenica. Iako je bilo slučajeva mjesnog opadanja njegovog broja, ova vrsta nije na popisu briga skupina za zaštitu vrsta zbog svoje velike europske populacije i širenje svojeg opsega staništa u zadnjem stoljeću. Katkad je meta ptica grabljivica ili parazita. Moguće je da je ova vrsta bila izvorno "kralj ptica" u europskom folkloru.
Opis
Vatroglavi kraljić je malena ptica, oko 9 cm dugačka sa rasponom krila od 13-16 cm, koja teži oko 4-7 grama. Ima svijetlo zelenkaste gornje dijelove tijela sa brončanom mrljom na svakom ramenu, te bijelim donjim dijelovima sa smeđo-sivim bojama na prsima i boku. Ima dvije bijele pruge ispod krila, crno perje na vrhu krila i smeđe-crne noge. Šare na glavi su upečatljive: vijenac na glavi je narančast kod mužjaka i žut kod ženke. Ženka se razlikuje od mužjaka i po razmjerno manjim bojama perja te po manjoj veličini. Mladi imaju sivkaste boje te im manjka šareni vijenac; ostale značajke na glavi su prisutne, ali slabijih boja od oraslih. Do prve zime, jedino im se ne mijenjaju perja za let i na repu tijekom mitarenja, a mlade ptice su tada već gotovo identične sa odraslim. Ova ptica skače tako što tijelo drži u horizontalnom položaju, a njen let je slab i popraćen zujanjem, sa ponekad brzim i okretnim manevrima.
Taksonomija i klasificiranje
thumb|Mužjak na ruci, [[Lille, Francuska.]]
Kraljići se katkad uključuju u grmuše, ali im se često daje status porodice, pogotovo kada nedavna istraživanja pokazuju da su, usprkos površnim sličnostima, kraljići filogenski udaljeni od grmuša. Imena porodica, Regulidae, i njenog jedinog roda, Regulus, potječu od latinskog regulus, umanjenice riječi rex, "kralj", te se odnose na karakteristične narančaste ili žute vijence odrasle ptice. Vatroglavog kraljića je prvi put formalno opisao nizozemski zoolog Coenraad Jacob Temminck 1820. kao Sylvia ignicapilla; relativno kasna identifikacija ove česte europske ptice objašnjava se time da je bilo rasprostranjeno mišljenje da se radi o nekom varijetetu žutoglavog kraljića. Ime vrste potječe od latinske riječi ignis -- "vatra" -- i -- capillus -- "kosa". Dvojno ime se često zove R. ignicapillus zbog nerazumijevanja latinske gramatike.
Postoje dvije široko priznate podvrste vatroglavog kraljića, R. i. ignicapilla i mediteranski R. i. balearicus (Jordans, 1923). Ova druga podvrsta naseljava Baleare i sjever Afrike, te je neznatno bljeđi ispod i sivkastiji na vrhu od prve podvrste. Neki su predlagali druge podvrste, uključujući jugoistočni R. i. caucasicus, sjevernoafrički R. i. laeneni, i krimski R. i. tauricus. Vatroglavi kraljić sa Madeira, R. madeirensis, je također formalno smatran podvrstom, ali filogenske analize na temelju citokroma b pokazale da se madeirski kraljić razlikuje na razini vrste. Razlika gena citokroma b između madeirskog i europskog vatroglavog kraljića je 8,5%, što se može usporediti sa razinom raznolikosti između ostalih Regulus vrsta, kao što je 9% između žutoglavog kraljića i žutoglavog carića. Ta otočna vrsta se također razlikuje u morfologiji i vokalizaciji. Sugerirani razdor prihvatila je Udruga povjerenstva europskog rijetkosti (AERC) 2003., iako neki autoriteti, kao što je The Clements checklist, nisu priznali ovu novu vrstu.
Fosili
Postoji jako malo fosila iz pleistocena (prije 2,6 milijuna do 12.000 godina) iz Europe i Izraela koji se odnose na postojeće vrste Regulus, većinom žutoglavih kraljića ili neidentificiranih vrtsa, ali i španjolskog primjerka vatroglavog kraljića. Lakatna kost iz Bugarske je identificirana da pripada fosiliziranoj vrsti, Regulus bulgaricus, od prije 2,6–1,95 milijuna godina. Čini se da se radi o pretku današnjeg vatroglavog kraljića, a žutoglavi kraljić se odvojio od ove linije sredinom pleistocena.
Sainte-Chapelle
thumb|250px|Strop Svete kapele Sen Šapel (Sveta kapela, francuski - Sainte-Chapelle) se nalazi u Parizu na ostrvu Site (ile de la Cité). Kada je građena trebalo je da bude pupak sveta, fokus francuske monarhije. Podignuta je po nalogu Luja IX. Trebalo je da bude grandiozni relikvijar, relikvijar svih relikvijara. Tu su prenete relikvije iz Carigrada. Ona je na neki način simulacija Bogorodice Farske iz Carigrada. Bogorodica Farska je bila imitacija neba na zemlji, a kroz elemente koji su kroz relikvije bili predstavljeni naglašavalo je tu funkciju. Ovde su najsvetije ikone Hristove i Bogorodičine. Sen Šapel je dvospratna građevina, tu je i jedan stakleni relikvijar koji je od poda do prozora u vitražu sa raznim scenama. Naglasak u apsidi stavlja se scenom krunisanja Davida. Po pravilu u gotičkim građevinama nema unutrašnje dekoracije, međutim ovde je ima. Skulptura ovde vizualizuje nebesko carstvo na zemlji. Duž jedne i druge strane je po 6 apostola, a sam Hristos je okružen učenicima. To naglašavanje francuskog kraljevstva i moći je takođe izrađeno činjenicom da su svi svodovi prekriveni plamenim ljiljanima. U 14. veku Karlo IV u Pragu pravi jednu vrstu ovakve kapele koja je imitacija Sen Šapela, a sve su one imitacija Bogorodice Farske.
Vatroglavi kraljić
Rasprostranjenost
desno|mini|225px|Hrast plutnjak je česta nastamba ove ptice Vatroglavi kraljić se gnijezdi i obitava u širokolisnim i mještovitim šumama umjerene klime, a voli hrast plutnjak i jovu gdje je moguće, ali i bukvu i božikovinu. Koristi i miješane širokolisne i četinjaste šume, osobito neke vrste drveća kao što su smreka, jela, cedar i bor, često one uz koje rastu kleka, bršljan ili dvilja ruža. U suhim mediteranskim područjima nalazimo ga na četinjarima, hrastovima i miješanim šumama na nadmorskoj visini do 2.800 metara. Za razliku od specijaliziranih ptica, kao što je šumski brgljez i kratkokljuni puzavac, koji se hrane na deblu, kraljić ne trebaju velike šume, a njihova gustoća populacije je neovisna o veličini šume. Po zimi se manje pouzdaje u zimzeleno drveće neko žutoglavi kraljić, te se giba prema granici šume i prema šikari. Putuje sam ili u parovima, te često odlazi u grmlje i nižu vegetaciju. Ova vrsta opstaje i po urbanim područjima, ako postoji prikladno područje po parkovima ili velikim vrtovima; gustoća populacije po vrtovima se može usporediti i sa najvećim razinama u prirodnim staništima.
Sainte-Chapelle
Izgrađena je u gotskom stilu za rekordno vreme od 1238. do 1245.
Vatroglavi kraljić
Razmnožavanje
thumb|Vatroglavi kraljić pjeva u [[Galicija (Španija)|Galiciji, Španjolska]] thumb|Jaja vatroglavog kraljića Vatroglavi kraljić je monogaman. Mužjak pjeva tijekom razdoblja parenja, često sa uzdignutim vijencem, te se šepiri tako što vrh perja uperi prema ženki, pokaže vijenac i šare na glavi. Po tome se također razlikuje od žutoglavog kraljića koji se pokloni kako bi naglasio vijenac na glavi. Teritorij parenja je otprilike 0,5 hektara velik, te se poklapa sa susjednim teritorijima žutoglavog kraljića. Te dvije vrste ptice se katkad mogu i sukobiti dok brane teritorij, ali količina stvarnog suparništva između njih vjerojatno nije velika. Španjolska studija sugerira da su ti teritorijalni sukobi, i drugi fenomeni poput mužjaka koji pjevaju miješanim ili alternativnim pjevom, vjerojatno najčešći kada jedna vrsta lokalno nadmašuje drugu po brojnosti; kod drugih slučajeva, dva carića su naučila ignorirati pjev jedno drugog. Tijekom šepirenja, mužjak vatroglavog kraljića usmjeri vijenac prema ženki i lebdi iznad nje prije parenja.
Gnijezdo je često dobro utvrđeno na grani, uglavnom ne na prevelikoj visini, iako Eric Simms zapaža da su gnijezda znala biti i na visini od 20 metara. Vatroglavi kraljići se katkad gnijezde blizu gnijezda jastreba. To im omogućava da izbjegnu opasnost od glavnih neprijatelja i predatora, kao što je obični kobac, ili kradljivci gnijezda -- šojka i pjegavi djetlić. Gnijezdo je zatvoreno i sagrađeno od tri sloja sa malenim ulazom na vrhu. Gornji sloj čine mahovina, grančice, paučina i lišaj. Paučina se koristi da bi katkad učvrstila grančice oko gnijezda. Srednji sloj čine mahovina, popraćena perjem (katkad i do 3.000). Gnijezdo je manje, dublje i kompaktnije od onog žutoglavog kraljića, duboko oko 5-7 cm i široko oko 8 cm. Ženka sama pravi gnijezdo, iako ju mužjak prati dok ona pravi gnijezdo tijekom razdoblja od oko tri tjedna.
Leženje u zapadnoj Europi počinje već u travnju, a na istoku krajem svibnja; druga generacija jaja, koja je česta, odvija se između lipnja i srpnja. Jaja su ružićasta sa slabo primjetnim crvenim šarama, dok jaja madeirskog vatroglavog kraljića imaju bijelu boju sa smeđim pjegama. Veličina jaja je oko 14x10 mm te teže oko 0,7 grama, od čega 5% otpada na ljusku. U jednom gnijezdu ima oko 7–12 jaja. Ženka leži na jajima 14,5 do 16,5 dana, sve dok se mladi ne izlegu, a sazriju osam do deset dana nakon toga. Oba roditelja hrane mlade. Ova vrsta postaje spolno zrela nakon jedne godine, a prosječni životni vijek joj je manje od dvije godine.
Usprkos poklapanju teritorija za parenje, hibird vatroglavog i žutoglavog kraljića vjerojatno sprječavaju razlike u šepirenju i izgledu glave. Čak i u studijama ptica u kojima je ženka žutokljunog kraljića dobila umjetnu prugu oko očiju kako bi došlo do parenja sa mužjakom vatroglavog kraljića, mlade nikada nije odgojio miješani par te su se činili loše adaptirani u usporedbi sa vrstom roditelja.
Branko Popović (narodni heroj)
Branko Popović (1917 — 1944) bio učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.
Vatroglavi kraljić
Hranjenje
upright|thumb|Vatroglavi kraljić hrani mlade [[skokunima (prosječna veličina 4 mm) nakon čega zahtijevaju veću hranu kako rastu.]] Sve vrste carića su gotovo isključivo kukcojedi, te se hrane člankonošcima sa mekanom kutikulom, kao što su skokuni, lisna uš i pauci. Hrane se i ličinkama i jajima pauka i kukaca, te povremeno uzimaju i pelud. Sve vrste lebde prije nego nađu i uhvate kukca. Vatroglavi kraljić voli veliki plijen, za razliku od žutoglavog. Oboje znaju i uzimati kukce zarobljene u paučini, a vatroglavi kraljići znaju i pojesti samog pauka.
Branko Popović (narodni heroj)
Biografija
Rođen 1917. godine u selu Verići, kod Prijedora. Prije početka Drugog svjetskog rata bio je zaposlen kao šumski radnik.
Vatroglavi kraljić
Hranjenje
Vatroglavi kraljić se hrani po drveću i iskorištava gornju površinu grana kod čatinara i lišća istih. To je u suprotnosti sa žutoglavim kraljićem koji se često hrani sa unutarnjih strana grana i lišća. Tijekom zime, krda vrtoglavog kraljića pokrivaju površine tla tri puta brže od žutoglavog kraljića, te ignoriraju najmanji plijen u usporedbi sa svojim rođakom; veći beskralježnjaci se ubijaju tako što ih lupaju o granu. Vatroglavi kraljić se bolje hrani dok stoji te ima noge koje su bolje prilagođene za grabljenje.
Branko Popović (narodni heroj)
Biografija
Po početku rata stupio je u Kozarski NOP odred. U borbama na Piskavici, Turjaku, Podgradcima, Mrakovici, Kozarcu, Omarskoj isticao se po junaštvu. Kao član KPJ aktivan je od zime 1941. godine.
Vatroglavi kraljić
Hranjenje
Tijekom zime, vatroglavi kraljić se udruži sa drugim pticama, kao što su sjenice i druge vrapčarke. Ovaj carić lovi na većem rasponu visina i tipova vegetacije nego kada se hrani sam. Vrste koje se hrane u čoporu imale su dva puta više uspjeha od solitarnih ptica. U nekim područjima, zimske ptice su razvile naviku približiti se stanicama za hranjenje životinja radi masne hrane, katkad zajedno sa žutoglavim kraljićem i drugim pticama, kao što je obični zviždak i crnokapa grmuša. Probavni sustav vatroglavog kraljića je prilagođen kukcima, dok druge vrapčarke uključuju i voće u jesenju prehranu. Španjolska studija je usporedila taj rod sa vatroglavim kraljićem i gorskim zviždakom. Rezultati su ukazali da, ovisno o tjelesnoj težini, kukcojedi su imali kraća crijeva, ali duži ciklus prolaza hrane kroz crijeva nego vrsta zviždaka. Kukcojedi su često i manji o sveždera.
Branko Popović (narodni heroj)
Biografija
Poslije borbe u Gornjoj Piskavici, za vrijeme velike kozarske ofanzive, pohvalio ga je Štab Prve krajiške brigade kao odličnog komandira čete. Istakao se i u borbama protiv četnika.
Vatroglavi kraljić
Pjev
Pjev se sastoji od tri ili četiri tanke visoke note, slično kao i žutoglavi kraljić, ali sa nižom visinom glasa, zit-zit-zit češće nego see-see-see. Pjesma je spoj pozivnih nota u dugoj sekvenci. Najčešće se sastoji od 11-14 nota po pjevu, koji postaje glasniji i brži, a zadnje tri note su različite od prethodnih: zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zirt.zirt.zirt. Pjev obično traje 0,5–2,5 sekundi, kraćih od 3,5–4,0 sekundi koliko traje pjev žutoglavog kraljića, te se ponavlja osam puta po minuti. U svibnju i lipnju, pjev je najčešći nakon svitanja, ali traje i tijekom dana. Tijekom parenja, pjev se uglavnom čuje ujutro.
Branko Popović (narodni heroj)
Biografija
Krupan podvig napravio je na pruzi Prijedor-Novi Grad 1943. godine. Kod Reljića kamena dočekao je blindiranu njemačku kolonu. Zapalio je 15 njemačkih kamiona i zarobio 3 topa. Neprijatelju je oteo još jedan top i otjerao ga u Prijedor. Od tad je njegovo ime čuveno u Odredu. Odlazi u Jedanasetu krajišku brigadu i postaje komandant bataljona. Učestvovao je u borbama na Kozarcu i Bosanskoj Gradišci u 1944. godine. Uništio je značajan broj njemačkih tenkova.
Vatroglavi kraljić
Pjev
Pjesma mediteranske podvrste, R. i. balearicus, je vrlo slična glavnoj vrsti, ali jedna značajka odvaja madeiranskog kraljića od vatroglavog kraljića: otočna ptica pjeva u tri faze, dvije od poziva a jedna od ljutog pjeva. Pozivni pjev ima i jaču frekvenciju i harmoniju od kopnene podvrste.
Branko Popović (narodni heroj)
Biografija
Udavio se jula 1944. u rijeci Sani, kod sela Ališića.
Vatroglavi kraljić
Predatori i paraziti
upright|thumb|[[Obični kobac je glavni predator malih ptica.]]
Branko Popović (narodni heroj)
Biografija
Za narodnog heroja proglašen 27. novembra 1953. godine.
Vatroglavi kraljić
Predatori i paraziti
Glavni predator malih šumskih ptica je obični kobac, čija prehrana se sastoji čak 98% od ptica. Šumska sova se oslanja na ulov sisavaca, ali trećina njene hrane su također šumske ptice. Jaja u gnijezdu mogu pojesti vjeverice, šojke i pjegavi djetlići. Vatroglavi kraljić je naizgled nepoznat kao domaćin kukavici, rasprostranjenom europskom parazitu u potomstvu.
Invazivni Argentinski mrav (Linepithema humile) je čest u mediteranskim područjima, te smanjuje brojnost člankonošce, tako što potiskuje domaće vrste mrava, što utječe i na vatroglavog kraljića koji na raspolaganju ima manje kukaca kojima hrani mlade.
Postoji manjak informacija o parazitima vatroglavog kraljića, ali rasprostranjena buha klokočica (Dasypsyllus gallinulae), je primjećena u redovima roda Regulus. Pernate grinje su uočene kod tih ptica, među njima i Proctophyllodes glandarinus. Te grinje žive na gljivicama koje rastu na perju. Gljivice na perju se izgleda hrane keratinom vanjskog perja ili uljem od perja.
Status
Vatroglavi kraljić je proširio svoj prostor staništa u 19. i 20. stoljeću, kada je kolonizirao sjevernu Francusku, izgradio prva gnijezda u Nizozemskoj 1928. i Danskoj 1961. U Britaniji, zabilježen je tek u nekoliko slučajeva do 1839., ali je zabilježeno da se prvi put gnijezdio tek 1962., a danas je rasprostranjen te ga nalazimo na jugu Engleske. Blaže zime znače da ptice mogu prezimiti dalje prema sjeveru, te se opseg prebivališta može proširiti u budućnosti. 1986. zabilježena je i populacija na sjeveru Maroka.
Rast populacije ograničavaju prikladna staništa, te mogu nastati mjesna opadanja zbog gubitka četinara usred oluje ili posađivanja novih drveća. Mjesno opadanje populacije može nastati zbog zagađenje teškim metalom koji utječe na ptice koje se hrane na tlu ili pobiru po lišću. Vatroglavi kraljić ima široki raspon staništa te se procjenjuje da mu je populacija između 10-30 milijuna, većinom u Europi. Procjenjuje se da je populacija stabilna zbog nedostatka dokaza o opadanju ili ozbiljnoj prijetnji. IUCN-ov crveni popis ga na svojoj listi stavlja kao vrstu kojoj ne prijeti ugrožavanje.
U kulturi
Aristotel i Plinije Stariji navode legendu o natjecanju između ptica kako bi vidjele tko će biti kralj, a titulu osvaja ona ptica koja može poletjeti do najveće visine. Isprva se činilo da će jastreb pobijediti s lakoćom, ali se umorio i jedna mala ptica, koja se skrivala iza njegovog repa, se pojavila te poletjela na još većoj visini, te je osvojila titulu. Na temelju te legende, u većini europskog folklora carić je opisan kao "kralj ptica" ili nositelj plamena. Ipak, ovi termini su se koristili i na Regulus vrste, pa se pretpostavlja da porijeklo naziva potječe od vatrenog vijenca na glavi,  Nastala je i manja konfuzija zbog sličnosti starogrčke riječi za carića (βασιλεύς basileus, "car") i vijenca (βασιλισκος basiliskos, "carić").
Messier 62
Messier 62 (M62 ili NGC 6266) je kuglasti skup u južnom dijelu zviježđa Zmijonosac. Kuglasti skup je otkrio Charles Messier 1771. godine. William Herschel ga je prvi razlučio u zvijezde i opisao ga kao minijaturni M3.
Svojstva
M62 se nalazi na udaljenosti od 22,500 ly. Promjer skupa mjeri oko 100 ly, a prividni promjer je 15'. M62 nalazi se veoma blizu galaktičkog središta, oko 6,100 ly. Utjecaj gravitacijskih sila Mliječne staze je očit jer je jezgra skupa izmaknuta iz središta skupa. Jezgra skupa je veoma gusta i vjerojatno je u prošlosti proživjela urušavanje. M62 u sebi ima 89 otkrivenih promjenjivih zvijezda.
Amaterska promatranja
Skup se nalazi veoma blizu horizonta iz naših krajeva. U kulminaciji diže se tek 15° nad horizontom i zato su promatranja otežana. Skup je moguće uočiti u 10x50 dvogledu kao mrljicu malo istočnije i južnije od Antaresa. U 200 mm teleskopu moguće je vidjeti znatnu granulaciju, naznake zvijezda, na površini skupa. Na zapadnom dijelu skupa nalaze se tri zvjezdice. Sama jezgra skupa je umjereno sjajna i elipsasta.
Casavitola, Frosinone
Casavitola je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 842 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 223 m.
Messier 60
Messier 60 (M60 ili NGC 4649) je divovska eliptična galaksija u zviježđu Djevici. Galaksiju je otkrio Johann Gottfried Koehler 11. travnja 1779. godine prilikom promatranja kometa. Nekoliko dana kasnije Charles Messier promatrao je isti komet i samostalno otkrio M60.
Svojstva
M60 nalazi se na udaljenosti od 55 ± 4 milijuna svjetlosnih godina. Njene prividne dimenzije od 7 x 6' odgovaraju stvarnim dimenzijama od 100,000 ly. Prividni sjaj ove galaktike je + 8.8 magnituda, stvarni sjaj je - 22.3 magnitude što odgovara sjaju 60 milijardi puta većem od Sunca. Halo M60 sadrži oko 5,100 kuglastih skupova. M60 dio je Virgo skupa galaksija.
Oko 2.5' od M60 nalazi se galaktika NGC 4649. Iako se na prvi pogled čini da se te galaktike sudaraju fotografije nisu otkrile nikakve poremećaju u njihovim strukturama. Galaksija NGC 4649 nalazi se samo u doglednici s M60.
Bercloux
Berklu je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Poatu-Šarant, u departmanu Primorski Šarant koja pripada prefekturi Sen Žan d'Anželi.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 325 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 34 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 9,35 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 40 metara (maksimalnoj 61 m, a minimalnoj 25 m).
Jansen, Colorado
Džensen je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Kolorado.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 112.
Black Metal (album)
Black Metal je drugi studijski album Venoma, kojim je stvoren termin „blek metal“. Snimljen je 1982. Smatra se za jedan od najvažnijih albuma pokreta ekstremnog metala, koji je znatno uticao na tadašnje treš, det i blek metal scene. Uprkos tome što je od ovog albuma preuzeo osnovne teme i izgled, blek metal se vremenom kao pravac dosta promenio od koncepcije albuma.
Paštuni
Paštuni (Puštuni; paštunski: پښتون [Paṣ̌tun]), poznati i kao Afganci, su iranski narod nastanjen u južnoj i jugozapadnoj Aziji. Etnički Afganci u pravom smislu riječi; poznati su također i pod imenom Patani. Naziv Afganci koristio se do 20. vijeka, a njihov naziv u nacionalnom obliku Afganistanci dano je ili su ga preuzeli svi stanovnici Afganistana neovisno o etničkoj i jezičnoj pripadnosti.
Matičnim područjima Paštuna podrazumijevaju se dijelovi Afganistana, Irana i Pakistana (tzv. Paštunistan), odakle su se između 13. i 16. vijeka proširili na istok prema današnjoj Indiji. Historija Paštuna usko je vezana uz ostale iranske narode s kojima su živjeli u zajedničkoj političkoj zajednici od medijskog ili ahemenidskog perioda do sredine 18. vijeka kada je osnovana Duranska Monarhija, politički temelj modernog Afganistana.
Paštuni su danas najveća plemenska zajednica na svijetu koja se sastoji od između 350 i 400 različitih plemena ili klanova, a procjenuje se kako ih ukupno ima do 50 milijuna. Religijski su golemom većinom muslimani (sunitski hanafi i šijitski dvanaestnici), a osim glavnog jezika pašto govore i perzijskim jezičnim oblicima dari odnosno tadžičkim, dok se u Indiji služe i urdu jezikom. 230px|lijevo|thumb|Djeca Paštuni
Case Isaia, L'Aquila
Case Isaia je naselje u Italiji u provinciji L'Aquila, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 9 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1331 m.
Harry Davenport
Harold George Bryant "Harry" Davenport (19. januar 1866 - 9. august 1949) bio je američki teatarski i filmski glumac. Odrastao je u uglednoj glumačkoj porodici, a tokom duge i plodne karijere je stekao reputaciju na Broadwayu. Tamo je 1913. godine zajedno sa Eddiejem Foyem osnovao glumački sindikat Actors' Equity Association. Od 1910-ih je počeo raditi u Hollywoodu, prvo kao režiser, a potom kao karakterni glumac. Specijalnost su mu bile uloge ljekara, službenika i ličnosti od autoriteta. Od svih njih je vjerojatno najpoznatiji dr. Meade u Gone with the Wind.
Kandoksatril
Kandoksatril je organsko jedinjenje, koje sadrži 29 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 515,638 Da.
Johnny Cash
Johnny Cash (rođen kao J.R. Cash; 26. veljače 1932. - 12. rujna 2003.), američki country glazbenik i pjevač. Cash se smatra jednim od najutjecajnjih američkih glazbenika dvadesetog stoljeća.
Cash je poznat po svom dubokom, jedinstvenom bas-baritonu, tutnjavi svog pratećeg benda The Tennessee Three, ponašanju i crnoj odjeći zbog koje je dobio nadimak "Čovjek u crnom". Svoje je koncerte obično počinjao riječima "Hello, I'm Johnny Cash" ("Zdravo, ja sam Johnny Cash").
Većina Cashove glazbe, posebno one iz njegove kasnije karijere, zazivala je teme tuge, moralne patnje i iskupljenja. Njegove najpoznatije pjesme su "I Walk the Line", "Folsom Prison Blues", "Ring of Fire", "Get Rhythm" i "Man in Black". Snimao je i humoristične pjesme, kao što su "One Piece of a Time" i "A Boy Named Sue", duet s June Carter nazvan "Jackson", kao i pjesme pjesme željeznice kao što je "Rock Island Line".
Nasljeđe
Cash je bio škotskog podrijetla, ali to je saznao tek kad se počeo baviti proučavanjem svojeg obiteljskog stabla. Nakon slučajnog susreta s bivšim zemljoposjednikom iz Falklanda, bojnikom Michaelom Chrictonom-Stuartom, našao je korijene obitelji Cash još u 11. stoljeću u Fifeu u Škotskoj.
Rani život
Johnny Cash rođen je kao J. R. Cash u Kingslandu u državi Arkansas u obitelji Raya i Carrie (djevojački Rivers) Cash, a odrastao je u Dyessu u istoj državi.
Cashu je navodno dano ime "J.R." jer se roditelji nisu mogli usuglasiti oko imena, samo oko inicijala. Kad je regrutiran u Ratno zrakoplovstvo SAD-a, vojska nije mogla prihvatiti inicijale umjesto imena, pa je usvojio John R. Cash kao svoje zakonsko ime. 1955., nakon potpisivanja ugovora sa Sun Recordsom, za umjetničko ime je uzeo Johnny Cash. Njegovi prijatelji i ženina rodbina obično su ga zvali John, dok su ga članovi njegove obitelji nastavili zvati J.R.
Cash je bio jedno od sedmero djece: Reba Hancock, Jack, Joanne (Cash-Yates), Tommy, Roy i Louise Cash Garrett. Njegov mlađi brat, Tommy Cash, također je postao uspješan country glazbenik.
S pet godina, J.R. je radio u poljima pamuka, pjevajući uz rad s obitelji. Obiteljska farma je bar jednom bila poplavljena što ga je kasnije inspiriralo za pjesmu "Five Feet High and Rising". Ekonomski i osobni problemi obitelji tijekom Velike depresije inspirirali su mnoge njegove pjesme, pogotovo one o ljudima koji se suočavaju sa sličnim poteškoćama.
Cash je bio vrlo blizak s bratom Jackom, koji je bio dvije godine stariji. Jack je 1944. podletio pod veliku pilu u pilani gdje je radio koja ga je gotovo prepolovila. Umro je nakon tjedan dana ispunjenih užasnim patnjama. Cash je često govorio o krivnji koju je osjećao za taj događaj. Prema knjizi Cash: The Autobiography, njegov otac je tog jutra otišao. Njegova majka, on i sam Jack su imali loš predosjećaj tog dana pa je majka rekla Jacku da taj dan ne ide na posao nego da ode s bratom na pecanje. Jack je inzistirao na radu kako je obitelj trebala novac. Na svojoj posmrtnoj postelji, Jack je buncao o vizijama raja i anđela. Desetljećima kasnije, Cash je govorio kako se raduje da će se susresti s bratom u nebesima. Napisao je kako je u svojim snovima često viđao brata koji je uvijek bio dvije godine stariji od onog koliko je on sam u tom trenutku imao godina.
Cashovim ranim uspomenama dominirali su gospel glazba i radio. Uz pomoć svoje majke i prijatelja iz djetinjstva, Johnny je kao dijete naučio svirati gitaru i pisati pjesme. U srednjoj školi je pjevao na lokalnoj radijskoj postaji; nekoliko desetljeća kasnije objavio je album tradicionalnih gospel pjesama, nazvan My Mother's Hymn Book. Bio je i pod utjecajem tradicionalne irske glazbe koju su svaki tjedan na radiju izvodili Dennis Day i Jack Benny.
Cash se pridružio Ratnom zrakoplovstvu. Nakon osnovne obuke u bazi Lackland i tehničke obuke u bazi Brooks, u San Antoniju, Cash je dodijeljen obavještajnom odjelu u njemačkom Landsbergu, kao dekoder Morseova koda. 3. srpnja 1954. je časno otpušten s činom narednika. Vratio se u Teksas.
Prvi brak
Tijekom obuke, Cash je 18. srpnja 1951. na klizalištu u San Antoniju upoznao Vivian Liberto. Mjesec dana nakon otpusta, 7. kolovoza 1954., vjenčali su se u katoličkoj crkvi svete Ane u San Antoniju. Dobili su četiri kćeri: Rosanne (rođena 24. svibnja 1955.), Kathleen "Kathy" (rođena 16. travnja 1956.), Cynthia "Cindy" (rođena 29. srpnja 1958.) i Tara Joan (rođena 24. kolovoza 1961.).
Rana karijera
Par se 1954. preselio u Memphis u državi Tennessee, gdje je on prodavao alat dok se obučavao za radijskog najavljivača. Po noći je svirao s Lutherom Perkinsom i basistom Marshallom Grantom. Perkins i Grant su bili poznati kao Tennessee Two. Cash je skupio dovoljno hrabrosti i posjetio studio Sun Recordsa, nadajući se da će dobiti ugovor za snimanje. Nakon audicije kod Sama Philipsa, pjevajući uglavnom gospel pjesme, Philips mu je rekao, "idi doma i griješi, a onda dođi s pjesmom koju mogu prodati." Cash je s vremenom pridobio Philipsa s novim pjesmama otpjevanim u njegovom ranom frenetičnom stilu. Njegove prve pjesme za Sun, "Hey Porter" i "Cry, Cry, Cry", objavljene su 1955. te su postigle osjetan uspjeh na country hit paradi.
Cashov sljedeći album, Folsom Prison Blues, probio se među prvih pet country albuma, a "I Walk the Line" je postala broj jedan. Iste godine Cash je postao prvi Sunov glazbenik koji je objavio LP album. Iako je bio Sunov najprodavaniji i najprofiliraniji glazbenik, Cash je smatrao kako je ograničen svojim ugovorom. Elvis Presley je već bio napustio Sun, a Philips je najviše pozornosti posvećivao promociji Jerryja Lee Lewisa. Cash je sljedeće godine napustio marku kako bi potpisao unosni ugovor s Columbia Recordsom, gdje je njegov singl "Don't Take Your Guns to Town" postao jedan od njihovih glavnih hitova.
Početkom šezdesetih, Cash je putovao na turneje s Carter Family, koju su u to vrijeme činili kćeri majke Maybelle, Anita, June i Helen. June, s kojom će se Cash kasnije vjenčati, kasnije se prisjetila kako se u to vrijeme izdaleka divila Johnnyju.
Imidž odmetnika
Kako mu je karijera početkom šezdesetih krenula uzlaznom putanjom, Cash je počeo piti te postao ovisan o amfetaminima i barbituratima. Jedno kraće vrijeme je u Nashvilleu dijelio stan s Waylonom Jenningsom, koji je bio teški ovisnik o amfetaminima. Cash je koristio podizače kako bi ostao budan tijekom turneja. Prijatelji su zbijali šale o njegovoj "nervozi" i burnoj naravi, a većina ih je ignorirala znakove teške narkomanije. U seriji The Johnny Cash Show, Cash tvrdi kako je "probao svaku drogu koja se nudila."
Iako je često gubio kontrolu, Cashova kreativnost i dalje je nizala hitove. Njegova izvedba pjesme "Ring of Fire" bila je crossover hit, dostigavši broj 1 na country ljestvicama i probivši se na top 20 pop ljestvica. Pjesmu su napisali June Carter i Merle Kilgore. Originalno su je izvodile sestre Carter, ali trubački aranžman u mariachi stilu bila je Cashova zasluga, koji je rekao kako se toga dosjetio u snu.
U lipnju 1965., njegov kamionet je zahvatila vatra, a iz toga je nastao veliki šumski požar koji je uništio veliki dio nacionalne šume Los Padres u Kaliforniji. Kad je sudac pitao Casha zašto je to napravio, Cash je rekao, "Nisam ja to učinio nego moj kamionet, a on je mrtav pa ga ne možete pitati." Vatra je uništila 2,06 četvornih kilometara, uništila raslinje na tri planine i progutala 49 od 53 ugrožena kondora. Cash se nije pokajao: "Ne briga me za vaše proklete žute škanjce!" Vlada ga je tužila, a slučaj je zaključen pogodbom nakon koje je morao platiti 82,001 dolar. Cash je rekao kako je on jedina osoba koju je vlada tužila za uzrokovanje šumskog požara.
Iako je Cash pomno njegovao imidž romantičnog odmetnika, nikad nije služio zatvorsku kaznu. Iako je sedam puta završio u njemu zbog prekršaja, svaki put bi u njemu ostao samo preko noći. Njegov najneslavniji sukob sa zakonom dogodio se na turneji 1965., kad su ga uhitili policajci iz odjela za narkotike iz El Pasa u Teksasu. Osumnjičili su ga da je krijumčario heroin iz Meksika, no to su bili narkotici i amfetamini na liječnički recept koje je Cash sakrio u kutiju za gitaru. Kako su to bili lijekovi na recept, a ne ilegalni narkotici, osuđen je na uvjetnu zatvorsku kaznu.
Cash je uhićen i 11. svibnja 1965. u Starkvilleu u Mississippiju, zbog upada na privatni posjed kako bi ubrao cvijeće. (Ovaj incident bio je inspiracija za pjesmu "Starkville City Jail", koja se našla na njegovu live albumu At San Quentin).
Cash je sredinom šezdesetih objavio niz konceptualnih albuma, uključujući Ballads Of The True West (1965.), dvostruki eksperimentalni album koji je kombinirao granične pjesme s Cashovom recitacijom, te Bitter Tears (1964.), s pjesmama koje su isticale loš položaj američkih domoroca. Njegova ovisnost o drogama u to je vrijeme dosegnula kritičnu točku, a njegovo destruktivno ponašanje dovelo je do razvoda s njegovom prvom ženom i otkazivanja nastupa. thumb|right|Johnny Cash i njegova druga supruga, June Cash se 1968., nakon nadnaravnog duhovnog iskustva u špilji Nickajack, prestao drogirati. June, Maybelle i Ezra Carter preselili su se na Cashovo imanje na mjesec dana kako bi mu pomogli pri odvikavanju. 22. veljače 1968. pojavio se s Carterima na koncertu u London Gardensu u kanadskom Londonu u državi Ontario; par se vjenčao tjedan dana kasnije (1. ožujka) u Franklinu u državi Kentucky. June se pristala udati za njega nakon što se 'očisti'. Ponovno otkrivši kršćanstvo, Cash je odabrao jednu manju crkvu u okolici Nashvillea te rekao kako ju je izabrao jer ga ondje smatraju jednim od jednakih, a ne slavnom osobom.
Folsom Prison Blues
Cash je osjećao sažaljenje nad zatvorenicima. Još je krajem pedesetih počeo nastupati u raznim zatvorima. Ti nastupi doveli su do dva vrlo uspješna albuma, Johnny Cash at Folsom Prison (1968.) i Johnny Cash at San Quentin (1969.).
Album snimljen u Folsomu najavljen je klasikom "Folsom Prison Blues", dok se na drugom albumu našao crossover hit singl "A Boy Named Sue" koji je postao broj jedan na country, te broj dva na pop ljestvicama singlova.
Osim ovih američkih zatvorskih nastupa, Cash je 1972. nastupio u švedskom zatvoru Österåker. Live album På Österåker ("At Österåker") objavljen je 1973. Između pjesama se može čuti Casha kako govori švedski, uz glasno odobravanje zatvorenika.
Messier 63
Messier 63 (M63 ili NGC 5055) je spiralna galaksija u zviježđu Lovački psi. Galaksiju je otkrio suradnik Charlesa Messiera, Pierre Mechain, 1779. godine.
Johnny Cash
"Čovjek u crnom"
thumb|250px|Cash se na sastanku s američkim predsjednikom [[Richard Nixon|Richardom Nixonom u srpnju 1972. zalagao za reformu zatvorskog sustava.]] Od 1969. do 1971., Cash je nastupao u svojoj televizijskoj emisiji, The Johnny Cash Show, na mreži ABC. The Statler Brothers otvarala su svaku emisiju za njega; obitelj Carter i rockabilly legenda Carl Perkins također su bili regularni dijelovi emisije. No, Cash je dovodio i modernije izvođače kao što su Neil Young, Louis Armstrong, Ray Charles, Eric Clapton (koji je tada bio frontmen grupe Derek and the Dominos) i Bob Dylan.
Messier 63
Svojstva
M63 je spiralna galaktika udaljena oko 37 milijuna ly od nas. Galaksija je dimenzijama slična našoj Mliječnoj stazi. Po dužoj osi pruža se oko 100,000 ly. M63 je članica grupe galaktika čiji je dominantni član M51. Godine 1971. u galaktike je eksplodirala Tip I supernova i dosegla je prividan sjaj od + 11.8 magnituda.
Spiralnu strukturu galaktike je prvi uočio Lord Rosse 1850. godine.
Amaterska promatranja
M63 je tek elipsasta mrlja u manjim teleskopima. Čak ni 200 mm teleskop iz naseljenog mjesta ne otkriva ništa više od sjajne, elipsaste mrlje. Galaksiju je moguće uočiti manjim teleskopom. Objektiv od 80 mm je više i nego dovoljan. Najpogodnije vrijeme za promatranje je u ožujku kada se galaktika nalazi visoko nad horizontom.
Johnny Cash
"Čovjek u crnom"
On i njegov bend isprva su nosili crne košulje jer je to bila jedina jednaka boja koju su imali na svojim raznim opravama. U ranoj karijeri je nosio druge boje, ali je tvrdio kako voli nositi crno na pozornici i izvan nje. Izjavio je, kad se izuzmu politički razlozi, voli nositi crno na pozornici.
Cashova popularnost i broj hit singova su opali sredinom sedamdesetih, ali je njegova autobiografija (prva od dvije), nazvana Čovjek u crnom, objavljena 1975. i prodana u 1,3 milijuna primjeraka. Druga, Cash: The Autobiography, pojavila se 1997. Njegovo prijateljstvo s Billyjem Grahamom dovelo je do produkcije filma o Isusu, The Gospel Road, čiji je Cash bio scenarist i pripovjedač.
Nastavio se pojavljivati na televiziji, vodeći godišnji božićni specijal CBS-a tijekom sedamdesetih. Kasnije se pojavio u epizodi serije Columbo. S June se pojavio u epizodi serije Mala kuća u preriji, te kao John Brown u miniseriji Sjever i Jug o Američkom građanskom ratu.
Bio je u prijateljskim odnosima sa svim američkim predsjednicima, od Richarda Nixona. Najbliži je bio s Jimmyjem Carterom, s kojim je postao bliski prijatelj. Izjavio je kako su mu svi izgledali šarmantni, dodavši kako je to vjerojatno bilo ključno da ih izaberu.
Kad je prvi put pozvan u Bijelu kuću 1972., iz ureda Richarda Nixona su zahtijevali da otpjeva "Okie from Muskogee" (satiričnu pjesmu Merlea Haggarda o ljudima koji preziru mlade narkomane i antiratne protestante) i "Welfare Cadillac" (pjesmu Guya Drakea koja se izruguje korisnicima zdravstvene skrbi). Cash je odbio odsvirati pjesme i umjesto toga otpjevao nekoliko ljevičarskih, politički nabijenih pjesama, uključujući "The Ballad of Ira Hayes" (o hrabrom Indijancu veteranu Drugog svjetskog rata prema kojem se odnose s prijezirom po povratku u Arizonu), te vlastite skladbe, "What is Truth?" i "Man in Black". Cash je tvrdio da su razlozi za odbijanje Nixonovih želja bili ti što ih nije znao te nedostatak vremena da ih uvježba, a ne politički.
Highwaymen
Cash je 1980. s 48 godina postao član Kuće slavnih country glazbenika, ali tijekom osamdesetih su njegovi albumi podbacili, iako je nastavio uspješne turneje. Sredinom osamdesetih se udružio s Waylonom Jenningsom, Williejem Nelsonom i Krisom Kristoffersonom i osnovao grupu The Highwaymen. Snimili su dva hit albuma i održali uspješnu turneju.
Tijekom ovog razdoblja, Cash se pojavio u nekoliko teelvizijskih filmova. 1981. je nastupio u Ponosu Jesseja Hallama. Cash je zaradio pohvalne recenzije za ovaj film koji je skrenuo pozornost na nepismenost odraslih. 1983. je glumio šerifa heroja u Ubojstvu u Okrugu Coweta, uz Andyja Griffitha. Film je bio temeljen na stvarnom slučaju ubojstva u Georgiji. Cash je godinama htio snimiti film, a zaradio je i dobre kritike.
Nakon neuobičajene ozljede abdomena koju mu je nanio noj na njegovoj farmi 1983., Cash je ponovno zapao u ovisnost, ovaj put o tabletama protiv bolova.
Cashova glazbena karijera i njegov odnos s establišmentom u Nashvilleu bili su na niskoj razini tijekom osamdesetih. Shvatio je da je njegova izdavačka kuća Columbia Records nakon 30 godina postala indiferentna prema njemu i kako ga ne reklamira propisno (bio je "nevidljiv" tijekom tog razdoblja, kako je napisao u svojoj autobiografiji). Cash je u znak protesta napisao parodičnu pjesmu "Chicken in Black", o Johnnyju čiji mozak transplantiraju u kokoš. Ironično, pjesma je postigla veći komercijalni uspjeh nego sav njegov materijal iz tog perioda. Bez obzira na to, nadao se da će raskinuti ugovor s Columbijom prije nego to oni učine, a nedugo nakon objavljivanja spomenute pjesme Cash i Columbia su krenuli suprotnim putevima.
Cash se 1986. vratio u Sun Studios u Memphis kako bi s Royom Orbisonom, Jerryjem Lee Lewisom i Carlom Perkinsom snimio album Class of '55. To nije bio prvi put da se udružio s Lewisom i Perkinsom u Sunu. 4. prosinca 1954., Elvis Presley je posjetio Philipsa dok je Perkins snimao nove pjesme, s Lewisom kao pratnjom na klaviru. I Cash je bio u studiju pa je četvorka započela svirku punu improvizacija. Philips je sve snimao što je objavljeno na CD-u pod imenom Million Dollar Quartet. Među pjesmama su se našle i "Brown Eyed Handsome Man" Chucka Berryja, "Don't Forbid Me" Pata Boonea i Elvisova imitacija Jackieja Wilsona s pjesmom "Don't Be Cruel".
Cash je 1986. objavio svoj jedini roman, Man in White, knjigu o Svetom Pavlu i njegovom preobraćenju da postane apostol Pavao. 1990. je snimio Johnny Cash Reads The Complete New Testament.
American Recordings
thumb|Cash u duetu s mornaričkim poručnikom, 1987. Nakon što je Columbia Records raskinula ugovor s njim, od 1987. do 1991. je neuspješno snimao za Mercury Records.
Karijera mu se preporodila u devedesetima, a Cash je postao popularan i među mlađom, a ne samo country publikom. 1993. je otpjevao duet "The Wanderer" s U2 za njihov album Zooropa. Iako ga više nisu tražile velike izdavačke kuće, Cashu se obratio producent Rick Rubin i ponudio ugovor sa svojom markom American Recordings, poznatoj po rapu i hard rocku.
Pod Rubinovom palicom, Cash je u svojem dnevnom boravku snimio album American Recordings (1994.), uz pratnju gitare. Na albumu su se našle razne obrade suvremenih glazbenika koje je Rubin izabrao te je postigao veliki komercijalni uspjeh, osvojivši Grammy za najbolji suvremeni folk album. Cash je napisao kako mu je primanje na Glastonsbury Festivalu 1994. bilo jedan od životnih vrhunaca. Bio je početak desetljeća u kojem ga je glazbena industrija opet prigrlila i u kojem je ostvario iznenađujući komercijalni uspjeh.
Cash i njegova supruga pojavili su se u nekoliko epizoda popularne televizijske serije Dr. Quinn, žena vrač s Jane Seymour. Glumica ga je toliko cijenila da je kasnije jednog od svoja dva sina nazvala po njemu. Posudio je glas za svoje cameo pojavljivanje u Simpsonima, kao kojot koji vodi Homera na njegovu duhovnom putovanju. 1996. je objavio drugi album za American Recordings, Unchained na kojem su ga pratili Tom Petty and the Heartbreakers, koji je osvojio Grammy za najbolji country album. Cash je, smatravši kako nije dovoljno objasnio samog sebe u svojoj autobiografiji Čovjek u crnom iz 1975., 1997. napisao drugu autobiografiju nazvanu Cash: The Autobiography.