cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islam u Srbiji
Stvaranje islamske zajednice Jugoslavije
U posleratnoj SFRJ se radikalno menja položaj svih verskih zajednica, pa i islamske. Ustavom FNRJ (1946) i Zakonom o pravnom položaju verskih zajednica (1953) jugoslovenska država je odredila temeljna načela svoga odnosa verskim zajednicama, među kojima su ključna: odvajanje crkve od države, proklamovanje slobode vere i savesti, kao i osnivanja verskih zajednica, zatim ravnopravnost verskih zajednica i odvojenost crkve od škole, uz slobodno organizovanje verske nastave po crkvama i hramovima. U odnosu na predratni period, kada je Islamska verska zajednica bila neravnopravna u odnosu na Srpsku pravoslavnu crkvu i Katoličku crkvu, dosledna sekularizacija i proglašenje ravnopravnosti svih vera je jugoslovenske muslimane dovelo u ravnopravan položaj. U SFR Jugoslaviji je bilo oko 4 miliona pripadnika islamske vere.
Rasprostranjenost
thumb|Beogradska [[Bajrakli džamija u Beogradu|Bajrakli džamija.]] U Srbiji (bez Kosova) ima oko 280.000 muslimana ili 3,6% stanovništva. Oni uglavnom pripadaju bošnjačkom i albanskom narodu. Islamski vernici su takođe i pripadnici manjih etničkih grupa kao što su Aškalije, Egipćani, Goranci, Romi i Turci. Muslimani su vecina u oblastima Sandzaka i juzne Srbije u gradovima Novi Pazar oko 90%,Sjenica 80%,Bujanovac oko 60%,Ttin 95% i Presevo oko 90% stanovnistva.
U Srbiji (bez Kosova) postoji preko 190 džamija od kojih oko 120 u Sandžaku, 60 u južnoj Srbiji, po jedna u Beogradu (Bajrakli džamija), Nišu, Malom Zvorniku i Subotici (Muhadžir džamija). Postoje i dve medrese - jedna u Novom Pazaru kao i islamski fakultet, i jedna u Beogradu.Najpoznatije dzamije u Srbiji su Altun Alem dzamija u Novom Pazaru,Sultan Valide u Sjenici i Bajrakli dzamija u Beogradu.
Quitman, Georgia
Kvitman (Džordžija) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 3.850 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 3.850 stanovnika, što je 788 (17,0%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Bantigny
Bantinji je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Sever-Pa de Kale, u departmanu Sever koja pripada prefekturi Kambre.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 465 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 146 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,17 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 48 metara (maksimalnoj 65 m, a minimalnoj 39 m).
Neukirchen beim Heiligen Blut
Nojkirhen bajm Hajligen Blut je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 38 opštinskih središta okruga Kam. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 3.917 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9372144.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Kam Nojkirhen bajm Hajligen Blut se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Kam. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 485 metara. Površina opštine iznosi 59,8 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 3.917 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 65 stanovnika/km².
Kitovi usani
Anatomija
Većina kolosa među kitovima su kitovi usani. Dok u porodici kitova zubana postoji samo jedan vrlo veliki kit,ulješura, svi ostali veliki kitovi su iz porodice kitova usana među njima i plavi kit, najveća na Zemlji živa životinja. Svi kitovi usani su veći od 6 m.
Obilježje cijele ove grupe kitova su usi u gornjoj čeljusti. Sa svake strane ih ima i do 400 i vrlo gusto su složeni poput gibljive zavjese od traka. Kitovi usani imaju zube samo u embrionalnom razdoblju. Međutim, poznati su fosili kitova usana koji imaju zube umjesto usi. Kitovi usani imaju dvije nosnice kojima kod izbacivanja zraka oblikuju ispušni mlaz u obliku slova V.
Pozzo Cerreto, Frosinone
Pozzo Cerreto je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 49 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 450 m.
Kitovi usani
Ishrana
Nasuprot kitovima zubanima, kitovi usani hrane se uglavnom životinjskim planktonom odnosno sićušnim morskim životinjama, kao na primjer krilom. Međutim, neke vrste se hrane i ribom. Kit uzme veliku količinu vode u usta, koja se kod brazdastih kitova povećava ekstremno rastezljivom naboranom kožom ispod grla i prsiju. Iza toga, zatvara čeljusti i jezikom kroz usi istiskuje vodu ponovo van. Usi poput filtera zadržavaju sićušne životinje koje žive u vodi pa ih tada kit lako proguta.
Usi se mogu koristiti i na druge načine. Na primjer, glatki kitovi plivaju otvorenih ustiju, a sivi kitovi na taj način filtriraju morsko dno.
Ponašanje
Selidbe
Kasandra
thumb|[[Gemälde von Evelyn de Morgan: Kasandra]]
Kitovi usani
Ponašanje
Skokovi
Uprkos svojoj velikoj težini, kitovi usani su u stanju potpuno iskočiti iz vode. Naročito su grbavi kitovi poznati po svojim akrobatskim skokovima, ali i drugi kitovi usani izlaze svojim tijelom izvan vode ili snažno udaraju svojim perajama vrlo glasno po površini. Svrha takvog ponašanja nije posve razjašnjena.
Za razliku od kitova zubana, za usane nije dokazano da imaju sposobnost korištenja ultrazvuka za orijentiranje ili potragu za plijenom. Nasuprot tome, oni ispuštaju vrlo snažne zvukove niskih frekvencija, niže od ljestvice čujnosti ljudskog uha. Zov najvećih kitova se "čuje" na udaljenosti od više stotina kilometara. Sasvim posebna je "pjesma" grbavih kitova čiji se komplicirani slijed strofa iz godine u godinu mijenja, a vjerojatno služe uzajamnom dozivanju u vrijeme parenja. Kad se promijeni frekvencija do čujnosti ljudskog uha, njihova "pjesma" potsjeća na cvrkut ptica.
Sistematika
Kitovi usani se obično svrstavaju u četiri a ponekad i tri porodice (vidi zaseban taksokvir):
Azimilid
Azimilid je organsko jedinjenje, koje sadrži 23 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 457,953 Da.
Kasandra
Apolon i Kasandra
Apolon je, zaljubivši se, dao Kasandri dar proricanja budućnosti, a ona je na njegovu ljubav uzvratila hladnoćom zbog čega ju je prokleo tako da se na njezina proročanstva nitko ne obazire i da im nitko ne vjeruje. Njezina su proročanstva postala izvor velike boli i frustracija. Ponekad je to prikazano simboličnim Apolonovim pljuvanjem u njezina usta. U Eshilovoj drami Agamemnon Kasandrin lik govori da je prekršila obećanje da će mu postati družica.
U drugoj inačici mita, provela je noć u Apolonovu hramu sa svojim bratom blizancem, a hramske su joj zmije polizale uši tako da je mogla osluškivati budućnost. Ovo je česta tematika u grčkoj mitologiji, premda češće donosi dar razumijevanja životinjskog govora, a ne budućnosti.
Uništenje Troje
Kasandra je predvidjela uništenje Troje, ali nije ih mogla spriječiti. Upozorila je Trojance o trojanskome konju i Agamemnonovoj smrti, ali je njezina obitelj mislila da je poludjela. U nekim se inačicama donosi da su je zbog toga i držali zatvorenom. Koreb i Otron pomogli su Trojancima jer su voljeli Kasandru. Ona je ujedno bila i prva koja je vidjela mrtvo tijelo svoga brata Hektora nakon što je doneseno u grad.
Nakon razrušenja Troje, potražila je utočište u Ateninu hramu gdje ju je silovao Ajant mlađi.
Kasandru je potom kao konkubinu uzeo kralj Agamemnon. Kao što donosi i Eshil u Agamemnonu, Klitemnestra, Agamemnonova žena bila je ljubomorna na nju. Dok je još Agamemnon bio u ratu, Klitemnestra je ljubovala s Egistom i odlučila ubiti svoga muža, ponajprije zato što je žrtvovao njihovu kći Ifigeniju. Kasandra je upozorila Agamemnona na njegovu smrt. Kad su se oboje vratili u Mikenu, Klitemnestra ih je ubila. Neki izvori govore da je Egist ubio i Agamemnonove i Kasandrine blizance - Teledama i Pelopsa.
Glatki kitovi
Glatki kitovi (lat. Balaenidae) ili, kako ih neki još zovu, pravi kitovi su jedna od porodica kitova usana. Ime su dobili jer na grlu i početku prsiju nemaju nabore, odnosno brazde kao što ih imaju brazdeni kitovi. U ovu porodicu se svrstavaju četiri vrste koje sve spadaju u skupinu velikih kitova.
Obilježavajuće za ovu porodicu je da svi imaju vrlo velike glave koje čine gotovo jednu trećinu ukupne dužine životinje. Donja čeljust im je na neobičan način isturena prema naprijed, tako da kad životinja ima zatvorena usta, donja čeljust mu je isturena preko gornje. Nemaju leđnu peraju. Oko 700 usi je dugo i savitljivo, kod zatvorenih ustiju, one se savijaju prema natrag i nalaze mjesto u usnoj šupljini. Anatomska osobitost im je sraštenost sedam vratnih kralježaka tako da čine jednu kost.
Dok raniji izvori u ovu porodicu ubrajaju samo tri ili čak dvije vrste, danas se smatra da su to četiri vrste, a prema nekim mišljenjima i pet. Nejasnoće dolaze otuda što neki autori smatraju da je patuljasti glatki kit vrsta ove porodice, a drugi autori ga smatraju samostalnom porodicom. Osim toga, tri vrste iz roda Eubalaena su se ranije smatrale jednom ili, eventualno dijelile na dvije vrste. U modernoj sistematici se smatra da ova porodica ima slijedeće vrste:
Glatki kitovi su bili prvi veliki kitovi koji su bili masovno izlovljavani. Zbog njihove male brzine, jer im je tijelo nakon uginuća plivalo na površini vode kao i radi velike količine ulja i usi bili su omiljena meta komercijalnog kitolova. Kao posljedica tog nesmiljenog lova došlo je do sloma čitavih populacija koje se i nakon prestanka kitolova još uvijek tek polagano oporavljaju.
Paris
thumb|Paris drži koplje, detalj, [[4. stoljeće pne.]] Paris (grč. Πάρις, Páris) jedan je od brojnih sinova trojanskog kralja Prijama. Također poznat pod imenom Aleksandar. Njegova otmica Helene, žene spartskog kralja Menelaja, dovela je do Trojanskog rata.
Etimologija
Parisovo grčko ime (paris = torba) povezuje se s putničkom torbom u kojoj ga je Agelaj vratio kući, a potom ga odlučio odgojiti kao svoga sina.
Rođenje i djetinjstvo
Parisov otac, kralj Prijam, imao je sa ženom Hekabom sina Hektora. Kad se približavalo vrijeme da im se rodi drugo dijete, Hekaba je jedne noći u snu vidjela strašnu utvaru: pričinilo joj se da rađa baklju koja ognjem pustoši čitavu Troju i u pepeo je spaljuje. Prestrašena, ispripovjedi to svom mužu Prijamu. On pozove svog sina iz prvog braka, po imenu Ezaka, koji je bio gatar i poznavao je vještinu tumačenja snova. Ezak objasni da će njegova maćeha roditi sina koji će biti propast svome gradu. Stoga im preporuči da to dijete odlože u gori. Kraljica doista rodi sina i ljubav prema domovini nadvlada njezine majčinske osjećaje. Premda je Apolonova svećenica Herofila nagovarala roditelje da ubiju svoje dijete, oni to nisu mogli učiniti. Ona dopusti svome mužu Prijamu da novorođenče preda slugi da ga ubije.
Sluga Agelaj sažalio se i odnio ga u goru Idu nadajući se da će tamo skončati. No, dijete je dojila medvjedica i preživjelo je. Agelaj se vratio i odlučio ga odgojiti kao svoga sina te ga je ponio u putničkoj torbi kući. Kralju Prijamu kao dokaz djetetove smrti pokazao je pseći jezik.
Paris je u gori Idi odrastao. Kao dječak bio je vrlo lijep i pametan. Kad je bio dijete, uspio je svladati kradljivce stoke i vratiti krdo, a tako je i postao obranom svih pastira protiv razbojnika, stoga su ga pastiri prozvali Aleksandar, sto znači "branitelj ljudi".
Parisov sud
thumb|[[Peter Paul Rubens: Parisov sud, 1636. ]]
Paris je iskušavao Agelajeve bikove u borbi. Jedan je stalno pobjeđivao te je Paris održavao natjecanja s bikovima ostalih pastirima i nudio svoje bikove kao nagradu. Njegov je bik uvijek pobijedio. Na posljetku je Paris ponudio zlatnu krunu onome tko pobijedi njegova prvaka. Ares se odazvao i pretvorio se u bika te lako pobijedio. Paris je dao krunu Aresu bez oklijevanja - bio je iskren u svojoj prosudbi, a to je utjecalo na olimpske bogove koji su tražili Parisa da presudi u svađi između Atene, Here i Afrodite.
thumb|left|[[Lucas Cranach: Parisov sud, 1528. ]]
Zeus je održao slavlje u čast braka Peleja i Tetide. No, Erida, božica razdora, bila je bijesna jer nije bila pozvana. Ljuito je stigla na proslavu i bacila zlatnu jabuku na stol (otud izraz "jabuka razdora") na kojoj bješe natpis καλλίστῃ = najljepšoj (dativ jednine od grč. καλος = najljepša).
Tri su božice htjele jabuku - Atena, Hera i Afrodita. Tražile su Zeusa da prosudi koja je najljepša, a on je, želeći se ne miješati, pozvao Parisa.
Prema tradiciji, Hera je u grčkoj tradiciji bila najljepša, često zvana "volooka Hera" (čest i stalan epitet kod Homera) zbog velikih, lijepih očiju. Afrodita je pak imala najviše zavodljivosti i erotičnog šarma, dok je Atenina ljepota rjeđe bila opisivana, budući da su je Grci smatrali aseksualnim bićem.
Hermes je sa sve tri kandidatkinje došao na brdo Idu do Parisa. Nakon što su se okupale na izvoru, sve tri pokušale su podmititi Parisa. Hera mu je ponudila da će ga učiniti kraljem Europe i Azije, a Atena mu je rekla da će mu dati mudrost i ratnu vještinu. Afrodita je pak imala Harite i Hore koje su je uljepšale cvijećem i pjesmom (izvor: ep Kiprije) te mu je ponudila ruku najljepše žene na svijetu. To je bila Helena, Menelajeva žena. Paris je pristao i proglasio je najljepšom te joj je dao jabuku. To je rasrdilo Heru. Paris je potom krenuo po Helenu i to je bio povod Trojanskog rata.
Početak i povod rata
thumb|left|[[Jacques-Louis David: Helena i Paris]] thumb|200px|[[Francesco Primaticcio: Otmica Helene, 1530. - 1539. ]]
Afrodita je Parisu obećala Heleninu ruku, ruku najljepše žene na svijetu. No, Helena je bila udana za Menelaja, kralja Sparte. No, ovo nije spriječilo Parisa da je otme ukravši i Menelajeve konje. U drugoj i čestoj inačici mita, Helena se zaljubila u Parisa i svojevoljno otišla iz Sparte te napustila muža i njihovu devetogodišnju kćer Hermionu.
Brojni izvori opisuju različite odnose između Helene i Parisa. Neki tvrde da su se jako voljeli (možda pod utjecajem Afrodite). Drugi pak tvrde da nije svojevoljno napustila Troju, a treći da je bila okrutna i sebična žena koja je nosila katastrofu te da ga je mrzila.
thumb|[[Johann Heinrich Füssli: Afrodita spašava Parisa iz dvoboja s Menelajem, 1766. - 1770. ]]
Nagrada Saturn za najbolju retro televizijsku seriju na DVD-u
Slijedi lista dobitnika nagrade Saturn za najbolju retro televizijsku seriju na DVD-u: Ova nagrada je utemeljena 2004. godine.
Paris
Početak i povod rata
Za vrijeme Helenine udaje, mnogi su prosci došli po njezinu ruku iz cijeloga svijeta. Među proscima bili su Odisej, Menest, Ajant, Patroklo, Idomen, ali je favorit bio Menelaj, koji nije došao osobno - predstavljao ga je njegov brat Agamemnon. Helenin otac Tindarej nije znao kako će otpraviti preostale prosce, a da ne započne svađu. Odisej je obećao da će on to riješiti ako ga zauzvrat podrži u njegovu udvaranju Penelopi. Tindarej se složio, a Odisej je rekao da svi prosci moraju položiti zakletvu da će prihvatiti i poslije braniti izabranog muža. Na posljetku se Helena udala za Menelaja. Nakon Tindarejeve smrti, Menelaj je postao kralj Sparte, jer Tindarejevi sinovi Kastor i Polideuk bili su već mrtvi i uzneseni na Olimp.
Kad je Menelaj doznao da mu žena nedostaje, pozvao je bivše Helenine prosce da ispune danu zakletvu. Tako je započeo Trojanski rat u kojem su sudjelovali svi Grci, bilo na Menelajevoj, bilo na strani Trojanaca.
Paris u ratu
Paris je u Homerovoj Ilijadi portretiran uglavnom kao kukavica. U dvoboju između njega i Menelaja, spasila ga je Afrodita. Jedino ubojstvo koje je počinio bilo je Ahilejevo - ubio ga je otrovnom strijelom koju je vodio bog Apolon. Druga inačica mita govori da je Paris bio vrstan strijelac te da ga je sam pogodio zahvaljujući vještini i iskustvu. Isticanje Parisa kao strijelca služilo je da ga se i prikaže kao Azijca, a ne Grka, jer su Grci rijetko, za razliku od Azijaca, koristili lukove i strijele u bitkama.
thumb|150px|[[Agostino Carracci: Paris i Enona]]
Parisa je ubio Filoktet. Nakon što je Paris umro, njegov je brat Difob oženio Helenu. Na posljetku ga je ubio Menelaj i odveo Helenu natrag u Spartu.
Paris i Enona
Enona je bila Parisova prva ljubavnica koju je upoznao još na gori Idi. Bila je nimfa koja je imala dar liječenja.
Kad je Paris bio smrtno ranjen, odnesen je na Idu gdje je molio Enonu da ga izliječi. Ona je bila ljuta jer ju je ostavio zbog Helene. Odbivši ga, Paris je vraćen u Troju gdje je i umro. Pokajavši se, Enona se sjurila niz planinu, ali bilo je prekasno. Potom se bacila u vatru, na lomaču gdje je umrla. Druga inačica mita govori da ju je njezin otac spriječio da mu pomogne, a treća da je iskoristila sina Korita da unese razdor između Parisa i Helene, a Paris je, ne prepoznavši svoga sina, ubio Korita.
Nerolidol
Nerolidol je organsko jedinjenje, koje sadrži 15 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 222,366 Da.
Mali Požarevac
Mali Požarevac je naselje u Gradskoj opštini Sopot u Gradu Beogradu. Prema popisu iz 2002. bilo je 1479 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 1472 stanovnika).
Istorija
Mali Požarevac se nalazi južno od varošice Grocke, severno se graniči sa Malom Ivančom. Nema podataka na osnovu kojih bismo sa sigurnošću mogli utvrditi starost ovoga mesta. Po predanju, koje se očuvalo, ovo je naselje postojalo još u 14.veku, jer je iz njega „na Kosovo otišlo sedamdeset kopljenika“. Ima trgova koji pokazuju da je ovde neko staro naselje. Severno od mesta nalazi se mesto Selište. Na ovome je mestu ranije bilo selo koje je „naseljeno u ono vreme, kada Turci popalili Kokorin“. Ovo selo je napušteno, vele, zbog čega se primaknu bliže Ralji, na današnje mesto. Predanje veli da je na Stolicama bilo madžarsko selo, Prestolište. Na tome se mestu i danas nalazi na opeke.
Godine 1722. u gročanskom distriktu, u nuriji rainovačkoj, pominje se selo Požarevac, koje je tada imalo 33 doma. Kasnije se, u aračkim spikovima, pominje Mali Požarevac, koji je imao 1818. godine 75 kuća a 1822. godine 36 kuća. Po popisu iz 1921. godine selo je imalo 195 kuća sa 1176 stanovnika.
Po predanju selo je dobilo današnje ime po požaru. Vele da je u staro doba u blizini Ralje postojalo madžarsko selo Prestolište, koje je za vreme ratova s Turcima popaljeno i ostalo pusto, dok se Srbi nisu počeli naseljavati na desnoj strani Ralje. Tada je tu požar, po čemu i mesto dobije ime Požarevac, pa je kasnije, za razliku od varoši Požarevca, nazvano Mali Požarevac.
Selo su zasnovali prvi doseljenici Simići. Oni su iz Crne Gore pošli da traže plodnu zemlju i kad su došli u Korin, zapevao im petao te se oni reše i tu ostanu. Posle njih su došli Petrovići iz Hercegovine, zatim ostale porodice. Mali Požarevac ima crkvu i školu sagrađene u 19.veku. (podaci krajem 1921. godine).
Demografija
U naselju Mali Požarevac živi 1201 punoletni stanovnik, a prosečna starost stanovništva iznosi 41,7 godina (40,6 kod muškaraca i 42,7 kod žena). U naselju ima 469 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,15.
Ovo naselje je u velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine). U ovom mestu je rođen episkop Tihon Radovanović (1891-1951).
Korišćena Literatura
U uvodnom delu autor je dao kratak istorijski pregled ovog područja od praistorijskih vremena do stvaranje države Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca. Najveći prilog u ovom delu čine ,»Letopisi« i trudio se da ne propusti nijednu važnu činjenicu u prošlosti opisivanih mesta.
Coolidge, Georgia
Kulidž (Džordžija) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 525 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 525 stanovnika, što je 27 (4,9%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Theodor Meron
mini|250px|Theodor Meron Theodor Meron (Kalisz u Poljskoj, 28. travnja 1930.), predsjednik Međunarodnog suda za zločine počinjene na području bivše Jugoslavije i predsjedavajući Žalbenog vijeća Suda za Ruandu. Izabran je za predsjednika Suda za bivšu Jugoslaviju 19. listopada 2011., a počeo je obnašati dužnost 17. studenog iste godine.
Poznat je kao sudac koji je u žalbenom vijeću 2012. donio oslobađajuću presudu hrvatskim generalima Gotovini i Markaču, a 2013. srpskom generalu Momčilu Perišiću. 13. 6. 2013., danski dnevni list BT objavio je privatno pismo suca MKSJ-a, Frederika Harhoffa, u kojem je isti izrazio strah svojim prijateljima jer su ga tri nedavne oslobađajuće presude koje su 2012. i 2013. izrečene u Haškom tribunalu ostavile sa "snažnim neprijatnim osjećanjem da je sud promijenio svoj kurs pod pritiskom 'vojnog establišmenta' iz nekih uticajnih zemalja." Implicirao je da je predsjednik MKSJ-a, Meron, izvršio pritisak na druge suce kako bi se od 2012. postrožili kriteriji za osuđivanje. William Schabas, koji predaje međunarodno pravo na sveučilištu Middlesex u Londonu se složio da su te tri oslobađajuće presude "oslabile poruku [tribunala], jer sada ima manje zaštite za civile i ljudska prava.”
Autor je mnogih knjiga vezanih uz međunarodno pravo, školovao se na Židovskom sveučilištu, Harvard Law School i Sveučilištu Cambridge. Po narodnoj pripadnosti je Židov, u ranoj mladosti bio je u nacističkim koncentracijskim logorima.
Helena (mitologija)
thumb|[[Evelyn de Morgan: Helena Trojanska, 1898. ]]
Etimologija
Helenino ime praindoeuropskog je porijekla. Moguće je da potječe od *wel- = okrenuti, pokriti, zatvoriti ili od *sel- = teći, trčati. Potonja bi mogućnost mogla biti paralela za vedsku Saraṇyū koja je također bila oteta. Ime je pučkom etimologijom povezivano s Helenima.
Rođenje
thumb|left|Helenino rođenje iz [[jajeta, 4. vijek pne.]]
Prema mitu, Leda je rodila Helenu i Polideuksa (Poluksa) Zeusu istodobno noseći Kastora i Klitemnestru, djecu svoga muža Tindareja, spartanskog kralja. Zeus je poprimio obličje labuda i spavao s Ledom iste noći kad i njezin muž. U drugoj inačici mita, izlegla je dva jaja iz kojih su izašla djeca.
Drugi mit o Heleninu podrijetlu govori da je Nemezidina kći. Nju je dok je bila u obličju guske silovao Zeus u obličju labuda. Nemezida je izlegla plavo i srebrno jaje, a ona su nekako došla u Ledino posjedovanje. Kad su se jaja izlegla, rodila se Helena, a Leda ju je odgojila kao da je njezina kći.
Još jedna inačica potonjeg mita govori da je Nemezida bila u ljudskome obliku. Afrodita je bila u obličju orla i slijedila Zeusa koji je bio u obličju labuda. Zeus je potražio zaštitu u Nemezidinim rukama. Kad je ona zaspala, Zeus ju je silovao, a ona je poslije izlegla jaja te se mit nastavlja kao i prethodni.
Brak s Menelajem
Tezej i Pirit zavjetovali su se da će oženiti Zeusove kćeri, a Tezej je izabrao Helenu. On i Pirit oteli su je i zadržali sve dok nije bila dovoljno zrela za udaju. Pirit je izabrao Perzefonu, Hadovu ženu. S Tezejevom majkom, Etrom, otišli su u Had oteti Perzefonu. Had se pravio gostoljubiv, ali čim su sjeli za gozbeni stol, zmije su ih prikovale za mjesta. Helenu su spasila njezina braća, Kastor i Polideuk i vratila je u Spartu.
Kad je došlo vrijeme za Heleninu udaju, mnogi su prosci došli po njezinu ruku iz cijeloga svijeta. Među proscima bili su Odisej, Menest, Ajant, Patroklo, Idomen, ali je favorit bio Menelaj, koji nije došao osobno - predstavljao ga je njegov brat Agamemnon. Helenin otac Tindarej nije znao kako će otpraviti preostale prosce, a da ne započne svađu. Odisej je obećao da će on to riješiti ako ga zauzvrat podrži u njegovu udvaranju Penelopi. Tindarej se složio, a Odisej je rekao da svi prosci moraju položiti zakletvu da će prihvatiti i poslije braniti izabranog muža. Na posljetku se Helena udala za Menelaja. Nakon Tindarejeve smrti, Menelaj je postao kralj Sparte, jer Tindarejevi sinovi Kastor i Polideuk bili su već mrtvi i uzneseni na Olimp.
Otmica
thumb|left|250px|[[Francesco Primaticcio: Otmica Helene, 1530. - 1539. ]]
Brojni izvori opisuju različite odnose između Helene i Parisa. Neki tvrde da su se jako voljeli (možda pod utjecajem Afrodite). Drugi pak tvrde da nije svojevoljno napustila Troju, a treći da je bila okrutna i sebična žena koja je nosila katastrofu te da ga je mrzila.
Novu je inačicu iskoristio i Euripid u svojoj drami Helena. Tamo se Hermes zaljubio u prekrasnu Helenu koja je cijeli rat provela u Egiptu, a ne u Troji.
Slično prethodnoj inačici, Helena, prema Herodotu nikad nije stigla u Troju. Paris je bio prisiljen stati u Egiptu na putu kući. Dok je bila tamo, njegove su sluge rekle Egipćanima da je oteo Menelajevu ženu, a oni su ga odbili ugostiti i rekli mu da ima tri dana da ode.
Trojanski rat
thumb|[[Menelaj želi ubiti Helenu, ali ne uspijeva jer je osupnut njezinom ljepotom, 5. stoljeće pne. ]]
Kad je Menelaj doznao da mu žena nedostaje, pozvao je bivše Helenine prosce da ispune danu zakletvu. Tako je započeo Trojanski rat u kojem su sudjelovali svi Grci, bilo na Menelajevoj, bilo na strani Trojanaca.
Poslije je Filoktet ubio Parisa. Nakon što je Paris umro, njegova braća Helen i Difob svađali su se oko toga tko će je oženiti. Pobijedio je Difob i oženio Helenu. Na posljetku ga je ubio Menelaj.
Menelaj je zahtijevao da samo on može ubiti svoju nevjernu ženu. Kad je podigao mač da to učini, njezina ga je ljepota očarala te je ispustio mač i odveo je na sigurnost u grčke brodove.
U drugim je pak inačicama Helena bila tiha i puna tuge nakon povratka u Spartu, uglavnom zbog Parisove smrti. Više nije mogla voljeti Menelaja kao nekoć, a on nije mogao voljeti nju zbog onoga što je učinila.
Helenina smrt
Prema Pauzaniju, nakon Menelajeve smrti, njegovi su je sinovi Megapent i Nikostrat prognali iz Sparte. Otišla je na otok Rod tražiti pomoć od Polukse, Tlepolemove udovice. Tlepolem se borio i poginuo u Troji, a ubio ga je likijski vođa Sarpedon. Poluksa se pretvarala da je Helenina prijateljica, ali ju je uz pomoć svojih sluškinja objesila o drvo i tako osvetila smrt svoga muža.
Prema drugoj inačici koju je iskoristio i Euripid u svome Orestu, Helena je bila uznesena na Olimp odmah nakon Menelajeva povratka.
Jedna inačica mita kaže da je ju poslije svoje smrti u Hadu oženio Ahilej umjesto Medeje.
Lavino, Pescara
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 74 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 176 m.
Kljunasti kitovi
Kljunati kitovi (lat. Ziphiidae) su jedna od porodica kitova zubana. Iako ova porodica ima čak devetnaest vrsta, pa je prema tome vrstama najbrojnija porodica nakon oceanskih dupina u redu kitova, o njoj je vrlo malo toga poznato. Ovo zato, jer vrlo rijetko dolaze u blizinu obale. Mnoge vrste su opisane tek u najnovije vrijeme.
Anatomija
Ove životinje su dobile ime po svojoj izduženoj "njušci" koja ju razlikuje od ostalih kitova. Kod nekih vrsta, kao kod oceanskih dupina, glava prelazi ravno u njušku dok se kod drugih njuška markantno nadovezuje na glavu, na način koji liči na kljun kod ptica. Veličina ovih vrsta kreće se od 4 do 13 metara.
Ovi kitovi obično imaju u donjoj čeljusti dva ili četiri zuba, dok ih u gornjoj čeljusti uopće nemaju. Samo Shepherdov kit ima u gornjoj čeljusti sitne, efikasne zube. Suprotno tome, kod nekih vrsta samo mužjaci imaju par zubi koji podsjećaju na kljove. Koriste ih u međusobnim borbama, što potvrđuju ožiljci na njihovim tijelima. Kod roda Mesoplodon te "kljove" mogu poprimiti vrlo bizarni oblik, kao kod Mesoplodon layardii čiji su zubi preko "kljuna" savijeni prema unutra i ograničavaju mu usni otvor.
Način života
Kljunati kitovi žive na otvorenom moru i nastanjuju sve oceane. Hrane se pretežno glavonošcima (teutofagija), koje love na otvorenom moru na način da jezikom stvaraju podtlak i tako naprosto usisaju glavonošce. U lovu rone vrlo duboko (dokazano 1.000m) i dugo, do 80 minuta.
O ponašanju velikog broja vrsta je jako malo poznato, jer ih se na moru rijetko sreće. Značajan izvor informacija su najčešće naplavljena mrtva tijela ovih kitova. Najbolje su istražene samo one vrste koje se još uvijek love.
Utjecaj čovjeka
Osim rodova koji se love, utjecaj čovjeka na populaciju kitova zubana je beznačajan. Međutim, rastuću opasnost predstavljaju otrovne kemikalije koje sve više zagađuju svjetska mora, kao i sve veće količine plastičnog otpada koji završava u morima.
Evolucija
Čini se, da kljunati kitovi nemaju bližih srodnika među kitovima zubanima. Dokazani su fosili ove porodice od miocena, što ih čini vrlo starom porodicom kitova zubana.
Klasifikacija
Još uvijek se nalaze dokazi o postojanju novih vrsta i opisuje ih se. Longmanov kljunasti kit, često navođen pod višeznačnim lat. nazivom Pacifički kljunasti kit, bio je poznat samo na temelju dvije naplavljene lubanje, jedne u Australiji i druge u istočnoj Africi. Na japansku obalu je 2002. naplavljen jedan kit, za kojeg se vjerovalo da je riječ o toj dugo vremena tajanstvenoj vrsti. Iako to neki stručnjaci još uvijek osporavaju, većina zoologa vjeruje da se radi o prvom ikada nađenom kompletnom primjerku upravo vrste Longmanovog kljunastog kita.
Empire, Louisiana
Empajer je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Luizijana.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 993, što je 1.218 (-55,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Južni Mahavavi
Južni Mahavavi je jedna od većih rijeka Zapadnog sliva na Madagaskaru duga 410 km.
Geografske karakteristike
Rijeka Južni Mahavavi izvire na sjevernim obroncima Masiva Andranofotsibe, na visini od 1000 m. Nakon izvora rijeka teče relativno pravocrtno (uz povremena skretanja, prema istoku i zapadu) prema sjeveru i Mozambičkom kanalu. Prve veće pritoke Kiranomenu i Manamidonu, koje se spuštaju sa Masiva Famoizankova, prima s desne strane. Pored mjesta Kandreho, na 125 kilometara od izvora prolazi kroz kanjon sa kaskadama. Nakon tog Južni Mahavavi ulazi u veliku dolinu, gdje prima lijevu pritoku Manerinerinu, tu rijeka potpuno mijenja karakter, postaje znatno šira i ima velike meandre. Iza toga Južni Mahavavi prelazi preko stjenovitih platoa Ankara i Kelifeli u velikom kanjonu pored mjesta Sitampiki, na 280 kilometru od izvora. Blizu ušća prolazi pored velikih močvarnih jezera Kinkoni i Katondro, u koja se za velikog vodostaja prelijevaju vode Južnog Mahavavija. Rijeka uvire u Mozambički kanal kroz veliku deltu kod mjesta Mangabe, oko kojeg se nalaze plantaže šećerne trske.
Ukupna duljina rijeke Južni Mahavavi je 410 km, a površina njena sliva zajedno sa svim pritokama je 16 475 km².
Neumarkt-Sankt Veit
Nojmarkt-Sankt Fajt je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 31 opštinskog središta okruga Mildorf am In. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 6.103 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9183129.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Mildorf am In Nojmarkt-Sankt Fajt se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Mildorf am In. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 457 metara. Površina opštine iznosi 61,1 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 6.103 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 100 stanovnika/km².
McRae, Arkansas
Makrej je grad u američkoj saveznoj državi Arkanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 682, što je 21 (3,2 %) stanovnika više nego 2000. godine.
The Big Sleep (film, 1946)
Duboki san (eng. The Big Sleep) je film Howarda Hawksa iz 1946. s Humphreyjem Bogartom u ulozi privatnog istražitelja i Lauren Bacall u ulozi femme fatale. To je prva filmska verzija istoimenog romana Raymonda Chandlera iz 1939. Scenarij su napisali William Faulkner, Leigh Brackett i Jules Furthman.
Radnja
Philipa Marlowea (Humphrey Bogart) posjećuje novi klijent, general Sternwood (Charles Waldron), navodno da sredi kockarske dugove svoje mlađe kćeri, Carmen (Martha Vickers), s kladioničarem zvanim Geiger. Starija kćer, Vivian (Lauren Bacall), sumnja da joj otac zapravo želi otkriti što se dogodilo njegovom prijatelju, Seanu Reganu, koji je misteriozno nestao mjesec dana prije.
Ubrzo nakon toga Marlowe otkriva Geigera ustrijeljenog kod kuće. Dolazi neidentificirani čovjek, ostavlja Carmen unutra, drogiranu. Marlowe u kući pronalazi kameru u kojoj nedostaje film. Joe Brody (Louis Jean Heydt) ima film i pokušava iznuditi novac od Sternwooda prijeteći da će upetljati Carmen u ubojstvo.
Kasnije se otkriva da je Geigera ubio Sternwoodov vozač, Owen Taylor. Brody je onesvijestio Taylora udarivši ga kundakom i odnio film. Ostavio je Taylora u autu koji je poslije odvezen. Priča se ubrzo počinje fokusirati na misteriju u srcu filma: gdje je Sean Regan.
Eddie Mars (Joe Ridgely) posjeduje kuću u kojoj je Geiger živio, a ima i kockarnicu koju često posjećuje Vivian. Marlowe se na početku istrage o Geigerovu ubojstvu prvo sastaje s Marsom. Dvojica si međusobno ponude pomoć. Međutim, Mars postaje osjetno manje prijateljski nakon što ga Marlowe upita o Seanu Reganu, koji je navodno pobjegao s Marsovom ženom. Vivian želi da Marlowe zaključi slučaj nakon što otkrije pozadinu Geigerova ubojstva, kako se ne bi raspitivao o Reganu. Marlowea zanima zašto Marsa ne zanima gdje mu je žena te zašto toliko ljudi ne želi da pronađe Regana.
Kasnije se otkriva da je Mars uvjerio Vivian da ima dokaz da je Carmen ubila Regana, te ju je tako prisilio da surađuje s njim. U međuvremenu, Marsova žena zapravo uopće nije pobjegla s Reganom, nego je se skrivala da ispadne da je stvarno pobjegla. Mars se nada da policija neće uzeti njega za osumnjičenika. Marlowe konačno nagovara Vivian da pomogne njemu, a ne Marsu, te shvaća da je Carmen ubila Regana iz ljubomore što je se viđao s Marsovom ženom. Nakon pucnjave u Geigerovoj kući, Marlowe namješta Marsu da ga upucaju njegovi vlastiti ljudi. Marlowe obeća Vivian da će Carmen poslati u umobolnicu, a ne predati je policiji.
Pozadina
Film je poznat po iznimno zapetljanoj radnji. Slavna priča kaže kako, tijekom snimanja, redatelj i scenaristi nisu mogli shvatiti je li netko ubio vozača Owena Taylora ili je počinio samoubojstvo. Poslali su telegram autoru. Chandler se kasnije prisjetio ove priče u pismu prijatelju. "Poslali su mi telegram... pitajući me, i, kvragu, ni ja nisam znao".
Nakon završetka rata, fenomen "Bogie & Bacall", započet filmom Imati i nemati i njihovim brakom, bio je u punom zamahu. Bacallin agent zahtijevao je da se neki dijelovi filma snime ponovno kako bi se kapitalizirala njena novostečena slava. Šef studija Jack Warner se složio pa je dodan novi materijal, kao što je sugestivna scena "konjskog jahanja". Presnimljen je i kraj filma, s Peggy Knudsen u ulozi Mone Mars, budući da originalna glumica, Pat Clark, nije bila dostupna. Iako je razlika u trajanju dvije verzije dvije minute, postoji 21 minuta različitog materijala. Prepravljena verzija objavljena je 23. kolovoza 1946.
Kritike
Filmski kritičar Roger Ebert, koji je film uvrstio u svoj popis 100 Great Movies, hvalio je film, napisavši:
Iako su kritičari pisali pozitivne recenzije, posebno hvaleći izvedbe glavnih glumaca, kritizirali su film zbog zapetljane i teške radnje. Carlo Cavagna napisao je o filmu: "Bogart i Bacall su tako dobri zajedno da nedokučiva priča i nije toliko važna."
Den Helder
Den Helder je grad od 57.236 stanovnika u nizozemskoj provinciji Sjevernoj Holandiji te velika luka na Sjevernom moru.
Ruska carska kinematografija
mini|Poster za prvi ruski film "Stjenka Razin" Ruska carska kinematografija (rus. Кинемато́граф Росси́йской импе́рии, do revolucije - синематографъ) - burno se razvijao u razdoblju od 1907. do 1920., te je stvorio temelje za snimanje i distribuciju filmova. Od više od 2700 umjetničkih filmova, snimljenih u Rusiji do 1920., sačuvalo se do danas (u pravilu samo djelomično), u ruskim i inozemnim filmskim arhivima, oko 300 filmova.
Pojava kinematografije u Rusiji
Već u aprilu 1896., četiri mjeseca nakon prvih pariških projekcija, u Rusiji se pojavljuju prvi kinematografski uređaji; npr. 6. 4. 1896. korijeniti počasni građanin Sankt Peterburga V.I. Rebrikov predaje molbu u Ministarstvo Carskog dvora za dopuštenje da snimi krunidbeno slavlje. Za taj je događaj bio dogovoren dolazak snimatelj iz kompanije braće Lumière Camillea Cerfa, čija je molba registrirana 4. 5. 1896. Taj se dan održala prva u Rusiji projekcija "kinematografa Lumièrea" u kazalištu peterburškog vrta "Akvarium" - publici je bilo pokazano nekoliko filmova u pauzi između drugog i trećeg čina vodvilja "Al'fred-Paša v Pariže". . 6. 5. 1896. održale su se prve moskovske projekcije u kazalištu Solodovnikova.
U Moskvi je kinematograf braće Lumière prvi put službeno pokazan na pristupačnim projekcijama u toku pet dana, od 26. do 31. 5. 1896., u kazalištu ljetnog vrta "Ermitaž" nakon završetka predstava. .
Camille Cerf u maju stvara prve u Rusiji dokumentarne snimke slavlja u čast krunidbe Nikole II., a ta se njegova kronika smatra prvim filmom-reportažom na svijetu. Značajna zasluga u promicanju kinematografije među ruskom publikom pripada francuskom poduzetniku i pustolovu Charlesu Omonu, koji je predstavio novu razonodu ne samo prijestolničkoj, već i provincijalnoj publici na tržnici u Nižnjem Novgorodu u junu 1896. godine. Dana 4. 7. u novinama "Nižegorodskij listok" pojavljuje se članak Maksima Gorkog posvećen kinematografiji (izdan pod pseudonimom "M. Pacatus").
Prve je prave ruske snimke napravio umjetnik Vladimir Sašin koji je radio u moskovskom Teatru Korša. Kupivši projektor "vitagraf", Sašin je počeo snimati kratkometražne filmove koje su od augusta 1896. počeli prikazivati gledateljima nakon kazališnih predstava (u moskovskim novinama toga vremena sačuvala su se mnogobrojna svjedočanstva o tome).
Razvoj
Inozemni su proizvođači dugo vemena držali monopol na proizvodnju uređaja i filmova, ograničavali njihov izvoz u Rusiju, te primali za distribuciju samo radove vlastitih snimatelja. Sve do 1908. doprinos ruskih poduzetnika u kinematografiji bio je ograničen distribucijom uvoznih filmova i epizodičnim snimkama dokumentarnih kratkometražnih filmova (obično radi mjesnog prikazivanja). Iznimka su bile dokumentarne snimke epizoda iz života carske obitelji koje je, počevši od 1897., redovito radio snimatelj Boleslav Matuševskij, a od 1900. - Aleksandr Jageljskij, koji je dobio Carsku povlasticu za snimanje i širenje takvih filmova. Međutim, u cijelosti su inicijativu u organizaciji snimaka kroničkih filmova i nabavku stranih filmova za prikazivanje u Rusiji imale moskovske podružnice francuskih kompanija "Bratja Pate", "Gomon" i dr. Značajan uspjeh dokumentarnog filma "Donskije kazaki" (1908.) kompanije "Bratja Pate", od kojeg je samo u Rusiji odmah razgrabljeno 219 primjeraka, pokazao je da će ruska publika pokazati veliki interes za vlastitu tematiku, te su te kompanije počele snimati umjetničke filmove u Rusiji.
Prioritet u tom području je, međutim, pripao kratkometražnom filmu peterburškog kinoateljea Aleksandra Drankova "Ponizovaja voljnica" ("Stenjka Razin"), koji se pojavio na ekranima 15. 10. 1908. Skoro istovremeno s Drankovim sa snimanjem domaćih umjetničkih filmova počinje moskovski poduzetnik Aleksandr Hanžonkov.
Godine 1907. počinje izlaziti časopis "Kino" - prva ruska periodična publikacija posvećena kinematografiji. Rastući interes za kinematografiju uzrokovao je pojavu mnoštva tematskih novina i časopisa, od kojih je većina izlazila kratko.
Prvi ruski umjetnički filmovi bili su ekranizacije fragmenata klasičnih djela ruske književnosti ("Pesn' pro kupca Kalašnikova", "Idiot", "Bahčisarajskij fontan"), narodnih pjesama ("Uhar'-kupec") ili su ilustrirali epizode iz povijesti ("Smrt Ivana Groznog", "Petar Veliki").
Razvoju produkcije pridonosi i profesionalno usavršavanje snimatelja - rad sa svjetlom postaje sofisticiraniji, počinju se primijenjivati maske koje u kadru povezuju dvije ili više slika snimljenih u različito vrijeme. U filmu "Uhod velikogo starca" (1912) snimatelj Aleksandr Levickij je prvi put u praksi ruskog kina primijenio pri snimanju nekoliko epizoda dvostruku ekspoziciju.
Rusko nacionalno kino neočekivano brzo nadoknađuje desetogodišnji zaostatak za europskim filmskim školama, te brzo dorasta inovacijama. Značajan broj takvih velikih postignuća pripada kinoateljeu Hanžonkova. 1911. na ekranima se pojavljuje prvi u Rusiji dugometražni film "Oborona Sevastopolja" koji su zajedno režirali Hanžonkov i Vasilij Gončarov. 1912. kompanija pušta u distribuciju prvi animirani film s radnjom na svijetu, snimljen u tehnici trodimenzionalne animacije - "Prekrasnaja L'ukanida, ili vojna usačej s rogačami" u režiji Vladislava Stareviča, koji također razvija umjetnost korištenja specijalnih efekata u igranom filmu, te u tome postiže značajan uspjeh. Početkom 1910-ih kompanija Hanžonkova postaje neosporni lider ruske kinoprodukcije, kod njega karijeru započinju prve zvijezde ruskog kina: Aleksandra Gončarova, Andrej Gromov, Ivan Mozžuhin, režiseri: Vasilij Gončarov, Pjotr Čardynin i Vladislav Starevič. Osim mnoštva umjetničkih filmova, kompanija Hanžonkova se bavila također snimanjem i širenjem prosvjetiteljskih filmova. 1911. u trgovačkoj kući je bio otvoren "Znanstveni odsjek" koji se bavio produkcijom znanstvenih, prirodoslovnih i etnografskih filmova s temama iz zemljopisa Rusije, poljoprivrede, tvornica, zoologije i botanike, fizike i kemije, itd.
Godine 1913., zahvaćen općim rastom ruske ekonomije, počinje burni razvoj kinematografije, stvaraju se nove kompanije; među njima je i velika kompanija Josifa Jermoljeva koja je snimila više od 120 filmova, među kojima su značajni "Pikova dama" (1916.) i "Otec Sergij" (1918.) Jakova Protazanova.
Karlov univerzitet u Pragu
Karlov univerzitet u Pragu je jedan od najstarijih evropskih univerziteta, najstariji u Centralnoj Evropi, i prvi u slovenskim zemljama. Istorijski, to je i prvi nemački univerzitet.
Ruska carska kinematografija
Razvoj
Dugo se nalazeći u sjeni uspjeha Hanžonkova, kompanija "P. Timan i F. Rejngardt" je 1913. snimila iznimno uspješnu seriju umjetničkih filmova ("Russkaja zolotaja serija"), čiji su ključni režiseri bili Jakov Protazanov i Vladimir Gardin. U seriji se nalaze takvi filmovi kao što su "Anna Karenjina" (1914), "Plemićko gnijezdo", "Rat i mir" (oba 1915), i dr. U toj je seriji filmova debitirao Vsevolod Mejerhojd koji je 1915. režirao film "Slika Doriana Graya".
Karlov univerzitet u Pragu
Istorija
mini Univerzitet je 7. aprila 1348. utemeljio Karlo IV, car Svetog rimskog carstva. Tada je on izdao bulu kojom je garantovao privilegije univerzitetu. Po nekima bula pape Klementa VI od 26. januara 1347. ima prvenstvo, i označava datum osnivanja. U početku, univerzitet je bio podeljen na sekcije ili „nacije“: bavarsku, češku, saksonsku i poljsku. Godine 1407. univerzitet je osudio teoriju teologa Džona Viklifa. Njegova doktrina je, ipak, dobijala na popularnosti. Rektor Karlovog univerziteta Jan Hus preveo je Viklifov „Trijalog“ na češki. Zbog sukoba sa Husom, nemački profesori su 1409. prešli u Lajpcig gde su osnovali univerzitet. Time je univerzitet ostao bez većine profesora i studenata, i tako je postao institucija manjeg, regionalnog značaja.
Neril acetat
Neril acetat je organsko jedinjenje, koje sadrži 12 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 196,286 Da.
Ruska carska kinematografija
Razvoj
Aleksandr Drankov također pronalazi vlastiti recept za komercijalni uspjeh i snima ruske verzije detektivsko-melodramatičnog serijala izumljenog u Francuskoj - "Sonjka - zolotaja ručka", "Razbojnik Vas'ka Čurkin" (1914-1915), "Anton Krečet" (1916.), i dr.
Karlov univerzitet u Pragu
Istorija
Početkom 17. veka dominantan uticaj na univerzitetu preuzimaju jezuiti. Godine 1784. nemački jezik postaje jezik nastave umesto latinskog. U isto vreme dopušteno je da studije pohađaju protestanti i jevreji. Predavanja o češkom jeziku i književnosti su počela 1793. Univerzitet je podeljen na nemački i češki univerzitet 1882. Ova dva univerziteta su paralelno koristila neke od zgrada. Neki od znamenitih studenata nemačkog univerziteta bili su: Ernst Mah, Albert Ajnštajn i Franc Kafka, dok su na češkom univerzitetu studirali: Karel Čapek i Edvard Beneš. Jedan semestar ovde je studirao Nikola Tesla. Međuratni period bio je period gloženja između češkog i nemačkog univerziteta. Posle Drugog svetskog rata preostalo osoblje nemačkog univerziteta preselilo se u Minhen.
Cherveix-Cubas
Šerve Kiba je naselje i opština u jugozapadnoj Francuskoj u regionu Akvitanija, u departmanu Dordonja koja pripada prefekturi Periže.
Karlov univerzitet u Pragu
Istorija
Danas je Karlov univerzitet vodeći univerzitet u Češkoj. Sastoji se iz 17 fakulteta sa sedištem u Pragu, 2 sa sedištem u gradu Hradec Kralove i jedan u Plzenju.
Ruska carska kinematografija
Razvoj
Prema nepotpunim podacima 1913. je u Rusiji radilo 1412 kinodvorana, od njih 134 u Peterburgu, te 67 u Moskvi.
Osobitosti shvaćanja kinematografije
Godine 1912. kino je postalo jedan od najraširenijih i uobičajenih prizora u velikim i srednjim gradovima Rusije.
Prema tvrdnji M. Alejnikova, "prosvjetiteljske i demokratske tradicije progresivne ruske književnosti i ruskog kazališta, koji su uvijek težili za tim da postanu dostupni milijunima čitatelja i gledatelja, primorale su rusku književno-umjetničku javnost da u novoj umjetnosti kinematografije vide novi snažni oblik demokratske predstave", zbog čega se u Rusiji kinematografija shvaćala nešto drugačije nego u Europi. Ruski kazališni djelatnici osobito nisu podržali inicijativu koju su 1912. pokrenule inozemne kazališne organizacije povodom stvaranja međunarodnog pokreta "borbe s kinematografijom". Npr., Peterburški savez dramskih i glazbenih pisaca je, na poziv da sudjeluje u kongresu tog pokreta, odgovorio pismom u kojem se ukazivalo na to da, prema mišljenju ruskih pisaca, kino "nije zlo, protiv kojeg treba sazivati međunarodne konferencije".
Međutim, shvaćanje kinematografije kao umjetnosti još je uvijek bilo nedovoljno rašireno. Vladimir Majakovski je 1913. pisao:
Cherveix-Cubas
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 600 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 40 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 14,96 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 150 metara (maksimalnoj 294 m, a minimalnoj 132 m).
Ruska carska kinematografija
Državno uređenje kinematografije i cenzura
Prema potrebi je u regulaciji kinematografije sudjelovala i država. Npr., u Moskvi su organizatori projekcija morali radi dobivanja odobrenja osigurati izvršenje pravila o smještanju i sadržaju kina, prihvaćenih 1912. Suglasno tim pravilima dopuštalo se otvarati kinodvorane samo u prizemlju i na prvom katu kamenih zgrada, bilo je zabranjeno smještanje kinodvorana neposredno nad i pod ljekarnama, njihovim skladištima, i trgovinama boja i lakova. Kinodvorane se moralo odvajati od drugih prostora kamenim zidovima i nesagorivim stropovima. Obavezni su bili izlazi za nuždu u slučaju požara. U svakoj je dvorani morala biti ventilacija.