Pedagogija
Pedagogija u socijalizmu
Razvoj socijalističkih pedagoških ideja ima više faza; prva se vidi u delima nekih utopista poput Tomasa Mora i Tomaza Kampanele koji su živeli i stvarali u 16. i 17. veku. Njihova dela su zapravo opisivanje idealnog društva koje se bazira na pravičnosti i jednakosti. U njima je opisano i idealno vaspitanje koje je jednako za sve, bez obzira na pol i druge razlike. U njihovom zamišljenom društvu nema privatne svojine, pa troškove obrazovanja i vaspitanja mladih snosi celo društvo. Zahtevaju obrazovanje na maternjem jeziku, a ono treba da obuhvati prirodne nauke, odnosno da bude bazirano na realnim predmetima. Vaspitanje treba da bude umno, fizičko, moralno, estetsko i kroz rad, jer je rad obaveza svakog građanina. Ono što oni eksplicitno ne pominju, ali što uočava Komnenski je da kroz favorizovanje učenja o realnim predmetima zagovaraju princip očiglednosti. Mnogi utopisti koji su dali doprinos i razvoju pedagogije su se pojavljivali i tokom 17, 18. i 19. veka, kao što su Hartlib, Džon Djuri, Vilijem Peti i drugi. Englez Robert Oven (1771–1858) i Francuz Šarl Furije (1772–1837) su osim teorijskih razmatranja, pokušali i da praktično realizuju svoje ideje. Oni visoko cene obrazovanje, jer je upravo ono sredstvo kojim se društvo može preobraziti, bez da se bilo ko ošteti i da svi mogu da osete blagostanje. Naime, oni ne propagiraju revoluciju kao način ostvarenja svojih ciljeva. Oni su verovali da je čovekov karakter uslovljen sredinom u kojoj živi i radi. Ukoliko bi ti uslovi bili idealni, ljudi bi bili dobri, puni ljubavi i poštovanja za druge. Dakle, moć vaspitanja je neograničena ukoliko se sprovodi u adekvatnim uslovima. Da bi dokazali svoju teoriju, osnivali su i naselja po Evropi, a kasnije i u SAD, ali je uspeh bio tek delimičan. Oven je takođe i društvenih predškolskih ustanova. Propagiraju vaspitanje za kolektiv, kroz rad i za rad od najranijeg mogućeg uzrasta, usavršavanje odraslih, povremenu promenu zanimanja kako bi se izbegla monotonija i povezivanja nastave sa industrijskom proizvodnjom. Takođe insistiraju na izučavanju prirodnih nauka i to u prirodi i na realnim predmetima. Zapravo, oni zahtevaju široko obrazovanje za radničku klasu, kojoj je isto bilo do tada uskraćeno i ističu dva principa; očiglednosti i svesnog usvajanja znanja, na kojima temelje svoju koncepciju obrazovanja. Etjen Kabe je pokušao dalje da razvije ideje svojih prethodnika komunista, takođe bez menjanja samog društvenog poretka. On je osmislio komunističku koloniju nazvanu „Ikarija“. Kolonija je osnovana u Americi, ali je doživela neuspeh. Naučno obrazloženje socijalističkog obrazovanja su kasnije dali Marks i Engels, koji su cenili radove pomenutih utopista. Doduše, problemima vaspitanja su se bavili kroz razmatranja i kritike buržoaskog društva, dakle ne direktno. Na vaspitanje i obrazovanje su gledali kao na oruđe klasne borbe, pa time ukazali na povezanost vaspitanja i društva. Takođe su ukazali i na povezanost vaspitanja i politike. Smatrali su da vaspitanje mora da ima svestrani karakter, što u dotadašnjem društvu nije bio slučaj. Propagirali su ideje o obaveznom, besplatnom i tako svima dostupnom obrazovanju, koje bi trebalo da bude u vezi sa radom. Posebno su isticali značaj permanentnog obrazovanja i tačno određene uloge škole. Prvi praktični pokušaji da se socijalističke pedagoške ideje realizuju su učinjeni tokom Pariske komune 1871. godine. Među odlukama ove Komune važne za pedagogiju su odvajanje religije i škole (što je značilo promenu sadržaja obrazovanja), dostupnost obrazovanja za sve, isticanje potrebe obrazovanja za odrasle, poboljšanje položaja nastavnika itd. Lenjin je takođe dao svoj doprinos razvoju socijalističke pedagogije, naročito nakon oktobarske revolucije. Ideje koje je izložio bile su spajanje nastave sa proizvodnim radom kroz politehničko vaspitanje, a i u vezi sa ulogom i odgovornošću nastavnika, sadržajima obrazovanja, omladinskim organizacijama itd. Lenjinova supruga N. K. Krupska u svom delu „Narodno obrazovanje i demokratija“ takođe iznosi ideje o radnom vaspitanju i spajanju nastave i proizvodnog rada. U Sovjetskom Savezu ona je bila cenjeni pedagoški radnik i učestvovala je u organizaciji tada novog sistema obrazovanja i vaspitanja.