Ekološki_faktori
Biotički faktori
Dejstvo ekoloških faktora i ekološke valence Činjenica da se organske vrste u prirodi održavaju pod stalno prumenljivim uslovima sredine objašnjava se time da svaka od njih pokazuje veću ili manju plastičnost prema kolebanjima pojedinih ekoloških faktora. Ali je reakcija organizma na dejstvo jednog faktora zavisna od stepena veličine i intenziteta samog faktora. Za sazrevanje polnih produkata šarana potrebna je temperatura od najmanje 18 °C otuda se on normalnono ne razmnožava u mnogim vodama Severne Evrope koje se preko leta ne zagrevaju do te temperature Dejstvo ekoloških faktora varira dakle sa stepenom njihove velničine i intenziteta, Ali je tolerancija organizama prema obimu tog variranja u većoj ili manjoj meri ograničena i različita za pojedine organske vrste.U termalnim izvorima Severne Amerike broj vrsta insekata koleoptera koji u njima žive postepeno opada sa porastom temperature vode Temperatura izvora 30—35e 37,5—40° 49—42° 42—43° 43—45° Broj vrsta koleoptera 17 13 5 2 1 Postoje dakle granice variranja veličine i intenziteta jednog ekološkog faktora koje određena organska vrsta može izdržati. Preko tih granica faktor prestaje da bude uslov života i postaje smetnja opstanku vrste.Amplituda kolebanja jednog ekološkog faktora u čijim je granicama moguć opstanak određene organske vrste označena je kao ekološka valenca. Ovaj značajni pojam u suštini obeležava ekološku plastičnost vrste, njenu reakcionu širinu koja je specifična i uslovljena njenom unutrašnjom konstitucijom. Veličina ekoleške valence za jedan određeni faktor varira od vrste do vrste i njene granice mogu biti ili jako razmaknute, ili naprotiv vrlo uzane. U isti mah, ekološka valenca jedne vrste organizama nije ista za sve faktore ona za jedan faktor može biti velika, za drugi naprotiv vrlo mala.Odrasli komarac malaričar izdržava temperaturne ralike od -30 do +30 C ali je osetljiva na kolebanja vlažnosti vazduha,optimalna vlažnost vazduha treba da joj je 90°/o. Organizmi sa uzanom ekološkom valencom za jedan određeni faktor označeni su kao stenovalentni sa širokom ekološkom valencom kao eurivalentni, pri čemu se grčki prefiks »steno« (uzan) i »euri« (širok) mogu vezati za izraze koji obeležavaju pojedine. Tipični primer stenovalentnih organizama za temperaturu (stenotermni organizmi) jesu sprudotvorni korali koji žive samo u uzanom pojasu okeana oko ekvatora, između 30° severne širine i 7° južne širine, gde temperatura vode ne silazi ispod 20 °C i koleba se u toku godine u uzanim granicama od svega 2 do 3 °C. Vrlo stenovalentna za temperaturu je i čovečja bela vaš koja ormalno živi na temperaturi od od 24 do 32°, ostvarenoj između odela i kože čoveka i ne podnosi veća temperaturna kolebanja. Organske vrste eurivalentne za temperaturu mnogobrojnije su. Poznati primeri su tigar koji živi kako u toplim džunglama Indije, tako i u Sibiru gde se zimska temperatura spušta do -40°, ili američka puma, koja je rasprostranjena na širokom prostoru od Kanade na severu, do Patagonije na jugu i dvogrba kamila koja u pustinji Gobi izdržava godišnja temperaturna kolebanja od 38° (leti) do -37° (zimi). Različitu ekološku valencu pokazuju pojedine organske vrste i u odnosu na faktor hrane. Stenovalentne u ovom pogledu su mnoge vrste leptira čije se gusenice hrane isključivo na jednoj biljnoj vrsti, kao što je to slvučaj sa mlečikarom koji je vezan za biljku mlečiku ili sa leptirom Parnassius apollo, čija se gusenica hrani na biljci Sedum album. Naprotiv, gubar (Lymantria dispar) je eurifag u Severnoj Americi, gde je on importiran i predstavlja značajnu štetočinu šuma, njegove gusenice napadaju 477 različitih biljnih vrsta. Veličina ekološke valence za jedan faktor ne varira samo od jedne organske vrste do druge ona se isto tako menja sa stupnjem razvića iste vrste. Po pravilu je ekološka valenca većine faktora najmanja u ranim stupnjevima razvića. Morski rak jastog u Atlantskom okeanu ne dopire na sever dalje od Lofotskih ostrva kraj norveške obale, jer se morska voda severnije ne zagreva do temperature (15 do16 °C) koja je potrebna za razviće njegovih larava. Ovde dakle uža ekološka valenca za temperaturu larvenog stupnja ograničava rasprostranjenje u pravcu severa. U okviru ekološke valence za jedan faktor postoji uvek određeni stepen veličine i intenziteta kada je njegovo dejstvo na jednu organsku vrstu najpovoljnije. Taj stepen odgovara optimumu dejstva tog faktora. Udaljavanjem od optimuma ka granicama ekološke valence dejstvo postaje sve nepovoljnije i prelazi u pesimum u blizini gornje (maksimum) i donje (minimum) granice ekološke valence Kao i sama ekološka valenca, i položaj tačke optimuma varira od jedne vrste organizama do druge i od jednog stupnja razvića do drugog. Za jedan isti faktor, optimum može ležati kod pojedinih vrsta bliže maksimumu ili bliže minimumu. Skup ekoloških valenci za pojedine faktore čine ekološki spektar jedne organske vrste.