cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bill Condon
Bill Condon (rođen 22. 10., 1955.) je američki nagrađivani scenarista i reditelj.
Biografija
Condon je rođen u New Yorku, gde se i školovao na Columbiji, studirajući filozofiju. Po diplomiranju počeo je da radi kao novinar. Kao scenarista najpre je radio na nisko-budžetnim filmovima Stange Behavior (1981.) i Stange Invaders  (1983.). Njegov rediteljski debi je film Sister, Sister, gotička misterija sa Erocom Stoltzom i Jennifer Jason Leigh u ulogama.
Posle ovoga Condon je radio na seriji televizijskih trilera, uključujući i Murder 101 (1991) sa Pierce Brosnanom u glavnoj ulozi, za koji je dobio Edgar Award, zajedno sa svojim saradnikom.
Posle režiranja filma Candyman: Farewell to the Flesh (1995), Condon je značajno priznanje dobio za film Gods and Monsters  za koji je napisao scenario i koji je režirao. Za ovaj film dobio je nagradu Oscar za najbolju adaptirani scenario. Za ovu nagradu bio je nominovan i za adaptaciju scenarija za film Chicago, 2002.
Dalje pohvale dobija za film Kinsey, koji govori o seksologu Alfredu Kinseyu. Godine 2005. dobio je Stephen F. Kolzak Award na dodeli GLAAD Media Awards. Ova nagrada se „dodeljuje lezbejkama, gejevima, biseksualnim ili transrodnim osobama u medijima za njihov izuzetan doprinos u borbi protiv homofobije. “.
Godine 2005. bilo je objavljeno da Condon radi na filmskoj adaptaciji poznatog broadwayskog mjuzikla Dreamgirls, za koji je pripremio scenario i koji je režirao. Film je prikazan decembra 2006. godine, a Condon je dobio brojne nominacije za svoj rad.
Bill Condon je član Independent Feature Projects, organizacije koja podržava nezavisnu produkciju.
Condon živi sa svojim partnerom Jackom Morrisseyem.
Na Li
Li Na (tradicionalni kineski: 李娜; pinjin: Lǐ Nà; rođena 26. februara 1982) je kineska teniserka, koja će od 31. januara 2011. zauzimati 7. mesto na VTA listi. 1. februara 2010. godine našla se na 10. mestu, kao prva kineska igračica koja se naša među deset najboljih teniserki na svetu. Tokom Otvorenog prvenstva Australije 2010, Na i još jedna Kineskinja Đe Dženg ušle su u istoriju kao prve kineske teniserke koje su na jednom grend slem turniru dostigle polufinale. Mediji, uglavnom kineski, nazvali su ih dva „Zlatna cveta“,  i mnogi su njihovo dostignuće naveli kao proboj kineskog tenisa   i najavu Kine kao nove teniske sile. Na Otvorenom prvenstvu Australije 2011. Li je postala prva Kineskinja koja je dostigla finale jednog grend slema, u kom je izgubila od Kim Klajsters rezultatom 3–6, 6–3, 6–3.
Privatni život
Li Na je tenis počela da igra sa osam godina, a naredne dve godine posvetila se badmintonu. Jedina je kćerka Šeng–Penga i Jan–Ping. Trenutno studira na Institutu za nauku i tehnologiju u Huanžongu, a govori kineski i engleski jezik. Za jednog od svojih trenera, Điang Šana, udala se 27. januara 2006.
Costa, Imperia
Costa je naselje u Italiji u provinciji Imperia, u regiji Ligurija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 38 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 682 m.
ACK
ACK se može odnositi na:
Peterborough, New Hampshire
Piterboro je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Nju Hempšir.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 3.103, što je 159 (5,4 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Gura Șuții, Gura Șuții
Gura Șuții je naselje u Rumuniji u okrugu D'mbovica u opštini Gura Șuții.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 5355 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 192 m.
Milzanello, Brescia
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 283 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 59 m.
Harrisville, Pennsylvania
Harisvil je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 897, što je 14 (1,6 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Huaniqueo (razvrstavanje)
Huaniqueo ima više značenja:
Roland Garros 1969
68. otvoreno prvenstvo Francuske u Tenisu održano je od 26. maja do 8. juna 1969. u Parizu. Predstavljalo je drugo po redu prvenstvo na koje je dozvoljen pristup profesionalcima, odnosno drugo tenisko prvenstvo Francuske u tzv. Open eri.
Dolje je naveden popis pobjednika:
Muškarci pojedinačno
Rod Laver por. Ken Rosewall, 6–4, 6–3, 6–4
Žene pojedinačno
🇦🇺 Margaret Court por. 🇬🇧 Ann Haydon Jones, 6–1, 4–6, 6–3
Muški parovi
🇦🇺 John Newcombe / 🇦🇺 Tony Roche por. 🇦🇺 Roy Emerson / 🇦🇺 Rod Laver, 4–6, 6–1, 3–6, 6–4, 6–4
Ženski parovi
🇫🇷 Françoise Durr / 🇬🇧 Ann Haydon Jones por. 🇦🇺 Margaret Court / 🇺🇸 Nancy Richey, 6–0, 4–6, 7–5
Miješani parovi
🇺🇸 Billie Jean King / 🇦🇺 Bob Hewitt por. 🇫🇷 Françoise Durr / 🇫🇷 Jean Claude Barclay, 3–6, 6–4, 6–2
Operacija Uran
Zbog velike duljine fronta koju je napravila njemačka ljetne ofenzive koja je za cilj imala zauzimanje naftnih polja na Kavkazu i Staljingrad, njemačke i ostale vojne jedinice Sila Osovine su bile prisiljene braniti vrlo velika područja. Situacija je bila dodatno pogoršana njemačkom odlukom da premjesti nekoliko mehaniziranih divizija sa istočnog bojišta u Zapadnu Europu. Nadalje, jedinice u tim područjima su bile iscrpljene nakon mjeseci borbi, osobito one koje su se borile u samom Staljingradu. Nijemci su mogli samo računati na 48. tenkovski korpus, koji je imao snagu jedne tenkovske divizije i na 29. pješačku diviziju u rezervi kako bi pojačali rumunjske armije na bokovima njemačke 6. armije. Na suprotnoj strani, Crvena armija je dopremila više od milijun vojnika za početak ofenzive u i oko Staljingrada. Sovjetska strana je imala poteškoće u dopremanju svojih jedinica do bojišta zbog pokušaja što boljeg prikrivanja njihovog dolaska, pa su iz logističkih razloga kasnile. Početak operacija je bio zakazan za 8. studenog, ali je zbog kašnjenja premješten na 17. studenog i onda konačno na 19. studenog kada je operacija i službeno počela.
Operacija je krenula ujutro u 07:20 po moskovskom vremenu i prve su u napad krenule snage smještene na sjevernom boku sila Osovine. Snage na jugu su krenule dan kasnije, 20. studenog. Iako su rumunjske jedinice bile u mogućnosti odbiti prve napade, do kraja 20. studenog su Treća i Četvrta rumunjska armija bile u povlačenju, a Crvena armija je zaobišla nekoliko njemačkih pješačkih divizija. Njemačke mobilne rezerve nisu bile dovoljno snažne da pariraju sovjetskom oklopu i teškom naoružanju, dok Šesta armija nije reagirala na vrijeme kako bi oslobodila njemačke oklopne snage u Staljingradu i orijentirala ih prema nadolazećoj prijetnji. Do kraja 22. studenog sovjetske su se snage uspjele spojiti kod grada Kalača na Donu, okruživši oko 290.000 vojnika koji su bili istočno od rijeke Don. Umjesto da njemačke snage naprave pokušaj proboja sovjetskog obruča, njemački diktator Adolf Hitler je odlučio zadržati njemačke snage u Staljingradu i opskrbljivati ih iz zraka. U međuvremenu, sovjetski i njemački zapovjednici počeli su planiranje svojih sljedećih poteza.
Pozadina
mini|lijevo|Njemačke jedinice napreduju u Sovjetskom Savezu, lipanj 1942.
Do studenoga, Šesta armija je okupirala veći dio grada, potiskujući obranu Crvene armije do obale Volge. Od ove faze, zbog povećane aktivnosti sovjetskih snaga na bokovima Šeste armije i informacija koje su dobivane ispitivanjima sovjetskih zarobljenika, postojale su indikacije o nadolazećoj sovjetskoj protuofenzivi čiji će glavni smjerovi napada biti usmjereni na Wehrmachtove snage u okolici grada. No unatoč tomu, njemačko zapovjedništvo je i dalje namjeravalo završiti zaposjedanje Staljingrada. Ustvari, zapovjednik Glavnog stožera vojske general Franz Halder je u rujnu bio smijenjen s dužnosti nakon pokušaja da upozori na moguću opasnost kojoj bi zbog prevelike raširenosti bojišta mogla biti izložena Šesta armija i 4. tenkovska armija. Već u rujnu sovjetska "Stavka" (rus. Ставка, visoko zapovjedništvo) je počela planiranje serije protuofenzivnih operacija koje bi uništile njemačke snage na jugu i okrenule tijek ratovanja. Zapovjedništvo sovjetskih snaga za oslobođenje Staljingrada je dano generalu Aleksandru Vasilijevskom.
"Stavka" je osmislila dvije glavne operacije koje će biti poduzete protiv vojnih snaga Sila Osovine u blizini Staljingrada, "Uran" i "Saturn", a u planu je bila i operacija "Mars" namijenjena napadu na Armijsku grupu "Centar" s ciljem ometanja brzog dolaska pojačanja i izazivanju što većih gubitaka. Operacija "Uran" je uključivala korištenje velikih sovjetskih mehaniziranih i pješačkih snaga kako bi okružili njemačke snage i snage njenih saveznika smještenih oko Staljingrada. Polazne točke napada su pozicionirane na rastegnutim mjestima na frontu, iza leđa Šeste armije, smanjujući mogućnost pojačavanja tog sektora, jer su na tim mjestima njemačke snage bile previše rastegnute da bi ga kvalitetno okupirale. Ofenziva je bila izvedena u obuhvatnoj taktici; sovjetske mehanizirane snage bi penetrirale duboko u njemačku pozadinu, dok bi drugi napad bio napravljen bliže njemačkoj Šestoj armiji s ciljem napada njemačkih jedinica direktno s leđa. Dok se Crvena armija pripremala, njemački vojni vrh je bio uvjeren da Crvena armija, ojačavajući se nasuprot njemačke Armijske grupe "Centar" na sjeveru, nije u mogućnosti izvesti simultanu ofenzivu na jugu i nastavio je negirati mogućnost takve ofenzive.
Vojska Sila Osovine
Operacija Fall Blau je uključivala njemačke i ostale snage Sila Osovine raštrkanih na frontu širine oko 480 km i dubine od nekoliko tisuća kilometara, a odlukom da se osvoji Staljingrad razvučene snage su postale još raštrkanije. Na primjer, početkom srpnja Šesta armija je branila 160 km prve crte, dok je istovremeno sudjelovala u ofenzivi koja je uključivala pomak prve linije za 400 km. Armijska grupa "B", koja je izdvojena iz Armijske grupe "Jug" (snage koje su djelovale oko Kavkaza su nazvane Armijska grupa "A") je na papiru djelovala snažno; uključivala je Drugu i Šestu armiju, Četvrtu tenkovsku, Četvrtu i Treću rumunjsku armiju, Osmu talijansku i Drugu mađarsku armiju. Armijska grupa B je imala 48. tenkovski korpus, koji je bio snage oslabljene tenkovske divizije i jednu pješačku diviziju kao rezervu. Veći dio njemačkih bokova su držale nadolazeće ne njemačke armije, dok su njemačke snage korištene za nastavak ofenzivne operacije u Staljingradu i na Kavkazu.
mini|desno|200px|General [[Friedrich Paulus, zapovjednik njemačke Šeste armije]]
Iako je Adolf Hitler imao povjerenja u mogućnosti i snagu ne njemačkih vojnih jedinica koje su štitile njemačke bokove, u stvarnosti te jedinice su bile opremljene zastarjelom vojnom tehnikom i s topništvom koje su vukle konjske zaprege i bile su nemotivirane za borbu za tuđe ciljeve. Prva rumunjska oklopna divizija je bila opremljena s oko 100 čeških tenkova Panzera 35(t), naoružanih s 37 mm topom koji je bio neučinkovit protiv oklopa sovjetskih T-34. Isto kao i tenkovi, njihovi 3,7 cm PaK 36 protutenkovski topovi su bili zastarjeli i često u nedostatku streljiva. Nakon mnogo ponovljenih zahtjeva Nijemci su poslali rumunjskim jedinicama 7.5 cm PaK 40 topove; šest topova po diviziji. Jedinice s ovim topovima su bile raštrkane u velike sektore na bojištu. Na primjer, Treća rumunjska armija je okupirala liniju dugu 140 km, dok je Četvrta rumunjska armija štitila liniju duljine 270 km. Talijani i Mađari su bili pozicionirani na rijeci Don, zapadnije od Treće rumunjske armije, ali njemački zapovjednici nisu previše vjerovali u borbene sposobnosti tih jedinica. Talijanski vojnici nisu bili osobito poštovani od strane svojih saveznika, ali njihova neefikasnost u borbi je bila izražena zbog zastarjelog naoružanja i slabe opremljenosti. Oružje talijanskih vojnika je bilo vrlo loše kvalitete: gotovo nisu imali protutenkovsko naoružanje, ručne granate bi rijetko detonirale, hvaljene visokokvalitetne talijanske jurišne puške su bile iznimno rijetke, a minobacači i poljsko topništvo nije bilo adekvatno. Puške i strojnice su trebale biti zagrijane kako bi pravilno funkcionirale u ekstremnim klimatskim uvjetima i često su bile neupotrebljive usred bitke.
Općenito, njemačke snage nisu bile u mnogo boljem stanju. Bile su iscrpljene zbog višemjesečnih borbi s Crvenom armijom i dok je Stavka dovodila nove, svježe armije, njemački vojni vrh je odlučio zadržati i obnavljati postojeće mehanizirane jedinice. Štoviše, tijekom odvijanja njemačke ofenzive između svibnja i studenog 1942., dvije motorizirane divizije, elitne Leibstandarte i Großdeutschland su premještene iz Armijske grupe "A" na zapad, kako bi sudjelovali kao mehanizirane rezerve u slučaju savezničke invazije u Francuskoj. Šesta armija je pretrpila velike gubitke tijekom borbi u Staljingradu. U nekim slučajevima oprema njemačkih jedinica, kao što je 22. tenkovska divizija, nije bila ništa bolja od one koju je imala Prva rumunjska oklopna divizija. Njemačke formacije su također bile preraširene na bojištu; na primjer, IX. armijski korpus je trebao braniti oko 100 km dug front.
Sovjetska vojska
Crvena armija je za nadolazeću ofenzivu osigurala oko 1.100.000 vojnika, 804 tenka, 13.400 topničkog naoružanja i više od 1000 zrakoplova. Nasuprot Trećoj rumunjskoj armiji, Sovjeti su smjestili 5. tenkovsku armiju i 21. i 65. armiju kako bi probili i razbili njemačke bokove. Njemački južni bok su trebale probiti Staljingradska 51. i 57. armija, vođena 13. i 4. mehaniziranim korpusom; trebali su se probiti kroz sektor koji je držala Četvrta rumunjska armija i spojiti se s 5. tenkovskom armijom u blizini grada Kalača. Ukupno, Sovjeti su skupili 11 armija i mnogo različitih nezavisnih tenkovskih brigada i korpusa. No, pripreme za ofenzivu su bile daleko od savršenih; na dan 8. studenoga, Stavka je izdala naredbu za odgodu početka operacije zato što su kašnjenja u transportu spriječile mnoge jedinice da budu pomaknute na planirana polazišna mjesta napada. U međuvremenu, jedinice na prvoj crti su prošle kroz brojne "ratne igre" kako bi izvježbale odbijanje neprijateljskih kontranapada i zaštitu od proboja mehaniziranih jedinica. Ova kretanja jedinica su bila maskirana kroz razne lažne kampanje, uključujući smanjivanje radijskog prometa, kamuflaža, držanjem operacije u tajnosti koristeći kurire za komunikaciju umjesto radija kojeg je moguće prisluškivati i raznim prevarama kao npr. povećanje aktivnosti jedinica oko Moskve kako bi se odvratila neprijateljeva pozornost. Jedinicama je naređeno da izgrade obrambene fortifikacije, kako bi ostavili lažan dojam na Nijemce, a postavljani su i lažni mostovi kako bi odvratili pozornost od pravih koji su sagrađeni preko rijeke Don. Crvena armija je i zaustavila napade na Armijsku Grupu "Centar" i postavila lažne fortifikacije kako bi navela na ideju da će glavne ofenzivne operacije protiv Njemačkih snaga biti usmjereni na središte Sovjetskog Saveza, tj. iz smjera Moskve.
Sovjetske jedinice u Staljingradu si bile predmet teškog bombardiranja, što je dodatno otežalo mobilizaciju. Oko 38 inženjerskih bojni razmještenih po prvoj liniji je bilo zaduženo za opskrbljivanje jedinica streljivom, osobljem i tenkovima preko rijeke Volge istovremeno preuzevši djelomičnu ulogu izviđanja duž dijelova fronta na kojem su bile planirane prodorne točke nadolazeće ofenzive. U tri tjedna Crvena armija je transportirala oko 111.000 vojnika, 420 tenkova i 556 komada topništva preko rijeke Volge.
Na dan 17. studenoga Vasilijevski je pozvan u Moskvu, gdje mu je pokazano pismo koje je General Volsky, zapovjednik 4. mehaniziranog korpusa napisao Staljinu u kojem traži odgodu početka ofenzive. Volsky je vjerovao da je ofenziva osuđena na neuspjeh zbog stanja jedinica koje su zadužene za izvedbu operacije; predložio je odustajanje od operacije i njeno cjelovito redizajniranje. Mnogo Sovjetskih vojnika nije imalo zimske odjeće i mnogi su umrli na ruskoj zimi, "zbog neodgovarajućeg stava njihovih zapovjednika". Iako su sovjetski obavještajci pokušali prikupiti što više informacija o stanju i brojnosti njemačkih snaga i njezinih saveznika, nije bilo mnogo informacija o stanju njemačke Šeste armije. Sovjetski zapovjednici predvođeni Vasilijevskim su se složili da ofenziva neće biti otkazna, a Staljin je osobno "ušutkao" Volskya koji je odlučio sudjelovati u operaciji ako mu tako bude naređeno.
Sovjetska ofenziva
mini|lijevo|150px|Rumunjski vojnik na bojištu
Operacija Uran, odgođena za 17. studeni, je ponovo pomaknuta za dva dana kada je generalu Georgiju Žukovu rečeno da zračne snage koje bi trebale sudjelovati u operaciji nisu spremne. Operacije je konačno započela 19. studenog. Poručnik Gerhard Stöck je zaprimio poziv tog jutra s informacijom o nadolazećem napadu koji će krenuti nakon 5:00 satu tog jutra. No, zato što je poziv zaprimio poslije 5, nije želio proslijediti informaciju o "lažnom alarmu" generalu Arthuru Schmidtu zbog čega rumunjske jedinice nisu bile obaviještene. Iako su sovjetski zapovjednici predložili preskakanje bombardiranja zbog loše vidljivosti izazvane gustom maglom, ono je ipak izvedeno prema planu. U 07:20 prema moskovskom vremenu (05:20 prema njemačkom vremenu) zapovjednici topništva su primili kodnu riječ "sirena" započevši 80-minutno bombardiranje usmjereno gotovo u cijelosti na ne njemačke postrojbe koje su štitile njemačke bokove. Oko 3500 topova otvorilo je vatru na Treću rumunjsku armiju, na sjevernom boku njemačke Šeste armije. Iako je gusta magla onemogućila sovjetskom topništvu ispravke svojih ciljeva, tjedni priprema su im omogućili da učinkovito gađaju neprijateljske ciljeve duž fronta. Sovjetsko teško topništvo je ciljalo rumunjske topničke položaje. Efekt je bio razarajuć, presječene su komunikacijske linije, a deponiji streljiva uništeni. Mnogo rumunjskih vojnika koji su preživjeli bombardiranje su krenuli bježati u pozadinu.
Minufija (muhafaza)
Muhafaza Minufija ( / Muḥāfaẓah Al Munufeyah) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.
Operacija Uran
Protiv Treće rumunjske armije: 19. studenog
mini|desno|250px|Napredovanje sovjetskih vojnika prema [[Kalač na Donu|Kalaču na Donu]] Napad na Treću rumunjsku armiju je započeo u 08:50, predvođen 21. i 65. sovjetskom armijom i 5. tenkovskom armijom. Prva dva napada su odbije od strane rumunjskih branitelja. Teško bombardiranje je sovjetskom oklopu ustvari otežalo kretanje kroz minska polja i razrovan teren. Međutim, manjak teškog protutenkovskog naoružanja je uzrokovao raspad rumunjske obrane; 4. tenkovski korpus i 3. korpus stražarske konjice su do podneva probili liniju. Ubrzo nakon toga je i 5. tenkovska armija osigurala proboj kroz Drugi rumunjski korpus, a pratio ju je 8. konjički korpus. Kako je sovjetski oklop uz pomoć kompasa nastavio napredovati kroz maglu, osvajajući rumunjske i njemačke topničke položaje, tri rumunjske divizije su krenule u povlačenje. Nakon primitka vijesti o sovjetskom napadu, stožer Šeste armije nije uspio narediti 16. i 24. tenkovskoj diviziji, od prije angažiranim u Staljingradu, da se okrene i podupre rumunjsku obranu; umjesto njima, zadatak je dan oslabljenom i loše opremljenom 48. tenkovskom korpusu.
48. tenkovski korpus je imao manje od 100 spremnih modernih tenkova za borbu protiv ruskog oklopa. Bili su i u nestašici goriva, pa je manjak tenkova natjerao zapovjednike da organiziraju tenkovske posade u pješačke jedinice. Dio korpusa, 22. tenkovska divizija, je u borbama koje su uslijedile gotovo u potpunosti uništena. Ušla je u borbu s 30 ispravnih tenkova, a iz nje izašla s nekoliko preživjelih tenkovskih posada. Rumunjska 1. oklopna divizija, pripojena 48. tenkovskom korpusu je vodila bitku s sovjetskom 26. tenkovskim korpusom nakon što je izgubila komunikacijsku vezu sa svojim zapovjedništvom korpusa i pobijeđena je do 20. studenog. Kako su Sovjeti nastavili napredovati prema jugu, mnogo sovjetskih tenkovskih posada je počelo osjećati posljedice jačanja mećave, koja je djelovala na ljude i opremu, blokirajući vizore. No, mećava je isto tako dodatno otežala koordinaciju i njemačkim snagama.
Minufija (muhafaza)
Geografske karakteristike
Muhafaza Minufija se nalazi u Donjem Egiptu, u zapadnom dijelu vrha Delte Nila, između rukavaca Nila Damijete (istok) i Rašida (zapad).
Operacija Uran
Protiv Treće rumunjske armije: 19. studenog
Treća rumunjska armija je do kraja 19. studenog bila okružena. Sovjetska 21. armija i 5. tenkovska armija su zarobile oko 27.000 rumunjskih vojnika, glavne tri divizije i nastavile svoje napredovanje na jug. Sovjetske motorizirane jedinice su korištene za iniciranje proboja, prekidanjem komunikacije između Rumunja i talijanske 8. armije, blokirajući moguće kontranapade na sovjetske bokove. Dok su Crvene zračne snage strojničkom vatrom zasule rumunjske vojnike u povlačenju, Luftwaffe je pružala zanemariv otpor. Povlačenje 1. rumunjske motorizirane divizije, originalno pozicionirane na boku njemačke 376. pješačke divizije je omogućilo 65. armiji da zaobiđe njemačku obranu. I dok su njemačke snage započele s otporom pri kraju dana, s juga je krenuo još jedan napad na bok Šeste armije.
Protiv njemačkog južnog boka: 20. studenog
desno|mini|250px|[[Panzer III na jugu Sovjetskog Saveza, prosinac 1942.]]
Minufija (muhafaza)
Geografske karakteristike
U njoj živi 4,400,528 stanovnika na površini od 2,499 km²
Operacija Uran
Protiv njemačkog južnog boka: 20. studenog
Rano ujutro 20. studenog Stavka je telefonom kontaktirala zapovjednika Staljingradskog fronta Andreja Jermenka s upitom dali će započeti svoj dio ofenzive na vrijeme, u 8:00 kako je planirano. Odgovorio je da će to učiniti samo ako se magla podigne. Iako je 51. armija otvorila topničku baražnu vatru na vrijeme, zato što stožer nije mogao kontaktirati diviziju, ostatak snaga pripremljenih za operaciju zaprimile su naredbu da odgode napad za 10:00 sati. Sovjetska 51. armija krenula je u napad na rumunjski 6. korpus, zarobivši mnogo rumunjskih vojnika. Kako se 57. armija pridružila napadu u 10:00, daljnji razvoj napada omogućio je Staljingradskom frontu da u borbu ubaci svoje oklopne korpuse. Njemačka 297. pješačka divizija promatrala je kako se njezina rumunjska potpora ne uspijeva oduprijeti napadu Crvene armije.
Nijemci su reagirali brzo, dopremajući svoju jedinu rezervu na tom području, 29. protutenkovsku diviziju. Unatoč početnim pobjedama nad sovjetskim oklopnim snagama, raspad rumunjske obrane natjerao je diviziju da se ponovo premjesti u nastojanju da pripomogne obrani na jugu. Protunapad 29. protutenkovske divizije koštao je Crvenu armiju oko 50 tenkova i zabrinuo sovjetske zapovjednike za sigurnost njihovog lijevog boka. Međutim, premještaj njemačke divizije je značio da do kraja dana samo 6. rumunjska konjička pukovnija stajala između sovjetskih snaga i rijeke Don.
Minufija (muhafaza)
Administrativna podjela
Muhafaza Minufija je administrativno podjeljena na 12 okruga; Bagur, Amun, Aš Šuhada, Birket es Sab, Sadat, Minuf (urbani), Minuf, Kuvejsina, Šibin el Kom (urbani), Šibin el Kom, Sirs el Lajna (urbani) i Tala.
Operacija Uran
Nastavak operacije: 20.–23. studenog
Dok je Staljingradski front pokretao svoj napad 20. studenog, 65. sovjetska armija je nastavila pritisak na njemački 11. korpus duž sjevernog boka njemačke Šeste armije. Četvrti tenkovski korpus Crvene armije napredovao je iza leđa njemačkog 11. korpusa, dok je 3. stražarski konjički korpus napao zadnje redove njemačkog korpusa. Njemačka 376. pješačka i austrijska 44. pješačka divizija su započele razmještaj svojih snaga duž sovjetskih bokova, ali su bile u nestašici goriva što ih je znatno usporilo. Ostatak tenkovske pukovnije 14. tenkovske divizije uništio je pukovniju sovjetskog 3. stražarskog konjičkog korpusa koja je napala s boka, ali je njihovo protutenkovsko topništvo pretrpilo velike gubitke prilikom sovjetskog prodora. Do kraja dana sovjetski 1. tenkovski korpus je natjerao 48. tenkovski korpus na povlačenje, dok je sovjetski 26. tenkovski korpus zauzeo grad Perelazovski, gotovo 130 km sjeverozapadno od Staljingrada.
Aminokiselina
thumb|Opća struktura aminokiselina. U kemijskom smislu, aminokiseline su molekule koje sadrže amino grupu (-NH2) ili karboksilnu grupu (-COOH). Njihova glavna biološka uloga je izgradnja bjelančevina, iako postoje i aminokiseline koje ne ulaze u sastav bjelančevina i nazivaju se neproteinske aminokiseline (npr. ß-alanin, ornitin i citrulin).
Minufija (muhafaza)
Administrativna podjela
Administrativni centar muhafaze je grad - Šibin el Kom, ostali veći urbani centri su Minuf i Ašmun, centri tekstilne industrije.
Privreda
Minufija je poznata i kao proizvođač velikih količina mlijeka i mlječnih proizvoda. Glavni resurs za navodnjavanje je Kanal Minufija koji dovodi vodu iz brane na Nilu sjeverno od Kaira. Manji kanali dovode vodu iz rukavaca Damijete i Rašida.
Attignawantan
Attignawantan (Medvjeđi narod; Bear People; Attignaouentan, Attignousntan), vodeće pleme konfederacije Huron ili Wendat (Ouendat), koju negdje 1400.-te godine osnivaju zajedno sa plemenom Attigneenongnahac. Attignawantani su imali 14 sela 1638. godine a nastanjivali zapadnu Huroniju (Wendake), kraj uz Georgian Bay, dok su prema istoku, odnosno jezeru Simcoe držala plemena Ataronchronon, Tahontaenrat, Arendahronon i Attigneenongnahac. Attignawantani uništenjem hjuronskog saveza od strane Irokeza, pobjegoše 1649. među drugo srodno pleme koje nije bilo sa njima u savezu, to su Duhanski Indijanci. Irokezi potom na zimu posljednjeg mjeseca 1649 napadnu i na Tionontate, pa svega 1,000 Attignawantana i Tionontata, potom izbjegoše na otok Mackinac kod Sault Ste. Marie gdje provedoše zimu. Napadi Irokeza nastavit će se i 1851. što ih je nagnalo da se povuku sve do otoka u Green Bayu u Wisconsinu. Na području SAD-a ujedinjeni Attignawantani i Duhanski Indijanci postat će poznati kao Wyandot, a njihovi potomci pod ovim imenom i danas žive u Okalhomi i Kansasu.
La Chupa Rosa, Amatepec
La Chupa Rosa je naselje u Meksiku, u saveznoj državi México, u opštini Amatepec.
Aminokiselina
Aminokiseline su prirodni spojevi koji u prirodi rijetko dolaze u slobodnom stanju. Uglavnom su međusobno povezane čineći makromolekule peptida i proteina. U proteinima se nalazi samo dvadeset vrsta aminokiselina. Sve su one, osim prolina, α-aminokiseline jer su amino i karboksilne grupe vezane za isti, α-atom ugljika. Osim amino i karboksilne grupe, strukturu aminokiselina određuje i bočni lanac koji se naziva i ostatak i obilježava se sa R.
La Chupa Rosa, Amatepec
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 43 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 721 m.
Aminokiselina
Podjela aminokiselina
Iako se aminokiselinama mogu dati sustavna imena npr. a-aminooctena kiselina, uobičajno je da se upotrebljavaju trivijalna imena koja su jednostavnija. R-grupe sadrže karakteristične osobine pojedinih aminokiselina, i mogu ih činiti alifatski ili aromatski bočni lanci koji mogu sadržati druge reaktivne grupe, mogu biti više ili manje polarne, hidrofilne ili hidrofobne, bazične ili kisele. R može biti atom vodika, alkilna skupina, aromatski prsten ili heterociklički prsten.
R - skupina predstavlja osnovu za podijelu aminokiselina:
Operacija Uran
Nastavak operacije: 20.–23. studenog
Ofenziva Crvene armije je nastavljena i 21. studenog, sa snagama Staljingradskog fronta koje su penetrirale u dubini od gotovo 50 kilometara. Do tada ostatak rumunjskih jedinica na sjeveru je bio uništen u izoliranim borbama, dok je Crvena armija počela napade na bokove njemačke 4. tenkovske i 6. armije. Njemačka 22. tenkovska divizija, unatoč pokušajima kratkog kontranapada smanjena na veličinu malo veće od tenkovske satnije i natjerana na povlačenje prema jugozapadu. Sovjetski 26. tenkovski korpus, uništivši velik dio rumunjske 1. oklopne divizije je nastavio svoje napredovanje prema jugoistoku, izbjegavajući borbe s neprijateljima koji su ostali u njihovoj pozadini, iako su se ostaci rumunjskog 5. korpusa mogli reorganizirati i braniti uz nadu da će dobiti pomoć 48. tenkovskog korpusa. Tog dana je general Friedrich Paulus, zapovjednik Šeste armije, dobio izvještaje da su Sovjeti na udaljenosti manjoj od 40 km od njegovog stožera, osim toga, više nije bilo jedinica koje su mogle suprotstaviti sovjetskom napredovanju. Na jugu je nakon kraćeg zastoja sovjetski 4. mehanizirani korpus nastavio svoje napredovanje prema sjeveru, oslobodivši pritom nekoliko gradova u tom području od njemačke okupacije. Kako su se njemačke snage u okolici Staljingrada našle pod okruženjem, umjesto da dopusti Šestoj armiji da pokuša napraviti proboj obruča, Hitler je naredio jedinicama u tom području da uspostave "obranu iz svih smjerova" i organiziraju snage između rijeke Volge i Dona kao "utvrdu Staljingrada". Šesta armija i druge jedinice Sila Osovine, veći dio 4. tenkovske armije našli su se u okruženju Crvene armije. Samo je 16. protutenkovska divizija započela s borbama za izlazak iz obruča. Zbog manjka koordinacije između sovjetskih tenkova i pješaštva velik dio Četvrte rumunjske armije se uspio spasiti od uništenja.
Aminokiselina
Podjela aminokiselina
Jedna od osnovnih podjela aminokiselina je i na desne i lijeve aminokiseline, a odnosi se na položaj amino grupe u odnosu na ostatak lanca.
Operacija Uran
Nastavak operacije: 20.–23. studenog
Borbe su nastavljene i 23. studenog kako su Nijemci pokušali s uzaludnim lokalnim kontranapadom kako bi probili obruč. Od tog dana snage Sila Osovine koje su se našle u okruženju pomiću se na istok prema Staljingradu kako bi izbjegle sovjetske tenkova, dok su snage koje su uspjele pobjeći iz obruča nastavile s napredovanjem na zapad, prema njemačkim snagama.
Posljedice
Operacija Uran je zarobila između 250.000 i 300.000 vojnika Sila Osovine unutar prostora koji se proteže 50 km od istoka do zapada i 40 km od sjevera do juga. Džep je sadržavao četiri pješačka korpusa, tenkovski korpus koji pripada Četvrtoj tenkovskoj i Šestoj armiji i dijelove dvije rumunjske divizije, hrvatsku pješačka pukovnija i ostale stručne postrojbe. Zarobljena oprema je uključivala oko 100 tenkova, 2000 komada topničkog naoružanja i minobacača i 10.000 kamiona. Prilikom povlačenje prema Staljingradu je ostavljeno mnogo opreme, a teško naoružanje je uništeno i ostavljeno uz cestu. Mostovi koji premošćuju rijeku Don su bili u prometnom zastoju zbog vojnika koji su se užurbano kretali prema istoku po vrlo hladnom vremenu, nastojeći pobjeći sovjetskom oklopu i pješaštvu koje bi im moglo presjeći put prema gradu. Mnogo ozlijeđenih vojnika je pregaženo u toj zbrci, a mnogi koji su pokušali prijeći na drugu stranu rijeke hodajući po zaleđenoj površini bi propali kroz led i utopili se. Gladni vojnici su popunili ruska sela u potrazi za hranom, a mnoga skladišta i kuće su bila opljačkana u potrazi za limenkama hrane. Zadnji borci su prešli preko rijeke Don do 24. studenog i uništili most kako bi zapečatili napredovanje Sovjeta prema Staljingradu.
mini|desno|250px|Karta Operacije Uran s glavnim smjerovima napada Crvene armije i linijama fronta prije i poslije operacije
Šesta armija, u središtu kaosa je započela s izgradnjom obrambenih linija, otežanom zbog nedostatka goriva, streljiva i namirnica i opterećeni nadolazećom ruskom zimom. Također je trebala popuniti rupe u liniji prouzrokovanih raspadom rumunjskih snaga. Na dan 23. studenog, neke njemačke jedinice su uništile ili zapalile sve što nije potrebno za pokušaje proboja i započele su svoje povlačenje prema sjevernom dijelu Staljingrada. Međutim, nakon što su Nijemci napustili svoje zimske bunkere, sovjetska 62. armija je bila u mogućnosti uništiti njemačku 94. pješačku diviziju na otvorenom bojištu; preživjeli pripadnici te divizije su pripojeni 16. i 24. tenkovskoj diviziji. Iako su njemački vojni zapovjednici imali mišljenje da bi opkoljene snage Wehrmachta trebale probiti obruč, između 23. i 24. studenog Hitler je odlučio umjesto toga držati sadašnje pozicije i pokušati opskrbljivati Šestu armiju iz zraka. Jedinicama zatočenima u Staljingradu bi trebalo najmanje 680 tona zaliha po danu, količinu koju oslabljeni Luftwaffe nije bio u mogućnosti dopremiti. Osim toga, oživljeno zrakoplovstvo Crvene armije je bilo velika prijetnja njemačkim zrakoplovima u pokušajima prelijetanja obruča. Iako je do prosinca Luftwaffe pojačan s flotom od oko 500 zrakoplova, taj broj je i dalje bio nedovoljan da kvalitetno opskrbi Šestu armiju i dijelove Četvrte tenkovske armije s potrebnim zalihama. Tijekom prve polovice prosinca Šesta armija je dobila manje od 20% svojih dnevnih potreba.
Aminokiselina
Esencijalne i neesencijalne
U sastav čovjekovog organizma ulazi ukupno 20 aminokiselina. 9 od njih se mogu izgraditi u samom organizmu, dok je preostalih 11 neophodno unijeti kroz ishranu. Aminokiseline koje čovjekov organizam nije u stanju napraviti, a neophodne su za njegovo funkcioniranje se nazivaju esencijalne aminokiseline.
Operacija Uran
Posljedice
U međuvremenu, Crvena armija je ojačala svoj vanjski obruč s namjerom da uništi okružene njemačke jedinice. Sovjetske armije bi napale njemačke jedinice na istoku i zapadu, s ciljem da razbije njemačke jedinice u manje grupe. Te zapovjedi su se počele izvršavati 24. studenog i trebale su biti izvršene bez velikih regrupiranja ili pokretanja rezervi. Vanjski obruč je bio debljine oko 320 km, iako je samo tri četvrtine te udaljenosti zbilja bilo pokriveno sovjetskim jedinicama; udaljenost između unutarnjeg i vanjskog obruča je bila oko 16 km. Sovjetski vojni vrh je započeo planiranje za Operaciju Saturn, kojoj je cilj bio uništavanje talijanske Osme armije i odsijecanje njemačkih snaga na Kavkazu. Sovjetska Stavka je planirala početak operacije Saturn oko 10. prosinca.
Aminokiselina
Esencijalne i neesencijalne
Esencijalne:
Neesencijalne:
Fizikalna svojstva
Amino kiseline su najvećim djelom kristalne čvrste tvari visokih tališta ( od 186 ° C za glutamin, do 344 °C za tirozin), topljive u vodi, a netopljive u nepolarnim organskim otapalima.
Visoka tališta i topljivost u vodi posljedica su njihove amfoternosti. One imaju svojstva kiselina i baza jer u istoj molekuli imaju karboksilnu i amino – skupinu. Karboksilna skupina otpušta proton (H), a amino skupina ga prima, pa amino skupina u čvrstom stanju iz molekulskog oblika prelazi u dipolni ion - "Zwitterion".
Strukture
Strukture, troslovne i jednoslnove oznake dvadeset aminokiselina kodiranih u standardnomm genetskom kodu:
Nastajanje dipeptida
Dvije aminokiseline mogu se međusobno vezati tako da reakcijom između karboksilne skupine jedne i amino skupine druge aminokiseline nastane amid. Tako nastali amidi zovu se peptidi, a veza između njih je amidna (peptidna) veza. Prema broju aminokiselina u peptidu, oni mogu biti: dipeptidi te polipeptidi (veći broj aminokiselina, oko 50) i proteini. Polipeptidi i proteini su prirodni polimeri (poliamidi).
Ovisno o tome koja od aminokiselina reagira s amino skupinom, ili karboksilnom skupinom, dvije se aminokiseline mogu međusobno vezati na dva načina. Stoga iz dvije aminokiseline mogu natati dva različita dipeptida, u kojim a aminokiselina na početku lanca ima slobodnu aminoskupinu, a ona kraju lanca karboksilnu skupinu.
Wenrohronon
Wenrohronon (skračeno nazivani i Wenro).- /U hjuronskom jeziku ine je došlo prema lokaciji, u značenju "the people of the place of floating scum" / Pleme Iroquoian Indijanaca, uže grupe Hurona, nastanjeno nekada u području naftnih izvora kod današnje Cube u New Yorku. Etnički Wenrohrononi pripadaju Hjuronima, ali nisu bili i članovi tog plemenskog saveza. Jezik je najbliži onom koji su govorili Neutralni Narodi (Attiwandaronk, kojima su se na kraju i pridružili, i Erie Indijancima, koji su sa njima graničili na zapadu. -Rana populacija iznosila je između 1,200 i 2,000, kaže Hewitt 1910., dok je onih kojima su se priključili Huroni bilo oko 600. Wenrohrononi su zauzimali stratešku poziciju uz istočnu obalu jezera Erie, upravo južno od Niagara Fallsa. Okolni susjedi bila su im snažne konfederacije Erie na zapadu i Neutralci u krajevima iza Niagarinih vodopada u južnom Ontariju. Pošto su bili najslabiji oni savez i zaštitu pred Irokezima, traže među tim plemenima. Iz nekog razloga 1639. završava njihovo savezništvo i oni napuštaju svoje krajeve nakon što su mnoga sela opustošile epidemije. Većina prelazi preko Niagare, među Neutralce, u Ontario. Jedna poveća grupa od njih 600 udružuje se sa Hjuronima. Nešto ih je ipak ostalo istočno od Niagare, i ti su se ostali boriti sa Irokezima sve do 1643. Konačno su nakon toga natjerani i oni da napuste New York, pa se također priključuju Neutralcima, što je bio početak kraja njihovog postojanja. Wenrohrononi što su se udružili sa Huronima, pobijeni su ili zarobljeni, i kasnije adoptirani od Irokeza, nakon što su 1649. Irokezi i epidemije uništili hjuronsku konfederaciju. Dvije godine kasnije 1650/1651 Neutralci daju azil izbjeglim Huronima, na što su i oni bili uništeni od Irokeza.
Las Abejas, Casimiro Castillo
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 44 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 350 m.
Wenrohronon
Ime
Nastalo od Awěñro'roñ'noⁿ', vjerojatno kao kombinacija od awěñ'rǎ' , scum, lather i glagola o'  , to float, odnosno  'where scum floats on the water' . Ovaj hjuronski naziv opisno upućuje na točnu lokaciju plemena u današnjem New Yorku. Ime se javlja i u obliku Ahouenrochrhonons. Sufiks -roñnoⁿ' nesumnjivo označava  'people' , to jest "the people of the place of floating scum"
Etnografija
Wenrohrononi pripadaju kulturnom području Sjeveroistočnih šuma koju karakterizira gradnja dugih kuća  'long-houses' , uzgoj kukuruza i lov i ribolova. Wenrohrononi u kontakt sa Europljanima ne dolaze sve dok se 1639. nisu njihovi dijelovi priključili Hjuronima, tako da znanost nije najbolje upoznata sa njihovim načinom života, ali se po svemu sudeći nisu mnogo razlikovali od susjednih iroquian-govornika, Irokeza i Hjurona. Kukuruz, grah i 'squash 'se uzgajao, a i njihove 'long-houises kuće, vjerojatno se nisu mnogo razlikovale od irokeških. O njihovoj političkoj i socijalnoj organizaciji, nažalost ništa nije poznato.
Neoorijentalizam
Neoorijentalizam je termin kojim se u akademskoj literaturi označavaju suvremene inkarnacije orijentalizma (sukladno Saidovoj tezi), osobito određeni anti-islamski trendovi nakon napada 11. septembra 2001. godine. Dok je klasični orijentalizam uvelike karakteriziran zapadnjačkim strastima da orijentalnog drugog prikažu kao posve primitivnog, neoorijentalizam odlikuju ambivalentne težnje za stvaranjem hibridnog postmodernog drugog koji nije toliko primitivan koliko opasan. Jedinstvene definicije neoorijentalizma nema – u političkom kontekstu rabi se za pozivanje na sukob civilizacija i analogije islama s terorizmom, a u publicističkom za opisivanje brojnih memoara u kojima se reproduciraju stari stereotipovi i predrasude odnosno koji su pisani od strane imigranata bliskoistočnog porijekla (u kontrastu na novovjekovne evropske autore). Neoorijentalističke tendencije u politici i literaturi nisu fokusirane samo na islamski svijet već i na Daleki Istok.
La Chiripa, Rancho, Aguascalientes
La Chiripa, Rancho je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Aguascalientes, u opštini Aguascalientes.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 14 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1854 m.
Fontelavilla, Isernia
Fontelavilla je naselje u Italiji u provinciji Isernia, u regiji Molise.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 45 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 506 m.
Colmey
Kolme je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Lorena, u departmanu Mert i Mozel koja pripada prefekturi Brije.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 245 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 24 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 9,9 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 260 metara (maksimalnoj 352 m, a minimalnoj 197 m).
Fatmir Sejdiu
Fatmir Sejdiu (rođen 23. oktobra, 1951.) je bivši predsednik Kosova, samoproglašene države, odnosno srpske autonomne pokrajine trenutno pod upravom UN.
Rođen je u Pakaštici, selu blizu Podujeva. Osnovnu i srednju školu je završio u Podujevu, a zatim je studirao pravo na Univerzitetu u Prištini. Doktorirao je pravo. Skupština Kosova i Metohije ga je izabrala za predsednika te pokrajine 10. februara, 2006, nakon smrti dotadašnjeg predsednika, Ibrahima Rugove. Dana 27. septembra 2010. je podneo ostavku posle odluke Ustavnog suda Kosova prema kojem je njegova funkcija predsednika Demokratskog saveza Kosova uz istovremeno vršenje funkcije predsednika Kosova predstavljalo kršenje kosovskog Ustava.
Fatmir Sejdiu je bio jedan od autora Ustavnog okvira za Kosovo i Metohiju 2001. Tečno govori albanski, engleski i francuski jezik.
Živi u Prištini, oženjen je i ima troje dece.
Progreso Tepánca, San Andrés Tuxtla
Progreso Tepánca je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini San Andrés Tuxtla.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 33 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 293 m.
Tionontati
Tionontati ili Petun (Tobacco Nation, Tobacco Indians; Duhanski narod, Duhanski Indijanci), pleme američkih Indijanaca iz grupe Hurona, jezična porodica Iroquoian, naseljeno dolaskom Francuza 1616., južno od zaljeva Nottawasaga u Ontariju u današnjim okruzima Grey i Simcoe. Francuzi su ove Indijance nazvali  'Gens du Petun'  ili  'Duhanski narod' , zbog velikih polja duhana kojeg su uzgajali, a Englezi ovaj naziv kasnije prevode u Tobacco Nation. Nakon što su Irokezi uništili Hurone (1648.-1649.), mnoge hjuronske izbjeglice, točnije Attignawantani, traže zaštitu među Tionontatima. Ovo je povod da 1649. Irokezi napadnu i Duhanski narod. Ostatci duhanskog i medvjeđeg naroda (Attignawantana), izbjegoše u područje jugozapadno od jezera Superior. Oko 1670. ( po Sultzmanu oko 1650.) oba plemena su u Mackinacu, gdje će se uskoro pretopiti u jedno pleme koje će postat poznato kao Wyandot. Godine 1990. u Sjedinjenim Državama bilo je 2,500 Wyandota.
Seattle (poglavica)
mini|desno|300px|Poglavica Seattle fotografiran 1864. godine minijatura|Poglavičin grob minijatura|Napis na grobu Princeze Angeline, poglavičine kćerke Poglavica Seattle (oko 1780. – 7. lipnja 1866.) je bio poglavica plemena Duwamish. Grad Seattle u državi Washington je dobio po njemu ime. Poznat je po svom govoru (pismu), američkom predsjedniku Franklinu Piercu, kao odgovor na ponudu da bijelci kupe indijansku zemlju. Navodno pismo indijanskog poglavice Seattlea se ubraja medu najljepše i najdublje misli koje su ikada izrečene o čovjekovoj prirodi, pa je ušlo u povijest i u srca zaštitara prirode i ekologa.
Tionontati
Sela
Ehouae (dvije misije: St. Pierre i St. Paul), Ekarenniondi (St. Matthieu), Etarita (St. Jean), St. Andre, St. Barthelemy, St. Jacques, St. Jacques et St. Philippe, St. Simon et St. Jude i St. Thomas.
Seattle (poglavica)
Nitko ne zna što je poglavica toga dana 1854. godine, zaista rekao.
Surtsey
Surtsey je nazvan prema Surtru (Surtu), vatrenom divu (jötunnu) iz nordijske mitologije. Tijekom njegove erupcije pomno su ga proučavali vulkanolozi iz cijeloga svijeta. Kako su se nakon 1967. na otoku počele pojavljivati biljne i životinjske vrste, postao je zanimljiv i botaničarima te biolozima. Kao zaštićeno područje, Surtsey pruža nezamjenjive i dugoročne podatke o naseljavanju biljaka i kolonizaciji životinjskog svijeta. Tako je primijećeno da su vjetrovi donijeli prve sjemenke, zabilježena pojava mahovine, bakterija i gljiva, nakon čega su 1965. godine (dok je još trajala erupcija) osvanule i prve više biljke kojih je do 1975. godine već bilo oko 10 vrsta. Do 2004. godine na otoku se moglo naći 60 vrsta viših biljaka, 75 vrsta mahovina, 71 vrsta lišajeva i 24 vrste gljiva, te 335 vrste kralješnjaka, kao i 89 vrsta ptica od kojih se 57 razmnožava na drugim mjestima u Islandu.
Seattle (poglavica)
Jedini izveštaj o tome, napravljen trideset godina kasnije, kaže da je poglavica hvalio velikodušnost velikog bijelog poglavice kod kupnje njegove zemlje. Čitav poglavičin „govor“ je kasnija izmišljotina. Napisao, odnosno izmislio ga je pisac scenarija i profesor na filmskoj akademiji Ted Perry za jednu televizijsku dramu za američku televizijsku postaju ABC 1971. godine. ... poglavica Seattle nije bio nikakav ljubitelj prirode. Ono malo što znamo o njemu jest da je držao robove i da je poubijao gotovo sve svoje neprijatelje. Kao što slučaj poglavice pokazuje, čitava predodžba o tome da „primitivna“ društva žive u skladu s prirodom iluzija je.
Indijanskom poglavici Seattle posvećen je Svjetski dan zaštite okoliša – 5. lipnja.
Tionontati
Populacija
Populacija prije kontakta (1616.) iznosila je oko 8,000. Nakon niza epidemija 1630.-tih godina preostalo ih je (1640.) svega 3,000 u devet sela.
Wenceslao, San Luis Potosí
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 32 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1913 m.
Surtsey
Često se Surtsey naziva "najmlađim svjetskim otokom". Od 2008. godine nalazi se na popisu UNESCO-ve Svjetske baštine u Europi. Kako se njegov osjetljivi ekosustav ne bi ljudskim utjecajem poremetio, pristup otoku moguć je samo znanstvenicima.
Formiranje
Podmorski otvori iz kojih je nastao Surtsey u sklopu su podmorskog vulkanskog sustava Vestmannaeyjar, dijela fisure morskog dna pod nazivom Srednjoatlantski greben. Vestmannaeyjar je također proizveo erupciju vulkana Eldfell na otoku Heimaey 1973. godine.
mini|300px|Surtsey tijekom erupcije 1963. godine
Događaji koji su prethodili erupciji 1963.
Dana 15. studenog 1963. u 7 sati i 15 minuta prema Greenwichu, kuhar koče Ísleifur II, koja je plovila uzduž arhipelaga Vestmannaeyjar, opazio je stup crnog dima u smjeru jugozapada. Brod je krenuo istražiti uzrok dima, jer je kapetan mislio da se radi o požaru na nekom drugom brodu. Kad su se približili, vidjeli su da je gusti crni dim zapravo vulkanski pepeo kojeg su iz podmorja izbacivale eksplozivne erupcije.
Premda je erupcija bila neočekivana, prethodile su joj naznake vulkanske aktivnosti: od 6. do 8. studenog slaba podrhtavanja primijećena su u naselju Kirkjubæjarklaustur, a njihov je epicentar procijenjen na 140 km južno, što otprilike odgovara udaljenosti do Surtseya. Također je 12. studenog seizmograf u Reykjavíku zabilježio slaba podrhtavanja u trajanju od deset sati, no nije locirao njihov epicentar. Dva dana prije erupcije islandski je istraživački brod zabilježio da je temperatura mora u tom području nešto viša od uobičajene. Istodobno su stanovnici primorskog gradića Vík udaljenog oko 80 km primijetili miris vodikova sulfida, plina koji je često prvi znak vulkanske erupcije.
Vjeruje se da je erupcija počela nekoliko dana prije 14. studenog. Morsko se dno u tom području nalazi na dubini od 130 metara i tlak morske vode prigušuje eksplozivne vulkanske erupcije. Erupcijama je vulkan rastao i približavao se morskoj površini, te je napokon postao vidljiv 14. studenog.
Prvi dani
mini|275px|Oblaci vulkanskog pepela uzdižu se nad novostvorenim otokom
Do 11 sati dana 14. studenog stup vulkanskog pepela dosegao je visinu od nekoliko kilometara. Isprva su se erupcije događale u tri različita otvora uzduž fisure u smjeru sjeveroistok-jugozapad, no popodne istog dana otvori su se spojili u jedan. Tijekom sljedećeg tjedna kontinuirane su eksplozije stvorile otok od vulkanskog kamena dug oko 500 i visok 45 metara.
Novi je otok dobio ime po nordijskom bogu vatre Surtru. Daljnjim je erupcijama poprimao okrugli oblik, tako da je do 24. studenog već mjerio 900x650 metara, no kako je njegova građa bila od slabo povezanog vulkanskog kamena, sjevernoatlantske su zimske oluje stalno odnosile kamen natrag u more. Maksimalnu je veličinu Surtsey imao u veljači sljedeće godine, kada je dosegao preko 1300 metara u promjeru.