cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vojin Bakić
Posljeratni period
Poslije 1945. postupno napušta dotadašnju tematiku i teži impresionističkoj obradbi površine s izražajnim preljevima svjetlosti i sjene. 1945. oblikuje figuru žetelice na zapadnoj strani kulise koja je tad prekrila spomenik bana Josipa Jelačića na tadašnjem Trgu Republike, povodom 1. kongresa AFŽ-a. Pogođen tragičnom sudbinom braće, želi dati svoj doprinos stvaranju društvenog sjećanja na žrtve fašizma, oblikovanjem spomeničkih rješenja. S kiparima Kostom Angelijem Radovanijem, Rudolfom Ivankovićem i Daliborom Mačukatinom te grafičarom Franom Baće, 1947. dobiva na korištenje radni prostor u bivšem Meštrovićevom ateljeu u Ulici Ivana Gorana Kovačića. U tom razdoblju radi portrete, među kojima se psihološkom uvjerljivošću i dojmljivom stilizacijom ističu I. G. Kovačić, 1946. , i S. S. Kranjčević, 1948 te za obe dobio i nagradu Vlade NR Hrvatske. Sa Spomenikom strijeljanima u Bjelovaru 1947. prvi put se okušava na javnoj narudžbi; izvodi kip jezgrovit poput znaka i izrazitih monumentalnih svojstava te je za njega dobio nagradu Vlade FNRJ. Tih godina sudjeluje u nizu izložbi: Prvoj izložbi grupe profesionalnih likovnih umjetnika i Prvoj izložbi ULUH-a u Umjetničkom paviljonu u Zagrebu; zatim na izložbi Slikarstvo i kiparstvo naroda Jugoslavije 19. i 20 vijeka Beograd - Zagreb - Moskva - Lenjingrad - Bratislava - Prag s Glavom žene i Bikom; Prvoj izložbi Saveza likovnih umjetnika FNRJ u Modernoj galeriji u Ljubljani s portretima Maksima Gorkog, Svetozara Markovića i Ivana Gorana Kovačića. Na kraju tog razdoblja Bakić dobiva još jedno javno priznanje za svoj rad pozivom da izlaže na 25. Biennalu u Veneciji 1950. uz druge izlagače jugoslavenske selekcije. Bakić izlaže maketu bjelovarskog "Spomenika streljanima", portrete Kranjčevića, Kovačića, Žene (Vere Sinobad) te Bika iz 1943.
Krajem 1950. godine, odlazi na stipendiju u Pariz, no iako mu je Vlada FNRJ dodijelila tromjesečnu stipendiju, vraća se nakon mjesec dana s obrazloženjem da stipendiju prekida zbog povratka u Hrvatsku kako bi dovršio spomenik za Kolašin. Preostala dva mjeseca stipendije u Parizu koristi 1951., ali tada kao stipendist francuske vlade, na prijedlog vlade FNRJ. Žena mu Ljuba okončala je svoj život 1951. samoubojstvom i on je ostao sam s osmogodišnjim djetetom, Zoranom.
Odmak od socrealizma
mini|Autoportret 1952. Zahlađenje odnosa sa Sovjetskom Rusijom 1948. stvorilo je preduvjete za oslobađanje od nametnutih kanona socijalističkog realizma u ikonografiji poratne umjetnosti. Bakić 1950. dovršava spomenik za Kolašin u Crnoj Gori i radi na spo­meniku za Čazmu, ali istovremeno osjeća snažnu potrebu da se oslobodi realizma, pa se čak kaje što je napravio kolašinski spomenik. Bakić se intuitivno opredjeljuje za modernizam, za istraživanje forme nauštrb pripovijedanja sadržaja te na traganje za novim mogućnostima kiparskog izraza. To je nastalo iz prirodnog poriva njegova unutarnjeg stvaralačkog bića, bez potrebe da polemizira, da se priklanja grupama istomišljenika ili umjetnicima koji su uskoro otvoreno zagovarali promjene. Objavom manifesta grupe EXAT51 na plenumu ULUPUH-a 1951., članovi će postaviti temelje za radikalni prekid sa socijalističkim realizmom. Bakić je bio veoma blizak nekim članovima te grupe (Picelj, Srnec) s kojima je kasnije zajedno izlagao. Međutim, njegovo kretanje u apstrakciju išlo je drugim smjerom, slijedeći liniju apstrahiranja organskog oblika. Ponovno se vraća temama kojima se bavio u prijeratnom i ratnom razdoblju — torzo, ženski akt, portret, animalizam, ali traži nova oblikovna rješenja. U tom procesu upornog traženja novog puta u jednoj kratkoj fazi koja počinje 1951. i traje do 1953. nastaju skulpture pojednostavljena volumena, čiju površinu definira ravnim plohama koje se spajaju u oštrim bridovima koje podsjećaju na kubističko građenje oblika (Autoportret 1952. ,studija za Spomenik Marxu i Engelsu 1950. - 1953., Agitator, studije za Spomenik Stjepanu Filipoviću, spomenik u Gudovcu). Na izradi studije za spomenik Marxa i Engelsa za istoimeni beogradski trg radio je tri godine. Bilo mu je iznimno važno da spomenički zadatak modernizira, a kiparski problem oblikovanja ideološkog sadržaja riješi na novi način. Prijedlog je odbijen a brončani odljev je poklonjen Titu. No kontroverze koje su nakon toga nastale potaknule su nastanak prvog sustavno i kritičkog promišljanja vrijednosti i karaktera dotadašnjeg načina oblikovanja spomeničke baštine u Hrvatskoj.
Istraživanje apstrakcije
Od 1953. do 1958. godine, nastaju radovi u tematskim ciklusima: Portret, Tor­zo, Ljubavnici, Bik, Ptica kojima Bakić istražuje apstrakciju organičkog porijekla. Traga za idealnim oblikom, kleše kugloidne i elipsoidne, pune sferične volumene, a elementi fizionomije, detalji lica naznačeni su tek škrtim naznakama krajnje pojednostavljena volumena. Volumen oblikuje od žive jezgre mase, do napete površine forme koja teži sintezi.
Promjene koje su se nazirale u sferi umjetničke produkcije u ranim pedesetima, uskoro su dobile institucionalnu podršku, kritičkom i stručnom valorizacijom i prezentacijom moderne umjet­nosti. Mlađa generacija povjesničara umjetno­sti 1954. je organizirala prvu izložbu suvremene umjetnosti Salon 54, u riječkoj Galeriji likovnih umjetnosti. Odabrani su ra­dovi bili rezultat kritičke valorizacije recentnog stvaralaštva s ciljem prikaza inovativnih pojava u suvremenoj umjetnosti. Bakić izlaže Autopor­tret (1952.), Portret Toše Dabca (1953.) i Glavu (1953.). Sudjeluje i na Salonu 56 dvije godine kasnije kad je dobio i nagradu "Radovan" za skulpturu. mini|lijevo|Vojin Bakić radi na skulpturi Bika, 1956. U razornom požaru ateljea 1956. Vojin Bakić gubi stotinjak skulptura, mape s crtežima, fotografije, skice i dokumentaciju te nekoliko završenih sadre­nih spomeničkih studija (Marx i Engels, Valjevac, Zmaj Jova Jovanović, partizan na vječnoj straži za Bačkovicu). Nesreća je bila tim veća što su uništeni i radovi koje je pripremao za nastup na venecijanskom Biennalu. Velikim naporom, novi radovi nastali su u tek nekoliko mjeseci u prostoru na Rokovom perivoju 10, koji će mu postati novi radni prostor. Među njima i čuveni Bik u sadri. Ta je nesreća i simbolički odredila odmak od faze traganja za vlastitim izrazom i početak njegove zrele i najproduktivnije faze, faze inovacije i apstrakcije koja je obilježena težnjom za spoznajom i kreacijom plastičke suštine pojavnog svijeta. U Novoseljanima kraj Bjelovara nastavlja raditi skulpture velikih dimenzija (spomenik Stjepanu Filipoviću za Valjevo) u čemu mu pomaže kipar Stevan Luketić koji vješto prenosi i povećava Bakićeve skulpture malog formata u velike spomenike. U ovom razdoblju postavljeni su spomenici na spomen kosturnici u Gudovcu "Pred streljanje" 1955. te spomenik bilogorski partizan "Na vječnoj straži", Bačkovica 1956.
Međunarodna priznanja
Na 28. Biennalu u Veneciji 1956. u Jugoslavenskom se paviljonu, između ostalih, predstavljaju dvanaest skulptura Vojina Bakica a kritika Bakićeve skulpture ocjenjuje centralnom pojavom u paviljonu, posebno monumentalnog sadrenog Bika. Uskoro slijedi još jedan Bakićev uspjeh i priznanje, pozvan je da sudjeluje na dvjema izložbama povodom održavanja prve posljeratne svjetske izložbe 1958. u Bruxellesu. Prvi put FNRJ sudjeluje na jednoj svjetskoj izložbi s ambicijama da demonstrira svoju otvorenost prema Zapadu i prekid s politikom Istočnog bloka. Nastupom na svjetskog izložbi mlada država želi afirmirati specifičnosti društvenog i političkog sustava te predstaviti kulturni identitet. Ispred ulaza modernističkog paviljona Vjenceslava Richtera postavljen je prvi brončani odljev Bakićeva Bika koji svojom zbijenom masom i napetom formom šalje poruku i na simboličkoj razini o snazi i čvrstini nove države. Unutar paviljona je izložen Bakićev Torzo (1957.). Paviljon je zbog svoje elegancije i jednostavnosti dobio zlatnu medalju. Međunarodni žiri odabire Bakićev Ležeći torzo (1957.) za centralnu izložbu "50 godina suvremene umjetnosti" u Palači umjetnosti u Bruxellesu. Bakićeva djela se izlažu i kao dio izložbe neformalne grupe mladih umjetnika Zagreb 58 u novootvorenom izložbenom prostoru Kraljevske akademije u Antwerpenu.
Grad Antwerpen za zbirku Middelheim muzeja na otvorenom otkupljuje Bakićeva Bika predstavljenog na EXPO-u. Bik je prvi put izložen u parku skulptura 1961. i od tad se tamo nalazi. Gradska uprava njemačkog grada Marla zainteresirala se za otkup Bika pa od autora naručuje izradu drugog odljeva koji se 1959. postavlja u gradski park, a o njemu skrbi Muzej skulptura Glaskasten Mari. 1968. radi Bika u plemenitom čeliku za njemačkog naručitelja. On je veći od briselskog bika, duljine tri metra, kubičnije je forme te naglašenijeg hrpta i obrisnih linija. U početku je Bik bio izložen u Hertenu a danas se nalazi na trgu u gradiću Glonnu.
Venus Williams
Venus Vilijams (njeno celo ime glasi Venus Eboni Star Vilijams, Venus Ebony Starr Williams) je sestra Serene Vilijams, i zajedno sa njom predstavlja najveću legendu američkog ženskog tenisa. Potiče iz jedne velike afro-američke pororodice, tako da pored Serene, ima još dve sestre Išu i Lindreu. Njena četvrta sestra, Jetunde, je nažalost 2003. godine preminula od neizlečive bolesti. Ovo je potreslo ne samo Venus, već i druge sestre Vilijams, tako da je Serena posvetila osvojeni grend slem trofej sa Otvorenog prvenstva Australije 2007. godine, upravo Jetundi. Venus je osvojila pregršt turnira i izgradila jednu bogatu karijeru. Međutim, ona nije uspešna samo u sportu, već i u dizajnu enterijera, što trenutno i studira. Čak je i osnovala kompaniju za dizajniranje enterijera, koja se nalazi u Palm Bič Gardensu. Postoje mnoge modne kolekcije koje nose naziv ove teniserke, što samo govori o njenoj popularnosti u SAD i širom celog sveta. Venus Vilijams je teniserka koja je tokom svoje karijere obarala mnoge rekorde grend slem turnira stare već decenijama godina. Osvajala je mnoge turnire u singl, i u dubl konkurenciji, i zajedno sa sestrom Serenom, ime porodice Vilijams načinila najprestižnijim teniskim imenom ikada.
Vojin Bakić
Polivalentni oblici i razlistane forme
Nakon što je riješio jedan kiparski problem, Bakić je započinjao istraživanje novih oblikovnih problema. Taj proces je započeo 1958. i obilježit će sljedećih šest godina. Zanimalo ga je oblik lišiti podsjećanja na antropomorfno, otvoriti volumen prostoru i dati mu vrijednost ravnopravnog likovnog elementa. Što su oblici bili jednostavniji, to su ga više intrigirali negativi koji ostaju kao otpaci nakon lijevanja skulptura. Počinje eksperimentirati s negativima, dok nije došao do stupnja u koje­mu su mu i pozitiv i negativ skulpture bili jednako važni, jednako zanimljivi. Tako nastaju Razlistane forme (1958.) koje još uvijek prizivaju antropomorfni izvor, koji će uskoro posve napusti­ti.
Venus Williams
Prva iskustva
Venus Vilijams je debitovala na turniru u Ouklandu, 1994. godine. Međutim nakon uspešnog starta, Venus Vilijams je zaaustavljena od strane Aranče Sančez Vikario. Naredne godine je ponovila učešće na turniru u Ouklandu i stigla do četvrtfinala, što je predstavljalo odličan rezultat za jednu početnicu. Pored ovog turnira, Venus Vilijams je igrala i u Los Anđelesu i Torontu. Iz godine u godinu je povećaval broj učešća na turnirima, tako da se pored svih ranijih turnira na kojima je učestvovala, pojavila i na turniru u San Dijegu i Indijan velsu, 1996. godine.
Vojin Bakić
Polivalentni oblici i razlistane forme
Na prvoj samostalnoj izložbi u Zagrebu u organizaciji Gradske galerije su­vremene umjetnosti 1958. izložio je 45 radova nastalih od 1953. do 1958. U tisku su je ocijenili najzna­čajnijom kiparskom poslijeratnom izlož­bom u Zagrebu. Zatim izlaže na 2. Documenti u Kasselu 1959. godine. Iste godine s Piceljem i Srnecom, članovima grupe EXAT 51, izlaže u pariškoj Galeriji Denise Rene, vodećoj galeriji geometrijske apstrakcije u to doba. Predgovor za izložbu pišu teoretičar Michele Seuphor i umjetnik Viktor Vasarelv, a Seuphor je Bakića uvrstio u pregled svjetske apstraktne skulpture.
Bakićeva Razlistana forma I je 1959. dobila Nagradu Grada Zagreba za skulpturu, i tad je postavljena u kavanu Iličkog nebodera. Pred Univerzijadu 1987. je premještena u Gajevu ulicu gdje i sad stoji.
Venus Williams
Borbe sestara za prestiž
1999. godina je bila godina sestara Vilijams. Naime, ove godine (5.-og aprila) se Serena Vilijams pridružila svojoj sestri u vrhu, i time su sestre Vilijams postale prve sestre koje su zajedno bile u top 10. Venus je ove godine osvojila šest singl titula. Kada je 28.-og februara Venus osvojila turnir u Oklahomi, Serena je osvojila turnir u Parizu, i time su ove sestre postavile još jedan rekord, postale su prve sestre koje su osvojile turnire u istoj nedelji. Napredak Serene Vilijams je doveo do brojnih međusobnih borbi među sestrama. Tako su se u finalu turnira u Majamiju sastale, i Venus Vilijams je pobedila. Venus je 1999. godinu završila na trećem mestu. Ove godine je debitovala za FED reprezentaciju SAD, i pomogla ekipi da osvoje ovaj turnir. Sestre Vilijams su se još mnogo puta sastajale na turnirima. Mnogo puta su se sastajale u finalima grend slema, a jedan od najznačajnijih međusobnih duela bio je finalni duel sestara na Vimbldonu, koji je predstavljao drugi finalni okršaj sestara u istoriji Vimbldona!
Vojin Bakić
Put Svjetlonosnih oblika
mini|Svjetlonosni oblici 2 Bakić pokazuje sve veći interes za prostornu problematiku, prostor više nema samo ulogu omotača volumena. Rastvara volumen te se ot­kriva vrijednost unutarnjeg prostora skulpture koji poprima aktivniju ulogu. Taj proces možemo slijediti u svim njegovim daljnjim ciklusima. od Razvijenih povr­šina (1960. - 1963.), Prerezanih razvijenih površina (1962. - 1963.), Dijagonalno razvijenih površina (1962. - 1963.) u kojima zarezuje metalnu ploču i savija je u raznim smjerovima, preko skulptura koje je poetično nazvao Forme (1963.), a u kojima uvodi kružni oblik i nehrđajući čelik pa Svjetlonosnih oblika (1963. - 1968.) i Interferencija (1964.), do kulminacije tog procesa u Cirkulaci­jama u prostoru (1970. - 1973.). U ciklusu Svjetlonosnih oblika, koje je tako nazvao Jure Kaštelan , metalnu ploču reže u krugove koji su organski vezani jedni za druge. Njihov visoki sjaj reflektira okolni prostor, a skulptura odražava igru punine i praznine, pozitiva i negativa, volumena i prostora. Ploha, konveksno-konkavna površina i prostor koji je obavija postaju najvažniji likovni elementi Bakićeve kiparske sinteze. Napušta klasični materijal i uz dotadašnju broncu, radi u metalu, nehrđajućem čeliku, mjedi, duraluminiju, olovu, pleksi staklu, željezu, cementu. Savršenstvo koje je do tada tražio u mramoru, sada traži u metalu i nehrđajućem čeliku.
Venus Williams
Vrhunac karijere
Najznačajnija godina za Venus Vilijams bila je 2000. godina, kada je postala druga Afriko-amerikanka koja je osvojila Vimbldon i druga igračica sveta ikada koja je na Olimpijskim igrama osvojila zlatnu medlju i u singlu i u dublu! Međutim usled povreda i bolesti, propustila je završni turnir sezone. No, sledeće godine je nadoknadila propušteno, osvojivši pregršt turnira i grend slem titula, tako da je 2002. godine postala prva Afro-amerikanka koja je bila najbolja teniserka sveta!
Vojin Bakić
Put Svjetlonosnih oblika
Bakić se ovim procesom približio načelima novih plastičara okupljenih u umjetničkom pokretu Novih tendencija, te sudjeluje na skupnoj izložbi Nove Tendencije 2, u Zagrebu. 1963. Umjetnički muzej u Leverkusenu, s Bakićem dogovara otkup Svjetlonosnih oblika visine dva i pol metra, koja je 1965. isporu­čena za postavljanje ispred Katoličke osnovne škole u Leverkusenu. Radovi preko 30 skulptura nastalih od 1960. do 1964. godine predstavljeni su na drugoj samostalnoj izložbi u zagrebačkoj Galeriji suvremene umjetnosti 1964. godine. Slijede samostalne izložbe u beogradskom Salonu Moderne galerije i ljubljanskoj Maloj galeriji. Na 32-om Biennalu u Veneciji Bakić je predstavljen mjedenim Svjetlonosnim formama 5. Sudjeluje na skupnoj putujućoj izložbi koja nakon Washingtona, 1966. putuje u Fresno, Denver, Portland, Andover i Milwaukee. Na Biennalu u Sao Paulu predstavlja čak osam Svjetlonosnih oblika (XX-XVII) u raznim materijalima, izložba kasnije putuje Brazilom: Rio de Janeiro, Belo Horizonte, Brasilia. Četvrti put izlaže na venecijanskom Biennalu 1972. godine. Za problemsku izložbu organiziranu u sklopu 36-og Biennala, Skulptura u gradu, Bakić na živopisnom venecijanskom trgu izlaže preko dva metra visoke Svjetlonosne oblike XXVIII koji se danas nalaze u parku skulptura Gliptoteke HAZU. Zagreb je prijateljskom gradu Mainzu poklonio Bakićevu skulpturu Cirkulacije u prostoru II iz 1974. visoke tri metra, koja se i danas nalazi na trgu ispred Gradske vijećnice.
Geografski fakultet Univerziteta u Beogradu
Istorijat
Njegovi koreni sežu čak u 1893. godinu kada je poznati geograf Jovan Cvijić formirao Geografski zavod. Najstarije izvođenje nastave geografije bilo je 1853. godine na Liceju u Kragujevcu, ova godina se, kao važna za geografiju u Srbiji, nalazi i na logou Geografskog fakulteta. Nastava geografije na akademskom nivou je bila organizovana na Filozofskom fakultetu, kasnije na Prirodno-matematičkom fakultetu, a 1990-1994 fakultet je nosio naziv Geografski fakultet Prirodno-matematičkog fakulteta. Fakultet na osnovnim studijama ima 5 smerova: geografiju, prostorno planiranje (od 1977. godine), demografiju (od 1999. godine), geoprostorne osnove životne sredine (od 2000. godine) i turizmologiju (koja je postojala kao smer koji je bio ugašen i ponovo uveden 2007. godine).
Vojin Bakić
Put Svjetlonosnih oblika
Godine 1974. rodila mu se kćer Irena. Godine 1980. je dobio nagradu za životno djelo Vladimir Nazor, a osam godina kasnije postaje član JAZU-a (danas HAZU).
Venus Williams
Uticaj povreda i bolesti na Venus Vilijams
Nekoliko godina povrede su mučile Venus Vilijams. Iako je ona davala sve od sebe, povrede su ipak uticale na njenu igru, tako da je nekoliko godina za redom završavala među prvih dvadeset teniserki sveta. Ali, 2005. godine, se potpuno zdrava vraća u formu i osvaja svoju petu singl grend slem titulu u Vimbldonu i postaje najniže rangirana igračica koji osvaja Vimbldon. Tada nastupa serija dobrih igara Venus Vilijams, i polako vraćanje u sam vrh. Međutim na kraju godine je povredila koleno, i morala je da otkaže učešće na jednim od najbitnijih turnira, i tako prokockala sve što je do sada uradila pri povratku među najbolje. Naredne 2006. godine, Venus Vilijams više nije mogla da se izbori sa povredama, tako da je spala među prvih 50 igračica sveta. Trenutno zauzima 50. poziciju na VTA listi.
Vojin Bakić
Modernistički partizanski spomenici
minijatura|lijevo|[[Spomenik pobjedi naroda Slavonije|Spomenik narodu heroju Slavonije]] 1960-te završava spomenik Stjepanu Filipoviću koji se postavlja u Valjevu koji je napravio prvi odmak prema modernizaciji partizanskih spomenika. Te godine pobjeđuje na natječaju za Spomenik pobjedi revolucije naroda Slavonije u Kamenskoj u bli­zini Požege. Spomenik razvija u tridesetmetarsku razlistanu formu, koja je dovršena 1968. Tim ostvarenjem odlučno prekida s do tada vladajućim kanonima prikaza antifašističkog spomenika te u monumentalnom obliku ostvaruje jedinstvenu sintezu čiste apstraktne forme i simboličkog sadržaja, koji uzdiže do univerzalnog simbola pobjede. Vojin Bakić značajno je promijenio smjer razvoja službene spomeničke plastike socijalističke Jugoslavije i uveo je u okrilje europske umjetnosti visokog modernizma.
Šuma Dotrščina koja se nastavlja na šume zagrebačkog Maksimira najveće je grobište zagrebačkih žrtava fašističkog terora. Projekt uređenja spomen-područja dodijeljen je 1960. kiparu Vojinu Bakiću, arhitektu Josipu Seisselu i književniku Juri Kaštelanu. Bakićev spomenik otvoren 1965. markira ulaz u spomen-područje. Istraživanjem je došao do savršene apstraktne, ali i simboličke forme kristala. Krenuo je od studije petokrake, njezine likovne dinamike te došao do trokuta kao dinamične borbene forme koja je osnovni element kristala. Spomenik realiziran u visokopoliranom nehrđajućem čeliku svijetlećih površina, odražava ono što pali životi predstavljaju svojom žrtvom - čistoću, trajno i vječno svjetlo. Spomenički kompleks se proširuje na Dolinu grobova 1980. godine kad je postavljeno šest Bakićevih kristalnih oblika u nehrđajućem čeliku, koji su svojim čistim geometrijskim formama postali glavni motiv svjetlosno-plastične-prostorne kompozicije udoline.
Nakon dva natječaja 1970. i 1974. za prvi veliki memorijalni park u Jugoslaviji na Petrovoj gori Bakićevo rješenje dobiva prvu nagradu. Spomenik je, nakon prilagodbi arhitektonskom zadatku otvoren 1981. Morfološki je geneza plastičkih istraživanja skulpture ciklusa Prorezane razvijene površine. Iste se godine otvara i Spomenik naroda Hrvatske žrtvama u Kragujevcu, u memorijalnom parku Šumarice, koristeći se temom svjetlonosnih oblika koje niže u vodoravnom nizu. Sedam krugova simbolizira žrtve koje padaju pod mecima. To je posljednja velika Bakićeva spomenička realizacija
Njegovi javni spomenici nakon napuštanja faze socijalističkog realizma, apstraktnim jezikom visokog modernizma, oblikovanjem strogih, elementarnih (često geometrijskih) oblika, postali su univerzalni simboli sjećanja na žrtve antifašizma.
Kulturocid
Kipar koji je bio predvodnik apstrakcije u skulpturi na cjelokupnom jugoslavenskom prostoru, a po značaju daleko prelazi te granice, 90-ih gotovo pada u zaborav, a tragični događaji slijede i na području profesionalnog i obiteljskog života. Dana 30. 12. 1991. sin Zoran mu umire. A nakon što je doživio uništenje većine svojih spomenika u Hrvatskoj umire i Vojin u 18. 12. 1992. Godine 1991. minirani su Bakićevi spomenici u Bjelovaru, Gudovcu i Čazmi. Spomenik u Kamenskoj 1992. miniran devet puta kroz pet dana. Iste je godine miniran spomenik u Bačkovici. Izuzev inicijativa nevladinih udruga, srpske manjine i umjetnika, posve je izostao interes lokalnih i državnih institucija za očuvanjem i vraćanjem u funkciju. Ta mjesta socijalističke utopije i kolektivnih rituala, ispražnjeni od sadržaja, postala su aveti sadašnjosti. Unatoč neupitnoj kvaliteti, percepcija, stručna valorizacija i prezentacija stvaralaštva Vojina Bakića zašle su u fazu prekida i diskontinuiteta, a njegove skulpture javnosti su dostupne tek u malobrojnim stalnim postavima hrvatskih muzeja ili na skupnim izložbama. U posljednjih 20 godina, većinom se spominjao u kontekstu uništenih ili zapuštenih antifašističkih spomenika ili nedovoljne brige društva za očuvanjem i izlaganjem njegove baštine. Nekadašnje nezobilazno mjesto u pregledima europske modernističke skulpture, u novijim je čitanjima europskog modernizma izostao.
Ivan Goran Kovačić
mini|Vojin Bakić radi na skulpturi I. G. Kovačića, 1946 Od 1946., započinje modeliranje portreta i figure Ivana Gorana Kovačića, a ta ga tema zaokuplja do sedamdesetih. Bio je pogoden bliskoscu teme, tragičnošću subine. U temi Gorana prepoznao je sličnu tragičnu sudbinu svoje braće, pogibiju mladih revolucionara koji hrabro žrtvuju svoj život u borbi protiv okupatora. Bakić je s velikim žarom prionuo radu na Goranovu portretu. Radi nekoliko varijanti, u glini, mramoru, bronci, sadri, metalnoj, srebrnoj i zlatnoj foliji... Goranov se portret iz 1946. psihološkom karakterizacijom i oblikovnom kvaliteom izdigao iz tadašnje produkcije socrealističkog portreta pa mu donosi veliki uspijeh, javna priznanja, nagrade i nove narudžbe. Knjigu bliskog prijateIja Ota Šolca Goran i ja (1955.), crtežima je ilustrirao Vojin Bakić.
Los Ebanos, Starr County, Texas
Los Ebanos je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Teksas.
Vojin Bakić
Ivan Goran Kovačić
Spomenik Goranu koji od 1964. nalazi u Ribnjaku i u Goranovu rodnom mjestu Lukovdol, nastao je 1956. godine, te je u dvije varijante bio prikazivan na izložbama prije nego je izveden kako javna skulptura. Nakon perioda istraživanja kako Goranov lik reducirati do simbola ideje, pojednostavljivanjem elemenata antropomorfnog portreta dolazi do volumena apstraktnih geometrijskih ploha koje se spajaju pod oštrim bridovima i koje čine apstraktnu formu kristaličnog oblika. Spomenik u Ribnjaku Izveden je od prilepskog granita, visok je dva i pol metra i težak 20 tona. Od 1964. u Lukovdolu se održava pjesnička manifestacija Goranovo proljeće. U blizini Goranove rodne kuće u kojoj je otvoren memorijalni muzej, nalazi se amfiteatar gdje se održavaju pjesnički susreti. Na uzvisini, uz rub amfiteatra je postavljena metalna verzija istog spomenika. Oštrih bridova u nehrđajućem čeliku, skulptura svojom apstraktnom svjetlećom površinom simbolizira vječno svjetlo i čistoću ideala tragično preminulog pjesnika Bakić je 1973. oblikovao Goranov vijenac kolajnu s nanizanim ulaštenim diskovima (derivacija plošne verzije Svjetlonosnih oblika) koji se po veličini nižu u vijenac, a u največem je otisnut Goranov portret u plitkom reljefu. Izradio je broš i značku s likom Gorana u plitkom reljefu, kao i reljef Goranova profila u medaljonu.
Los Ebanos, Starr County, Texas
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 280.
Vojin Bakić
Josip Broz Tito
mini|lijevo|Tito - Vojin Bakić Bakić nije bio omiljeni Titov kipar kao što je to, primjerice, bio Antun Augustinčić, nije od njega naručivao portrete. Al Bakića je Tito intrigirao i u svim razdobljima vraćao se oblikovanju ili crtanju njegova lika. Prvi portreti datiraju iz 1948., da bi se toj temi vraćao u 60-ima i pred kraj života, kada je radio dva nerealizirana spomenika Titu – zagrebački i manje poznati za Zadar. Povodom pobjede na natječaju za Titov spomenik u Zagrebu koji je izazvao ogroman interes umjetnika i arhitekata, pa je na natječaj pristiglo čak 80 prijedloga, Bakić je na upit o temi rekao sljedeće: "Tema je složena i puna mogućnosti da se zaluta. Prikazati Tita kakvog pamtimo – njegovu pojavu, figuru i sve što podrazumijevamo gledajući njegov lik – nije lako. Tito je fantastičan lik, lik za koji Francuzi imaju dobar izraz 'presence', što znači prisutnost, nazočnost". Reljef Tita, veličine preko dva metra, krasio je ulazni u atrij Muzeja revolucije naroda Hrvatske 1962. u Zagrebu, a potom je postao vlasništvo Hrvatskog povijesnog muzeja. Portret Maršala u bronci, blago geometrizirane zatvorene forme izložen je u Spomen-muzeju Josipa Broza Tita u Velikom Trojstvu 1980. Glava je početkom 90-ih uklonjena i čuva se u Gradskom muzeju Bjelovara. Sudjelovao je na natječaju 1982. za Spomenik drugu Titu i vjekovnoj borbi Zadra za slobodu koji je trebao biti podignut na prostoru ispred rimskog foruma. Bakićevo rješenje je bila gigantizirana Titova glava položena na tlu između dvije apstraktne geometrijske forme u obliku segmenta polukugle. Komisija nije odabrala nijedno ponuđeno rješenje pa do izgradnje nikada nije došlo. mini|Maketa Titovog spomenika u Zagrebu Velik uspjeh Bakić je postigao na jugoslavenskom javnom, anonimnom natječaju za Titov spomenik na Trgu revolucionara (danasnji Radićev trg) u Zagrebu raspisanom 1986. Cilj je natječaja izvedba vrhunske urbanisticko-arhitektonske kiparske realizacije kojom će se ostvariti nova prepoznatljiva vizura Zagreba. Prvu nagradu osvajaju Vojin Bakić (za skulpturu) i njegov sin Zoran (za arhitekturu). Spomenik je trebao biti visok čak 36 metara, a skulptura Tita četiri metra. Tito u dugačkom kaputu samouvjereno stoji ispred velike, apstraktne mase koja se nalazi iza njega. Lice je riješeno sa samo par detalja, nije deskriptivno pa ipak je posve jasno o kome je riječ. Skulptura Tita trebala je stajati na južnoj osi. A forma koja je stajala iza njega bila je zamišljena zapravo kao slavoluk od nehrđajućeg čelika kroz koji se trebao prolaziti ustvari je gigantizirana skulptura koja pripada Bakićevim razvijenim površinama iz 1963. Sam Bakić ga ovako opisuje: "...spomenik koji nazivam simbol - simbol Titova djela, revolucije, borbe, uspona... Ova razlistala forma sadrži i oblik koji simbolizira djelo i luk kroz koji je Tito simbolično prošao". Planirano je da spomenik bude završen do 100. godišnjice Titova rođenja, 1992, ali je usljed događaja početkom 1990-ih projekt napušten.
Popis kulturocida nad Bakićevim djelima
minijatura|Rušitelji ispred miniranog [[Spomenik pobjedi naroda Slavonije|Spomenika narodu heroju Slavonije]] Početkom 1990-ih veliki dio Bakićevog stvaralaštva u Hrvatskoj u sklopu masovne "damnatio memoriae" antifašizma je oštećen ili uništen:
Vojin Bakić Galerija Nova
Posljednju izložbu za života Bakić je imao u rodnom Bjelovaru 1966. godine. Tako da je ova izložba ženskog kustoskog kolektiva WHW u suradnji s umjetnikovom obitelji održana na ljeto 2007. godine bila prva nakon 41-u godinu. Izložba u Galeriji Nova sastojala se od dvije paralelne cjeline. Prva je arhiv s dokumentacijom koji unutar vremenskog slijeda kontekstualizira rad Vojina Bakića u širem socijalnom i umjetničkom kontekstu, prateći i sumirajući dinamiku praćenja, kontinuitete i lomove. Drugu cjelinu činio je izbor iz ostavštine umjetnikove obitelji, koji obuhvaća pedesetak skulptura manjeg i srednjeg formata, niz maketa, modela spomenika, studija i crteža. Izložene su bile i brojne antologijske skulpture a neke od njih, kao i niz crteža, prvi put su predstavljani javnosti. Protokol predstavljanja ovog drugog dijela bio je nešto drugačiji. On je bio diktiran uvjetima u kojima se nalazila Bakićeva baština ali i ograničenjima prezentacije u manjoj galeriji kao što je Nova. Skulpture su se mogle gledati svakodevno kroz staklenu stijenku galerije, čija su se vrata nekoliko puta tjedno otvarala publici uz prateća stručna vodstva kustosa, kritičara, umjetnika. Povodom izložbe izlašao je specijalan broj novina Galerije Nova, u kojima su objavljeni razgovori s nekoliko povjesničara umjetnosti i umjetnika o Bakićevu radu (Jerko Denegri, Tonko Maroević, Marija Gattin, Snješka Knežević, David Maljković, Antonio Gotovac Lauer i s umjetnikovom unukom Anom Martinom Bakić), te nekoliko antologijskih tekstova o Bakiću (Prelog,Denegri, Maković, Kolešnik).
Isti kolektiv "WHW/Što, kako i za koga" je bio pozvan sljedeće godine 2008. u Graz da nakon niza desetljeća samostalno predstavi Bakića u inozemstvu. Pitanje ove izložbe u Grazer Kunstvereinu, koja je kroz makete prikazala većinu njegovih najvažnijih javnih plastika, bio je odnos između umjetnosti i ideologije te koliki je bio prostor za apstraktnu umjetnost u socijalstičkoj Jugoslaviji i postsocijalističkoj Hrvatskoj.
Retrospektiva Vojina Bakića
"Retrospektiva Vojina Bakića - Svjetlonosne forme" u Muzeju suvremene umjetnosti u Zagrebu održana je od 7. 12. 2013. do 2. 3. 2014. godine. Izložba je dobila sjajne kritike te veliku pozornost medija i publike pa je i produljivano njeno trajanje a postala je i kulturni događaj godine 2013., prema anketi Jutarnjeg lista u kojoj je sudjelovalo 15 kulturnjaka različitih profila. Izložba je željela vratiti Vojinu Bakiću mjesto koje mu pripada u povijesti hrvatske i europske umjetnosti ali i potaknuti na promišljanje odnosa hrvatskog društva prema spomeničkoj baštini i društvenom sjećanju. Osim najvažnijih radova poput Bika, bili su izloženi i crteži, skice, makete spomenika, fotografska uvećanja, projektna i osobna dokumentacija, audio i filmska građa. Prvi puta je javnosti prikazana studija i maketa za nikad realiziran zagrebački spomenik Titu. Umjetnikove unuke i arhitektice Vjera i Ana Martina Bakić, bile su suradnice na izložbi i autorice likovnog postava, te su prvi put javnosti pokazale obiteljsku zbirku. Na Noći muzeja izložbu je posjetilo čak 15000 posjetitelja, a tad su posjetitelje kroz izložbu osobno provele unuke Vojina Bakića, koje su iz osobne perspektive dočarale umjetnikov život i stvaralaštvo. Izložba se održala pod visokim pokroviteljstvom predsjednika Republike Hrvatske Ive Josipovića.
Bifeprunoks
Mehanizam dejstva bifeprunoksa se razlikuje od konvencionalnih tipičnih i atipičnih antipsihotika. Tipični antipsihotici, poput hlorpromazina i haloperidola su potentni D2 antagonisti. Atipični antipsihotici počevši od klozapina, koji su klasifikovani kao multireceptorka jedinjenja, deluju kao agonisti na 5-HT1A i antagonisti na D2 receptorima. Bifeprunoks i drugi noviji atipični antipsihotici umesto toga su antagonisti D2 receptora, i deluju kao parcijalni agonisti kao i antagonisti na 5-HT1A receptorima.
Chemistry
Jedan od mogućih sintetičkih puteva je:
Zwolle
Zwolle je glavni grad nizozemske provincije Overijssel. Grad ima 114.635 stanovnika.
Geografija
Zwolle leži na sjeveroistoku Nizozemske, duž obala rijeke Zwarte Water. Udaljen je 120 km od Amsterdama. Kod grada se ukrštaju brojni kanali, pa je grad i velika luka.
Historija
Zwolle je status grada dobio 1230. godine. Za srednjeg vijeka grad je bio član Hanzeatskog saveza. Zwolle je bio dobro utvrđen grad sve do 1674. kada su mu za Anglo-holanskih ratova porušeni bedemi.
Znamenitosti
Najveće znamenitosti Zwollea su građevine iz iz 15. vijeka: Gradska vijećnica, i crkve Grote ili Sint Michaëlskerk (sv. Mihajla) i Onze Lieve Vrouwe ten Hemelopneming (Gospina uzačašća). Interesantan je i gat Sassenpoort iz 1408. koji i dan danas ima isti izgled. Pored grada nalazi se brdo Sint Agnietenberg (sv. Agneze) sa augustinskim samostanom u kom je proveo najveći dio života Thomas a Kempis, redovnik i pisac iz 15. vijeka.
Privreda
Danas je Zwolle trgovačko-transportni centar u kom se ukrštaju kanali i željezničke pruge sa sjevera i istoka zemlje. Uz to je i snažan industrijski centar: brodogradnja, metalurgija, vozila, strojogradnja, grafička industrija.
Arivaca, Arizona
Arivaca je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 695 stanovnika.
East Cleveland, Ohio
Ist Klivland je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 17.843, što je 9.374 (-34,4 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Dualnost po Pontrjaginu
U matematici, posebno harmonijskoj analizi i teoriji topoloških grupa, dualnost po Pontrjaginu je postupak koji daje opšta svojstva Furijeove transformacije na abelovim lokalno kompaktnim topološkim grupama.
Dualnost po Pontrjaginu postavlja u jedinstveni kontekst zapažanja o harmonijskoj analizi funkcija na realnoj pravoj ili konačnim abelovim grupama:
Ova veoma opšta konstrukcija, koju je uveo ruski matematičar Lav Semjonovič Pontrjagin, igra važnu ulogu u apstraktnoj teoriji Furijeovih transformacija (odnosno harmonijske analize na opštim prostorima), strukturnoj teoriji lokalno kompaktnih abelovih topoloških grupa i teoriji brojeva.
Dualna grupa
Neka je G lokalno kompaktna abelova topološka grupa.
Kružna grupa T = { z ∈ C : |z| = 1 } je kompaktna abelova grupa u odnosu na množenje; z = e2πix daje izomorfizam ( T, · ) ≅ ( R / Z, + ).
Karakter grupe G je neprekidni homomorfizam grupe G u T. Ovo je „topološki“, neprekidni, karakter, koji uzima u obzir topologiju grupe G, za razliku od karaktera u smislu apstraktne teorije grupa, koji je bilo koji homomorfizam iz G u T, ili čak iz G u C× (ove potonje ponekad nazivamo kvazikarakterima). Ukoliko postoji mogućnost zabune, neprekidne homomorfizme G → T nazivamo neprekidnim unitarnim karakterima grupe G.
Dualna grupa G^ grupe G jeste skup svih (neprekidnih unitarnih) karaktera grupe G^ u odnosu na operaciju tačka-po-tačka množenja: G^ čini abelovu grupu u odnosu na ovu operaciju; neutralni element je trivijalni karakter χ0 = 1, inverzni element odgovara kompleksnom konjugovanju. Na G^ uvodimo kompaktno-otvorenu topologiju, odnosno topologiju ravnomerne konvergencije na kompaktnim skupovima; pokazuje se da ova topologija čini G^ lokalno kompaktnom topološkom grupom.
Dualnost po Pontrjaginu
Svako g ∈ G definiše preslikavanje Pritom je g˜(χ1χ2) = g˜(χ1)g˜(χ2), odnosno g˜ je homomorfizam grupe G^ u kružnu grupu T, za koji se pokazuje da je neprekidan u (kompaktno-otvorenoj) topologiji grupe G^, pa je dakle i element njene dualne grupe (G^)^. Drugim rečima, karakter g˜ je „karakter izračunavanja“ na dualnoj grupi G^, koji izračunava vrednosti karaktera u G^ na fiksiranom g u polaznoj grupi G.
Ovim je dalje definisan homomorfizam grupa (jer je (gh)˜ = g˜h˜), za koji se ispostavlja da je zapravo izomorfizam grupa, i topološki homeomorfizam, odnosno izomorfizam topoloških grupa.
Teorema (Dualnost po Pontrjaginu). Dualna grupa grupe G^ je kanonski izomorfna (putem ˜) grupi G, odnosno imamo kanonski izomorfizam topoloških grupa (G^)^ ≅ G.
Odrednica "kanonski" u gornjoj teoremi označava da je preslikavanje koje ostvaruje izomorfizam definisano prirodno, bez fiksiranja nekih dopunskih parametara koji ne figurišu u iskazu izomorfizma, što se u teoriji kategorija formalizuje pojmom prirodne transformacije. Na primer, iako je u slučaju kada je G = Z/nZ ciklična grupa reda n, i dualna grupa G^ i sama ciklična grupa reda n sa izomorfizmom datim u prethodnom odeljku, taj izomorfizam nije kanonski, jer zavisi od učinjenog izbora kompleksnog n-tog primitivnog korena jedinice e2πi / n, koji se može izabrati na φ(n) načina (gde je φ Ojlerova fi funkcija), naime kao e2πil / n za ma koje 1 ≤ l ≤ n uzajamno prosto sa n. Na sličan način ni u slučaju G = R nije kanonski izomorfizam G^ ≅ G.
Furijeova transformacija
Dualnost između prostora funkcija na G i G^ ostvaruje se putem Furijeove transformacije, pri čemu se integracija vrši po merama Haara. Dualna grupa lokalno kompaktne abelove grupe G je i uvedena kao ambijentalni prostor za apstraktnu harmonijsku analizu na G.
Neka su μ i ν mere Haara na G i G^. Ako je f funkcija u L1(G), tada je njena Furijeova transformacija funkcija f^ na G^ data sa Slično, ako je φ funkcija u L1(G^), tada je njena inverzna Furijeova transformacija funkcija φˇ na G data sa
Ovako definisana Furijeova transformacija ima veliki broj svojstava klasične Furijeove analize. Mere Haara su definisane jednoznačno samo do na množenje pozitivnom konstantom, ali se dokazuje da za datu meru Haara μ na G postoji tačno jedna mera Haara ν na G takva da je za svaku neprekidnu funkciju f sa kompaktnim nosačem u G. Kažemo da su ovakve mere μ i ν asocirane. Kako je prostor Cc(G) ⊂ L1(G) ∩ L2(G) neprekidnih funkcija sa kompaktnim nosačem gust u prostoru L2(G) kvadratno-integrabilnih funkcija na G, i kako je L2(G) kompletan, uobičajenim postupkom približavanja u funkcionalnoj analizi sledi da Furijeova transformacija ima jedinstveno proširenje sa L1(G) ∩ L2(G) do unitarnog preslikavanja koje nazivamo Furijeovom transformacijom na prostoru kvadratno-integrabilnih funkcija. Stav da je Furijeova transformacija unitarno preslikavanje, odnosno izometrija Hilbertovih prostora, je iskaz Planšerelove jednakosti Vredi i Furijeova formula inverzije
Francoli, Pescara
Francoli je naselje u Italiji u provinciji Pescara, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 54 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 206 m.
Eatonton, Georgia
Itonton (Džordžija) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 6.480 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 6.480 stanovnika, što je 284 (4,2%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Fizički fakultet Univerziteta u Beogradu
Fizički fakultet Univerziteta u Beogradu je visokoškolska naučna ustanova koju čine Institut za fiziku i Institut za meteorologiju.
Kao samostalna institucija Fizički fakultet je osnovan 1990. godine, dok se početak visokoškolske nastave i naučnog rada u oblasti fizike i meteorologije vezuje za formiranje Univerziteta u Beogradu.
Fizički fakultet Univerziteta u Beogradu je već par godina jedna od najuspešnijih istraživačkih institucija u Srbiji, po broju objavljenih radova i njihovim impakt faktorima.
Dan fakulteta se obeležava 10. oktobra, u spomen na dan kada je 10. oktobra 1839. godine Konstantin Branković zvanično postavljen na privremenog profesora fizike i od kada se računa da se fizika predaje u Liceju u Srbiji.
Studijski programi
Fakultet nudi četiri programa za osnovne i postidiplomske master studije:
Doktorske studije fizike i meteorologije se organizuju u saradnji sa Institutom za Fiziku i Institutom za nuklearne nauke „Vinča“.
Odvijanje nastave
Nastava i naučno-istraživački rad na Fizičkom fakultetu odvija se na 12 katedri:
Eksperimentalna nastava se odvija u 38 laboratorija:
Rad Fizičkog fakulteta odvija se na tri lokacije:
Nastanak studija fizike i meteorologije u Srbiji
Prva visokoškolska ustanova u Kneževini Srbiji bio je Licej, osnovan 1838. godine u Kragujevcu, tadašnjoj prestonici kneževine. Preseljenjem prestonice u Beograd, 1840. godine, i Licej se premešta u Beograd.
Velika škola u koju je Licej prerastao 1863. godine sastojala se od tri fakulteta. Na jednom od njih, Filozofskom fakultetu, između ostalijh predmeta, odvijala se i nastava iz fizike. Deset godina kasnije, 1873. godine, na Filozofskom fakultetu formirana su dva odseka, gde se fizika svrstala u Prirodnomatematički odsek. Školske 1890/91. godine, u pregledu nastavnog plana za Prirodnomatematički odsek, meteorologija je navedena kao poseban predmet, a zabeleženo je postojanje fizičkog kabineta i astronomske i meteorološke opservatorije.
Nakon donošenja Zakona o Univerzitetu 1905. godine, promene su dovele do reorganizacije Filozofskog fakulteta da bi se 1911. godine studije Fizike izdvojile od studija ostalih prirodnih nauka.
Fizika i meteorologija u Srbiji između dva svetska rata
Početak Prvog svetskog rata označio je prekid rada Univerziteta u Beogradu, a samim tim i Filozofskog fakulteta. U periodu između 1925. i 1927. godine, u okviru fakulteta oformljene su nove studijske grupe, napravljena je nova podela fakulteta na dva odseka, gde je Grupa za Fiziku, zajedno sa novoformiranim grupama, bila u sastavu Prirodnomatematičkog odseka.
Formiranje Prirodno-matematičkog fakulteta
Drugi svetskog rata doveo je do novog prekida univerzitetske nastave, da bi se nastava ponovo počela realizovati od 1945. godine, a Filozofski fakultet je 1947. godine podeljen na Filozofski i Prirodnomatematički fakultet.
Statutom Prirodno-matematičkog fakulteta iz 1968. godine precizirano je postojanje Fizičkog instituta i Meteorološkog zavoda, gde se pominju i Katedra za Fiziku i Katedra za Meteorologiju. Pomenutim Statutom utvrđeno je i uvođenje trostepene nastave na Fakultetu.
1986/87. godine ukidavanjem Više pedagoške škole u Beogradu, odgovarajuće delatnosti u oblasti prirodnih nauka i matematike preuzeli su istorodni delovi Prirodnomatematičkog fakulteta i time su se proširili vidovi studija za buduće nastavnike.
Podelom Prirodno-matematičkog fakulteta na 6 fakulteta 1990. godine, osnovan je Fizički fakultet Univerziteta u Beogradu.
Azimut
mini|desno|300px|U [[Horizontski koordinatni sustav|horizontskom koordinatnom sustavu položaj nebeskog tijela određen je azimutom i kutnom visinom (ili zenitnom daljinom = 90° - kutna visina).]]
mini|desno|300px|[[Nebeski ekvator i ekliptika.]]
mini|desno|300px|Osnovna gibanja Zemlje.
Azimut (arap. as-sumūt: smjerovi, putovi, množina od as-samt) je koordinata nebeskog tijela u horizontskom koordinatnom sustavu. Astronomski azimut je kut mjeren na točki opažanja, polazeći od vertikalne ravnine koja prolazi nebeskim polom do vertikalne ravnine koja prolazi točkom opažanja. Mjeri se u ravnini obzora ili horizonta (ili ravnini njoj usporednoj), obično od juga preko zapada (u smjeru satne kazaljke), a označuje se s A ili α. Geodetski azimut neke linije AB kut je na elipsoidu između tangente na meridijan točke A i tangente u točki A na geodetsku liniju koja prolazi točkama A i B (najkraće krivulje između dviju točaka na elipsoidu). Kut se mjeri obično od sjevera u smjeru satne kazaljke, ali ima zemalja s drugim pravilima. Za prelazak s astronomskoga na geodetski azimut valja poznavati komponente otklona vertikale na stajalištu. Magnetni azimut kut je u ravnini obzora između vertikalne ravnine koja prolazi opažanim predmetom i vertikalne ravnine u kojoj se umiruje magnetna igla slobodno obješena u Zemljinu magnetnom polju, bez utjecaja nekog umjetnog magnetskog polja. Obično se kut mjeri od magnetnog sjevera u smjeru satne kazaljke. Kutna razlika između smjera meridijana i smjera (umirene) magnetne igle zove se magnetnom deklinacijom, a ovisi o položaju na Zemlji i o vremenu (zbog pomicanja Zemljinih magnetnih polova).
Kutna visina ili visina je u astronomiji, uz azimut, jedna od koordinata u horizontskom koordinatnom sustavu.
Osnove orijentacije na nebeskoj sferi
Astronomija je vezana za orijentaciju u prostoru, a ona se sastoji u tome da gledajući u nebo, i prelazeći pogledom s jednog nebeskog tijela na drugo, mi povezujemo smjerove u kojima vidimo tijelo. Položaj tijela projiciramo na plohu jedne kugle, koju nazivamo nebeskom sferom. Zbog velikih daljina nebeskih tijela, možemo zamisliti da je i nebeska sfera na velikoj daljini. Bliski predmeti, kao što su avion ili umjetni satelit, na nebeskoj će sferi brzo mijenjati međusobni položaj, a mnogo udaljenije zvijezde, iako se i one ustvari gibaju, duže će zadržavati prividno jednak projicirani razmještaj. Dakle, položaj tijela određuje se smjerovima i kutovima između njih.
Za zapis položaja na nebeskoj sferi služe sferne koordinate, slično kao što za utvrđivanje položaja na površini Zemlje služe zemljopisne koordinate. Važne točke na globusu jesu polovi, točke kroz koje prolazi Zemljina os vrtnje. Veoma važno svojstvo, smjer vrtnje, ne možemo odrediti drukčije nego na osnovi iskustva. Kažemo da se Zemlja okreće kao desni vijak koji napreduje od Južnog pola prema Sjevernom polu. Smjer se može odrediti i s obzirom na način gibanja satne kazaljke. Gledajući na Sjeverni pol Zemlje, ona se vrti u smjeru suprotnom od kazaljke na satu. Pomoću meridijana odbrojavaju se zemljopisne dužine; računaju se kao istočne ili kao zapadne, od 0° do 180°. Početni meridijan je onaj koji, po dogovoru, prolazi zvjezdarnicom u Greenwichu, predgrađu Londona. Okomito na meridijane prolaze paralele (usporednice). Paralela najvećeg opsega je ekvator, a od njega se prema sjeveru i prema jugu odbrojavaju zemljopisne širine, kao sjeverne i južne, i to od 0° do 90°. Meridijana i paralela ima neizmjerno mnogo.
U astronomiji se primjenjuje nekoliko koordinatnih sustava (nebeski koordinatni sustavi). Svaki od njih ima osnovni krug (kao što je Zemljin ekvator) i početnu polukružnicu (kao što je početni Greenwichski meridijan) od kojih se odbrojavaju koordinate.