cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rusko-ukrajinski rat
Nova eskalacija nasilja
Separatisti su započeli napad na grad Debalceve na sjeveroistoku Donjecke oblasti. Također su započeli ofenzivu na luku Mariupolj. Ujutro 24.1. lansirali su rakete Grad na sam centar grada, pri čemu je poginulo najmanje 30 civila, a ranjeno oko 90. Vlada u Kijevu je nakon toga proglasila dan žalosti. Ban Ki-moon, glavni tajnik UN-a, osudio je napad na Mariupolj, kao i jednostrano povlačenje pobunjenika od mirovnog sporazuma, te pogotovo osudio "provokativne izjave" proruskih separatista koje žele još više teritorija, što je "kršenje mirovnog sporazuma". Ki-moon je također izjavio da se "ukrajinski mir, teritorijalni integritet i stabilnost moraju odmah obnoviti". Teške borbe su nastavljene narednih tjedana, kako bi se zaustavila ekspanzija Novorusije na još više ukrajinskog teritorija.
Novi mirovni pregovori u februaru
right|thumb|225px|Ljudi istoka Ukrajine čekaju u redu za pitku vodu ispred kamiona [[UNICEF-a]] 2.2. američka vlada je objavila da razmišlja o dostavi oružja ukrajinskoj vladi kako bi se zaustavio daljnji ekspanzionizam proruskih pobunjenika. Američki državni tajnik John Kerry je otputovao u Kijev kako bi o tome razgovarao sa vlastima. Kako bi se spriječila daljnja eskalacija rata, njemačka kancelarka Angela Merkel i francuski predsjednik François Hollande su potom odlučili probiti led te pokrenuti novu mirovnu inicijativu razgovorima sa Porošenkom i Putinom. Hollande je čak upozorio da je ovo zadnja prilika da se izbjegne "Veliki rat". Rusija je upozorena da će joj se nametnuti nova runda još težih sankcija ako odbije i ovu ponudu. Rezultat je bio novi mirovni sporazum koji je stupio na snagu 15.2. Prema dogovoru, proruske regije bi dobile veću autonomiju, ukrajinske snage bi preuzele kontrolu nad rusko-ukrajinskom granicom a teško oružje bi se povuklo iz područja sukoba.
Usprkos smirivanju situacije nakon primirja u Minsku, zabilježeno je 165 smrti civila i 410 ranjenih civila od 15.2. do 15.8. 2015. u raznim okršajima na istoku države. Isto tako je navedeno da je nepriznata Donjecka narodna republika počela uvoditi putovnice na teritoriju pod svojom kontrolom. Visoki povjerenik za ljudska prava UN-a objavio je u decembru 2015. dvanaesti izvještaj o stanju u Ukrajini. Izvještaj navodi da situacija ostaje "kritična" zbog priljeva municije, oružja i boraca iz Ruske Federacije u teritorije pod kontrolom proruskih pobunjenika na istoku Ukrajine. Evidentirana kršenja ljudskih prava te ponovno potvrđeno ograničavanja prava na Krimu nametnuto od Ruske Federacije. Na teritoriju "Nove Rusije", oružane frakcije su uspostavile paralelne "administrativne strukture" i sve više rastuću mrežu zakonodavstva koje krši međunarodne zakone i sporazum iz Minska.
Optužbe za ratne zločine
left|thumb|185px|Uništena kuća na istoku Ukrajine, nakon žestokih sukoba
Quintina, Ravenna
Quintina je naselje u Italiji u provinciji Ravenna, u regiji Emilia-Romagna.
Crainici, Bala
Crainici je naselje u Rumuniji u okrugu Mehedinci u opštini Bala.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 450 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 229 m.
Benz
Benz se može odnositi na
Rusko-ukrajinski rat
Optužbe za ratne zločine
Human Rights Watch (HRW) je upozorio da su obje strane upotrijebile minobacače u sukobu te pozvao pobunjenike da izbjegavaju vojne operacije u naseljenim područjima. Također je naveo da su ukrajinske snage koristile borbene zrakoplove i helikoptere sa teškim oružjem, kao što je topništvo koje ostavlja velike kratere. Prema izvještaju UN-a, u prva dva mjeseca ukrajinske protuofenzive, poginulo je 257 civila, od toga 14 djece. Amnesty International (AI) je optužio dobrovoljačku bojnu Aidar, ukrajinsku paravojnu formaciju, za otmice, nezakonito zatvaranje, zlostavljanje, pljačku, iznudu i moguća smaknuća, što predstavlja ratni zločin. Žrtve su bili osobe osumnjičene za suradnju sa proruskim vlastima, koje su pretučene te su im pripadnici bojne oduzeli i bankovne kartice.
15.11. 2014., UN je objavio izvještaj o stanju u Ukrajini. Prema izvještaju, zabilježena su kršenja ljudskih prava na teritoriju proruskih separatističkih regija na istoku Ukrajine, kao što su ometanje slobode govora, mučenje, nezakonito zatočavanje, smaknuća, prisilni rad, seksualno nasilje, razaranje i oduzimanje imovine, koje zbog sustavne prirode mogu tvoriti zločin protiv čovječnosti. 24.7., ukrajinske snage su u Slavjensku, koji je do tada bio pod kontrolom pobunjenika, pronašli masovnu grobnicu za koju se sumnja da sadrži 15 tijela. HRW je dokumentirao kršenja ljudskih prava na području pod kontrolom pobunjenika te naveo da su isti "otimali, napadali, mučili i zlostavljali osobe koje su podržavale vladu u Kijevu". Među žrtavama su se našli i studenti iz Nigerije, koje su pobunjenici oteli te su im se rugali na rasnoj osnovi. Jedan pobornik vlade u Kijevu, 40-godišnji A.B., je uhićen u Lugansku od maskiranih vojnika koji su ga odveli u jednu zgradu, skinuli golog, svezali te ga tukli sat i pol zbog optužbi da je "fašist". Hugh Williamson, urednik HRW-a za Europu i srednju Aziju, je izjavio da su te "snage bez ikakve kontrole i zlostavljaju ljude po volji." Ukrajinsko Ministarstvo unutarnjih poslova navodi da je prijavljeno skoro 500 slučajeva otmica ljudi na istoku zemlje između travnja i lipnja 2014. Prema Kijevu, do 1.7., je oteto 717 osoba na istoku, od čega 46 novinara, 112 policajaca, 26 predstavnika OESS-a, 22 člana uprave, 2 odvjetnika i drugih. 392 otetih osoba bile su djevojke i žene. 437 osoba je oslobođeno, dok se za 375 još uvijek traga.
17.8., Donjecka narodna republika je uspostavila "kazneni zakon" kojim se dozvoljava "kažnjavanje smaknućem osoba osuđenih zbog izdaje, pljačkanja ili špijuniranja." Jedno takvo smaknuće dva vojnika i jednog civila nadgledao je sam Igor Girkin. Napad na izbjeglički konvoj kraj Novosvitlivka također je osuđen kao zločin, iako se ne zna koja je strana odgovorna za njega.
24. 8. su u Donjecku separatisti organizirali uličnu paradu oko 80 zarobljenih pripadnika ukrajinskih vladinih formacija, koji su pri tome bili izloženi verbalnim napadima okupljenih građana. Vjeruje se kako je taj događaj organiziran po uzoru na sličnu paradu njemačkih zarobljenika u Moskvi za vrijeme Drugog svjetskog rata 1944. godine, ali i kako bi se ruglu izvrgla ukrajinska proslava Dana nezavisnosti, odnosno istovremeno održavana vojna parada u Kijevu. HRW je oštro osudila taj čin kao povredu Ženevskih konvencija.
HRW navodi da Međunarodni krivični sud (MKS) ima mandat istražiti i podići optužnice za ratne zločine počinjene nakon 1.7. 2002. Međutim, niti Ukrajina niti Rusija nisu članice Rimskog statuta, te bi stoga MKS jedino imao nadležnost nad ovim sukobom ako bi vlade te dvije države ratificirale statut ili ako Vijeće sigurnosti tu situaciju proslijedi sudu.
Ruska uloga
right|thumb|225px|Ruski predsjednik Vladimir Putin, 2014. right|thumb|225px|Popis jedinica Ruske Federacije u Ukrajini SAD i EU su optužili Rusiju za pomaganje proruskim pobunjenicima u Ukrajini. Ruski predsjednik Putin je potom naredio povlačenje ruskih vojnika sa ukrajinske granice te je od parlamenta zatražio opoziv odluke kojom se u Ukrajini dopušta vojna intervencija, a koju je predložio u ožujku 2014., prilikom krimske krize. Također je odbio primiti regije Donjecka i Luganska u Rusku Federaciju, za razliku od Krima. Rusija je zanijekala umiješanost u sukobu.
Ipak, razni zapadni mediji izviještavali su da Rusija i dalje naoružava proruske pobunjenike u Ukrajini, kao i da im daje dobrovoljce i streljivo. Potvrđeni su i čečenski borci koji su se borili protiv ukrajinskih snaga. Vođe separatističke pobune u Ukrajini, poput Aleksandera Borodaja, Vladimira Anjufejeva i Igora Girkina, su državljani Rusije. Prema procjenama, i do preko 50% svih proruskih pobunjenika u Ukrajini - bili su građani Rusije. 17.7., uvedene su stoga dodatne sankcije Rusiji: SAD je uzela mjere protiv pojedinih ruskih banaka i energetskih poduzeća, kao što je Rosnjeft, dok je EU savjetovala Europskoj investicijskoj banci da više ne ulaže u ruske projekte. Ruska burza RTS potom je zabilježila pad vrijednosti dionica od 4%, dok su dionice Rosnefta pale za 5 a Novateka za 11%.
16.8., vođa proruskih pobunjenika Aleksandar Zaharčenko je pred jednim sastankom objavio da je stiglo pojačanje iz Rusije u obliku "150 oklopnih vozila i 1.200 vojnika koji su četiri mjeseca proveli obuku u Rusiji". 26.8., ukrajinska vojska je uhitila 10 ruskih vojnika koji su padobranom upali na ukrajinski teritorij. Vojnici su rekli da su ušli u Ukrajinu "zabunom". 28.8., i Human Rights Watch je u izvještaju naveo da Rusija podupire pobunjeničke snage.
Američka uloga
Američka vlada je podupirala ukrajinsku teritorijalnu cjelovitost, te pozvala Rusiju da povuče vojsku sa ukrajinske granice kako bi "to dalo ukrajinskom narodu priliku da izaberu svoju vlastitu vladu, stvore svoju vlastitu sudbinu i da to učine slobodno bez ikakve prisile ili zastrašivanja".
D-Leucin
D-Leucin je organsko jedinjenje, koje sadrži 6 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 131,173 Da.
Gelsomini, Cosenza
Gelsomini je naselje u Italiji u provinciji Cosenza, u regiji Kalabrija.
Rancho los Caporales, Temoac
Rancho los Caporales je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Morelos, u opštini Temoac.
Gelsomini, Cosenza
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 84 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 72 m.
Rancho los Caporales, Temoac
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 41 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1539 m.
Rusko-ukrajinski rat
Američka uloga
14.4. 2014., američka vlada je potvrdila da je ravnatelj CIA-e John O. Brennan posjetio Kijev, ali je osporila ruske navode da je njegova posjeta bila kontroverzna zbog krize u Ukrajini: "Viši službenici CIA-e su redovno posjećivali države radi njegovanja međusobne suradnje o dobrotvornoj sigurnosti koje uključuju i suradnju SAD-a i Rusije koja je sezala do početka razdoblja nakon Hladnog rata.". Washington je odobrio i slanje 3,5 milijuna $ pomoći ukrajinskoj vojsci, kao što su šljemovi, medicinske zalihe, pročišćivači vode i druge nesmrtonosne zalihe. Ukrajinska vlada je pozvala SAD da joj pošalje i oružje, ali je administracija Baracka Obame isprva to odbila, zbog straha od ruske reakcije. Ipak, 2.8. američko Ministarstvo obrane i ministarstvo vanjskih poslova izvijestili su Kongres o namjeri da se 19 milijuna $ upotrijebi za obuku i opremanje četiri ukrajinske kompanije i jedno taktičko sjedište ukrajinske nacionalne garde u sklopu njihovih napora da stvore kapacitet za unutarnju obranu.
9.5. 2014., NATO je uspostavio pomoć Ukrajini u vrijednosti od 15 milijuna Eura, kako bi joj dao potporu u "jačanju logistike, rehabilitacije ranjenih vojnika, cyber obrane i komunikikacije zapovijedanja i kontrole".
Vrsta rata
Human Rights Watch (HRW) je izvještaju od 1.7. 2014. naveo da je rat u istočnoj Ukrajini "unutarnji oružani sukob": iako smatra da je vojska Rusije preuzimanjem Krima pod svoju kontrolu "primijenila međunarodni zakon okupacije tog teritorija", nije se uključila u sukob na istoku Ukrajine, te se stoga ne radi o međunarodnom sukobu između Ukrajine i Rusije. Ipak, 11.9. je revidirao izvještaj, koji je u obzir uzeo aktivnosti na rusko-ukrajinskoj granici od sredine 8. mjeseca, te naveo da "sukobi ruskih redovnih snaga i ukrajinskih redovnih snaga predstavljaju međunarodni oružani sukob".
NATO smatra da je sukob rat sa ruskom paravojskom, a drugi ga smatraju tzv. "ratom preko posrednika". Međunarodni odbor Crvenog križa, posrednik međunarodnog prava za UN, opisao je događaje u Donbasu kao "ne-međunarodni oružani sukob". To je navelo neke da opišu tu izjavu kao potvrdu da se radi o "građanskom ratu".
Predsjedatelj ukrajinskog parlamenta i bivši ukrajinski predsjednik Oleksandr Turčinov smatra da je sukob izravan rat Ukrajine i Rusije.
Propaganda
Kao i kod većine ratova, i u ratu u istočnoj Ukrajini obje strane su emotivno reagirale te su informacije o svemu što se na početku događalo u većini slučajeva bile propaganda jedne ili druge strane, a na nju su se znali navući i mediji koji bi se u nekim normalnim okolnostima trebali smatrati pouzdanima.
Ruska propaganda je širila dezinformacije koje su negirane od strane raznih zapadnjačkih organizacija. Nakon svrgavanje Janukovičeve vlade, HRW je navodio kako su mediji u Rusiji izvještavali kako su novu vlast u Kijevu "preuzeli nacisti" te slali zastrašujuće poruke o "grozotama" i prijetnjama prema Rusima u Ukrajini, kojima stoga treba "zaštita". Državni program Vesti je prilikom izbijanja sukoba i prvih žrtava nazvao događaje u istočnoj Ukrajini "genocidom". Putin je nijekao umiješanost Rusije sa događajima na istoku Ukrajine, ali je obrazac - maskirani ljudi preuzimaju zgradu jednu po jednu uoči referenduma o statusu Donecka i Luganska - bio isti kao i scenarij na Krimu ranije, samo da bi Putin naknadno priznao rusku ulogu u istom. 15.4., ruski premijer Dmitrij Medvedev je izjavio kako je "opet prolivena krv u Ukrajini" te pozvao Ukrajince da odluče o vlastitoj budućnosti "bez pučista, nacionalista i bandita, bez tenkova i oklopnih vozila, i bez tajnih posjeta ravnatelja CIA-e". Ruski državni mediji oslikavali su sliku o opasnosti u istočnoj Ukrajini, iako su istu stvorili sami proruski pobunjenici kada su preuzeli javne zgrade i postavili barikade.
Ruski mediji govorili su i o "zapadnoj agresiji" u Ukrajini. Program Rossija 24 je naveo da je "11 mirnih proruskih prosvjednika ubijeno u blizini Kramatorska", iako je u stvarnosti zabilježeno tek nekoliko manjih ozljeda. Rusko Ministarstvo vanjskih poslova čak je osporilo i izvještaj UN-a jer je "ignorirao neprovjereni rast agresivnog nacionalizma i neonacizma u Ukrajini" te dodao da je dokument "prepun selektivnosti". U Donecku, održana je improvizirana pozornica na kojoj je jedna žena hvalila narodnu republiku i čitala pjesmu sa stihom: "Prokleta bila, Ukrajino, ovo više nije tvoja zemlja." HRW je upozorio da je "neumoljiva ruska propaganda stvorila mit o "fašističkoj hunti" koja je preuzela vodstvo Ukrajine".
HRW je upozorio i da je ruski veleposlanik Sergej Lavrov na konferenciji za novinare selektivno citirao jedino njihov izvještaj o kršenju pravila ratovanja sa ukrajinske strane, a ne i sa strane proruskih pobunjenika. Izvještaj UN-a naveo je da su prijetnje za Ruse na istoku Ukrajine, koje su navodili ruski mediji i vlada, bile preuveličane: "Iako je bilo nekoliko napada protiv ruske zajednice, oni nisu bili niti sustavni niti rasprostranjeni." Lilia Ševcova, stručnjak za rusku politiku u moskovskom centru Carnegie, je izjavila: "''Ne možemo nikome vjerovati. Čak i tijekom sovjetske propagande, kada su govorili sa sovjetskim ljudima, bilo je nekih pravila. Sada, nema više nikakvih pravila. Možeš bilo što izmisliti."
Ukrajinska propaganda preuveličavaja je rusku ulogu i pobunu je često opisivala "agresijom". Izvještaj UN-a navodi kako je ukrajinsko TV vijeće zabranilo emitiranje 12 ruskih TV programa. Privremeni ukrajinski predsjednik Arsenij Jacenjuk je na početku rata preuveličao sukob izjavom da "Rusija želi zbog Ukrajine započeti treći svjetski rat". Proruske pobunjenike kijevska vlada je nazivala "teroristima" a prilikom nekih teških napada i bitaka, umanjivao se ili prikrivao broj poginulih i opseg kolateralne štete. Pojedine banke i poslovne grane pod ruskim vlasništvom su napadnuti od aktivista te optuženi da "financiraju terorizam na istoku". Bilo je i slučajeva u kojima su i mirni proruski prosvjednici napadnuti i zlostavljani, iako o tome ukrajinski mediji nisu govorili. Zapadna, prije svega američka i britanska propaganda, zauzela je otvoreni proukrajinski stav. Američki službenici širili su neprovjerene fotografije koje navodno pokazuju ruske bacače raketa koje su nosili proruski prosvjednici na istoku Ukrajine, što nije potvrđeno. Prilikom obaranje malezijskog putničkog aviona 17.7., neki britanski i američki političari su brzo svalili krivnju na Putina, iako izvještaj i istraga tada nisu još provedene te nije bilo poznato tko je doista kriv za tu nesreću.
5.3. 2014., skupina ukrajinskih Jevreja je odgovorila na optužbe o "fašizmu" u Ukrajini te poslala otvoreno pismo ruskom predsjedniku Vladimiru Putinu:
Kontekst
Zapad je u Novoj Rusiji pronašao paralele sa ruskim intervencijama u stvaranju Pridnjestrovlja u Moldaviji i Južnoj Osetiji i Abhaziji u Gruziji, kao i u Nagorno-Karabahu u Azerbajdžanu, u kontekstu šire moskovske politike "smrznutih sukoba" koji se mogu bilo kada ponovno aktivirati te tako osigurati ruski utjecaj nad politikom neke države. Ukrajinski premijer Jacenjuk optužio je Putina da pokušava stvoriti novi "krnji SSSR". Ukrajinski dužnosnici su optužili Moskvu da ratom želi stvoriti Veliku Rusiju. Veleposlanik Ukrajine u Hrvatskoj, Oleksandr Levčenko, je tako izjavio kako Putinove metode podsjećaju na "Miloševićevu ideju stvaranja velike Srbije početkom 90-ih godina".
Drugi se ne slažu te smatraju da je krajnji cilj Rusije spriječiti eventualni ulazak Ukrajine u NATO, iako je NATO svojedobno još 2008. odbio njeno članstvo.
Ljudske žrtve
left|thumb|225px|Sahrana jednog od palih ukrajinskih branitelja
UNHCR je objavio da je do 27.6. 2014. u Ukrajini zabilježeno 54.400 raseljenih osoba, od čega je oko 12.000 bilo sa Krima, dok je ostatak bio sa istočnih dijelova zemlje. U Rusiji je zabilježeno 110.000 ukrajinskih izbjeglica, dok je 750 njih zatražilo azil u Poljskoj, Bjelorusiji, Rumunjskoj i Češkoj. 5.8., u Ukrajini je zabilježeno 117.000 raseljenih osoba, dok je broj ukrajinskih izbjeglica u Rusiji porastao na 730.000 osoba.
U Ukrajini, većina raseljenih je smješteno u privatne kuće ili studentske domove. Do marta 2015., možda je bilo i 1,7 milijuna raseljenih ili izbjeglica. UN-ov Ured za koordinaciju humanitarnih poslova (OCHA) pak navodi malo drugačije podatke: 1,414,798 raseljenih osoba u Ukrajini, te 925.500 izbjeglica koje je napustilo državu, od čega je 442.219 zatražilo azil u Rusiji do 31.10. To je ukupno oko 2.300.000 izbjeglica ili raseljenih. Time je rat u Ukrajini nadmašio broj izbjeglica i raseljenih rata u Bosni i Hercegovini. Nakon što je ukrajinska vlada ponovno uspostavila kontrolu nad nekim naseljima, raseljene osobe su se većinom vratile svojim domovima. Tako se primjerice 20.000 osoba ponovno vratilo u Slavjansk nakon završetka bitke. Rat je doveo i prekida opskrbe osnovnih potepština, te se tako 1,5 milijuna ljudi na istoku Ukrajine našlo na rubu gladi, neviđenog u toj državi još od doba Holodomora i drugog svjetskog rata.
U prvih tri mjeseca rata, do 15.7. 2014. je poginulo preko 1.000 civila i vojnika. 15.8., objavljeno je da je broj poginulih prešao broj od 2.000, a 8.9. da je preko 3.000 poginulo. Prema izvještaju UN-a, do augusta 2015. poginulo je preko 8.000 osoba, dok je preko 17.000 ranjeno: Do jula 2016., bilansa stanje bila je 9.500 mrtvih i 22.000 ranjenih.
Prosječno je 46 osoba umiralo svakog dana rata, iako je taj broj spao na 10 žrtava dnevno nakon primirja 5.9. Primirje je ostalo vrlo krhko: od 5.9. do 20.11., u Ukrajini je svejedno poginulo gotovo 1.000 osoba u sporadičnim sukobima dvaju strana. Na ukrajinskoj strani, poginulo je najmanje 1.167 vojnika, dok je u Donjecku poginulo najmanje 1.719 a u Lugansku 858 vojnika i civila.
Ukrajinska strana navodi da je u ratu poginulo 15.022 osoba: 1.638 ukrajinskih vojnika, 7.577 ruskih vojnika te 5.807 civila. Njemačke tajne službe su pak procijenila da se broj poginulih u ratu možda popeo i do 50.000 žrtava.
Materijalni i ekonomski gubici
U Rusiji, Putinu je tijekom rata popularnost porasla na preko 80%. Ipak, nisu se svi Rusi složili sa njegovom politikom: 21.9. u Moskvi je organiziran antiratni prosvjed u kojem je nekoliko hiljada ljudi prosvjedovalo za mir u Ukrajini. Putin je iskoristio rat i kako bi povećao represiju nad ljudskim pravima: povećana je cenzura na internetu, uvedena restrikcija nad javnim okupljanjima dok su osobe koje se nisu slagale sa ruskom politikom u ukrajinskom ratu proglašene "nacionalnim izdajicama". Ruski ministar financija Anton Siluanov je izjavio da su Rusiju 2014. sankcije i pad cijena nafte za preko 30 posto koštale ukupno 140 milijardi $. Do kraja 2014., ruska rublja je pala za 50 % u odnosu na dolar, te je 16.12. 2014. ruska središnja banka odlučila da se ključna kamatna stopa u Rusiji poveća sa 10,5 na 17 %, što je bio velik teret običnom stanovniku Rusije.
Blankenberg
Blankenberg se može odnositi na
El Ranchito, Santa Isabel
El Ranchito je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Santa Isabel.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 65 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1606 m.
Seminole, Oklahoma
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 7.488, što je 589 (8,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Rusko-ukrajinski rat
Materijalni i ekonomski gubici
Rat je doveo i do povećanja rusofobije po istočnoj Evropi. Poljski ministar vanjskih poslova, Grzegorz Schetyna, je u januaru 2015., uoči 70. obljetnice oslobođenja logora Auschwitza, izjavio kako bi ljudi "u stvari trebali zahvaliti ukrajinskim vojnicima na oslobođenju, a ne Rusima". To je dovelo do prepiranja zbog čega ruski predsjednik Putin nije došao na obilježavanje tog događaja. Njemačka kancelarka Angela Merkel je otkazala dolazak u Moskvu povodom 70. obljetnice dana pobjede nad fašizmom jer tu "povijesnu činjenicu i učinak omalovažava ovih dana sama ruska propaganda, označavajući rusku agresiju u istočnoj Ukrajini kao "borbu protiv fašizma" i protiv navodne hunte u Kijevu". Osim nje, dolazak su odgodili i drugi predstavnici država.
Cabeza de Mono, Acula
Cabeza de Mono je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Acula.
Opština Colonești, Olt
Colonești je opština u Rumuniji u okrugu Olt.
Cabeza de Mono, Acula
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 45 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 8 m.
Ivan Krajačić
Učesnik Španskog građanskog rata i Narodnooslobodilačke borbe, društveno-politički radnik SFRJ i narodni heroj Jugoslavije.
Biografija
Rođen je 29. avgusta 1906. godine u selu Poljane, kod Nove Gradiške. Potiče iz mnogočlane, siromašne seljačke porodice. Pošto nije imao sredstava za školovanje, 1925. godine se zaposlio u rudniku Lešljani. Krajem 1925. godine, završio je zanat alatnog mehaničara, a 1926. godine je položio ispit za ložača i rukovodioca stabilnih mašina. Tokom rada u rudniku i kasnije na zanatu, uključio se u omladinski radnički pokret.
Godine 1927. je otišao odsluženje vojnog roka. Vojsku je služio u Glavnoj auto-komandi u Beogradu. Zbog čitanja opozicione štampe i širenja prokomunističkih ideja među vojnicima, bio je nekolko puta disciplinski kažnjavan.
Posle odsluženja vojnog roka, 1928. godine, došao je u Zagreb, gde se zaposlio u radionici Jugoslovenskih državnih železnica (JDŽ). Iste godine upoznao je Josipa Broza Tita, tada političkog sekretara Mesnog komiteta KPJ za Zagreb.
Godine 1931. primljen je u Savez komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ). Početkom 1933. godine je uhapšen, ali je zbog nedostatka dokaza pušten posle dvadeset dana. Zbog dobrog držanja pred policijom, odmah posle izlaska iz zatvora primljen je u članstvo Komunističke partije jugoslavije (KPJ). Tada je dobio ilegalno ime Stevo, koje mu je ostalo nadimak do kraja života. Godine 1934. postao je član Mesnog komiteta KPJ za Zagreb, a 1935. član Pokrajinskog komiteta KPJ za Hrvatsku.
Španski građanski rat
Zbog velikih partijskih provala u Hrvatskoj 1936. godine Stevo je, po odluci PK KPJ za Hrvatsku, bio određen da ide na obuku u Sovjetski Savez. Ali zbog izbijanja Španskog građanskog rata, Krajačić umesto u SSSR odlazi u Španiju. Kao borac bataljona „Čapajev“, Trinaeste internacionalne brigade, ranjen je u bici kod Teruela, krajem 1936. godine. Imao je čin kapetana Španske republikanske armije.
Zajedno sa Stevom, u Španiji se borio i njegov rođeni brat Marijan (kasnije ubijen u logoru Stara Gradiška).
Posle sloma španske republike, 1939. godine, Stevo je sa ostalim jugoslovenskim dobrovoljcima, našao u francuskim logorima. U logoru je ostao oko mesec dana, kada, po partijskoj direktivi, s tuđim pasošem napušta logor i ilegalno došao u Jugoslaviju. Po dolasku u Zagreb, Stevo se ponovo zaposlio u radionici Jugoslovenskih državnih železnica i izabran je u članstvo Centralnog komiteta Komunističke partije Hrvatske.
Narodnooslobodilački rat
Okupacija Kraljevine Jugoslavije i proglašenje ustaške Nezavisne Države Hrvatske, aprila 1941. godine, zatekli su ga u Zagrebu. Jula 1941. godine odlazi u Zemun, gde organizuje diverzantske akcije, ali se po naređenju CK KPH, vraća se u okupirani Zagreb.
Tokom 1942. godine Stevo se povezao sa pojedincima koji su zauzimali velike položaje u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj i organizovao je obaveštajnu mrežu, koja je tokom celog rata davala Vrhovnom štabu NOV i POJ dragocene podatke. Takođe se povezao i s ličnostima iz kulturnog i javnog života i uključuje ih u Narodnooslobodilački pokret Jugoslavije. U vreme svog ilegalnog boravka u Zagrebu, Stevo je postavljen za komandanta Druge (zagrebačke) operativne zone. Sredinom 1942. godine, zajedno s Ivom Lolom Ribarom, je organizovao prebacivanje dr Ivana Ribara na oslobođenu teritoriju, gde zajedno s njim i oni odlaze. Neposredno posle svog dolaska na oslobođenu teritoriju Josip Broz Tito ga ponovo šalje u Zagreb, da nastavi rad na obaveštajnoj službi.
Početkom septembra 1943. godine, kada mu je zapretila opasnost od hapšenja, napušta Zagreb i odlazi u Otočac, gde se u to vreme nalazio ZAVNOH i predsednik AVNOJ-a dr Ivan Ribar. Neposredno posle Stevinog dolaska ustaše su napale Otočac. Stevo zajedno sa Jakovom Blaževićem organizuje uspešno odbranu ZAVNOH-a, u borbama na raskrsnici za Senj, gde je branjena odstupnica članovima ZAVNOH-a, teško je ranjen.
Godine 1944. na poziv Centralnog komiteta Komunističke partije Jugoslavije, odlazi na ostrvo Vis, kao organizacioni sekretar CK KPH. Pri povratku s Visa, u blizini Vrginmosta, se srušio avion u kojem se nalazio zajedno sa Rendolfom Čerčilom (sinom Vinstona Čerčila) i sovjetskom vojnom misijom, tom prilikom je teže povređen.
Posleratna karijera
desno|mini|270p|Grob Ivana Krajačića na [[Mirogoju.]] Posle osnivanja Odeljenja za zaštitu naroda, 1944. godine, postavljen je za načelnika, a na toj dužnosti nalazio se i posle rata, do marta 1946. kada je, u činu general-pukovnika prebačen u rezervu i postavljen za ministra unutrašnjih poslova u Vladi Narodne Republike Hrvatske. Na toj dužnosti nalazio se do 1953. godine, od 1953. do 1963. bio je predsednik Izvršnog veća Sabora NR Hrvatske i član Saveznog izvršnog veća, i predsednik Saveza boraca NOR-a Hrvatske od 1959. do 1961. godine.
Od 1963. do 1967. godine nalazio se na dužnosti predsednika Sabora Socijalističke Republike Hrvatske. Biran je za člana Centralnog komiteta SK Hrvatske i SK Jugoslavije. Bio je član Glavnog odbora SSRN Hrvatske i Saveznog odbora SSRN Jugoslavije.
Godine 1968. dao je ostavku na članstvo u Centralnom komitetu Saveza komunista Hrvatske.
Priznanja i odlikovanja
Godine 1980, dodeljena mu je titula počasnog građanina grada Zagreba.
Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja. Ordenom narodnog heroja odlikovan je 23. jula 1952. godine.
Opština Colonești, Olt
Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 216 m.
Wahlstorf
Wahlstorf se može odnositi na
Warnow
Warnow se može odnositi na
Zanchi, Verona
Zanchi je naselje u Italiji u provinciji Verona, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 19 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 239 m.
Opština San Mateo Yucutindoo, Oaxaca
San Mateo Yucutindoo je opština u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca.
Blaženko Lacković
Blaženko Lacković (Novi Marof, 25. prosinca 1980.), hrvatski rukometaš i bivši reprezentativac.
Opština San Mateo Yucutindoo, Oaxaca
Prema proceni iz 2013. godine u opština je živelo 1471 stanovnika. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 2186 m.
Blaženko Lacković
Kao član Hrvatske rukometne reprezentacije 2004. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar"
Godine 2009., na Svjetskom rukometnom prvenstvu u Hrvatskoj, izabran je za najboljeg ljevog vanjskog igrača.
Alcobendas
Geografske karakteristike
Alcobendas leži pored grada San Sebastián de los Reyesa, sa kojim je praktički spojen, a od centra Madrida je udaljen nekih 15 kilometara sjeverno.
On je jedan od satelitskih gradova koji formiraju Metropolitanski Madrid - konurbaciju u kojoj živi 7,300,000 stanovnika.
Historija
Nezna se kad je nastao ali se pretpostavlja da je vrlo star zbog imena koje je keltskog porijekla. Alcobendas je prvi put spomenut 1208. u dokumentu kralja Alfonsa VIII od Kastilje, kao pogranično mjesto između Madrida i Segovije. Pripadao je Madridu sve do 1369. kad ga je kralj Enrique II od Kastilje poklonio Pedru Gonzálesu de Mendozi kao nagradu za njegovu podršku u ratu protiv brata Pedra I. Kasnije je mjenjao vlasnike sve do 19. vijeka, kad su prestali feudalni odnosi.
Naglo je izrastao u 20. vijeku kao stambeno predgrađe Madrida.
Kiril Ristoski
Kiril Ristoski (Prilep, 14. novembar 1948 - Skoplje, 11. jun 2011) bio je makedonski glumac i univerzitetski profesor.
Bernardella, Ascoli Piceno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 28 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 481 m.
La Frontera, Colima
La Frontera je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Colima, u opštini Colima.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 19 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 362 m.
Soledad de Reynoso, Silao de la Victoria
Soledad de Reynoso je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini Silao de la Victoria.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 527 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1762 m.
Llano Nuevo, San Juan Bautista Valle Nacional
Llano Nuevo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Juan Bautista Valle Nacional.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 20 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 424 m.
Göhren
Göhren se može odnositi na
Zoccolo, Biella
Zoccolo je naselje u Italiji u provinciji Biella, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 64 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 629 m.
Grambow
Grambow se može odnositi na
Piano Alastre, Trapani
Piano Alastre je naselje u Italiji u provinciji Trapani, u regiji Sicilija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 41 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 206 m.
Chappes (Ardeni)
Šap je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Šampanj-Arden, u departmanu Ardeni koja pripada prefekturi Retel.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 91 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 9 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 9,59 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 110 metara.
Gülzow
Gülzow se može odnositi na
Pärnu (rijeka)
Pärnu (estonski: Pärnu jõgi) je rijeka koja je svojom dužinom od 144 km, jedna od najvećih rijeka u Estoniji.
Hidrologija
Pärnu izvire na Visoravni Pandivere iz jezera Roosna-Alliku (2,5 hektara) u Okrugu Järva. Od tamo teče prema jugozapadu do kanala Pärnu-Jägala, kojim se dobar dio voda pretače rijeci Jägali. Nakon tog protiče kroz akumulacijsko jezero Tarbja, zatim teče istočnim rubovima gradova Paide i Türi i nešto dalje kod grada Pärnu ima ušće u Riški zaljev.
Porječje rijeke prostire se na površini od 6920 km² po okruzima; Järva i Pärnu, a prosječni godišnji protok na ušću je 50–65 m³/s.
Hidroenergija rijeke odavno se koristi je za pogon vodenica i pilana i manufaturnu predionicu Sindi, a u novija vremena za proizvodnju električne energije; hidroelektrana Sindi 1904.-63 i hidroelektrana Särevere 1927.-41. Još početkom 20. vijeka po rijeci su se splavarili trupci.
Historija
Za kamenog doba sliv rijeke bio je najgušće naseljen kraj u Estoniji. U donjem toku rijeke su 1904. pronađeni brojni neolitski artefakti. U srednjem vijeku rijeka se zvala Emajõgi ili po njemačkom Embecke.
Robert A. Heinlein
Robert Anson Heinlein (Butler, Missouri, 7. srpnja 1907. – Carmel, Kalifornija, 8. svibnja 1988), američki književnik, jedan od najpopularnijih, najutjecajnijih i najkontroverznijih autora znanstvene fantastike. Postavio je visoke standarde po pitanju znanstvene i tehničke vjerodostojnosti te uvelike pridonio poboljšanju literarne kvalitete ovoga žanra. Prvi je pisac koji se čistom, neprilagođenom, znanstvenom fantastikom probio u časopise za široke mase (npr. u The Saturday Evening Post, krajem 1940-ih). Među prvima je bio autor bestselerske znanstvene fantastike romanskog tipa u modernom dobu masovnog tržišta. Heinlein, Isaac Asimov i Arthur C. Clarke su dugo godina bili poznati kao "Velika Trojka" znanstvene fantastike.
U svojim znanstvenofantastičnim pričama Heinlein je neprestano obrađivao prepoznatljive društvene teme: važnost individualne slobode i samopouzdanja, obveze pojedinaca prema društvu, utjecaj organizirane religije na kulturu i vlast, težnju društva da potiskuje nekonformističko razmišljanje. Također je ispitivao odnos između tjelesne i emotivne ljubavi, razmišljao o mogućnosti neortodoksnih obiteljskih veza i utjecaju putovanja u svemiru na ljudsku kulturu. Njegov inovativni, neortodoksni, pristup spomenutim temama doveo je do toga da su njegova djela nailazila na potpuno suprotna shvaćanja, pa su i žigosana međusobno proturječnim oznakama. Tako je, primjerice, njegov roman Zvjezdani jurišnici (Starship Troopers, 1959.) uvelike smatran zagovaranjem militarizma i kao da čak u sebi sadrži neke elemente fašizma, iako mnogi paragrafi u samoj knjizi kritiziraju neprilagodljivost i glupost čisto militarističkog načina mišljenja. S druge strane, zbog svoga romana Stranger in a Strange Land (Stranac u stranoj zemlji, 1961.) proglašen je zagovornikom seksualne revolucije i kontrakulture, a također mu se pripisuje da je ovom knjigom popularizirao koncept "poliamorije" (engl. polyamory), tj. odgovorne nemonogamije.
Heinlein je dobio četiri Nagrade Hugo za svoje romane. Nadalje, pedeset godina nakon objavljivanja tri su njegova djela dobila nagradu "Retro-Hugo", nagradu koja se dodjeljuje retraktivno za godine u kojima se nije dodjeljivala Nagrada Hugo. Također je prvi dobio nagradu Grand Master za životno djelo koju dodjeljuje Američko udruženje pisaca znanstvene fantastike.
Nakon Heinleinove smrti Virginia Heinlein, njegova supruga, objavila je zbirku njegove korespondencije i bilježaka, objedinjenih u neku vrst autobiografskog uvida u njegovu karijeru, pod naslovom: Grumbles from the Grave (Gunđanja iz groba, 1989).
Život
Heinlein se rodio 7. srpnja 1907. od oca Rexa Ivara i majke Bam Lyle Heinlein u Butleru, savezna država Missouri. Djetinjstvo je proveo u Kansas Cityju u tradicionalnom okruženju. Diplomirao je na Američkoj pomorskoj akademiji 1929. i služio kao časnik u Američkoj ratnoj mornarici. 21. lipnja 1929. oženio se Eleanorom Curry, no taj je brak trajao samo oko godinu dana. 1931. godine služio je na brodu USS Lexington. U to je doba radio na radio-komunikacijama sa nosačima zrakoplova, koje su tada bile tek u povojima. Kapetan plovila je bio Ernest King koji će kasnije, tijekom Drugog svjetskog rata, vršiti službu zapovjednika pomorskih operacija. Kasnije su vojni povjesničari često intervjuirali o Kingu i njegovoj službi zapovjednika prvog modernog nosača aviona Američke mornarice. S drugom se ženom, Leslyn Macdonald, vjenčao 1932. Leslyn je bila radikalna političarka, a Isaac Asimov je govorio kako mu je Heinlein kasnije rekao da je u tim godinama bio poput nje, "gorljivi liberal". Heinein je 1933-1934. služio na USS Roper-u i zaslužio čin poručnika. 1934. je otpušten iz Mornarice zbog plućne tuberkuloze.
Tijekom dugotrajnog boravka u bolnici razvio je ideju o vodenom krevetu, a detaljni opisi ovoga izuma u trima njegovim knjigama kasnije su spriječili druge u pokušajima da ga patentiraju. Vojska je također imala velik utjecaj na Heinleina; cijeloga je života čvrsto vjerovao u lojalnost, vodstvo i druge uz vojsku vezane ideale.
Nakon otpusta Heinlein je nekoliko tjedana pohađao postdiplomski studij iz matematike i fizike na Kalifornijskom sveučilištu u Los Angelesu, no odustao je bilo zbog lošeg zdravlja bilo zbog toga što se želio uključiti u politički život.
Zarađivao je za život radeći štošta, uključujući prodaju nekretnina i rudarenje srebra. Novca mu je, ipak, uvijek nedostajalo. Heinlein je početkom 1930-ih godina bio aktivan u socijalističkom Pokretu za iskorjenjivanje siromaštva u Kaliforniji na čelu s Uptonom Sinclairom. Kada je Demokratska stranka 1934. Uptona kandidirala za guvernera Kalifornije, Heinlein je bio aktivan u ipak neuspješnoj kampanji. Sam se Heinlein 1938, također bez uspjeha, kandidirao za zastupnika u Kalifornijskoj državnoj skupštini. Poslije je Heinlein tajio svoju socijalističku prošlost. O svojim je iskustvima s politikom pisao suzdržljivo, često pod velom fikcionalizacije. 1954. je napisao: "...mnogi su Amerikanci... naglas tvrdili kako je McCarthy stvorio 'vladavinu straha'. Jeste li vi uplašeni? Ja nisam, a ja iza sebe imam mnogo političke aktivnosti koja je dobrano ulijevo od pozicije na kojoj je senator McCarthy."
Iako nakon kampanje nije bio potpuno bez novca - od Mornarice je primao nešto invalidnine - Heinlein se okrenuo pisanju da bi otplatio hipoteku (moguće je da se radi o njegovoj kući na adresi: 8777 Lookout Mountain Avenue, Los Angeles, koju spominje u djelu And He Built a Crooked House (I napravi krivu kuću), pa je 1939. "Life-Line", prva njegova objavljena priča, tiskana u časopisu Astounding Science-Fiction. Ubrzo je priznat kao predvodnik novoga pokreta za "društvenu" znanstvenu fantastiku. Tijekom Drugog svjetskog rata za Mornaricu je radio na zračnom inženjeringu, u tu svrhu novačeći Isaaca Asimova i L. Sprague de Camp-a da s njim rade u Filadelfijskom brodogradilištu Ratne mornarice.
Kako se rat 1945. bližio kraju, Henlein je počeo razmišljati o svojoj karijeri. Bacanje atomskih bombi na Hiroshimu i Nagasaki, kao i izbijanje Hladnog rata, stimulirali su ga da piše nefikcionalna djela političke tematike; usto se također želio probiti na isplativije tržište. U novinama The Saturday Evening Post objavio je četiri utjecajne priče, počevši u veljači 1947. sa pričom "The Green Hills of Earth" ("Zeleni brežuljci Zemlje"), i time je postao prvi pisac znanstvene fantastike koji je uspio izići iz "geta jeftinih tiskanica" (engl. "pulp ghetto"). 1950. je godine Destination Moon (Odredište Mjesec) - film s elementima dokumentarca za koji je Heinlein napisao priču i scenarij, bio koautor teksta i izumio velik dio efekata - dobio Oskara za specijalne efekte. Najvažnije od svega, započeo je niz romana za mlade za Izdavačku kuću Scribner's koji će se protegnuti kroz cijele 1950-e.
Od druge se žene Heinlein razveo 1947. godine, a sljedeće se vjenčao s Virginijom "Ginny" Gerstenfeld, s kojom će ostati vjenčan do smrti, četrdeset godina kasnije. Uskoro zatim, par se preselio u Kolorado, no budući da je 1965. velika nadmorska visina naškodila Heinleinovoj supruzi, preselili su se u Bonny Doon, Kalifornija.
Vatikanski muzeji
thumb|300px| Glavno stubište Vatikanskih muzeja thumb| Vatikanski muzeji iz zraka thumb| Vatikanska aleja thumb| Galerija mapa Vatikanski muzeji se nalaze u Vatikanskoj palači koje s 1400 soba tvore izvanredno važan muzejski sklop, kako zbog množine i vrijednosti remekdjela koje su razni pape skupljali stoljećima, tako i zbog raskošnih prostorija u kojima su smještena. Vatikanske palače su veličanstveni zbir zgrada s mnogobrojnim sobama, dvoranama, muzejima, galerijama, bibliotekama, kapelama, hodnicima, dvorištima i vrtovima, bogati svakojakim umjetničkim blagom.
Kliment Ohridski (TV drama)
Kliment Ohridski je jugoslovenska biografska TV drama na makedonskom jeziku emitovana 1986. godine. Naslovni protagonista, čiji lik tumači Kiril Ristoski, je Kliment Ohridski, znameniti makedonski prosvetitelj i hrišćanski miRežirao ga je Slavoljub Stefanović Ravasi a scenario je napisao Tome Arsovski.
Robert A. Heinlein
Život
Ginny je bez sumnje poslužila kao kao model za mnoge njegove inteligentne, neustrašivo samostalne ženske likove. Između 1953. i 1954. Heinleinovi su putovali svijetom (većinom prekooceanskim brodom), što je Heinlein opisao u djelu Tramp Royale, a to je također dalo dosta materijala za podlogu znanstvenofantastičnih romana čija je radnja smještena na svemirskom brodu, kao što je primjerice Podkayne of Mars. Asimov je smatrao da je Heinlein napravio drastičan zaokret udesno (u političkom smislu) kada se vjenčao s Ginny. Par je 1958. osnovao Ligu Patricka Henryja i 1964. sudjelovao u izbornoj kampanji Barryja Goldwatera, a Tramp Royale sadrži dvije poprilično duge apologije McCarthyjevih saslušanja. Međutim, moguće je da ova predodžba o drastičnoj promjeni političke orijentacije izvire iz tendencije da se pravi pogreška pri smještanju "slobodnjaštva" (engl. libertarianism) na tradicionalni lijevo-desni spektar američke politike. Ovomu je vjerojatno pridonijela Heinleinova neortodoksnost i nevoljskost da ga se smjesti u bilo koju ideologiju (uključujući slobodnjaštvo). Dokaz Ginnyjinog utjecaja očevidniji je pak u književnosti i znanosti. Prva je čitala njegove rukopise, te je imala reputaciju boljeg inženjera od samog Heinleina.
Kliment Ohridski (TV drama)
Uloge
Ostale uloge ▼
Los Fresnos, Acámbaro
Los Fresnos je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini Acámbaro.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 158 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1849 m.
Vatikanski muzeji
U Vatikanske muzeje ulazi se iz Vatikanske aleje. Najveća kolekcija neprocjenjivih antikviteta i umjetnina na svijetu nalazi se u muzeju Pio Clementino i muzeju Chiaramonti. No, najveća kolekcija talijanskih i europskih slika se čuva u 18 soba vatikanske pinakoteke.
Robert A. Heinlein
Život
Heinleinovi romani za mlade (tzv. Heinlein juveniles) bi mogli biti njegovo najvažnije djelo, koje je stvorilo publiku znanstveno i društveno svjesnih odraslih osoba. U svojim se serijalima bavio aktualnim pitanjima, no 1959. je uredništvo Scribner's-a njegove Zvjezdane jurišnike (Starship Troopers) ocijenila isuviše kontroverznim za njihov ugled i odmah ih odbacilo. Heinlein se osjetio oslobođenim spona pisanja za djecu i počeo pisati "svoje stvari, na svoj način", i pojavio se sa nizom izazovnih knjiga koje su proširile horizonte znanstvene fantastike. Tu spada Stranac u stranoj zemlji (Stranger in a Strange Land), njegovo najpoznatije djelo (1961), i Luna je okrutna ljubavnica (The Moon Is a Harsh Mistress, 1966).
Groß Niendorf
Groß Niendorf se može odnositi na
Vatikanski muzeji
Piov i Klementov muzej
Piov i Klementov muzej nosi taj naziv jer je veličanstvena i bogata ostavština dvojice papa koji su živjeli u 17. stoljeću, Klementa XIV. i Pija VI.
Robert A. Heinlein
Život
Počevši 1970. godine zadesio ga je niz zdravstvenih kriza, čemu je doprinio i iscrpljujući klesarski hobi. Desetljeće je počelo po život opasnim peritonitisom od kojeg se oporavljao više od dvije godine. No, čim je ozdravio dovoljno da može pisati, počeo je rad na knjizi Time Enough for Love (Vrijeme dovoljno za ljubav, 1973), u kojoj je po prvi put spomenuo mnoge teme koje će se kasnije provlačiti kroz njegova djela.
Vatikanski muzeji
Piov i Klementov muzej
U Galeriji kipova nalaze se Praksitelov Apolon Saurokton, te helenistički reljef Uspavana Arijadna na kojemu Arijadna, napuštena od Tezeja, spava u nemirnoj pozi.
U Galeriji poprsja izloženi su portreti uglavnom iz rimskog doba (Poprsje mladog Augusta).
Dvorana Muza ukrašena je korintskim stupovima, kipovima i poprsjima mitskih likova. U sredini dvorane je čuveni Belvederski torzo iz 1. stoljeća, koji je izradio Atenjanin Apolonije.
U Okrugloj dvorani je podni mozaik pronađen u Otricoliju, kolosalni Antonijev kip iz Palestrine, ali veličanstvena porfirna posuda, promjera gotovo 4 metra, jamačno je najbogatiji i najraskošniji izložak ove galerije.
Dvorana grčkog križa ima dva porfirna sarkofaga. U jednom je pronađeno tijelo svete Jelene, a u drugom svete Konstancije, kćeri cara Konstantina.
Chiaramontijev muzej
thumb| Novi krak Chiaramontijevog muzeja thumb| [[August Prima Porta ]] Osnovao ga je Pio VII. Chiaramonti (1800.-1823.), a čine ga Hodnik (Corridoio), Lappidarij (Galleria Lapidaria) i Novi krak (Braccio Nuovo) koji odražavaju tipičan neoklasičan duh.
Duž Hodnika su kipovi, poprsja, sarkofazi, reljefi itd., sve u svemu – gotovo 800 raznovrsnih antičkih djela.
U Lapidariju je više od 5000 poganskih i kršćanskih natpisa.
U Novom kraku ističe se Augustov kip (August Prima Porta) pronađen 1863. na Flaminijevoj cesti, a tu ga je postavio Pio IX. Kolosalna grupa Nil je egipatska skulptura koju je, između brojnih umjetnina, August ponio nakon bitke kod Akcija.
Vatikanska pinakoteka
Zbirku pinakoteke započeo je skupljati Pio VI., a obogatili su je njegovi nasljednici Pio VII. i Pio X. Pio XI. Je dao izgraditi današnju zgradu 1936. (Luca Beltrami).
U vatikanskoj Galeriji slika, koja je i organizirana po kronološkom redu, može se pratiti razvoj slikarstva kroz stoljeća:
Muzej moderne umjetnosti
Muzej moderne umjetnosti posjeduje slike umjetnika kao što su Carlo Carrà i Giorgio de Chirico.
Biblioteka
thumb| Sikstinska dvorana Vatikanske biblioteke Vatikanska biblioteka je prva u Europi po starosti i bogatstvu rukopisa, te bibliografskim raritetima. U raskošnoj Sikstinskoj dvorani izloženi su poneki veoma rijetki primjerci, među kojima rukopisna Biblija iz 4. stoljeća, četiri primjerka Vergilijevih djela iz razdoblja od 3. do 5. stoljeća, Evanđelje po Mateju iz 6. stoljeća, palimpsest koji sadrži veliki dio Ciceronova djela De Repubblica (rukopis iz 5. st. koji je u 7. st. sastrugan da bi se na njemu prepisalo tumačenje sv. Augustina O psalmima (Super psalmos), a ponovno je izašao na vidjelo u 9. st.).
U dnu biblioteke, u desnoj dvorani, dragocjena je zbirka drevnih fresaka, među kojima je najvažnije Aldobrandinsko vjenčanje (Nozze Aldobrandini) iz Augostova doba, koje prikazuje pripreme za vjenčanje Aleksandra Velikog i Roksane.
Robert A. Heinlein
Život
U to je vrijeme sabirao rane bilješke za još jedan roman iz serijala World as Myth (Svijet kao mit). Nekoliko je njegovih djela objavljeno posthumno.
Romani
Romani označeni s zvjezdicom * smatraju se lakom/zabavnom literaturom, no neka djela nije lako kategorizirati