cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mars
Tlak
U odnosu na Zemlju, Marsova atmosfera je vrlo rijetka zbog čega ima niski površinski tlak koji se mijenja od 1 do 10 mbar, ovisno o uvjetima. Prosječan tlak u području srednje površinske razine iznosi 7 mbar. Već spomenuta sublimacija i kondenzacija CO2 mijenja tijekom godine globalni tlak za 20%. Letjelica Viking Lander 1 je izmjerio srednji dnevni tlak od samo 6.8 mbar u trenutku kad je južna polarna kapa bila najveća, a u drugom dijelu godine iznosio je čak 9.0 mbar. Viking Lander 2 izmjerio je najveći tlak od 10,8 mbar. Pronađeni su dokazi da je nekad gušća Marsova atmosfera dozvoljavala postojanje tekuće vode na Marsu. Oblik reljefa koji uvelike podsjeća na kontinente, obale oceana, riječne kanjone, jezera i otoke navodi na pomisao da su velike vode nekad oblikovale taj teren.
Mars odlikuje jedan neobičan mehanizam, koji dovodi do promjene tlaka i prijenosa zračnih masa, a to je prijelaz ugljikovog dioksida iz plinovitog stanja u čvrsto (kondenzacija), koja se odvija na temperaturi od - 123 °C. Kada temperatura u polarnim krajevima padne do te vrijednosti, dio atmosfere pretače se u polarnu kapu. Zbog pada tlaka u polarnom području zrak s čitavog planeta počne strujati prema tom polu. Promjena plinovitog sadržaja ugljikovog dioksida dovodi u toku godine do promjene tlaka od 20%. Pošto Mars prelazi perihelom kada je ljeto na južnoj polutki, a afelom kada je na njoj zima, to je ljeto toplije na južnoj polutki, ali je tu i zima oštrija. Atmosferski je tlak stoga najveći kada na južnoj polutki vlada ljeto, a najmanji kada je tamo zima.
Reljef
mini|lijevo|180px|Sjeverni pol planeta Mars, digitalna fotomontaža slika prikupljenih sa sonde [[Viking 1 (izvor: NASA/JPL-Caltech)]] mini|250px|Topografska karta planeta Mars. Istaknuta područja: vulkani Tharsis na zapadu uključujući planinu Olympus, na istoku Valles Marineris i kotlina Hellas na jugu (izvor: NASA/JPL-Caltech)
Marsov pejzaž sličan je Zemljinom i Mjesečevu, no ima i svojih posebnosti. Teren je prosječnog nagiba 3°. Površina Marsa je crvene boje zbog velikih količina željeza koje sadrži. Možemo je podijeliti na sjevernu i južnu polutku granicom koja siječe ekvator pod kutem od 35°. Teren južne je u prosjeku 2-3 kilometra viši od sjeverne, uglavnom zbog razlike u gustoći kore. Južna polutka puna je udarnih meteorskih kratera veličine od 3 do 120 km nastalih u doba bombardiranja planetoidima. Manji krateri su malobrojni. Na sjevernom dijelu prevladava bazalt koji je gušći od granita i zato ima niži ravnotežni položaj. To bazaltno područje je zapravo kora prelivena lavom koja je uništila starije kratere, zbog čega je ravnija. Za razliku od Mjesečevih kratera, Marsovi u pravilu nemaju središnju izbočinu i zasuti su izmrvljenim materijalom. Na Marsovoj se površini razlikuje nekoliko oblika reljefa.
Glatke kružne udubine okružene planinskim lancem na rubu nazivaju se bazeni. Najveći su Planitia Argyre (Argirska ravnica) promjera 1 000 km i Planitia Hellas (Grčka ravnica) promjera 1 700 km. Oba bazena su svijetle površine. Dno Planitiae Hellas prekriveno je pješčanim slojem tako da nema nikakvih vidljivih detalja, a od okoline (brdovitog područja Hellespontus - Dardaneli) niže je 6 kilometara. Tlak u toj potolini dovoljan je za ukapljivanje vode (> 6,1 mbar). Okružena je masivnim planinskim prstenom visokim oko 2 km, najvjerojatnije nastalim izbacivanjem materijala iz bazena pri udaru asteroida. Znatno doprinosi visokoj topografiji južne polutke. Manji bazeni promjera nekoliko stotina kilometara, veoma podsjećaju na veće kratere. Među najspektakularnije pojave na Marsovoj površini zasigurno se ubraja i splet kanjona Valles Marineris (Marinerove doline), dug 4 500 km, širok između 100 i 200 km, a dubok 6 - 7 km.
Mineraloški sastav Marsova tla određen je uglavnom kremenom (SiO2) i limonitom (Fe2O3 ∙ x H2O). Limonit daje površini svojstvenu crvenu nijansu. Kemijska analiza pokazala je 50% kisika, 21% silicija, 13% željeza, 5% magnezija, 4% kalcija, 3% aluminija, 3% sumpora, a u tragovima ima titanija, fosfora, kalija, klora i nekih drugih kemijskih elemenata. Sastav je sličan srednjem sastavu Zemljine kore, s tim što Mars ima mnogo više sumpora.
Interleukin 29
Interleukin 29 (IL-29) je protein heliksne citokinske familije i on je tip III interferon. Takođe je poznat kao IFNλ1, i on je veoma sličan po aminokiselinskoj sekvenci sa IL-28, i drugim tip III interferonima.
IL-29 igra važnu ulogu u odbrani organizma protiv mikroba i njegov gen je visoko povećano regulisan u ćelijama zaraženim virusima.
IL-29 se nalazi u hromozomu 19 kod ljudi.
Mars
Vulkani
mini|desno|260px|[[Olympus Mons (Vulkan planina), najveći ugasli vulkan na Marsu i u Sunčevom sustavu.]]
Zemlji slični oblici na Marsovoj površini su ugasli vulkani. Ima ih nekoliko desetaka, a uglavnom su smješteni na sjevernoj polutki. U njih ubrajamo i najveći vulkan u Sunčevu sustavu, Olympus Mons (Olimpska gora). Uzdiže se 27 km nad okolinu, a star je oko 2,5 milijarde godina. Promjera je 600 km, a njegov rub je strma, gotovo okomita litica visoka 4 - 6 km. Iako je vrlo visok, zbog velikog promjera ima prosječni nagib od samo 3° - 5° tako da nije stožastog oblika nego plosnat. Olympus Mons se nalazi zapadno od predjela Tharsis (Tarsej), najvećeg vulkanskog područja. Tharsis je visoravan kraj Marsova ekvatora prosječne visine 7 km i širine 5 000 km. Na njoj se nalaze još tri gigantska vulkana: Arsia Mons (Arsijska gora), Pavonis Mons (Paunova gora) i Ascraeus Mons (Askarska gora). Sva četiri ubrajamo u štitaste ("havajske") vulkane, zbog oblika koji je nastao izljevnom erupcijom, relativno mirnim izlijevanjem bazaltne lave koja je sporo tekla formirajući vulkanski stožac.
Kaldere, velike okruglaste udoline na vrhu, nastale su propadanjem krova ognjišta vulkana izazvanog naglim podzemnim povlačenjem magme. Najveća razlika između havajskih i tarsejskih vulkana je veličina - vulkani na Marsu su 10 do 100 puta veći nego zemaljski. Uzroci tome su najvjerojatnije dugotrajnije i veće erupcije i slabija gravitacijska sila. Takvi golemi vulkani na Marsu uspjeli su nastati zato što su vruća vulkanska područja ostala na istom mjestu u kori tijekom stotina milijuna godina. Nasuprot tome, na Zemlji su vulkanske regije često pomicane zbog tektonike litosfernih ploča. Kako se zemaljske ploče pomiču, niču novi vulkani, a stari se gase. Sjeverno od Tharsis Montes leži Alba Patera, vulkan plosnatog oblika - plitka tanjurasta formacija - patera. Patere nalazimo samo na Marsu. Alba Patera promjera je od čak 2 000 km, ali je visoka "samo" 7 km. Druga najveća vulkanska regija na Marsu je Elysium Planitia (Elizejska ravnica) istočno od Tharsis Montes.
Meandri na Marsu
Marsovo tlo podliježe jakoj eroziji. Uz vidne posljedice nastale od nepoznate tekučice, učinci vjetrene erozije i gravitacijske erozije vide se posvuda. Mnoga su kraterska dna prekrivena pješčanim dinama, dugim nekoliko kilometara. Nadalje, zbog jakih vjetrova krateri bacaju tamne repove svi u istom smjeru. Debeli sloj prašine prekrio je posebno polarna područja, pa po njima isčezavaju čak i planinske formacije. U područjima polarnih kapa uvjeti su pogodni za slijeganje atmosferskog praha. Prah prestavlja kondenzacijske jezgre za snježne pahulje ugljikovog dioksida. Zamrznute slojevite, ili laminarne, naslage prekrivaju neravnine reljefa u polarnim kapama! Vjerojatno su nastale taloženjem sleđenog praha u više navrata, u toku geoloških doba, kada se klima mogla ciklički mijenjati.
Tektonika
Tektonika Marsa je, za razliku od Zemljine koja se temelji se na pomicanju litosfernih ploča, uglavnom okomita, tj. bila je ograničena na uzlazne tokove lave koja se probijala prema gore kroz koru do površine. Danas na Marsu više nema vulkanizma, kao glavnoga izvora tektonike.
Trenutno je Mars prehladan i ima prenizak tlak na površini da bi se voda mogla dulje zadržati u tekućem obliku. Količina vode koju nalazimo u obliku leda na polovima te u oblacima vodene pare u atmosferi naravno više nije ni približno dovoljna za stvaranje kanala i kanjona kakvi su otkriveni. Druga značajna vrsta leda na Marsu je suhi led, tj. CO2. Mars Global Surveyor snimio je fotografije koje nagoviještaju postojanje podzemnih spremnika vode iz kojih se povremeno i ponegdje voda probija na površinu u obliku gejzira. Postoje i teorije da su ove brazde na površini Marsa nastale usled kretanja fine prašine, ali su njihov broj na površini prevelik da bi se to moglo ozbiljno razmatrati.
Orbita i rotacija
Mars ima primjetno izduženu planetarnu putanju (ekscentricitet 0,093), pa mu se udaljenost od Sunca znatno mijenja tijekom Marsove godine, što bitno utječe na klimu. Marsov siderički period revolucije (zvjezdana godina) traje 687 dana, a period rotacija (siderički dan) 24 h 37 min 23 s. Os rotacije nagnuta je, slično kao i kod Zemlje, 25° prema ravnini revolucije.
VODA NA MARSU
Voda teče na Marsu! Ovo je 28.09.2015. godine potvrdila NASA koja je saopštila da tokom letnjih meseci na Crvenoj planeti voda teče niz kanjone i kratere čime se povećava šansa da na Marsu postoji i neki oblik života. - Mars nije suva, jalova planeta kao što smo nekad mislili - kazao je na konferenciji za novinare Džim Grin, direktor planetarne nauke NASA, naglašavajući da je na "crvenoj planeti" pronađena tečna voda.Kako javljaju strane agencije, reč je o slanoj vodi koja teče u potocima kroz kanjone i kratere Marsa tokom letnjeg perioda. - Naša potraga na Marsu je bila 'sledi vodi' u našem traganju za životom u univerzumu i sada imamo uverljivu nauku koja potvrđuje ono što smo dugo sumnjali - rekao je Džon Grunsfeld, astronaut iz centra NASA u Vašingtonu. Voda za sobom stavlja duge i tamne mrlje koje mogu ići i nekoliko stotina metara nizbrdo na površini Marsa tokom letnjih meseci, pre nego što se pred jesen osuše kako površinska temperatura padne. So snižava tačku smrzavanja vode, a naučnici navode da bi to moglo da objasni ovu sezonsku "bujicu". Fotografije snimljene na Marsu prikazuju strme doline i kratere prošaranje ovim mrljama na mestima kuda je tekla voda, a ceo prizor podseća na lepezu. Naučnici još nisu sigurni odakle je voda stigla, ali je verovatno da može doći od podzemnog leda ili se kondenzuje iz tanog sloja marsovske atmosfere. - Danas postoji tečna voda na Marsu. Zbog toga sumnjamo da je moguće da postoji nastanjivo okruženje - rekao je Majkl Mejer, vodeći NASA naučnik za istraživanje Marsa. Luhendra Oha iz Instituta za tehnologiju u Džordžiji koji je vodeći autor danas objavljenog teksta u časopisu "Nature Geoscience" naveo je da je prvi put primetio zbunjujuće brazde na Marsu dok je bio student 2010. godine. Naučnici napominju da je potrebno sprovesti dodatna istraživanja kako bi se ustanovilo eventualno prisustvo mikroskopskog oblika života na "crvenoj planeti". Vodotoci mogu poslužiti NASA i drugim svemirskim agencijama da pronađu život van naše planete, ali i obezbede mesto za buduće ljudske misije odakle se voda može prikupljati iz priordnih zaliha. Naučnici su dugo verovali da je nekada davno voda slobodno tekla Marsom, ali da je usled klimatskih promena, pre oko tri milijarde godina, došlo do njenog drastičnog povlačenja i isparavanja u svemir.
Prirodni sateliti
Fobos i Deimos su jedini Marsovi prirodni sateliti, a smatra se da potječu iz drugih krajeva sunčeva sustava - asteroidi uhvaćeni Marsovim gravitacijskim poljem. Po sastavu su slični asteroidima tipa C (bogati su ugljikom). Njihova mala gustoća sugerira da nisu sastavljeni od punog kamena, već najvjerojatnije od mješavine kamena i leda. Pretpostavlja se da su ova dva prirodna satelita nastala u vanjskom dijelu Sunčeva sustava (ne u asteroidnom pojasu). Oba su satelita posuta kraterima. Zbog njihove blizine Marsu, ljudi bi ih u budućnosti mogli iskoristiti kao svojevrsne postaje u putanji oko Marsa. desno|mini|260px|Fobos i Deimos su nazvani po sinovima boga Marsa.
Satelite Fobos (Strah) i Deimos (Užas) otkrio je Asaph Hall 1877. Fobos je bliži i oko Marsa obiđe za 7 sati i 39 minuta, stoga brže obiđe Mars nego što se sam Mars obrne. Zato on izlazi Marsu na zapadnom obzoru! Oba satelita okreću Marsu uvijek jednu stranu. Oko njega gibaju se gotovo kružnim stazama, u ravnini njegova ekvatora. Prema snimkama iz svemirskih letjelica, Fobos je nepravilna gromada dimenzija 27 km x 21 km x 19 km, a po sebi nosi mnogobrojne kratere i usporedne jarke. Deimos je manji, a jednako nepravilan, s dimenzijama 15 km x 12 km x 11 km, i također je izrovan kraterima. Tlo i manji krateri gotovo su mu izgubljeni pod slojem prašine. Sateliti imaju mali albedo, 0,5. Po svojstvima ta dva mjeseca ulaze u red planetoida.
Povijest ljudskog istraživanja
desno|300 px|mini|Marsova rotacija desno|300 px|mini|Prikaz kretanja Marsa na [[nebeska sfera|nebu.]] Planet Mars uvijek je očaravao čovjeka svojom jarkocrvenom bojom na noćnom nebu. Pojavom teleskopa s boljim razlučivanjem početkom 18. stoljeća, Mars je postao poprište polemike zbog otkrića polarnih kapa kao i zbog pogrešnog identificiranja kanala na njegovoj površini. Postojala je pretpostavka da na planetu teče voda, te da prema tome postoji mogućnost života van Zemlje, što se nije slagalo s mišljenjem toga vremena.
Kartografiranje Marsa započeli su Wilhelm Beer i Johann Heinrich von Mädler 1840. Talijanski astronom Giovanni Schiaparelli je 1877. godine otkrio uzdužne i poprečne tanke niti koje je nazvao "kanalima" i za koje se smatralo da ih je izgradila vanzemaljska civilizacija. Dokazano je da je to bila optička varka, kao i sezonske promjene površine koje su viđene u modrozelenkastim nijansama i za koje se pretpostavljalo da su uzrokovane bujanjem vegetacije. Uzrok te iluzije je komplementarnost modrozelene i narančastocrvene (realne) nijanse pa se za mjesta manjeg sjaja čini da su modrozelenkasta. Giovanni Schiaparelli je od 1877. do 1879. položio temelj terminologije na Marsu. Tamniji su objekti prozvani morima i zaljevima, a svijetliji su smatrani kopnima. Površine kopna i mora su u omjeru 2 : 1. Rad je nastavio Eugène Michel Antoniadi od 1909. do 1924. Uočene pojave uzrokovane su kontrastom većih dijelova Marsa (njihovom odraznom moći), pa se stoga nazivaju detaljima albeda. Stvaran reljef u većini slučajeva ne odgovara razdiobi detalja albeda. S udaljenosti Zemlje, Mars je veoma težak objekt za promatranje. Kako slika titra, a ekspozicije fotografija traju duže od vremena koje oku treba za raspoznavanje detalja, prevladavala je vizualna detekcija. No oko nije objektivan prijemnik i mnogi su nalazi iz prošlih vremena danas odbačeni.
Tijekom kratke astronautske ere spoznato je o Marsu mnogo više nego kroz sva stoljeća prije. Prva uspješna sonda Mariner 4 poslala je u srpnju 1965. seriju od 22 fotografije koje su otkrile mnoge kratere i prirodno nastale kanjone, ali ništa što bi navodilo na postojanje umjetnih kanala i tekuće vode. Mariner 4 je 15. srpnja 1965. prošao kraj Marsa na daljini od 10 000 kilometara. Mariner 6 i Mariner 7 prošli su 1969. na daljini od 3 500 km odnosno 3 200 km, a Mariner 9 prvi je ušao 1971. u putanju oko Marsa, s perihelom 1 400 km iznad tla, i djelovao je čitavu godinu. Sonda Mariner 9 prva je uspješno poslala slike s površine Marsa, a ispitivana su i fizička svojstva tla i atmosfere. U srpnju i listopadu 1976. na površinu Marsa sletjele su letjelice Viking Lander 1 i Viking Lander 2 i provele tri biološka eksperimenta kojima je otkrivena neobična kemijska aktivnost, ali ni traga živim mikrobiološkim organizmima. Prema tumačenju biologa koji su sudjelovali u misijama, Mars se samo-sterilizira kombinacijom smrtonosnog ultraljubičastog zračenja, ekstremne sušnosti i oksidirajuće naravi tla.
Osim dvaju Viking Landera, na Marsovu površinu su uspješno sletjeli samo još Mars Pathfinder 4. srpnja 1997. te roveri-blizanci Spirit i Opportunity (eng. Mars Exploration Rovers ili kraće MER), u siječnju 2004. godine. Oba MERa, koji se nalaze na suprotnim stranama Marsa, pronašla su dokaze da je Mars nekad imao oceane tekuće vode. Roveri su još uvijek aktivni (listopad 2004.).
Vodu na Marsu otkrile su i svemirske sonde Mars Odyssey i Mars Express. Mars Express, europska sonda koja je do Marsa donijela i lander Beagle 2 (s kojim je izgubljen kontakt pri spuštanju na Mars), u Marsovoj je orbiti od prosinca 2003. Osim dokaza o postojanju vodenog leda na sjevernoj i južnoj polarnoj kapi, sonda je otkrila i prisustvo metana u atmosferi, koji se obično oslobađa u zrak erupcijama vulkana i biološkim procesima.
Ukupno je do sredine 2007. sa Zemlje prema Marsu poslano 33 sonde.
Mars u romanima i filmovima
Planet Mars mnogo puta se pojavljuje kao mjesto radnje ili subjekt u romanima, filmovima, pa i u radio dramama. Najveći šok doživjela je američka publika 30. listopada 1938., kada je Orson Welles izveo radio adaptaciju novele Rat svjetova (roman o napadu Marsovaca na Zemlju). Interpretacija Orsona Wellsa stvorila je masovnu paniku kod publike toga vremena.
Spirit of St. Louis
Spirit of St. Louis (hrv. Duh Sv. Louisa) je ručno izrađeni zrakoplov kojim je Charles Lindbergh prvi put preletio Atlantik bez stajanja 20. svibnja 1927. Ovo je ujedno bio i prvi neprekidni let između New Yorka i Pariza, što je Lindberghu donijelo nagradu od 25.000 dolara. Lindbergh je poletio s Roosevelt uzletišta u New Yorku te je nakon leta od 33 sata, 30 minuta te 29,8 sekundi uspješno sletio na Le Bourget aerodrom u Parizu. Tako je postao 104. osoba koja je preletila Atlantik, ali prva kojoj je to uspjelo bez stajanja.
Uvod i početak razvoja
Zrakoplov je dizajnirao Donald A. Hall iz kopmanije Ryan Airlines. Dizajniran je na osnovu Ryana M-2, poštanskog zrakoplova izrađenog 1926. no "Spirit" je sadržavao mnoge promjene kako bi izdržao dugi let. Svoje ime je dobio po gradu St. Louisu u Missouriju zato što su investitori u Lindberghov pothvat, živjeli u tom gradu. Glavni poticaj Lindberghu je bila nagrada Orteig od 20.000 dolara, koju bi dobila prva osoba koja preleti Atlantik bez zaustavljanja.
Dizajn
Lindbergh je vjerovao, da što zrakoplov ima više motora, veća je šansa njihovog kvara te je sam odlučio kupiti jednog. Ubrzo je novi zrakoplov prilagođen svojoj namjeni, te je ostao zapamćen po svojim glatkim linijama koje su napravljane radi manjeg otpora zraka te veće iskoristivosti goriva. Spirit je imao dodatne tankove zbog povećanja dometa, a glavni tank je bio smješten ispred pilota što je uravnotežavalo zrakoplov u letu. Zrakoplov nije imao prednje staklo, te je pilotov pogled bio ograničen samo na manje bočne prozore i dodatno ugrađeni periskop. Za navigaciju je koristio najnovije kompase, koji su eliminirali mogućnost zemljinog magnetskog otklona, omogućujući precizno navođenje na velikim udaljenostima. Pilot je sjedio u skučenoj pilotskoj kabiniu koji je bio 94 cm širok, 81 cm dugačak te 130 cm visok. Zrakoplov je pokretao jedan 9-cilindrični Wright J-5C "Whirlwind" radijalni motor. Hlađen je zrakom te je imao poseban mehanizam čišćenja kako nebi došlo do zastoja rada tijekom leta.
Nakon povijesnog leta
right|thumb|Lindbergh ispred svog zrakoplova
Nakon što je doletio u Pariz i osvojio nagradu, Lindbergh je odletio i do Engleske i Belgije, nakon čega je predsjednik Calvin Coolidge poslao mornarički brod po Lindbergha i njegov zrakoplov.
Kad se vratio u SAD, Lindbergh je krenuo na promocijsko i oproštajno putovanje duž SAD-a i Latinske Amerike. Posljednji let Spirita of St. Louis je bio 30. travnja 1928. kada je Charles Lindbergh poletio iz St. Louisa prema Washingtonu gdje je povijesni zrakoplov predao Smithsonian institutu. Napisao je knjigu "WE" o svom putovanju. Pod ovim "We" je mislio na sebe i svoj zrakoplov jer su bili jedini na tom putovanju.
1953. napisao je i knjigu The Spirit of St. Louis te je za nju osvojio Pulitzerovu nagradu.
Mejsonvil
Mejsonvil se može odnositi na
Kraljevec na Sutli
Kraljevec na Sutli je naselje i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj, u Krapinsko-zagorskoj županiji.
Stanovništvo
Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Kraljevec na Sutli imala je 1.815 stanovnika, raspoređenih u 10 naselja:
Obrazovanje
U općini Kraljevec na Sutli djeluje Osnovna škola Pavla Štoosa s tradicijom duljom od 150 godina.
NGC 730
NGC 730 je zvijezda u zviježđu Ribama.
Bitka kod Jezera Vadimo (283. pne.)
Bitka kod Jezera Vadimo se odigrala 283. pne. između rimskih snaga pod konzulom Publijem Kornelijem Dolabelom na jednoj, te savezničke vojske Etruraca i galskog plemena Boji. Bitka je završila rimskom pobjedom i uspostavljanjem hegemonije nad sjevernim dijelom središnje Italije.
Antički izvori su nejasni u kakvoj je vezi bila ova bitka s bitkom kod Arecijuma u kojoj je prethodne godine Britomaris, poglavica galskog plemena Senonaca uništilo rimsku vojsku pod Metelom Denterom. Konstantin Porfirogenit opisuje kako je konzul Dolabela u znak odmazde opustošio zemlju Senonaca, žene i djecu odveo u roblje i pobio sve muškarce, te da su preostali Senonci poginuli ili bili zarobljeni boreći se kao najamnici protiv Rimljana, pri čemu je Britomaris zarobljen. Nije jasno da li se taj događaj odnosi na bitku kod jezera Vadimo.
Mejnard
Mejnard se može odnositi na
Masina
Masina se može odnositi na
Cavassotti, Chieti
Cavassotti je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Wadi Rum
Wadi Rum (arapski: وادي رم‎), poznato i kao Dolina mjeseca (وادي القمر‎), je područje u južnom Jordanu, 60 km od Akabe, u blizini granice sa Saudijskom Arabijom u kojemu se nalaze različiti pustinjski krajolici s lepezom uskih klanaca, prirodnih lukova, vrtoglavih litica,klizišta i špilja. Petroglifi, natpisi i arheološki ostaci pronađeni na ovom području svjedoče o 12.000 godina ljudske naseljenosti i međudjelovanju s prirodom.
Cavassotti, Chieti
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 57 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 394 m.
Wadi Rum
Naziv Wadi Rum vjerojatno potječe od arapske riječi wadi (uadi) što znači "dolina" i aramejskog korijena rum, što znači "uzdignuta" ili "visoka". Najviša točka mu je planina Um Dami visoka 1800 metara.
Posebno je vrijedno njegovih 25.000 rezbarija i 20.000 natpisa u stijenama zahvaljujući kojima se može pratiti evolucija ljudske misli i rani razvoj pisma. Ovaj lokalitet također svjedoči o evoluciji stočarskog, poljoprivrednog i urbanog života ljudi u ovom području. Zbog toga je Wadi Rum upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2011. godine, i to kao miješoviti lokalitet kulturne i prirodne svjetske baštine.
600px|lijevo|mini|Panorama Wadi Ruma
Culver, Kansas
Kalver je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 121, što je 43 (-26,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
OR2D3
Olfaktorni receptor 2D3 je protein koji je kod ljudi kodiran OR2D3 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
1032
Godina 1032. (MXXXII) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru.
Mejsvil
Mejsvil se može odnositi na
Ravča
Ravča je naselje u općini Vrgorac, u Splitsko-dalmatinskoj županiji. Poznato je kao čvor autoceste A1. Ravča je i polazište buduće Spojne ceste Ravča (A1) - Drvenik (D8).
Grad Vrgorac planira na području Ravče izgraditi gospodarsku zonu, kako bi potakao razvitak ovoga kraja i otvaranje novih radnih mjesta.
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, u naselju živi 184 stanovnika.
Maksburg
Maksburg se može odnositi na
McKenney, Virginia
Makeni je gradić u američkoj saveznoj državi Virdžinija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 483 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 483 stanovnika, što je 42 (9,5%) stanovnika više nego 2000. godine.
Chapelle-sur-Coise
Šapel sir Koaz je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Rona koja pripada prefekturi Lion.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 382 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 58 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,58 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 700 metara (maksimalnoj 784 m, a minimalnoj 599 m).
Stipe Božić
Stipe Božić (Zavojane - Pivci kod Vrgorca, 1951.) je hrvatski alpinist, putopisac, redatelj dokumentarnih filmova i emisija, zaposlenik HRT-a, član HGSS-a.
Početci
Stipe Božić rođen je 1950. u malom mjestu Zavojanama. Roditelji su mu bili u zbijegu u El Shattu. Nakon osnovne škole preselio se kod oca u Split. Godine 1968. završio je alpinističku školu u splitskom PD Mosor. Za vijeme služenja vojnog roka 1971. godine upoznao je Vikija Grošelja, budućeg velikog slovenskog alpinistu, i kasnijeg penjačkog partnera na mnogim himalajskim usponima. Godine 1975. sudjelovao je u ekspediciji u Hindukush u organizaciji PD Mosor. Tom prilikom, popeo se na 7.492 m visoki Noshaq, ujedno i najviši vrh Afganistana.
Publije Kornelije Dolabela (konzul 283. pne.)
Publije Kornelije Dolabela (Publius Cornelius Dolabella, ? - 282. pne.) bio je konzul Rimske Republike izabran godine 283. pne. Najpoznatiji je po tome što je porazio pleme Boja u bitci kod Jezera Vadimo. Također je, prema Apijanu, nešto ranije iste godine porazio i Senonce pod Britomarisom.
Stipe Božić
Karijera
Popeo se na najviše vrhove svih kontinenata i na tri najviša vrha na svijetu:
Publije Kornelije Dolabela (konzul 283. pne.)
Dolabela je, prema Apijanovim navodima, godine 282. pne. stradao kada su Tarentinci napali i potopili malu flotu rimskih trirema pod admiralom Lucijem Valerijem. Nije poznato je li se Dolabela tada utopio, ili je zarobljen i pogubljen.
Stipe Božić
Karijera
Na najviši vrh svijeta, Mount Everest, popeo se dva puta, te je drugi Europljanin (poslije Rheinholda Messnera) kome je to uspjelo.
Stipe Božić se također popeo na sedam najviših vrhova svih sedam kontinenata:
Madrid (razvrstavanje)
Madrid se može odnositi na
Stipe Božić
Karijera
Osim alpinizma, Stipe Božić se bavio speleologijom, ronjenjem, te je aktivan skijaš. Spustio se 1 395 metara duboko pod zemlju u Lukinoj jami na Velebitu. Visinska razlika između dubine ispod površine zemlje u Lukinoj jami i visine Mount Everesta (10243m) predstavlja svojevrsan svjetski visinski rekord.
S jednom međunarodnom ekspedicijom na skijama je stigao i na Sjeverni pol. Na svojim putovanjima snimio je mnoštvo uspješnih fotografija koje je izlagao na zajedničkim i samostalnim izložbama. Njegove fotografije bile su uvrštene na izložbi "Hrvatska fotografija od tisuću devetsto pedesete do danas" u Muzeju suvremene umjetnosti u Zagrebu. Božić je autor mnogobrojnih novinskih članaka, feljtona, kalendara te knjiga "Put na vrh svijeta", "Sedam vrhova" i "Svete planine svijeta".
Profesionalnom je kamerom snimio veliku količinu filmskog i video materijala u malo istraženim dijelovima svijeta. Snimao je čak dva puta na samom vrhu Mount Everesta što dovoljno govori o njegovoj izuzetnoj volji da vrhunski rezultat približi običnim ljudima. Režirao je više od 80 dokumentarnih filmova koji su u sklopu putopisnih serija "Sedam vrhova", "Dubine", "Krš i more", "Hrvatske Planine", "Faros Paros", "Svete planine svijeta" i "Rijeke Hrvatske" prikazani na HTV-u.
Sudjelovao je na mnogim medunarodnim filmskim festivalima. Na filmskom festivalu u Trentu 1999. godine njegov film "Reticent Wall" osvojio je Srebrni Encijan za najbolji sportski dokumentarni film, a film "Dhaulagiri Express" nagrađen je na filmskim festivalima u Italiji, Slovačkoj i Austriji.
Ekspedicija na Mount Everest i prvi uspon na najviši vrh svijeta
U proljeće 1979. organizirana je prva jugoslavenska ekspedicija na najviši vrh svijeta. Vođa ekspedicije je bio Tone Škarja, a jezgru su činili uglavnom slovenski alpinisti, od kojih je većina sudjelovala na uspješnoj ekspediciji na Makalu i prvenstvenom usponu po južnoj stijeni. Stipe Božić uvršten je u ekspediciju, kao jedan od dvojice hrvatskih alpinista.
Cilj ekspedicije, osim prvog jugoslavenskog uspona na najviši vrh svijeta, bio je ispenjati i novi smjer po zapadnom grebenu. U tome je ekspedicija i uspjela, 13. svibnja 1979. kad su novi smjer usponom na vrh zaključili slovenski alpinisti Andrej Štremfelj i Jernej (Nejc) Zaplotnik. Iako u početku ekspedicije nije bio u prvom planu, zahvaljujući dobrom snalaženju prilikom aklimatizacijskih uspona na planinu, Stipe Božić postao je partner u navezi Stanetu Belaku-Šraufu, koji je već u to vrijeme bio jedan od najistaknutijih slovenskih penjača i slovio je kao jedan od favorita za uspon na vrh. Zahvaljujući tome, Belak, Božić i sirdar Ang Phu činili su drugi navez koji se 15.svibnja uspio kao drugi navez popeti na vrh.
Prilikom silaska s vrha, navez je zbog mraka morao bivakirati na visini 8400m. Drugo jutro, pred sam kraj silaska s težeg dijela, Ang Phu se poskliznuo i poginuo nakon pada na 2000m niži ledenjak Rongbuk. Iako su bili predviđeni i daljnji usponi, ekspedicija je prekinuta nakon Ang Phuove pogibije. Ekspedicija na Mount Everest i uspješan uspon prvenstvenim smjerom uvrstili su dotad malo poznatog Stipu Božića u red vodećih jugoslavenskih i svjetskih alpinista. Kamerom je snimao dijelove ekspedicije, uključujući i dolazak na vrh pa je ova ekspedicija je uvelike odredila njegov daljnji životni put.
Himalajske ekspedicije osamdesetih
Godine 1983. organizirana je prva splitska ekspedicija na Manaslu. Ekspediciju je organizirao Vinko Maroević, a uz Stipu Božića, činili su je uglavnom splitski penjači iz PD Mosor. Ekspediciji su se priključili u slovenski penjači Viki Grošelj i Jernej (Nejc) Zaplotnik, kako bi pomogli svojim iskustvom. Ekspedicija je dobro napredovala i postavila tri visinska logora do 7000m. U ledenom odronu 21. travnja poginuli su Ante Bućan i Nejc Zaplotnik, te je ekspedicija prekinuta. Godinu dana kasnije, na Manaslu je ponovo organizovana ekspedicija od 4 člana: Stipe Božića, Viki Grošelj, Aleš Kunaver i Edvard Retelj. Uspono na vrh ostvarili su Stipe Božić i Viki Grošelj.
Godine 1989. godine, Viki Grošelj i Stipe Božić bili su članovi jugoslavenske ekspedicije na Mount Everest u organizaciji Planinarskog saveza Makedonoje. Grošelj i Božić su prvenstveno imali cilj popeti se na Lhotse, u čemu je Grošelj uspio 30. travnja. Stipe Božić je morao odustati na 8.200 m zbog ozeblina. Svega desetak dana poslije, uz Makedonca Dimitara Ilijevskog, uspio je i uspon na Everest preko Južnog prevoja. Na silasku je Dimitar Ilijevski zalutao i smrznuo se na planini. Bio je to drugi Božićev uspon na najviši vrh svijeta, i po drugom smjeru, po čemu je prvi Europljanin, nakon Reinholda Messnera, kome je to uspjelo.
Himalajske ekspedicije 90-tih
Devedesetih godina, u organizaciji samostalnog Planinarskog saveza Slovenije, organizirane su brojne i jake ekspedicije na najviše vrhove Himalaje. Zahvaljujući svom iskustvu, i činjenici da je bio penjački partner tada vodećem slovenskom alpinisti Vikiju Grošelju, Stipe Božić je bio redovito pozivan na te ekspedicije, često i kao snimatelj.
U svibnju 1991. godine, pod vodstvom Tone Škarje, organizirana je vrlo jaka ekspedicija na Kangchenjungu. Ekspedicija je imala cilj uspon na sve vrhove planine, osim Kangbačena i Yalung Kanga, na koje su se popele ranije slovenske ekspedicije. Stipe Božić se zajedno s Vikijem Grošeljem popeo na glavni vrh (8566m), 1. svibnja 1991, te tom prilikom prvi puta istaknuo hrvatsku zastavu na nekom himalajskom osamtisućnjaku. U sklopu iste ekspedicije, Uroš Rupar se popeo na srednji vrh (8482m), a Andrej Štremfelj i Marko Prezelj u alpskom stilu po prvenstvenom smjeru na južni vrh (8476m).
Nakon Grošelja i Božića, uspon na glavni vrh pokušalo je još dvoje slovenskih alpinista, međutim poginuli su u padu nakon što su se povlačili u nevremenu, malo ispod vrha. Ekspedicija je unatoč tome dobila brojna priznanja, a Štremfelj i Prezelj za svoj uspon i prestižnu nagradu Zlatni cepin
1992. godine, pod vodstvom Tone Škarje, Božić je sudjelovao na neuspjeloj ekspediciji na Annapurnu 1993. godine, Božić se priključio slovenskoj ekspediciji pod vodstvom Tomaža Jamnika na K2. Zajedno s Vikijem Grošeljem te Zvonkom Požgajem i Carlosom Carsogliom uspješno se popeo na vrh.
Uspon na najviše vrhove svih kontinenata
Nakon uspješnih uspona u Himalaji, Stipe Božić se posvetio usponima na najviše vrhove svih sedam kontinenata. 1996. popeo se na najviši vrh Sjeverne Amerike, Denali. Iste godine popeo se i na Kilimanjaro i Mount Kenya, dva najviša vrha Afrike, te na Anconcaguu te Ojos del Salado, najviše vrhove Južne Amerike. 1997. popeo se na najviši vrh Australije Mount Kosciusko, te na Mount Cook na Novom Zelandu. ISte godine popeo se i na najviši vrh Anktartike Mount Vinson. 1999. Sudjeluje na međunardonoj polarnoj ekspedicije, te dolazi na Sjeverni pol.
Snimatelj
Počevši pratiti s kamerom još svoje prve himalajske uspone, i na sve svoje kasnije uspone nosio je kameru. Njegova prva TTV serija je Sedam vrhova, u kojima je prikazao svoje penječke uspone u Himalajima i najviše vrhove svijeta. Kasnije je snimio i druge serije, od kojih su najpoznatije Dubine, Od Sibira do Sjevernog pola, Planine Hrvatske, te Svete planine svijeta. Krajem devedesetih godina dvadesetog stoljeća, često je pratio tada jednog od vodećih svjetskih solo penjača, slovenca Tomaža Humara. Na njegovom najpoznatijem solo usponu kroz južnu stijenu Dhaulagirija 1999, snimio je film Dhaulagiri express, koji je kasnije nagrađivan. Tomaža Humara je snimao i u El Capitanu (penjući smjer Reticent Wall na temelju kojeg je Božić snimio film), a pratio ga je i na Nanga Parbatu 2005. godine, kada je Humarov neuspješni uspon završio jedinstvenim i spektakularnim helikopterskim spašavanjem.
Lothar III od Walbecka
Bio je sin grofa Lothara II od Walbecka i Matilde od Arneburga. Oca je naslijedio godine 964. Imao je brata po imenu Siegfried, a preko njega bio stric znamenitog historičara Thietmara od Merseburga. Mjesto markgrofa je dobio od 983. kada je njegov prethodnika Dietrich od Haldenslebena smijenjen nakon neuspjeha da zaustavi Slavene koji su opustošili njemačka istočna područja u svom velikim ustanku. Lothar nije imao mnogo uspjeha u borbi protiv Slavena, među kojima su se isticali Ljutići, pa se teritorija njegove marke svela tek na uzak pojas prijeko rijeke Labe. Lothar se sukobio i sa njemačkim feudalcima, prije svega markgrofom Ekkehardom I od Meissena; povod je bilo Ekkehardovo protivljenje vjenčanju svoje kćeri za Lotharovog sina Wernera.
Kada je 1002. umro njemački car i kralj Oton III, Ekkehard je pokušao dobiti njegovu krunu. Lothar je oko sebe okupio koalicija saksonskih velmoža koja je to spriječila, izabravši za kralja bavarskog vojvodu Heinricha (Heinrich II Sveti). Ubrzo nakon toga je Ekkehard ubijen. Lothar je umro u Kölnu godinu dana kasnije. Naslijedio ga je sin Werner.
NGC 733
NGC 733 je zvijezda u zviježđu Trokutu.
Levopropoksifen
Levopropoksifen je organsko jedinjenje, koje sadrži 22 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 339,471 Da.
Malkom
Malkom se može odnositi na
Magnolija
Magnolija se može odnositi na
Condemned To Be Shot
Condemned To Be Shot je kratka televizijska drama R. E. J. Brookea prikazana na programu BBC Television Service 4. marta 1939. godine. Kao takva predstavlja prvi tekst takve vrste specifično napisan za televiziju, odnosno prvu "pravu" televizijsku dramu u historiji. Radnja je prikazivala nekoliko scena iz života osuđenika na smrt strijeljanjem. Specifičnost drame je bila u tome što je bila prva koja je nastojala koristiti televizijsku tehnologiju, odnosno što se protagonist nije vidio, i što su svi kadrovi bili iz njegove perspektive, odnosno subjektivni. U tome se razlikovala od dotadašnjih televizijskih adaptacija kazališnih komada i radio drama. S obzirom da tada nije postojala tehnologija bilježenja televizijske slike, odnosno sve TV-drame se izvodile i emitirale uživo, danas nije očuvana nijedna snimka, osim fotografija iz studija.
Vrlo visoka frekvencija
Vrlo visoka frekvencija (Very high frequency) ili VHF je raspon radio frekvencija elektromagnetskih valova koje je ITU odredila od 30 MHz do 300 MHz, odnosno valnim duljinama od jedan do deset metara. Frekvencije ispod VHF su označene kao visoka frekvencija (HF), a iznad kao ultra visoka frekvencija (UHF). VHF se najčešće koristi za emitiranje FM radija, televizije, zemaljskih mobilnih telefonskih stanica, dalekometne komunikacije sa radio modemima, amaterski radio i pomorske komunikacije. Komunikacije kontrole zračnog prometa i zrakoplovni navigacijski sistemi (npr. VOR, DME & ILS) se koriste od daljina od 100 km ili više i aviona na krstarećim visinama.
Isella, Verbano-Cusio-Ossola
Isella je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 94 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1231 m.
Carayac
Karajak je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Lot koja pripada prefekturi Fižak.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 82 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 11 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,87 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 350 metara (maksimalnoj 409 m, a minimalnoj 271 m).
282. pne.
Godina '''282. pne.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao Godina konzulstva Luscina i Papa (ili, rjeđe, godina 472. Ab urbe condita). Oznaka 282. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.
mini|Kovanice s Fileterovim likom
Malvern
Malvern se može odnositi na
Krapinske Toplice
Krapinske Toplice su općina u Hrvatskoj koja administrativno pripada Krapinsko-zagorskoj županiji.
Zemljopis
Krapinske Toplice su čuveno termalno lječilište.
Od Zagreba su udaljene 46 km, a samo mjesto je smješteno u kotlini koja je otvorena prema jugu. Nadmorska visina na kojoj se nalaze je 164 m.
Stanovništvo
Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Krapinske Toplice imala je 5.744 stanovnika, raspoređenih u 17 naselja:
Gospodarstvo
Na području općine Krapinske Toplice ne djeluju veliki gospodarski subjekti.
Vanjske veze
Službene stranice općine Krapinske Toplice Portal Krapinskih Toplica
Red Creek, New York
Red Krik je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 532, što je 11 (2,1 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Davor Jelavić
Davor Jelavić (Podprolog, Vrgorac) je pročelnik zagrebačkog Gradskog ureda za prostorno uređenje, zaštitu okoliša, izgradnju grada, graditeljstvo, komunalne poslove i promet. Diplomirani ekonomist, oženjen, otac dvoje djece. Predsjednik košarkaškog kluba Zagreb.
Životopis
U Zagreb se doselio 1963.,gdje uz rad nastavlja stručno usavršavanje i obrazovanje. Politički je aktivan od mladosti, član je SDP-a od njegova osnivanja, svojevremeno je bio predsjednik Općine Trnje (kasnije predsjednik VGČ Trnje do 2002. godine).
Radno iskustvo stekao je na različitim poslovima sukladno obrazovanju u "Strojotehni", "Rade Končar", u razdoblju od 1970. do 2002. godine u TŽV "Gredelj", te od 2002. godine do danas u Gradskom poglavarstvu kao pročelnik Gradskog ureda za prostorno uređenje, izgradnju Grada, graditeljstvo, komunalne poslove i promet. Organizator je mnogih stručnih seminara i simpozija te dobitnik mnogih stručnih i humanitarnih pohvala i priznanja. Vrijedno je spomenuti da je dobrovoljni darivatelj krvi 55 puta.
Herman II od Švapske
Naslijedio je oca Konrada i oženio princezu Gerbergu, s kojom je imao kćer Gizelu, preko koje je bio djed Henrika III., cara Svetog Rimskog Carstva.
Zenodot
Zenodot (Ζηνόδοτος), bio je grčki gramatičari, književnik kritičar i homerovski učenjak. Bio je rodom iz Efeza i učenik Filite sa Kosa, a najpoznatiji je kao prvi nadglednik, odnosno glavni bibliotekar Aleksandrijske biblioteke. Živio je za vrijeme prva dva vladara Ptolemejida, a na vrhuncu reputacije je bio oko 280. pne.
Osim što je bio prvi nadglednik Biblioteke, Zenodot je bio i prvi književni urednik ( diorthōtes) Homera. Njegove kolege su bili Aleksandar iz Etolije i Likofron iz Halkide, kojima je povjereno redigiranje tragičnih, odnosno komičnih pisaca, dok je Zenodot preuzeo Homera i epske pjesnike.
Pretpostavlja se kako je upravo Zenodot odgovoran za podjelu Homerovih pjesama na 24 knjige.
Mančester (razvrstavanje)
Mančester se može odnositi na
Bitka kod Populonije
Bitka kod Populonije se odigrala godine 282. pne. između Rimljana i Etruraca. O njoj ne postoji mnogo podataka, osim da su Rimljani odnijeli pobjedu, te da Etrurci više nisu bili u stanju osporavati rimsku hegemoniju nad centralnom Italijom.
Manila (razvrstavanje)
Manila se može odnositi na
Veliki Prolog
Veliki Prolog je naselje u blizini Vrgorca. Nalazi se na samoj granici između Splitsko-dalmatinske i Dubrovačko-neretvanske županije. Također samo mjesto leži i na granici s Bosnom i Hercegovinom. Mjesto je došlo u središte pozornosti za vrijeme sniježne oluje u Europi 2012. kada se smatralo najpogođenijim mjestom u Hrvatskoj.
Stanovništvo
Veliki Prolog ima oko 500 stanovnika. Za razliku od brojnih ostalih naselja, stanovništvo Velikog Prologa se povećava. 99% stanovništva je rimokatoličke vjere i hrvatske nacionalnosti. Veliki Prolog je i središte župe Dusina-Veliki Prolog. Na Velikom Prologu postoji crkva Blažene Djevice Marije, a u ovom mjestu posebno je značajan blagdan Velike Gospe.
Obrazovanje
Na Velikom Prologu već dulji niz godina postoji osnovna škola koja djeluje kao područna škola vrgoračke škole.
Gospodarstvo
Većina stanovništva Velikog Prologa bavi se poljoprivredom a najpriznatije su kulture rajčice, jagode i vinova loza.
Kulturne i vjerske manifestacije
Veliki Prolog jako je bogat vjerskim manifestacijama. Naširoko je poznata procesija Velikog petka, što je ujedno i najveći skup u ovom kraju. Također je poznata i proslava blagdana Velike Gospe, na koju je organiziran veliki sajam, a navečer i koncert. Od ostalih manifestacija poznata je ona o Saboru Šalinovića koja se održava od 2007. sa ciljem da se na jednom mjestu okupe svi sa prezimenom Šalinović, koje je ujedno i najzastupljenije prezime u ovom kraju.
NGC 735
NGC 735 je galaksija u zviježđu Trokut.
Manli
Manli se može odnositi na
Rozala od Italije
Rozala od Italije (također poznata i kao Suzana od Italije; c. 956 – 1003) bila je kćer kralja Berengara II od Italije, kasnije poznata kao grofica od Flandrije i kraljica Francuske. Pripadala je sedmoj generaciji potomaka Karla Velikog.
Rozala se prvi put udala za grofa Arnulfa II od Flandrije (u. 987). S njim je imala troje djece: Balduina (980–1035); Eudes od Cambraija i Mathildu (u. 995). Nakon muževe smrti je neko vrijeme služila kao regent svom malodobnom sinu.
Nakon što joj je tast umro, Rozala je ostala bez glavnog zaštitnika. Mladi kralj ju je, u nastojanju da se oženi za Berthu od Burgundije, jednostavno protjerao s dvora, ali je svjedno zadržao miraz. Rozala se vratila u Flandriju, gdje je i umrla.
Maning
Maning se može odnositi na
Manson
Manson se može odnositi na
Interleukin 27
Interleukin 27 (IL-27) je heterodimerični citokin koji pripada IL-12 familiji koja se sastoji od dve pod-jedinice, Epštajn-Barov virus (EBV)-indukovani gen 3 (EBI3) (isto poznat kao IL-27B) i IL27-p28 (poznat kao IL-30). IL-27 proizvode antigen-prezentirajuće ćelije. IL-27 igra važnu ulogu u regulisanju aktivnosti B i T limfocita. IL-27 efekti su izazvani njegovom interakcijom sa specifičnim receptorskim kompleksom na ćelijskoj površini koji se sastoji od dva proteina poznata kao IL27R i gp130.
Holiday Pocono, Pennsylvania
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 476.
Opseg
Opseg ili obim predstavlja dužina zatvorene linje. Ukoliko ova linija ograničava neki geometrijski objekt, onda je njen opseg i opseg tog tijela. Po pravilu, opseg ili obim se označava velikim latiničnim slovom O.
OR2F1
Olfaktorni receptor 2F1 je protein koji je kod ljudi kodiran OR2F1 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Martel
Martel se može odnositi na
Madonnella, Latina
Madonnella je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 53 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 11 m.
Ivan XVII (papa)
Ivan XVII., je bio papa od lipnja 1003. do prosinca 1003. godine.
Prije zaređena je imao ženu i tri sina, od kojih su sva tri kasnije postali visoki crkveni velikodostojnici. Naslijedio je papu Silvestra II kao kandidat moćnog rimskog klana Crescenzi. Usprkos toga, tokom kratkog pontifikata je pokušao izgraditi dobre odnose sa rimsko-njemačkim carom Heinrichom II, ali ga je u tome spriječio njegov pokrovitelj Giovanni II Crescenzi. Umro je nakon nekoliko mjeseci. Naslijedio ga je Ivan XVIII, također klijent Crescenzijevih.
Palma Katalinić
Palma Katalinić (Trogir, 14. lipnja 1927. - 13. rujna 2013.), spisateljica za djecu.
Životopis
Pučku i građansku školu pohađala je u rodnome Trogiru, učiteljsku školu u Splitu, a studirala novinarsko diplomatsku školu u Beogradu.
Od godine 1954. radi u Zagrebu najprije u redakciji Školskog radija, a od 1960. uređuje školski TV program.
Prve priče za djecu objavila je 1952. godine u Politici. Napisala je četiri romana za djecu i zauzima važno mjesto u razvitku hrvatskoga dječjeg romana.
Sahranjena je u Trogiru.
Markus
Markus se može odnositi na
Ježević
Ježević je naselje (selo) koje se nalazi oko 4 kilometra od grada Vrlike.
Zemljopisni položaj
Naselje Ježević se nalazi na krškoj zaravni između planine Dinare i akumulacijskog jezera Peruća. Najbliža naselja su mu Vinalić, Garjak i Koljane koja spadaju pod grad Vrliku.
Naselje je poprilično razvučeno uz obalu jezera te se proteže nekih 3 kilometra u duljinu, prateći svojim zaselcima konfiguraciju terena pri obali jezera.
Stanovništvo
Kao i u većini naselja Dalmatinske zagore i naselje Ježević  bilježi drastičan pad broja stanovnika naročito nakon završetka Domovinskog rata.
Annot (Gornjoprovansalski Alpi)
Ano je naselje i opština u jugoistočnoj Francuskoj u regionu Provansa-Alpi-Azurna obala, u departmanu Gornjoprovansalski Alpi koja pripada prefekturi Kastelan.