cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mustafa Ibrulj
Mnogi radovi krase domove njegovih prijatelja i kolekcionara širom svijeta, jer rado je darovao svoje radove dragim ljudima. Kupačice i ženski likovi su čest motiv na njegovim crtežima. Rado je boravio u Umjetničkoj koloniji „Počitelj“, gdje je u kolekciji i njegov crtež „Žene zagledane u daljinu“, kojoj ni mreža niti ljudske granice nisu prepreka da dosegne ljepotu i zadrži je na trenutak u očima. Mustafa Ibrulj se bavio crtanjem, grafikom i slikanjem u ulju, a pored urođenog talenta učio je od najboljih učitelja - umjetnika, kako u Srednjoj školi Primjenjenih umjetnosti: Vojnovića, Vasiljevića, Laha i drugih tako i na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu - M. Berbera, N. Pivac, J. Nikšića...Milivoja Unkovića-u čijoj je klasi i diplomirao. Njegovi diplomski radovi – „Veliki ženski aktovi u ulju“ - ležeći i sjedeći (na žalost tokom rata ukradeni iz ateljea) majstorski su urađeni. Debelim nanosima uljane boje i specijalnom slikarskom pastom, Mustafa Ibrulj se iskazao i kao dobar figurativni slikar i poznavalac ljudske anatomije.
Čest motiv Ibruljevih slika su Konji. Slikao ih je s velikim žarom. Konje u galopu i one koji kroz sumaglicu, umorni i dostojanstveni, se vraćaju sa dalekog puta. Iz modre boje neba i crne grive njihovih elegantnih figura da se naslutiti autorova želja za igrom tame u tami i potrazi za zračkom svjetla..Poput Roma nomada i on traga za najaljepšim i najnemirnijim konjima i pronalazi ih i na Borikama, ali i na fotografijama u monografijama o životinjama. Znao je u Vijećnici pronaći rijetke knjige o konju i proučavati kako figuru tako i psihologiju ove životinje.
Osamdesetih godina Ibrulj je preokupiran istraživanjem ljudskih likova i vrsno je uradio porteret starog Petra Noga, portret djevojčice Jelene, Natašu u igri ema-esasa, stare baka Sofije i naravno svoje majke Hibe i kćerke Vande. Pred sami rat nastaju slike, bojeni crteži iz ciklusa Apokalipsa u vrtlogu plavetnila, osjeća se dubina u kojoj se bore likovi i konji, mačke, muhe... ljudi sve što pokušava spasiti se. Umjetnik duboko osjeća nadolazeće zlo. Hiper senzibilan teško podnosi strahote rata,ali neprestano radi do posljednjeg daha.U ratnom Sarajevu nastajala su i velika platna-oblutaka, kao bijeg i potraga za mirom u sebi i oko sebe.
Mustafa Ibrulj, je bio član Udruženja likovnih umjetnika BiH od 1977. godine i izlagao je na brojnim kolektivnim izložbama. Redovno je učestvovao na tradicionalnoj novembarskoj- Collegium artistikum, kao i Izložbi Čapljinci – Čapljini. Takođe je izlagao i samostalno u Sarajevu, Splitu, Italiji... Posebno se profesionalno bavio opremom knjiga i bio je zaposlen u Izdavačkoj djelatnosti Svjetlost u Sarajevu kao likovni urednik.Imao je mogućnost da kreira vizuelni izgled kompletnih izdanja ove čuvene kuće i više puta je i nagrađivan za svoj rad na Međunarodnom sajmu knjiga u Beogradu (knjiga-Francuski Pamuk-Ćamila Sijarića, monografija“Marks čovjek preinake svijeta“ i druge, prepoznatljive su njegove opreme - JU ROMAN, sabrana djela Isaka Baševisa Singera, izabrana djela Mirka Kovača, komplet Bosanskohercegovačka književnost u 100 knjiga, biblioteka-Mladi dani, Bambi, zbirke poezije istaknutih savremenih pjesnika (B. Alikadić. M. Stojić, Z. Ključanin, V. Milošević i drugih. Sarađivao je s Duškom Trifunovićem i likovno oblikovao komplet slikovnica-bojanki na teme Duškovih songova iz serije za djecu RTV BiH.
Za stvaralački rad nagrađen je i godišnjom nagradom-Izdavačke kuće Svjetlost 1984. godine. Tokom rata u Bosni i Hercegovini (1992-1995), sve vrijeme je radio u Svjetlosti i bio izbjeglica sa Grbavice, gdje su mu opustošili atelje. Susjeda Mirjana Požar je neke radove uspjela sačuvati. Dijelio je sudbinu sa voljenim gradom, koji je napustio kraje 1994. godine.Utočište je našao u prvo vrijeme u Rovinju, kod prijatelja književnika Mirka Kovača, a potom u Italiji, gdje se i liječio od teške bolesti. Umro je u Avelinu 13. 09. 1995. godine, a sahranjen u Bisači. Prijatelji-umjetici iz Bisače su s puno empatije za vrsnog umjetnika i čovjeka Ibrulja, postavili poslije njegove smrti 23.septembra veliku izložbu njegovih radova –slika i skulptura nastalih za vrijeme boravka u Italiji.
Arzawa
Arzawa je bilo ime oblasti ili kraljevstva u zapadnoj Anadoliji, koje je kasnije u post-hetitskom dobu dobilo ime Lidija (asirski: Luddu, grčki: Λυδία). Bila je zapadni susjed, a ponekad i vazal Hetita, te vjerojatno graničila s ligom Assuwa na sjeveru. Glavni grad je, prema hetitskim izvorima, bio Apasa (ili Abasa), što može korespondirati s kasnijom lidijskom prijestolnicom Efezom.
Jezik koji se govorio u Arzawi u Brončanom i ranom Željeznom dobu je bio luvijski, dio anadolijske grane indoevropske porodice. U najstarijim tekstovima, npr. Hetitskom zakonu, oblast Arzawa, zajedno s Kizzuwatnom, se zvala Luwia.
Vrhunac kraljevstva je bio u 15. i 14. vijeku pne. Hetiti su tada oslabili, a Arzawa je bila egipatski saveznik, o čemu svjedoče Pisma iz Amarne. Hetitski kraljevi Suppiluliuma I i Mursili II su, međutim, uspjeli poraziti Arzawu i podijeliti je na vazalna kraljevstva Mira, Seha i Hanballa. Nezavisne "neo-hetitske" države su tamo nastale nakon kolapsa Hetitskog Carstva u 12. vijeku pne.
Zidanta I
Zidanta I bio je kralj Hetita u periodu Starog kraljevstva, te vladao oko 10 godina, u 1550-im pne..
Na prijestolje je došao ubivši prijestonasljednika Pišenija, njegovu djecu i sluge. S obzirom da je bio oženjen za kći kralja Hantilija, dinastijska je linija bila očuvana.
Ubio ga je vlastiti sin po imenu Ammuna.
Ambenay
Ombene je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Gornja Normandija, u departmanu Er koja pripada prefekturi Evre.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 465 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 27 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 16,8 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 205 metara (maksimalnoj 213 m, a minimalnoj 165 m).
Croce d'Orero, Genoa
Croce d'Orero je naselje u Italiji u provinciji Genoa, u regiji Ligurija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 17 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 513 m.
Kendal (razvrstavanje)
Kendal se može odnositi na;
Visoka (Banska Štjavnjica)
Visoka je naseljeno mjesto u okrugu Banska Štjavnjica, u Banskobistričkom kraju, Republika Slovačka.
Ammuna
Ammunu je bio kralj Hetita u periodu od oko 1550. do 1530. pne. Bio je sin kralja Hantilija I, koga je ubio. Nasljednik je bio Huzziya I, za koga neki pretpostavljaju damu je bio sin.
Visoka (Banska Štjavnjica)
Stanovništvo
Prema podacima o broju stanovnika iz 2021. godine naselje je imalo 129 stanovnika.
Boranelechi, Guazapares
Boranelechi je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Guazapares.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 7 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1874 m.
Caldane, Cuneo
Caldane je naselje u Italiji u provinciji Cuneo, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 25 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 200 m.
Don Santiago, Celaya
Don Santiago je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini Celaya.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 5 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1784 m.
Ayoteaco, Acateno
Ayoteaco je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Puebla, u opštini Acateno.
Alalah
Alalakh ili Alalah je ime drevnog grada, odnosno grada-države smještenog u dolini rijeke Amuq, u oblasti Hatay južne Turske blizu grada Antakya (drevna Antiohija), a koji se danas nalazi ispod velikog gradskog humka zvanog Tell Atchana.
Ayoteaco, Acateno
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 90 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 376 m.
Casinara, Bolzano
Casinara je naselje u Italiji u provinciji Bolzano, u regiji Trentino-Alto Adige.
Alalah
Historija
Alalakh je osnovan za vrijeme Srednjeg brončanog doba u 2. milenijumu pne. kao jedan od prvih velikih gradova Plodnog polumjeseca. Prva palača na citadeli Alalakha je sagrađena oko 2000. pne., u doba Treće dinastije Ura.
Casinara, Bolzano
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1335 m.
Alalah
Historija
Pisana historija nalazišta polčinje s nazivom Alakhtum, pronađenim na pločima u Mariju, a koje datiraju iz 18. vijeka pne., kada je grad bio dio kraljevstva Yamhad (moderni Aleppo). Pločice bilježe kako je kralj Sumu-epeh prodao teritoriju Alakhtuma svom zetu Zimri-Limu, kralju Marija, ali je sačuvao suverenitet. Nakon pada Marija godine 1765. pne., Alalakh je najvjerojatnije ponovno postao teritorija Yamhada. Kralj Abba-ili od Alepa je postavio svog brata Yarim-Lima na čelo grada, u reorganizaciji carstva koje se najčešće objašnjava posljedicama pobune, te je tako nastala dinastija Yarim-Linova potomaka, koja pod hegemonijom Alepa trajala do kraja 17. vijeka pne. (po srednjoj kronologiji). Tada je Alalakh uništen, najvjerojatnije od strane hetitskog kralja Hattusilija I, i to u drugoj godini njegovih pohoda.
Nakon jednog vijeka praznine ponovno započinju zapisi o Alalakhu. U to je doba ponovno postao sjedište lokalne dinastije. Većina informacija o nastanku te dinastije dolazi od natpisa na statui koji po svemu sudeći predstavlja autobiografiju kralja koji je osnovao dinastiju.
Prema zapisu je u prvoj polovici 15. vijeka pne. Idrimi, sin alepskog kralja, pobjegao iz tog grada u Emar, putovao u Alalakh, preuzeo nadzor nad njim i postao priznat kao vazal od strane Barattarne. Zapis bilježi obrate u Idrimijevoj sreći: nakon što su on i porodica prognani u Emar, on ih je napustio i pridružio se "narodu Hapiru" u "Ammiji u zemlji Kanaan", gdje su ga Hapiru priznali kao "sina svog gospodara" i "okupili se oko njega"; nakon što je među njima živio sedam godina, ratnike Habirua je vodio u uspješnom pomorskom napadu na Alalakh, gdje je postao kralj.
Međutim, arheolozi tvrde da je statua pronađena u sloju zemlje koji sugerira period nekoliko stotina godina iza Idrimijevog života, pa se vodi debata o njegovoj autentičnosti. Bez obzira na to, arheološki datirane pločice govore da je kralj Niqmepuh bio suvremenik mitanskog kralja Saushtatara, što djelomično potvrđuje tvrdnje da je Idrimi bio suvremenik Barattarne, Saushtatarovog suvremenika.
Socio-ekonomska historija Alalakha u doba vladavine Idrimijevog sina i unuka, Niqmepuh i Ilim-ilimme je dobro dokumentirana pločicama iskopanim na nalazištu. Idrimi se pak rijetko pojavljuje u pločicama. Sredinom 14. vijeka pne. hetitski kralj Suppiluliuma I porazio je kralja Tushrattu od Mitannija i preuzeo nadzor nad sjevernom Sirijom, uključujući Alalakh, koji je postao dio Hetitskog Carstva. Pločica bilježi njegovu darovnicu Mukisheve zemlje (odnosno Alalakhove) Ugaritu nakon što je ugaritski kralj upozorio hetitskog kraja na pobunu u zemljama Mukish, Nuhassa i Niye. Alalakh su vjerojatno uništili Morski narodi u 12. vijeku pne. isto kao i mnoge druge gradove na obali Anadolije i Levanta. Grad se nikad nije naselio, ali je luka Al Mina sagrađena za vrijeme Željeznog doba.
Ironija sudbine - nastavak (film)
Ironija sudbine - nastavak (ru. Ирония судьбы. Продолжение) je nastavak jednog od najpopularnijih sovjetskih filmova - Ironija sudbine iz 1975.
Film je prikazan premijerno 21. decembra 2007. jer je po tradiciji prvi deo prikazivan za novogodišnju noć na televiziji.
Agujas, Badiraguato
Agujas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Sinaloa, u opštini Badiraguato.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 23 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1633 m.
Abdul Manan Čaudhuri
Abdul Manan Čaudhuri (beng. আবদুল মান্নান চৌধুরী [Ābadula Mānnāna Caudhurī ] ; rođen 1. januara 1948) bangladeški je akademik, edukacionista i borac za slobodu rata oslobađanja 1971. Bangladeša. U septembru 2018. godine bio je potkancelar Svjetskog univerziteta Bangladeša (WUB). Prethodno je bio profesor Univerziteta Dake. Takođe je prethodno bio i selection grade profesor prethodno spomenutog univerziteta.
Obrazovanje
Čaudhuri je rođen u distriktu Kumila (Bangladeš). Doktorirao je u Londonu; magistrirao je u Mančesteru i Daki.
Akademik
Čaudhuri je radio na čelu odjeljenja, kao akademski dekan i sindikalni član na Univerzitetu Bajero u Nigeriji. Kao pridruženi profesor, 1978. godine počeo je da radi na Univerzitetu Dake. Bio je proktor Univerziteta od 1987. do 1989. godine. Od 1989. do 1992. godine, bio je profesor Menadžmenta na ovom univerzitetu. 1992. godine je unapređen u selection grade profesora menadžmenta. 12. aprila 2005. godine uprava Univerziteta Dake imenovala ga je kao prvu osobu koja se našla na čelu Odjeljenja za Menadžmentske informacione sisteme (MIS). Funkciju selection grade profesora Odjeljenja za MIS na Univerzitetu Dake obavljao je do 2012. godine.
Radio je kao glavni kadar Odjeljenja za Menadžment na Univerzitetu Dake od 1992. do 1995. godine. Doprinio je osnivanju Nacionalnog Instituta Poslovne administracije i Informacione nauke (2000) i Instituta Poslovne administracije i informacionih sistema (1998).
Bio je osnivač-direktor ’poslijepodnevnog MBA programa’; Odjeljenja za Menadžmentske studije, na Univerzitetu Dake. Od 2007. do 2010. godine bio je potkancelar Svjetskog univerziteta Bangladeša (WUB, od engl.  W orld U niversity of B angladesh; beng. ওয়ার্ল্ড ইউনিভার্সিটি অব বাংলাদেশ ). 2012. godine se priključio WUB-u ponovo kao njegov potkancelar.
Administrator
Ima nešto administrativnog iskustva. 1996. godine je izabran za predsjednika Nacionalne menadžmentske asocijacije. Bio je direktor Bangladeške komerc banke (engl. Bangladesh Commerce Bank Ltd) 1998. godine. Bio je član Finansijskog komiteta, Univerzitet Dake (od 1998. do 1999. godine); Nacionalnog Odbora za drogu i narkotike u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Vlada NR Bangladeš (1999. godine); i Zatvorskog reformnog komiteta u Ministarstvu društvenog dobra, Vlada NR Bangladeša (1998). Doživotni je član Asocijacije Mančesterske poslovne škole, Asocijacije Britanskih vijećkih učenjaka i Nacionalne menadžmentske asocijacije Bangladeša, te mnogih drugih društveno-kulturalnih organizacija.
Doprinos u Bangladeškom oslobodilačkom ratu
Čaudhuri je imao pozitivan doprinos u Bangladeškom oslobodilačkom ratu 1971. godine. Bio je borac za slobodu i učestvovao u nekoliko pokreta povezanih sa spomenutim ratom. Bio je savjetnik Nacionalnog Vijeća za borce za slobodu.
Sheridan, California
Sheridan je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Kalifornija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 1.238 stanovnika.
UEFA Euro 2020.
UEFA Euro 2020., odnosno UEFA Europsko prvenstvo 2020., bilo je 16. izdanje UEFA Eura koje se od 11. lipnja do 11. srpnja 2021. godine održalo u nekolicini europskih zemalja. Bio je to prvi puta da se završnica Europskog prvenstva održala u više od dvije zemlje. Turnir se održao u 11 gradova u 11 različitih zemalja, a inicijalno se trebao održati od 12. lipnja do 12. srpnja 2020. godine. Ipak, turnir je odgođen za godinu dana zbog naglog izbijanja pandemije koronavirusa (COVID-19), što zbog nemogućnosti organizacije, što zbog toga da se nacionalnim ligama, koje su također bile odgođene, omogući da završe sezone u regularnim rokovima. Unatoč odgodi, UEFA je odlučila kako će turnir zadržati naziv "UEFA Euro 2020."
Vinosadi
Vinosadi su naseljeno mjesto u okrugu Pezinok, u Bratislavskom kraju, Republika Slovačka.
UEFA Euro 2020.
Tadašnji predsjednik UEFA-e, Michel Platini, objasnio je kako je paneuropsko natjecanje "romantični" događaj kojim bi se proslavio 60. "rođendan" Europskog prvenstva. Zbog činjenice da ima najveći kapacitet od svih prijavljenih stadiona, londonski Wembley odabran je kao domaćin polufinalnih i finalnih utakmica, što će biti drugi put nakon 1996. godine da će se finale igrati na tom stadionu, mada je tada u pitanju bila stara inkarnacija. Stadio Olimpico u Rimu odabran je kao stadion na kojem će se odigrati prva utakmica turnira između Turske i Italije. Turnir se inicijalno trebao odigrati u 13 gradova, ali su dva grada u procesu izgubila domaćinstvo: Bruxelles još u prosincu 2017. godine zbog kašnjenja u izgradnji Eurostadiuma, dok je Dublin status domaćina izgubio u travnju 2021. godine jer Irska nije mogla garantirati da će na stadionu moći biti publike. Španjolska je upravo zbog tog razloga, kako bi omogućila prisustvo gledatelja, promijenila svoj grad domaćin iz Bilbaa u Sevillu.
Aktualni branitelj naslova bio je Portugal, koji je osvojio turnir 2016. godine. Bilo je ovo prvo Europsko prvenstvo na kojem se koristila VAR videotehnologija. Novi prvak Europe postala je reprezentacija Italije, koja je u finalu, nakon jedanaesteraca, pobijedila Englesku. Treće mjesto podijelile su Danska i Španjolska. Najboljim igračem turnira proglašen je talijanski golman Gianluigi Donnarumma, dok su najviše golova, njih pet, postigli Cristiano Ronaldo (Portugal) i Patrik Schick (Češka).
Izbor domaćina
Iako su neke zemlje već ranije bile izrazile želju da organiziraju ovo prvenstvo,     tadašnji predsjednik UEFA-e Michel Platini sugerirao je, na konferenciji za medije održanoj 30. lipnja 2012., dan uoči finala Eura 2012. godine, kako bi se turnir mogao organizirati u "12 ili 13 gradova" diljem kontinenta, umjesto da domaćin bude jedna zemlja ili nekoliko njih kao zajednički domaćini. Do tada, UEFA je već koristila sličan forma na Europskom U-17 prvenstvu, gdje je domaćin svake od sedam grupa Elitnog razreda bila druga država.
Valentín Conejo Hernández, Santa Cruz de Juventino Rosas
Valentín Conejo Hernández je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini Santa Cruz de Juventino Rosas.
UEFA Euro 2020.
Odluka o europskom formatu
Službena odluka donesena 6. prosinca 2012. godine potvrdila je kako će se Euro 2020. godine održati u nekoliko europskih gradova kako bi se proslavila 60. obljetnica Europskog prvenstva kao natjecanja. Izbor grada za domaćina turnira ovoga puta nije garantirao zemlji automatski plasman na završnicu turnira.
Blankenburg (Thüringen)
Blankenburg je opština u njemačkoj saveznoj državi Tiringija. Jedno je od 47 opštinskih središta okruga Unstrut-Hajnih. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 134 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 16064007.
UEFA Euro 2020.
Odluka o europskom formatu
UEFA je objasnila kako je paneuropsko natjecanje logična odluka u periodu kada je cijela Europa bila u financijskim problemima. Reakcije na UEFA-in plan bile su podijeljene. Kritičari formata isticali su proširani format (broj utakmica je s 31 poveća na 51 zbog činjenice da je broj sudionika povećan sa 16 na 24) i povezane, povećane troškove kao glavni razlog zašto je samo jedna zemlja (Turska) poslala UEFA-i ozbiljnu ponudu za organizaciju turnira.
Blankenburg (Thüringen)
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Unstrut-Hajnih Blankenburg se nalazi u saveznoj državi Tiringija u okrugu Unstrut-Hajnih. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 272 metra. Površina opštine iznosi 7,1 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 134 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 19 stanovnika/km².
UEFA Euro 2020.
Kandidati za domaćinstvo
Konačni popis gradova koji su se prijavili za organizaciju prvenstva objavljen je 26. travnja 2014. godine, zajedno s informacijom da će UEFA-in Izvršni odbor konačnu odluku o gradovima domaćinima donijeti na sjednici 19. rujna iste godine. Dva su grada poslala ponudu za Finalni paket (od kojih je jedan, označen plavom bojom, dobio pravo organizacije polufinalnih i finalne utakmice), dok je ukupno 19 gradova poslalo ponude za Standardni paket (od kojih je, inicijalno, 12 dobilo pravo organizacije, a označeni su zeleno za gradove koji će organizirati grupnu fazu i četvrtfinala, odnosno žuto za gradove koji će organizirati grupnu fazu i osminu finala); Bruxelles, označen crvenom bojom, incijalno je dobio pravo organizacije, ali ga je UEFA uklonila s popisa 7. prosinca 2017. godine. Dublin, također označen crvenom, jednako je tako dobio organizaciju, ali ju je UEFA oduzela 23. travnja 2021. godine. Istoga dana, UEFA je objavila kako je Španjolska promijenila grad domaćin tako da će se utakmice umjesto u Bilbau igrati u Sevilli.
Slijedi pregled kandidiranih gradova:
Početak pandemije i odgoda
Početkom 2020. godine, razvoj pandemije koronavirusa (COVID-19) u Europi otvorio je pitanje sigurnosti igrača, stručnih stožera i gledatelja koji bi bili dio Europskog prvenstva. Na UEFA-inom Kongresu održanom u ožujku, predsjednik UEFA-e Aleksander Čeferin izjavio je kako će UEFA sigurno pronaći način da se nosi sa situacijom, dok je glavni tajnik Teodoros Teodoridis izjavio kako je UEFA u stalnom kontaktu sa Svjetskom zdravstvenom organizacijom i vladama država organizatorica oko cijele situacije. Utjecaj pandemije na nogomet ojačao je kasnije istog mjeseca, kada su donesene odluke da se velika većina nacionalnih natjecanja igra bez publike. Do 13. ožujka 2020. godine, sva su UEFA-ina natjecanja odgođena, dok su su velike europske nacionalne lige, poput Bundeslige, La Lige, Ligue 1, Premier League i Serie A, prekinute na neodređeno.
UEFA je 17. ožujka 2020. godine održala videokonferenciju s predstavnicima 55 saveza članova, a na konferenciji su bili predstavnici udruge FIFPro te odbori Europskog udruženja klubova i Europskih liga. Tema konferencije bio je odgovor UEFA-e na razvoj pandemije, dio kojega je svakako bila i organizacija Eura 2020. UEFA je na konferenciji objavila kako će se Euro odgoditi za sljedeću godinu, predlažući istovremeno da se turnir održi od 11. lipnja do 11. srpnja 2021. godine. Odgoda je smanjila pritisak na države organizatorice oko potencijalne organizacije i javnozdravstvenih aspekata samog turnira, ali je također omogućila da se prekinuta nacionalna i kontinentalna natjecanja dovrše unutar rokova predviđenih za tu sezonu. FIFA je sljedećeg dana odobrila promjenu te ju unijela u svoj kalendar međunarodnih natjecanja. Direktna posljedica toga bila je odgoda planiranog proširenog izdanja Klupskog svjetskog prvenstva, koje se trebalo održati u terminu koji je sada pripao Euru. Dana 23. travnja 2020. godine, UEFA je potvrdila da će natjecanje zadržati naziv "UEFA Euro 2020".
Planovi za gledatelje i promjene domaćina
U svibnju 2020. godine, Čeferin je potvrdio kako bi se prvenstvo načelno trebalo održati u 12 gradova u 12 europskih zemalja, međutim nije isključio mogućnost reduciranja broja gradova, jer su tri domaćina već tada naglasila kako nisu sigurni da će moći organizirati prvenstvo u novim terminima. Odabrani gradovi domaćini prošli su kroz dodatnu kontrolu na sastanku Izvršnog odbora 17. lipnja 2020. godine, gdje je svih 12 domaćina ponovo potvrđeno, a uz to je potvrđen i novi raspored odigravanja. Nekoliko mjeseci nakon sastanka, Čeferin je opet izjavio kako mogućnost da se broj domaćina reducira do sljedeće godine i dalje postoji. U studenom 2020. godine, nakon dodatne potvrde da se Euro planira održati prema dogovorenom rasporedu, UEFA je potvrdila kako vodi razgovore s organizatorima i lokalnim javnozdravstvenim vlastima o mogućnosti primanja gledatelja na stadione (spominjale su se brojke od 100%, 50% i 33% od ukupnog kapaciteta), odnosno održavanju utakmica bez gledatelja. Temeljem ovih prijedloga, svaki od gradova domaćina je dobio zadatak od UEFA-e da osmisli dvije ili tri varijante, ovisno o uvjetima koji budu vladali u trenutku održavanja. Među mjerama se spominjala i mogućnost da na utakmicama prisustvuju samo lokalni navijači, bez dolaska stranih gostiju. UEFA je potvrdila da će se konačna odluka, za svaki grad pojedinačno, o modelu organizacije donijeti 5. ožujka 2021. godine. U listopadu 2020. godine došlo je do dodatnih problema uslijed rata u regiji Nagorno-Karabah, zbog čega je UEFA suspendirala sve utakmice koje su se trebale odigravati u Armeniji i Azerbajdžanu. Ipak, ovo nije utjecalo na azerbajdžanske pripreme za organizaciju Eura u Bakuu. UEFA je u prosincu iste godine ukinula suspenziju, nakon što su dvije zemlje potpisale sporazum o prekidu vatre.
U novogodišnjem intervjuu, Aleksander Čeferin je izjavio: "Cijepljenje je započelo i mislim da ćemo moći imati pune tribine na ljeto. Za sada, plan je da se igra u svih dvanaest zemalja. Naravno, postoje i rezervne opcije za slučaj da neka država ima problema. Mi smo spremni organizirati natjecanja u jedanaest, deset ili devet gradova... pa čak i u samo jednoj zemlji, ako bude potrebno. No ipak, siguran sam 99.9% da ćemo imati Europsko prvenstvo u svih dvanaest gradova, kako je i planirano." Dana 27. siječnja 2011. godine, UEFA se sastala sa savezima država organizatorica kako bi raspravila operativne aspekte te nanovo potvrdila kako će se prvenstvo održati u dvanaest gradova. Rok za prijavu kapaciteta pomaknut je na 7. travnja 2021., a s time i konačna odluka o domaćinima, koja je pomaknuta na 19. travnja 2021. godine. Dan nakon sastanka, UEFA je objavila kako će Daniel Koch, bivši čelnik pri švicarskom Saveznom uredu za javno zdravstvo, služiti kao glavni savjetnik po pitanju koronavirusa. U veljači 2021. godine, Izraelski nogometni savez ponudio se organizirati nekoliko utakmica na turniru, s obzirom na to da je zemlja imala visoku stopu procijepljenosti u tom trenutku. Ipak, UEFA se zahvalila na ponudi, ponovo naglasivši kako planira održati natjecanje u dvanaest dogovorenih gradova. U ožujku 2021. godine, Čeferin je rekao kako UEFA ima nekoliko spremnih scenarija, međutim kako je mogućnost odigravanja utakmica bez publike definitivno otpala, što je značilo da će na svim utakmicama biti dopušten određen broj gledatelja. Naknadno je objavljeno kako nijedan grad domaćin neće biti automatski diskvalificiran ukoliko se odluče organizirati utakmice bez gledatelja, međutim UEFA bi morala donijeti konačnu procjenu oko isplativosti organiziranja utakmica bez gledatelja, odnosno preseljenja navedenih utakmica na drugu lokaciju. Istoga mjeseca britanski premijer Boris Johnson javno je ponudio UEFA-i da će Engleska spremno organizirati dodatne utakmice ukoliko za to bude potrebe.
Dana 9. travnja 2021. godine, UEFA je objavila kako je osam od dvanaest gradova potvrdilo svoje organizacijske planove te kako će biti dozvoljeno od 25% do 100% popunjenosti, ovisno o gradu. Gradovi koji nisu potvrdili planove bili su Bilbao, Dublin, München i Rim; oni su dobili rok da do 19. travnja potvrde svoje planove UEFA-i. UEFA je 14. travnja objavila kako je Rim potvrdio gledatelje na stadionu te je tako potvrđen kao domaćin. Dana 19. travnja, preostala tri grada dobila su dodatno produljenje roka te su sada morali potvrditi svoje planove do 23. travnja. Kako bi finalizirali organizaciju prodaje karata, svi su gradovi dobili rok do 28. travnja da potvrde dopušteni broj gledatelja ili da eventualno povećaju ranije najavljene brojke.
Dana 23. travnja 2021. godine, UEFA je službeno potvrdila kako će Sevilla zamijeniti Bilbao kao grad domaćin u Španjolskoj, dok je Dublin diskvalificiran; utakmice grupne faze koje su se trebale odigrati u Dublinu preseljene su u Sankt Peterburg, dok su one osmine fenala preseljene u London. Zbog situacije s koronavirisom, Nogometni savez Irske nije uspio ishoditi garancije irske vlade i grada Dublina kako će moći biti gledatelja na stadionu. S druge strane, Kraljevski španjolski nogometni savez objavio je kako je sanitarne zahtjeve Baskije "nemoguće ispoštovati" tako da stadion u Bilbau ne bi mogao primiti gledatelje pa je zato došlo do zamjene domaćina. Nakon te odluke, grad Bilbao je direktno optužio UEFA-u i španjolski savez zbog gubitka statusa domaćina te su čak prijetili tužbama i zahtjevima za naknadu štete.
Također, istoga dana, UEFA je potvrdila kako su lokalne vlasti odobrile "minimalno 14,500 gledatelja" za utakmice u Münchenu, koji je tako potvrđen kao domaćin četiriju utakmica. Ipak, nedugo su zatim i lokalne vlasti u Bavarskoj kao i njemačko Ministarstvo unutrašnjih poslova potvrdili kako se tu ne radi o stopostotnoj garanciji te kako će ta odluka ovisiti o sitaciji s pandemijom u trenutku odigravanja utakmica. Nekoliko dana kasnije, Čeferin se u jednom intervjuu za njemačke medije povukao te je demantirao kako je UEFA striktno zahtijevala gledatelje na tribinama, kazavši da će "lokalne vlasti prije početka utakmica odlučiti hoće li pustiti gledatelje na tribine ili ne."
Promjene pravila
Početkom travnja 2021. godine, UEFA je rekla da razmatra mogućnost proširenja popisa dostupnih igrača s uobičajena 23 igrača, a sve povodom apela brojnih izbornika da im se omogući organiziranje momčadi u slučaju pojave zaraze u reprezentaciji te kako bi se smanjio pritisak na kondiciju i spremnost igrača. Dana 27. travnja, mediji su izvjestili kako je UEFA-in odbor odobrio proširenje na 26 igrača te da odluka čeka potvrdu UEFA-e. Potvrda je stigla 4. svibnja 2021. godine. Međutim, svaka reprezentacija i dalje može navesti samo 23 igrača na službenoj prijavi (11 igrača i 12 zamjena) pred utakmicu, u skladu s Pravilima igre. Također je objavljeno da će svaka reprezentacija nakon svoje prve utakmice moći zamijeniti golmane zbog nemogućnosti igranja, iako su ostali golmani u momčadi i dalje dostupni.
Posebna pravila zbog koronavirusa
Dana 4. svibnja 2021. godine, UEFA-in Izvršni odbor potvrdio je posebna pravila za završni turnir zbog pandemije koronavirusa u Europi:
Kvalifikacije
Za ovaj turnir nije bilo automatski kvalificiranih momčadi, tako da je svih 55 reprezentacija pod ingerencijom UEFA-e, uključujući i onih 12 čiji su gradovi odabrani kao domaćini, moralo igrati kvalifikacije za 24 mjesta na završnom turniru. Kako je UEFA gradove domaćine odabrala već u rujnu 2014. godine, dakle prije početka kvalifikacija, postojala je mogućnost da reprezentacija koja ima grad domaćin uopće ne igra na prvenstvu.
Ždrijeb za kvalifikacije održan je 2. prosinca 2018. godine u Konvencijskom centru u Dublinu.
Glavne kvalifikacije otpočele su u ožujku 2019. godine, a ne u rujnu 2018. godine, odmah nakon FIFA Svjetskog prvenstva u Rusiji, a završene su u studenom 2019. godine. Format je ostao mahom nepromijenjen, s tim da se 20 reprezentacija od njih 24 kvalificiralo kroz glavne kvalifikacije, dok su četiri mjesta ostala upražnjena. Nakon primanja Kosova u članstvo u svibnju 2016. godine, UEFA je objavila kako će 55 reprezentacija biti ždrijebano u deset grupa po završetku Lige nacija (pet grupa po pet reprezentacija i pet grupa po šest reprezentacija, s tim da su sudionici završnice Lige nacija imali osiguran ždrijeb u grupe s po pet reprezentacija). Dvije prvoplasirane reprezentacije iz svake grupe osigurale bi plasman na Euro. Kvalifikacije su se igrale u terminima u ožujku, lipnju, listopadu i studenom 2019. godine.
Kako je u 2018. godini došlo do pokretanja UEFA Lige nacija,   ta je sezona Lige nacija povezana s kvalifikacijskim ciklusom za UEFA Euro 2020. godine, čime su momčadi dobile i drugu priliku da se kvalificiraju na prvenstvo. Po četiri momčadi iz svake divizije Lige nacija, koje već nisu osigurale plasman na Europsko prvenstvo, sudjelovale su u divzijskima play-off turnirima. Pobjednici tih divizijskih turnira odlučivali su se kroz dva jednokružna polufinala i jedno finale, tako da su se te četiri reprezentacije pridružile onima koje su se već kvalificirale i tako je popunjena kvota od 24 reprezentacije.
Kvalificirane momčadi
Od konačnih 11 organizatora, njih sedam je izborilo nastup na turniru kroz glavne kvalifikacije, dok su Mađarska i Škotska izborile nastup kroz play-off turnire. Rumunjska je ispala u polufinalu play-off turnira, dok je Azerbejdžan ispao još u grupi glavnih kvalifikacija. Irska, koja je inicijalno bila jedan domaćina, također je ispala u polufinalu play-off turnira, međutim je kasnije izgubiila domaćinstvo.
Legenda:
Gradovi domaćini
Originalnih 13 gradova domaćina izabrano je i javno predstavljeno od strane UEFA-e 19. rujna 2014. godine. Međutim, UEFA-in Izvršni odbor maknuo je Bruxelles s popisa gradova domaćina 7. prosinca 2017. godine zbog kašnjenja s izgradnjom planiranog Eurostadiuma. Četiri utakmice (tri iz grupne faze i jedna utakmica osmine finala) koje su se trebale igrati u Bruxellesu prebačene su na londonski Wembley. Dana 23. travnja 2021. godine, UEFA je objavila kako Aviva Stadium u Dublinu također gubi status domaćina zbog nedovoljno garancija irskih vlasti da će gledatelji moći biti prisutni na stadionu. Tri utakmice grupne faze premještene su na Gazprom Arenu u Sankt Peterburgu, dok je utakmica osmine finala premještena na Wembley. UEFA je na sličan način premjestila i četiri utakmice koje su se trebale igrati na San Mamésu u Bilbau na stadion La Cartuja u Sevilli.
Od konačnih 11 gradova i država domaćina, sedam gradova i šest država nikada dosad nije organiziralo UEFA Euro. Sevilla nije bila među domaćinima kada je Španjolska 1964. godine organizirala Kup nacija, dok Azerbejdžan, Danska, Mađarska, Rumunjska i Rusija nikada nisu organizirale utakmice Europskih prvenstava. Od jedanaest izabranih stadiona, samo su dva prethodno bili domaćini utakmica europskih prvenstava - Stadio Olimpico (1968. i 1980.) te Johan Cruijff ArenA (tada Amsterdamska arena, 2000.). Originalni Wembley bio je među stadionima na kojima se igrao UEFA Euro 1996., međutim iako se novi stadion nalazi na istoj lokaciji, UEFA novi i stari Wembley smatra različitim stadionima. Svaki grad domaćin organizirat će tri utakmice grupne faze te jednu utakmicu osmine ili četvrtfinala, uz izuzetak Sankt Peterburga, koji će organizirati šest utakmica grupne faze, i Londona, koji će organizirati dvije utakmice osmine finala. Alokacija utakmica po stadionima je sljedeća:
Domaćini grupne faze
Gradovi domaćini podijeljeni su u šest parova, grupiranih temeljem sportske snage (uzimajući u obzir da su se svi domaćini kvalificirali), geografskih elemenata i sigurnosno-političkih okolnosti. Parovi su raspoređeni po grupama temeljem nasumičnog izvlačenja održanog 7. prosinca 2017. godine. Svaki kvalificirani domaćin igrat će minimalno dvije utakmice u svojoj državi. Parovi su raspoređeni na sljedeći način:
UEFA je definirala sljedeće kriterije oko određivanja domaćinstva država organizatorica koje se nalaze u istoj grupi:
Ukoliko domaćin ne uspije izboriti plasman kroz play-off rundu, pobjednik tog kvalifikacijskog ciklusa zeuzet će njegovo mjesto kao domaćin te će biti domaćin u dvije ili tri utakmice, temljem gore navedenih kriterija. Ždrijeb parova održan je 22. studenog 2019. godine u Nyonu, zajedno sa ždrijebom play-off turnira. U ždrijebu, koji je bio potreban samo za grupu B (gdje su domaćini Danska i Rusija), UEFA je pripremila dvije kuglice, a izvučena država je dobila pravo biti domaćin u tri utakmice.
Dopušteni kapaciteti
Zbog pandemije koronavirusa i povezanih ograničenja javnih okupljanja, većina stadiona nije u mogućnosti potpuno popuniti svoje kapacitete. UEFA je zatražila od svih organizatora da osmisle plan oko dopuštenog broja gledatelja u suradnji sa svojim lokalnim i/ili nacionalnim vlastima. Domaćini su izvorno dobili rok do 7. travnja 2021. da iskomuniciraju svoje planove s UEFA-om. Dva dana nakon roka, UEFA je objavila kako je osam gradova potvrdilo svoje planove oko broja gledetalja, dodavši da će kapaciteti biti popunjeni između 25% i 100%, ovisno o stadionu. Preostala četiri grada (Bilbao, Dublin, München i Rim) dobili su novi rok do 23. travnja da iskomuniciraju svoje planove. UEFA je 14. travnja objavila kako je Rim također potvrdio svoj kapacitet. Na dan isteka roka, München je također potvrđen kao domaćin, dok je Bilbao zamijenjen Sevillom, s obzirom da baskijski grad nije mogao garantirati gledatelje na stadionu. Dublin je potpuno uklonjen s popisa domaćina, također jer nisu mogli garantirati gledatelje na utakmicama.
Reprezentativni kampovi i baze
Svaka reprezentacija odabrala je kamp u kojem će boraviti i trenirati između utakmica. Reprezentacije će boraviti u svojim kampovima za cijelog trajanja turnira, a putovat će samo na utakmice. Za razliku od ranijih prvenstava, reprezentacije su dobile pravo odabrati kamp na bilo kojoj lokaciji zbog paneuropskog formata prvenstva, bez obveze da borave u zemljama domaćinima.
UEFA je 27. siječnja 2020. godine objavila kampove 20 reprezentacija koje su izborile direktan plasman, dok su preostale četiri reprezentacije naknadno odabrale svoje kampove.
Format natjecanja
UEFA Euro 2020. godine zadržao je isti format kao i prethodni turnir, što je posljedica ranijeg proširenja broja natjecatelja sa 16 na 24; UEFA je tada odlučila promijeniti sustav natjecanja u odnosu na turnir iz 2012. godine. Ukupni broj grupa ostao je šest, dok je u faza na izbacivanje zadržala osminu finala kao dodatnu fazu. Svaka grupa (A do F) i dalje je sadržavala po četiri ekipe, a dvije najbolje plasirane reprezentacije iz svake grupe su i dalje osiguravale plaman u sljedeću fazu. S druge strane, četiri najbolje plasirane trećeplasirane reprezentacije također prolaze u sljedeću fazu u čijem prvom kolu, dakle osmini finala, sada igra 16 reprezentacija, a ne 8 kao što je to bilo ranije. Ovakav sustav primjenjivan je na Svjetskim prvenstvima 1986., 1990. i 1994., uz izuzetak nepostojanja play-offa za trećeplasirane reprezentacije.
Ovakav format dovodi do odigravanja 51 utakmice, u odnosu na raniju 31, kroz period od 30 dana.
Finalni ždrijeb
Ždrijeb za završnicu turnira održan je 30. studenog 2019. godine u centru Romexpo u Bukureštu. Dvadeset i četiri kvalificirane reprezentacije ždrijebane su u šest grupa po četiri reprezentacije. Pobjednici play-off turnira nisu bili poznati u trenutku ždrijeba, tako da su označeni kao play-off pobjednici A do D. Da se dogodila situacija da jedna ili više grupa nisu mogle biti finalizirane na dan originalnog ždrijeba, UEFA je odredila 1. travanj kao datum dodatnog ždrijeba za slučaj potrebe, međutim ubrzo je potvrdila kako neće biti potrebe za dodatnim ždrijebom.
Momačdi su raspoređene po jakosnim skupinama temeljem njihovih rezultata u kvalifikacijama za UEFA Euro 2020. godine, odnosno temeljem tablice uspješnosti sastavljene prema rezultatima u kvalifikacijama. Standardizirani šablon za raspored reprezentacija izgledao je ovako:
Kako su pravila nalagala da dva domaćina ne mogu biti u istoj jakosnoj skupini, UEFA je pripremila izvanredne mjere za taj slučaj, a koje bi uključivale ili prebacivanje najlošije rangirane reprezentacije iz više skupine, ili prebacivanje najbolje rangirane reprezentacije iz niže skupine, a sve temeljem načela da se struktura jakosnih skupina što manje poremeti. Ipak, nije bilo potrebe ni za kakva usklađivanja.
Ždrijeb je započeo s prvom jakosnom skupinom, a završio s četvrtom, odakle je reprezentacija ždrijebana u prvu slobodnu grupu. Nakon toga su ždrijebane pozicije reprezentacija po grupama, što je bilo važno za određivanje rasporeda. UEFA je primjenjivala sljedeća pravila tokom ždrijeba (koja su vrijedila i za momčadi koje su se tek trebale kvalificirati):
Alokacija play-off pobjednika
Zbog korištenja play-off formata, koji je onemogućio predviđanje svih scenarija, UEFA-ina uprava morala je pričekati kako bi riješila sve probleme oko ždrijeba završnog turnira do kompletiranja sudionika grupne faze. Nije bilo moguće da UEFA spriječi da jedan od play-off turnira sadrži dva domaćina, što je dovelo do toga da Rumunjska (domaćin u grupi C) i Mađarska (domaćin u grupi F) budu na istom play-off turniru. Stoga je pobjednik ovog turnira morao biti unaprijed raspoređen u dvije grupe u ždrijebu, kako bi se predvidjele sve situacije. Kako bi ovo omogućila, UEFA je sparila play-off turnire A i D (jer potonji nije imao domaćina), čime je dobila jasan scenarij za to da se bilo koja reprezentacija kvalificira. Ždrijeb je održan 22. studenog 2019. u Nyonu (zajedno sa ždrijebom play-offa), kojim su određeni prioriteti za alokaciju play-off turnira A u grupe na završnici.
UEFA je pripremila dvije kuglice sa slovima dvaju grupa u kojima su bili domaćini u pitanju (grupa C za Rumunjsku te grupa F za Mađarsku). Prva izvučena kuglica određivala je grupu ("prioritetna grupa") koja je bila dodijeljena turniru A, uz iznimku reprezentacije domaćina druge izvučene kuglice ("neprioritetna grupa") u slučaju njezine pobjede na turniru A. Na samom ždrijebu, grupa F je određena kao prioritetna grupa, što je omogućilo sljedeća dva scenarija:
Jakosne skupine
Jakosne skupine organizirane su na sljedeći način:
Finalni ždrijeb grupa
Nakon održanih play-off turnira, konačni raspored grupa bio je sljedeći (momčadi u italiku su pobjednici play-off turnira):
Suci
Dana 27. rujna 2018. godine, UEFA-in Izvršni odbor odobrio je korištenje VAR tehnologije po prvi puta u historiji Europskih prvenstava. Dana 12. veljače 2020. godine, UEFA i CONMEBOL potpisali su memorandum o jačanju suradnje, koji je uključivao mogućnost sudjelovanja jednog južnoameričkog sudačkog para na utakmicama grupne faze.
UEFA je 21. travnja 2021. godine objavila imena 19 sudačkih timova za UEFA Euro. Na popisu se nalazio i argentinski sudac Fernando Rapallini sa svojim pomoćnicima, što je bio prvi puta u historiji da je neki južnoamerički sudac sudio na Europskom prvenstvu, a sve u skladu s ranije spomenutim memorandumom. Na isti način je jedan sudački tim iz Španjolske pozvan na Copa Américu 2021. godine.
Uz ove timove, UEFA je potvrdila imena 22 VAR suca te 12 pomoćnih sudaca (koji će biti angažirani ili kao četvrti suci, ili kao zamjenski pomoćni suci). Na potonjem popisu nalazi se i Francuskinja Stéphanie Frappart, koja je tako prva sutkinja koja će sudjelovati u završnici Eura za muškarce. Konačna i potpuna lista izgledala je ovako:
Natjecanje po grupama
Napomena: ''Sva vremena navedena su prema srednjoeuropskom ljetnom (CEST) vremenu (UTC+2). Ako se utakmica odigrava u drugoj vremenskoj zoni, navedeno je i lokalno vrijeme za tu zonu.''
Ukoliko dvije ili više reprezentacija imaju isti broj bodova po završetku grupne faze, primjenit će se sljedeći kriteriji za određivanje konačnog plasmana:
Napomene
Faza na izbacivanje
UEFA je prije početka turnira izradila sustav koji predviđa sve moguće kombinacije parova u osmini finala, ovisno o tome koje četiri trećeplasirane reprezentacije (tj. iz kojih skupina) izbore nastavak natjecanja. Kombinacije su:
Pregled svih parova izgleda ovako:
Statistike
Ažurirano: 11. srpnja 2021.
Jedanaesterci
Ne računajući utakmice koje su odlučene izvođenjem jedanaesteraca, ovako izgleda realizacija jedanaesteraca dosuđenih tokom igre: {| style="background-color: transparent; width: "
Logo i slogan
Službeni logo turnira javno je predstavljen 21. rujna 2016. godine tokom ceremonije održane u londonskoj Gradskoj vijećnici. Logo prikazuje trofej Henrija Delaunayja okružen navijačima koji se nalaze na mostu, a simbolizira, kako je navela UEFA, način na koji nogomet povezuje i ujedinjuje ljude.
Svaki grad domaćin također ima svoj individualizirani logo. Četverokutni logotipovi sadrže riječi "UEFA EURO 2020" na vrhu, naziv grada iznad teksta "host city" na dnu (sve pisano velikim slovima), glavni logo turnira na lijevoj strani i stilizirani prikaz odabranog lokalnog mosta na desnoj strani. Svaki logo objavljen je na engleskom i na lokalnim jezicima, gdje je bilo potrebno. Logotipovi su predstavljani od rujna 2016. do siječnja 2017. godine.
Službeni slogan turnira bio je "Live It. For Real." (srpskohrvatski: "Proživi ga. Zapravo."). Svrha slogana bila je potaknuti gledatelje da prate utakmice uživo na stadionima diljem Europe.
Službena lopta
UEFA je 6. studenog 2019. godine objavila kako će službena lopta prvenstva biti Adidasova Uniforia. Predominantno bijela, lopta sadrži nekoliko crnih poteza sa plavim, neonskim i pink linijama. Naziv lopte je kovanica od riječi "unity" (sh. "jedinstvo") i "euphoria" (sh. "euforija").
Maskota
Službena maskota prvenstva, Skillzy, predstavljen je javnosti 24. ožujka 2019. godine. Skillzy je stilizirani mladić inspiriran freestyle nogometom i uličnim nogometom.
Službena pjesma
Dana 19. listopada 2019. godine, objavljeno je kako će nizozemski DJ i producent Martin Garrix biti službeni muzičar prvenstva. Bit će zadužen za produkciju službene pjesme turnira, kao i za glazbu koja će se puštati prilikom izlaska igrača na teren te glazbu koja će se puštati tokom prijenosa. Službena pjesma premijerno će biti izvedena za javnost na otvaranju prvenstva u Rimu. Službenu pjesmu turnira, "We Are the People", izvode Bono i the Edge iz irskog benda U2, a objavljena je 14. svibnja 2021. godine.
Dimerkaptosukcinska kiselina
Dimerkaptosukcinska kiselina je organsko jedinjenje, koje sadrži 4 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 182,218 Da.
La Laguna, Huajicori
La Laguna je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Nayarit, u opštini Huajicori.
Tortugas, Galeana
Tortugas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Galeana.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 7 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1467 m.
Drugi šleski rat
Drugi šleski rat (Zweiter Schlesischer Krieg) bio je oružani sukob koji se od 1744. do 1745. vodio između Kraljevine Pruske na jednoj, i Habsburške Austrije i Saksonije na drugoj strani. Predstavljao je dio šire cjeline poznate kao Rat za austrijsko nasljedstvo, odnosno svojevrsni nastavak Prvog šleskog rata u kome je pruski kralj Friedrich II dvije godine ranije porazio Austriju i mirovnim sporazumom joj oduzeo Šlesku, jednu od najbogatijih oblasti tadašnje Centralne Evrope. Friedrich je rat pokrenuo u jesen 1744. godine, nakon što se na drugim bojištima Rata za austrijsko nasljedstvo ratna sreća okrenula u korist Austrijanaca, te se bojao kako bi austrijska nadvojvotkinja Marija Terezija mogla odatle poslati trupe da pokušaju povratiti pokrajinu. Friedrichov preventivni rat je započeo invazijom Češke, ali se odatle morao povući pod pritiskom svojih bivših saveznika Saksonaca, koji su bili stali na stranu Austrije. Pokušaj Austrijanaca i Saksonaca da prodru na područje Brandenburga je osujećen u bitci kod Kesselsdorfa u kojoj su Prusi izvojevali pobjedu. Friedrich je nakon toga sklopio Dresdenski mir kojim je potvrđena njegova vlast nad Šleskom.
Billy (Alije)
Biji je naselje i opština u centralnoj Francuskoj u regionu Overnja, u departmanu Alije koja pripada prefekturi Viši.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 929 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 90 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 10,22 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 220 metara (maksimalnoj 375 m, a minimalnoj 235 m).
Asamoah Gyan
Asamoah Gyan (Accra, 22. studenog 1985.), ganski nogometaš i reprezentativac koji trenutno igra za Shànghǎi SIPG. Gyan igra na poziciji napadača.
Na reprezentativnom nivou, Gyan je predstavljao Ganu na svjetskim prvenstvima 2006. i 2010. godine. U Južnoafričkoj Republici je postigao ukupno 3 gola, ali i promašio ključni jedanaesterac u posljednjim minutama produžetaka u četvrtfinalnoj utakmici protiv Urugvaja. Nakon toga, neko se vrijeme povukao iz reprezentacije, a vratio se 2012. godine.