cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vikinzi
Vikinška lađa
Vikinzi nisu nikad pošli tako daleko da nazovu svoje zanimanje pravim imenom, kao njihovi najbliži teutonski rođaci, koji su ugrozili sigurnost Rimskog imperija i koji su se ponosno nazvali Cimbrima ili „drumskim razbojnicima". Ali poglavica Vikinga iz osmog ili devetog vijeka naše ere bio je samo neka bolja vrsta razbojničkog vođe, a njegovi sljedbenici po svemu su ličili na današnje gangstere. Imali su ponešto drukčije metode rada i bili su bolji borci, a ne tako podle kukavice kao gangsteri, no ipak su u prvom redu živjeli na račun drugih. Živjeli su pljačkajući neutvrđena sela, gradove i manastire cijelog obalnog područja zapadne Europe. Naseljavali su se u Engleskoj i Irskoj, da tobože štite pučanstvo od pljačkanja suparničkih gangsterskih banda. S vremenom su otkrili, da se lako ogledati s ruševnim ostacima Rima, te su postajali sve drskiji, dok se nisu odvažili da upadnu i u Sredozemno more, gdje su se proglasili feudalnim gospodarima velikog broja državica. Na sjeveru su utemeljili prvorazrednu dinastiju, koja je kasnije, preko Normandije i Hastingsa, zagospodovala Britanskim otočjem i pretvorila nekadašnje razbojnike u propisno pomazane suverene Engleske.
Kad su Normani došli u Sredozemno more i u južnoj Italiji osnovali svoju državu, došli su u dodir i s Hrvatima. Kralj Zvonimir sklopio je savez s normanskim knezom Robertom Guiscardom protiv Istočnog carstva i njegove saveznice Venecije, tako te je onda hrvatsko brodovlje, pojačano brodovljem dubrovačkim, otplovilo u proljeće 1082. prema južnom Jadranu, gdje se sjedinilo s normanskim. Normanski izvori pripovijedaju, da je Robert Guiscardo, vrhovni zapovjednik savezničkog brodovlja, između hrvatskih brodova izabrao dvanaest za pratnju sebi i svojoj supruzi. Iz ovog rata, koji je trajao preko tri godine, Mlečani su konačno izašli kao pobjednici.
Normani ne bi bili sve to postigli, da su mogli udobno živjeti kod kuće. Ali siromaštvo i bijeda na staroj porodičnoj farmi (komad zemlje s površinom od deset puta dvadeset stopa, gdje je raslo nešto malo žita, ali ništa povrća, i kuća iz blata, koju je zimi grijao sloj kravlje balege) to ih je nagnalo na more i gusarstvo.
Ovim piratima sa sjevera lađa je bila isto što i konj Hunima i Tatarima, koji su preplavili Europu u prvom dijelu Srednjeg vijeka. Za njih je to bila živa stvar. Znali su točno, što ona može i što ne može da učini. Tjerali su je kroz kišu i mećave sjevera kao i kroz tropsku žegu Afrike. Znali su je nagnati, da nađe pravi put kroz vihore i maglu. Shvaćali su, da im život i sigurnost zavise potpuno od sposobnosti broda, da ih hitro izvede iz opasnosti, i stoga su ga mazili, kao da je živo biće, i provodili dokono vrijeme lašteći ga, popravljajući i kraseći ga graciozno svinutom krmom i pramcem s glavom zmaja zlopogleđe, koja je visoko stršila nad morem.
Svaki posao u vezi s njihovim domom na valovima radili su s ljubavlju, jer ta lađa je bila početak i kraj njihova života i života njihovih žena i djece. Iako su žene bile neka vrst nižeg ljudskog bića, napola ropkinje a napola životinje za rasplod, ipak su bile od prve važnosti, jer bez njih se nije mogla održati rasa. I tako su ove skitnice na moru za skoro pola tisućljeća terorizirale svijet, dok seljaci, dršćući na obalama Sjevernog mora i Francuske, nisu nadodali još jednu molbu svojim nedjeljnim molitvama pred nebeskim prijestoljem i molili Gospoda, da ih oslobodi „od bijesa Normana".
Većina lađa Vikinga, koje su nađene, nisu imale palube. To znači, da su lađe bile potpuno izložene bijesu nevremena. Samo na krmi bila je mala drvena kabina, koju bi podigli, kadgod je na brodu bilo žena i djece, na putu za neku koloniju u Arktičkom oceanu ili na Sredozemnom moru. No obični mornar je živio i spavao i radio i jeo i pio i kockao se pod vedrim nebom. Kad je bilo izuzetno hladno, ili kad je lađa bila u luci, po svoj prilici su radili što i Rimljani kad im je bilo prevruće. Razastrli bi jedro preko srednjeg dijela lađe, da bi imali bar neku zaštitu za vrijeme spavanja ili jela. No ako ste ikad proveli noć pod komadom zakatranjena platna u otvorenom brodu na Sjevernom moru za vrijeme bure, znat ćete, kako malo vrijedi takva zaštita. I sjetite se, a to je vrlo važan detalj, da Vikinzi silom prilika nisu nikako mogli birati vrijeme za plovidbu. Kad su se spremali na vrlo važan gusarski pothvat, na pothvat takovih dimenzija, da su morali sobom povesti i konje, onda su obično čekali lijepo vrijeme, jer bi im inače konji uginuli, a u ono doba konj je daleko više vrijedio nego čovjek. Ali Sage svjedoče, da su neka od najvažnijih njihovih putovanja poduzeta usred zime.
Kapetan, ploveći iz Ostije u Mesinu ili ma kamo na Sredozemnom moru, mogao je uvijek reći „Bit će bure noćas. Dobro bi bilo poći u luku i čekati pristojno vrijeme". Ali brod, koji je ostavio Grenland samo nešto malo kasnije u ljetu, nije imao takva izbora. Bio je prisiljen da jedri dalje, ne osvrćući se na uzburkano more ni protivan vjetar, s kojim se, kao privaga, svako pola sata miješao i grad. Kad se momčad tužila, kapetan ih je uvijek mogao tješiti, da im lađa ne može potonuti zato što je građena isključivo od drva. Ali, međutim, da ne bi morali danima sjediti s nogama u prljavoj vodi, mornari su morali neprestano izbacivati vodu od rana jutra do kasne noći. Izbacivati vodu u to vrijeme nije značilo pomicati ručku na pumpi. Značilo je stalno se mučiti s malom drvenom zdjelom.
No tu nije bio kraj mukama. Kuhanje na ovim otvorenim lađama nije bilo posve nemoguće po lijepu vremenu. Čak i danas se čovjek začudi, kad vidi, kakva čudesa može iskusan kuhar stvoriti s malo žeravice prostrte na limenoj ploči. No nije se moglo prirediti toplo jelo, kad se lađa valjala. Ni spavati se nije moglo. Prije svega, nije bilo suha mjesta na cijeloj lađi, gdje bi čovjek mogao udobno leći. Osim toga, vesla su morala pomagati kormanu, da bi lađa mogla sigurno broditi na valovima bez neprestane opasnosti da je ogromni val ne prevrne. I onda, kad bi se konačno pojavio na vidiku otok gdje su mislili, da bi se mogli zakloniti od vjetra, uvijek je postojala opasnost da naiđu na neprijateljski raspoložene urođenike. Jer križno jedro Vikinga i zmajeva glava (DRAKKAR) na pramcu njihovih lađa bili su poznati na daleko i široko, a ni jedno ni drugo nije bila baš najbolja preporuka za one, koji su dolazili da traže privremeno gostoprimstvo u stranoj luci.
Ljudi su ispunili rizme i bale papira s romantičnim pričama o slikovitom i privlačnom životu ovih starih Vikinga. Već sama materijalna strana života na brodu bila je dosta loša. Ali što mora da je taj život učinilo daleko gorim, bile su one vječne glupe svađe, koje su bjesnile na nekima od ovih lađa kroz dva ili tri pokoljenja. Prosječni Teutonac uvijek je bio izrazito individualističan u svom stavu prema bližnjemu. Germani su na glasu kao piZmeni ljudi, i u tome im je malo tko ravan. Oni će pizmu nositi s neizmjernim strpljenjem, dok jednog dana ne planu i rasplamte čitavu zajednicu bez ikakve opomene.
Povijest naseobina Vikinga u raznim stranama svijeta je beskrajna priča o umorstvima, osvetama, najogorčenijim i najpretjeranijim prepirkama, koje bi često bez naročitog razloga iskorijenile čitava sela i kolonije, kao što je to, na primjer, bilo u Grenlandu. Jer čini se, da je domaća svađa, a ne navala Eskima dokončala kolonijalni eksperimenat, koji je trajao više od četiri stotine godina.
Godine 1410., posljednja lađa Vikinga vratila se iz Grenlanda u Norvešku. Za neko vrijeme poslije toga možda bi koji islandski ribarski brod ponekad posjetio ovu naprednu naseobinu sa njenih četrdeset crkava, katedralom, manastirima i stotinama farma. I zatim, ništa, potpun i savršen muk. Kad je Davis posjetio Grenland godine 1585., nigdje nije bilo ni traga ni glasa bijelom čovjeku. Stara su četverokutna jedra trbušastih zmajeva iščezla. Druga vrsta lađe je došla na njihovo mjesto.
Vikinška umjetnost
Vikinška umjetnost rano-srednjovjekovne Skandinavije i Danske-kako je u ranoj fazi njene evolucije reprezentiraju stariji i mlađi oseberški stil(IX st.), a u kasnijoj fazi stilovi jellinge, Ringerike i urnes (X i XI st.) - uporedna je likovna pojava s irskom i anglosaskom,pretezno kristianiziranom, umjetnošcu na Britanskim otocima.
Kao kasni poganski izdanak «barbarske» kulture zapadne Europe iz doba seobe naroda Vikinška umjetnost nastavlja u Norveškoj i Danskoj a posebice u Švedskoj baštinu merovinške zoomorfne ornamentike koju je u Europi prekinula karolinška renesansa.
Prodirući postepeno i sporadično i u novi, ranoromanički likovni govor zrelog feudalnog kršćanskog srednjeg vijeka. Njen razvoj počinje u stvari jednim prijelaznim stilom, starijim oseberškim stilom, koji se razvija u raznim dijelovima Skandinavije na prijelazu iz VIII.u IX. St. To je nešto izmjenjeni zoomorfni stil III u kojem ima elemenata preuzetih iz inzularne (irske) umjetnosti. Taj prijelazni stil koji je bio raširen, posebice u Južnoj Norveškoj, najbolje opisuju obje strane pramca broda iz Oseberga.
Već u prvoj polovici IX. St. Taj je plošni stil zamjenjen punijim, i izražajnijim, reljefnim stilom nazvanim Mlađi oseberški stil. Taj se stil odlikuje figurama životinja koje se međusobno isprepliću, bore i grizu tvoreći prekrasne dramatični prizore prepune dinamike. Iz tih oblika nastaje i naziv cijelog stila- Stil zakačenih životinja (engl. Gripping-beast style, šved. Gripdjurstil )Te čudesne životinje izbuljenih očiju i dugim repovima savijenim u krivulje, skupljenim u klupka, ispunjavaju u raznovrsnim pozama plohe ukrasnih, ali i upotrebnih predmeta vikinške svakodnevnice od drveta, kosti i metala.
Podrijetlo ovog fantastičnog životinjskog svijeta još nije posve objašnjeno. Čini se da više izvire iz orijentalne, nego li iz karolinške tradicije. U red najljepših radova oseberškog stila, a ujedno i u red najznačajnijih djela «barbarske» umjetnosti poslije seobe naroda, idu napose drveni stupovi sa čudnovatim zmijskim glavama. Ovdje je ne samo glava već i dugački vrat zmija prekriven bogatim zoomorfnim dekorom u punoj plastici. Ova ekspresivno i «barokno»koncipirana glava s otvorenim čeljustima i velikim očnjacima ima uzor možda u kakvom karolinškom ili, vjerojatnije, orijentalnom životinjskom liku. Međutim, način na koji je ta glava riješena u likovnom smislu, posve je nordijski. To sudimo po dubokom reljefu i snažnoj minuciozno izrađenoj plastici. Više pojedinačnih životinja isprepletenih u snažno klupko formiraju glavu zmaja.
thumb|250px|Vikinzi i njihova putovanja prikazani na [[ferojski otoci|ferojskim poštanskim markama]]
Riječ Viking danas označava stanovništvo koje je u ranom srednjem vijeku živjelo na prostoru Skandinavije, točnije na prostorima današnje Švedske, Norveške, Danske i Finske. Često se upotrebljava i naziv Normani (»ljudi sa Sjevera«), no on je ipak više korišten za one Vikinge koji su zaposjeli današnju Normandiju, kao što je naziv Varjazi često korišten za srednjovjekovne skandinavske doseljenike u današnjoj Rusiji, Ukrajini i nekadašnjem Bizantu.
U posljednje se vrijeme čuju mišljenja da bi se naziv Viking trebao koristiti samo za one stanovnike Skandinavije (Skandinavskog poluotoka i Danske) koji su u srednjem vijeku izvodili pljačkaške pohode diljem tada poznatog svijeta. No ovdje nećemo koristiti takovo, reducirano, značenje jer su »oni koji su pljačkali« i »oni koji nisu« teško razdvojivi iz više razloga, od toga da ni svi koji su plovili nisu pljačkali, nego su trgovali, ili naseljavali nenastanjena područja, do toga da je cjelokupna kultura i ratnika i neratnika nerazdvojiva, dobar je primjer umjetnost: rezbarije u drvetu se nalaze i na vikinškim lađama i na kršćanskim crkvama što su nicale potkraj vikinškog razdoblja.
Porijeklo riječi nije u potpunosti razjašnjeno, te tako postoji nekoliko objašnjenja:
Razdoblje njihovih aktivnih pohoda diljem Europe naziva se vikinškim dobom i traje oko 250 godina. Prvi zabilježeni napad zbio se godine 793. kada su napali samostan Lindisfarne na engleskoj obali, a posljednji 1066. kada Vilim Osvajač napada Englesku.
Vrijeme je to vrhunca i propasti Franačke države, nakon propasti Zapadnog Rimskog Carstva životari još ono Istočno, Bizant, sa središtem u tadašnjem Konstantinopolu (današnji Carigrad), a preko Gibraltara se na područje današnje Španjolske širi Kalifat.
Izvori
Ne postoje pouzdani pisani izvori o Vikinzima. Ono što je pisano, pisali su uglavnom stranci, svećenici, redovnici, kroničari iz mjesta koje su Vikinzi napadali. Najčešće su to bila pisma upućena biskupima ili vladarima u kojima se tražila zaštita ili pomoć te je bilo u interesu pošiljatelja da se pretjeruje s vikinškim izgredima. Postoje i neki zapisi arapskih trgovaca koji su trgovali s Vikinzima.
Često kontroverzni podaci mogu se iščitati iz nordijskih mitova i islandskih saga (ne zaboravimo da su one zapisivane tek od 13. st., kada su Islanđani bili kršćani već više od dva stoljeća).
Jedini pisani spomenici koje su izradili sami Vikinzi su runski zapisi. Pisali su ih na drvetu, metalu, a danas ih je ponajviše sačuvanih (nekoliko tisuća) na kamenim stijenama. Osim što su često teško čitljivi (zbog načina pisanja – neodvojeno, zbog oštećenja ili čisto zbog nepoznatog značenja pojedinih riječi), runski su zapisi i vrlo kratki, upravo lakonski, te kao takvi poprilično neinformativni.
Materijalni izvori uglavnom potječu iz ostataka potopljenog brodovlja u pogrebnim svečanostima, što je iznimno rijetko jer su Vikinzi spaljivali mrtve. Kuće, odjeća, oruđe uglavnom uništeni vremenom, sačuvani su tek fragmentarno.
Vikinški pohodi
thumb|365px|Vikinški pohodi Često se vrlo pogrešno smatra da su Vikinzi isključivo pljačkali, no vrlo je pouzdano da su upravo oni razvili najrazgranatiju trgovačku mrežu srednjega vijeka spajajući Istok sa Zapadom, Sjever sa Jugom.
Istočne rute
U smjeru istoka europskog kontinenta odlazila su plemena koja su naseljavala prostore današnje Švedske. To se prije svega odnosi na pohode prema prostorima današnje Ukrajine, Rusije i nekadašnjeg Bizanta. Interesantno je da su upravo Vikinzi uz pomoć istočnoslavenskog plemena Poljana osnovali prvu kijevsku kneževinu u današnjoj središnjoj Ukrajini, koja se potom proširila na prostore Bjelorusije i zapadne Rusije. Kneževina se postepeno forimrala kao država Kijevska Rus' i tijekom 11. stoljeća je postala jedna od najuspješnijih europskih država. Možda je zgodno reći da su imena poput Igor (Ihor) ili Olga (Olha) koja danas smatramo tipično ruskima ili ukrajinskima potječu od skandinavskih Ingvar i Helga. Što se kurioziteta u vezi Bizanta tiče, Vikinzi su ondje vjerojatno kao i kod Poljana radili kao svojevrsni tjelohranitelji vladara, a bili su poznati pod imenom Varjazi ili Varangici. O njihovim pohodima svjedoče mnogi kameni stećci ispisani runama.
Zapadne rute
Norveški su se Vikinzi isprva naselili na otoke sjeverno od Škotske. Naseljavanje na, na primjer Shetland ili Orkney proteklo je u miroljubivu ozračju. Ti su naseljavatelji bili seljaci koji su zbog nepogodne klime, neplodne zemlje, a moguće i zbog bolesti napustili svoje naseobine na sjeveru.
U sljedeća dva stoljeća niti jedno mjesto na zapadnoj europskoj obali nije bilo sigurno pred njihovim napadima, a o čemu možda ponajbolje svjedoči molitva koja se molila u francuskim samostanima: De furore Normannorum libera nos, Domine. (Oslobodi nas, Bože, od mahnitanja Normana.)
Nakon smrti franačkog kralja Karla Velikog ulaze i na područje današnje Francuske i zauzimaju Pariz na Uskrs 885. Nakon dugotrajnog teroriziranja francuski je kralj Karlo Jednostavni godine 911. spasio zemlju jednim ingenioznim planom. Naime, ponudio je jednom od najproblematičnijih vikinških vođa, Rollu, dio svoje zemlje oko Seine u zamjenu za zaštitu ostatka zemlje od ostalih Vikinga. Ime Normandija je to područje dobilo upravo po njima. I ovi su se Vikinzi počeli baviti poljoprivredom i trgovinom i uskoro se asimilirali.
Manji posjedi u Skandinaviji su se postupno ujedinili i nastale su prve države. No već u 9. stoljeću, u Norveškoj, za kralja Haralda Lijepokosog, dolazi do nezadovoljstava njegovim pokušajima da uspostavi kraljevsku vlast nad lokalnim vladarima, konunzima. Tako se skupilo nekoliko tisuća porodica koje su između 870. i 930. krenule na zapad. Stigli su na nenaseljeni Island i osnovali koloniju.
Islanđanin Erik Crveni protjeran s Islanda zbog ubojstva plovi na zapad do Grenlanda.. On ni tada nije bio, iako mu to ime govori, zelena zemlja. Prosječna je ljetna temperatura bila viša od današnje za 1°C, no vjerojatnije je da je ime marketinški produkt Eirika Crvenog kako bi pridobio ljude da krenu s njim i osnuju koloniju. I zaista, 985. godine 25 brodova s nekoliko stotina ljudi kreće prema Grenlandu kamo stiže svega 13 brodova.
Tamo su osnovali dvije kolonije koje su postojale oko 500 godina prije nego su nestale, najvjerojatnije zbog toga što kroz nekoliko stoljeća Norveška, pod čiju je vlast Grenland bio pao, nije slala brodovlje s namirnicama. Norveška je uvela monopol na trgovinu s Grenlandom, a kako je stanovništvo postupno siromašilo nisu mogli plaćati danak još nekome da im šalje namirnice. Pomogla nije ni promjena klime koja je došla u 14. stoljeću; područje leda sve se više širilo, a s njim stižu i Eskimi. Grenlanđani se nisu asimilirali s Eskimima, niti su prihvatili njihov način života, i čini se da je upravo to bilo kobno po kolonije. Pronađeni su ostaci 300-tinjak farmi, 17 crkvi i 2 samostana.
Danas se pretpostavlja da je Leif Ericsson zvani Sretni, inače sin Erika Crvenog krenuo iz Grenlanda dalje na zapad došavši do zemlje koju su nazvali Vinland (što, čini se, ipak nema veze s riječi vin (vino), već označava travnatu dolinu). Osim priča iz islandskih saga, postoje i materijalni dokazi, ostaci kuća u zaljevu L'Anse aux Meadows u Newfoundlandu. Čini se da su Vikinzi ondje boravili svega nekoliko godina, a razlog zašto su otišli nije pouzdano utvrđen. I u Labradoru je pronađeno nekoliko predmeta koji bi mogli pripadati Vikinzima. Interesantno je i da je u indijanskoj naseobini u američkoj državi Maine pronađena norveška kovanica koja datira između 1067. i 1093.
Vikinški brodovi
Vikinzi su pravili dva tipa brodova: dugačke i uske, za rat i kraće,široke i stabilnije za trgovinu i transport. Razvili su brod bez palube, s kobilicom i ojačanim koritom koji se naziva drakar.
Ratni brodovi su bili lagani, stabilni i laki za manevriranje. Bili su nevjerojatno brzi i moglo se njima doći veoma blizu obale, tako da mještani nisu uspjevali organizirati obranu. Tipično za vikinške ratne brodove bila je glava zmaja ili nekog vodenog čudovišta, koja je stajala naprijed na vrhu i svojim otvorenim čeljustima i razrogačenim očima plašila neprijatelje. U to doba cijela Europa je bila u strahu od vikinškog napada i izgovarali su molitvu: "Od normanskog bijesa, čuvaj nas mili Bože".
Upravo tako dobri brodovi omogućili su im nevjerojatnu mobilnost. Stići na četiri kontinenta (u vrijeme kada se za samo tri znalo!!) u ranom srednjem vijeku doista je impresivno.
Ne zna se pouzdano što im je služilo za navigaciju. Pretpostavlja se da su plovili u blizini obale što su dulje mogli, a na pučini su se vjerojatno orijentirali prema pticama, zvijezdama, smjerom valova, o čemu svjedoči Haukova saga.
Oružje
thumb|desno|Vikinški mačevi
Najvažnije vikinško oružje bio je mač. Oštrica mača bila je duga oko 90 cm, a široka oko 10. Čini se da su vrlo cijenili oštrice uvezene iz Franačke; njima bi sami dodavali balčake koji su često bili ukrašeni raznim ornamentima.
Koristili su i luk i strijele. Postojali su različiti lukovi za različite svrhe. Neki su bili dugi i do 2 metra! Uglavnom su ih izrađivali od tise.
Tu su još i sjekire i koplja. A za obranu i štitovi uglavnom okrugloga oblika. Nisu pronađene nikakve kacige koje bi imale rogove!
Ratna se strategija Vikinga sastojala od nenadanog napada pri kojem bi ugrabili sve što je vrijedno, a potom jednako brzo odjurili na pučinu. Većina napada nije bila pomno planirana niti strateški komplicirana, iako je bilo i takvih koji su svjedočili o vrlo razvijenoj organizaciji i vojničkim vještinama.
Novac
Vikinzi su se prije no što su počeli kovati vlastite kovanice služili kovanicama naroda s kojima su došli u doticaj. Prva vikinška kovnica novca bila je u Hedebyju, u današnjoj Norveškoj. Motivi vikinških kovanica bili su brodovi, životinje, kuće.
Vikinške kovanice nisu imale nominalnu vrijednost, vrijedile su prema svojoj težini. Kad ih je trebalo »usitniti« rezale su se na komadiće. Čistoća materijala provjeravala se zarezivanjem kovanica.
Osim vikinških, pronađene su i kovanice Bizantskog Carstva, Kalifata, Svetog Rimskog Carstva Njemačkog Naroda, Engleske (čak više nego u samoj Engleskoj! No ne zato što su ih Vikinzi toliko poharali, nego zato jer su se za engleskog kralja Edgara sve kovanice talile i nanovo kovale svakih pet do šest godina). Pronađene su još i franačke i frizijske kovanice. Sve su ove kovanice, kao i originalne vikinške, Vikinzima vrijedile isključivo prema svojoj težini.
Osim kao platežno sredstvo, kovanice su Vikinzima služile i kao − nakit. Neke bi probušili i nizali na razne načine, a neke bi rastopili i stvarali nešto potpuno novo (narukvice, ogrlice, broševe…).
Život Vikinga
Unatoč vrlo rasprostranjenoj slici Vikinga, čini se da je zapravo vrlo mali broj njih sudjelovao u vikinškim putovanjima. Većina Vikinga bili su miroljubivi seljaci i obrtnici.
Živjeli su u manjim seoskim naseljima. Nastambe su bile pravokutne i izdužene s niskim zidovima od pletera i gline ili drveta. Središtem kuće dominira ognjište koje zauzima najveći dio nastambe. Vatra je bila i izvor topline i izvor svjetlosti. Otvor za dim najčešće se nalazio ponad ognjišta ili na zabatu. Prozora ili nije bilo ili bi bio jedan maleni. Duž zidova su se nalazile ugrađene klupe koje su služile za sjedenje i spavanje.
Uzgajali su zob, raž, ječam, pšenicu, sakupljali su razne plodove poput šljiva, divljih jabuka, orašasto voće. Također su uzgajali i krave, koze, ovce, svinje i perad: kokoši, guske, patke. Važan izvor hrane bili su im i lov i ribolov. Vjerojatno najpoznatije vikinško piće je medovina koju su pravili od meda; dakle, bavili su se i pčelarstvom.
Rogovi stoke su se često koristili za pijenje pića; tu su i drvene i keramičke zdjele, a ima i staklenih čaša, no one su isključivo uvezene.
Središta
Sela koja su se u početku sastojala od odvojenih gospodarstava sa po nekoliko zgrada (jedne glavne i nekoliko pomoćnih) polagano su se počela pretvarati u veća trgovačka središta. Naravno, samo ona koja su i prije bila trgovački punktovi.
Birka
Smještena u središnjoj Švedskoj na jezeru Mälaren (nedaleko današnjeg Stockholma) imala je strateški važan položaj jer se nalazila u sjecištu nekoliko trgovačkih ruta. A kako je vodostaj u vrijeme Vikinga bio oko 5 m viši no danas, Birki je tada bilo lakše prići no danas. Tu se moglo naći proizvode od stakla, vune, svile.
Sigtuna
Također je bila smještena na jezeru Mälaren, a na važnosti je dobila u 10. stoljeću. Zbog podizanja razine tla pristup Birki postaje otežan te Sigtuna postaje najjači trgovački centar.
Vikinško društvo
Položaj žena je, kad uzmemo u obzir srednjovjekovne prilike u Europi, prilično dobar. Bile su neovisne i jake, a postoje i indicije da su bile i zajedljive i drske. (Hogarova je Helga, dakle, vjeran primjer). Kada je glava kuće bio odsutan, bilo zbog lova, pljačkaških pohoda, trgovine ili čega drugoga, žene su vodile posjed. Imale su pravo same izabirati supruga, a smjele su se i odlučiti na razvod. Pritom je bio običaj da muž i dalje skrbi o ženi i obitelji (bilo je to pitanje časti na koju su Vikinzi mnogo polagali).
Shamrock Lakes, Indiana
Šamrok Lejk je grad u američkoj saveznoj državi Indijana.
Vikinzi
Vikinško društvo
Vikinško je društvo imalo vrlo razvijen pravni sustav, koji je tada bio najdemokratičniji u cijelom svijetu. Postojala je javna skupština, Thing, na kojoj su svi slobodni ljudi imali pravo govoriti. Tu su se donosili i zakoni, i to javnim glasanjem. Čak je postojalo svojevrsno zanimanje »zakonogovornika«, u svakoj je zajednici postojao čovjek koji je znao zakone napamet. Kasnije su zakoni zapisani što nam je omogućilo da vidimo da su postojale lokalne varijacije zakona.
Shamrock Lakes, Indiana
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 231, što je 63 (37,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Vikinzi
Vikinško društvo
Iako su podaci još uvijek nedostatni, danas se pretpostavlja da su se tijekom 11. st. lokalni posjedi formirali u veće cjeline koje su vremenom postale kraljevstva, Dansko, Švedsko i Norveško.
Religija
Ne zna se pouzdano kada su svećenici s Kontinenta počeli širiti kršćanstvo po Skandinaviji, no budući da se godinom kristijanizacije Skandinavije smatra 1050. (nekoliko stoljeća kasnije nego u ostatku Europe), čini se da je to bio polagan i mukotrpan posao.
Umjetnost
Govoreći o umjetnosti, prvenstveno mislimo na rezbarije u drvu, osobito cijenjene u Vikinga, i ornamente izrađene od metala (bronce, srebra, zlata…), to je u pravom smislu primijenjena umjetnost jer je nalazimo na predmetima za svakodnevnu upotrebu i dekoraciju.
Vikinzi su koristili vrlo žive boje, kako u tekstilu, tako i u arhitekturi, te rezbarijama svih vrsta u svim materijalima. Tekstil je bojan pomoću biljnih boja, kamen i drvo različitim prirodnim pigmentima, a boja kod metala dobivala se upotrebom različitih metala.
Nakon kristijanizacije u 11. stoljeću prevlast preuzima romanski stil s dominacijom biljnih ornamenata.
Rune
thumb|300px|Runski zapis na kamenoj stijeni
Jezik kojim su se Vikinzi služili danas nazivamo staronordijskim, njime su se bez većih problema mogli sporazumijevati na cijelom skandinavskom prostoru. A dugo se zadržao i na prostorima na koje su se Vikinzi naselili: Orkney, Shetland, mjestimično u Irskoj, Novgorodu… I, naravno, na otocima što su ih Vikinzi naselili, Island i Ferojski otoci.
U 7. i 8. stoljeću dolazi do mnogih jezičnih, prije svega fonetskih, promjena. S njima se mijenja i futhark. Nastaje tzv. mlađi futhark kojeg karakterizira reduciranje broja znakova na svega 16.
Latinica se počela širiti s kršćanstvom i postupno potisnula rune, ali one su se sporadično upotrebljavale i u 19. stoljeću.
Runski zapisi koji su nam sačuvani su uglavnom oni na kamenim stijenama, a potječu iz 9. stoljeća. Postavljeni su na mjesta gdje su trebali biti viđeni, duž putova i plovnih rijeka. Uglavnom svjedoče o smrti ili nestanku pojedinih Vikinga. Podizali bi ih rođaci poginulih, no mogu se pronaći i primjeri u kojima, na primjer, lokalni moćnik daje svijetu do znanja o svojoj nazočnosti i postignućima.
Zablude
Da na kraju raščistimo nekoliko općepoznatih, ali krivih, činjenica.
Oksoboran
Oksoboran je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 27,818 Da.
Bruay-sur-l'Escaut
Brije sir l'Esko je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Sever-Pa d Kale, u departmanu Sever.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 11.771, a gustina naseljenosti je iznosila 1,757 stanovnika/km².
Glendale, Arizona
Glendale je grad u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 226.721 stanovnika.
Striježevica
Striježevica je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Doboj koja pripada entitetu Republika Srpska. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 597 stanovnika. .
Moldavski lej
thumb|180px|right|Moldavski lej Lej (moldavski: leu moldovenesk) je zvanična valuta Moldavije. Jedan lej se deli na 100 bana. Moldavski lej je dobio ime po rumunskom leju. Uveden je 29. novembra 1993. Lej je zamenio privremene kupone. Međunarodni kod za lej je MDL.
Novac izdaje Narodna Banka Moldavije. Inflacija je iznosila 11.9% u 2005. godini.
Papirne novčanice se izdaju u apoenima od 1, 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 i 1000 leja a kovani novac u apoenima od 1, 5, 10, 25 i 50 bana.
Kao i u mnogim drugim zemljama istočne Evrope jake strane valute se koriste uporedo sa zvaničnm valutama. Na prvom mestu to je američki dolar a na drugom evro.
Eksterni linkovi
Pogledaj još: spisak valuta
Guan Lu
Guan Lu (209–256) je bio kineski vidovnjak iz vremena Tri kraljevstva. Spominje se u historijskim tekstovima, ali je najpoznatiji po anegdotama koje čine dio radnje romana Romansa Tri kraljevstva.
Orfanotrofio, Frosinone
Orfanotrofio je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 113 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 60 m.
Ooltewah, Tennessee
je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 687, što je 4.994 (-87,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Menekej
Menekej (Μενοικεύς) bilo je ime nekoliko ličnosti u grčkoj mitologiji i jedne, kako se čini, istorijske osobe.
Hrvatska kuna
Za valutu Nezavisne Države Hrvatske pogledajte tekst Kuna (NDH)
Kuna, odnosno hrvatska kuna bila je službena valuta u Republici Hrvatskoj od 30. 5. 1994 do 1. 1. 2023. Stoti dio kune bila je lipa. Kratica za kunu u platnom prometu u zemlji bila je Kn, a za lipu lp. Međunarodna kratica za kunu bila je HRK.
Historija
U pokrajinama više i niže rimske provincije Panonije (današnja Mađarska i Slavonija), ubirani su porezi u vidu kuninih koža, koje su tada bile iznimno cijenjene.
Prvi hrvatski novac s likom kune je bio srebrni denar iz 13. stoljeća, u periodu 1230-1380, kojeg su kovali hrvatski banovi. Na sedam od ukupno osam tipova toga novca dominirao je lik kune. Prve dvije kovanice su bile veoma slične. Jedna je iz vremena Bele IV. i herceg Kolomana (1235), a druga iz vremena herceg Stjepana (1246). Na njima se pojavljuje kuna u trku ulijevo, između dvije šestokrake zvijezde, a tekst je ovijen dvjema kružnicama od bisera. Isti motiv dominira i na kasnijim kovanicama, za vrijeme kralja Stjepana V, Ladislava IV i Andrije III, te više slavonskih banova i protubanova u 13. stoljeću, zbog čega se banski denari u numizmatici naziva slavonskim banovcima.
mini|200px|5 kuna (1934) Ustaški pokret u Italiji je 1934. izdao je srebrnu kovanicu od 5 kuna. Ante Pavelić, vođa Ustaškog pokreta, u svojoj knjizi sjećanja objavljenoj pod nazivom „Doživljaji“ je zapisao kako je ideja o nazivu „kuna‟ za novčanu jedinicu njegova, te da je naziv dao po povijesnom imenu kuninog krzna, koje se u dalekoj prošlosti koristilo u „domovini“, osobito na dunavskom području, kao platežno sredstvo. Na licu toga novca se nalazila oznaka njegove vrijednosti u kunama i godina kovanja. Sve je uokvireno u kružni hrvatski tropleter. Na naličju je u sredini hrvatski grb iznad dvije vrpcom povezane grancice, a unaokolo je nadpis sa zeljom za stvaranje suverene Hrvatske. Kovanica od 5 kuna je izdana kao prvi korak k uvođenju nove valute, najprije u redovima samog Ustaškoga pokreta, a kasnije je planirano da se kuna koristi u Hrvatskoj. Planovi Ustaškog pokreta za uvođenju kune kao službene valute su bili dalekosežni i prilično detaljno razrađeni. Međutim, kovanice od 5 kuna iz 1934. se nikada nisu koristile za kupoprodaju, već su je najverovatnije kupovali članovi Ustaškoga pokreta, za uspomenu. Kuna se trebala dijeliti na 100 banica. Daljnju izradu kuna i banica spriječila je reakcija Italije, nakon atentata na kralja Aleksandra (9. 10. 1934), pošto je internirala Antu Pavelića, a kasnije i onemogućila rad cjelokupne ustaške organizacije. Nije poznato koliko je srebrnih kovanica od 5 kuna iskovano i one danas predstavljaju veliku rijetkost.
Nakon što je 1939. godine, uspostavljena Banovina Hrvatska unutar jugoslavenske monarhije, banovina je razmatrala mogućnost kovanja vlastitog novca kune.
Sun Deng
Sun Deng (209–241) bio je kineski plemić, odnosno krunski princ države Istočni Wu, jednog od Tri kraljevstva. Sun Deng je bio najstariji sin Sun Quana, osnivača i prvog cara države. Bio je oženjen za kćer Zhou Yua, sa kom je imao troje djece. Kineski izvori ga opisuju kao mudrog i kreposnog čovjeka, ali koji je umro mlad od bolesti, te nije stigao naslijediti svog oca.
Hrvatska kuna
Historija
Pošto je hrvatski novac bilo potrebno izraditi što prije, a kako ne bi kompromitirali krunu velikom devalvacijom u tegobnim vremenima, komisija na čelu sa Marijanom Hanžekovićem, dotadašnjim ministrom financija, se na radnom sastanku 29. 8. 1991, iz praktičnih razloga, odlučila za izdavanje privremenog novca pod nazivom hrvatski dinar.
Maja 1993, deset zastupnika Zastupničkog doma Hrvatskoga državnoga sabora predložilo je izmjenu Zakona o Narodnoj banci Hrvatske, te izmjenu naziva hrvatske krune, nazivom kuna, uz objašnjenje da treba poštivati tradiciju, te da „kruna i banica nikako ne odgovaraju mladoj republici“. Nakon rasprava, tokom više saborskih sjednica, u julu 1993, sa 70 glasova za, 21 protiv i 10 suzdržanih kuna je prihvaćena, tako da kruna nikada nije uvedena. Javnih rasprava za i protiv kune bilo je i nakon uvođenja kuna.
Osim toga, postojala je sigurnost, da zbog povijesnih asocijacija na Ustaški pokret, nitko od ozbiljnijih stranih političkih čimbenika, kojima je jedino bila bitna stabilnost valute, neće imati primjedaba na njen novi naziv.
Još prije odluke o zamjeni naziva valute, 25. 2. 1993, Komisija za pripremu prijedloga koncepcije monetarnog sustava i izradu novčanica, na čijem je čelu bio akademik Dalibor Brozović, donijela je odluku o raspisivanju pozivnog natječaja za izradu novog kovanog novca. Poziv za dostavu ponuda, s okvirnim uvjetima, upućen je 31. 3. 1993, a umejtnici su imali 5 dana vremena (5. 4. 1993) da dostave svoje prijedloge. Pobjednik natječaja za kovanice, Kuzma Kovačić proglašen je 13. 4. 1993. Prve nacrte i pokusne otiske za osam apoena novčanica hrvatskih kruna izradili su umjetnici Miroslav Šutej i Vilko Žiljak. Nakon što je odlučeno da naziv nove valute bude kuna, redizajnirne su novčanice krune u kune.
Za stoti dio kune izabran naziv lipa (drvo). Kako naziv kuna potječe iz životinjskog svijeta, tražio mu se parnjak u biljnome svijetu.
Novčanice koje glase na kunu, kao novčanu jedinicu Republike Hrvatske, te kovani novac koji glasi na kunu i lipu, puštene su u optjecaj dana 30. 5. 1994, na tadašnji Dan državnosti.
Prva zadaća vlade nakon uvođenja kune bila je da oštrom terapijom eliminira inflaciju, uspostavi ekonomska stabilnost, kao bitna pretpostavka za pripremu i opremu vojske i policije u ratnim godinama.
Kovničke matrice za prvo izdanje iz 1993. su izrađene u njemačkoj državnoj kovnici u Stuttgartu, a potom u britanskom Royal Mintu. Istovremeno su novčanice kuna tiskane u njemačkoj tvrtki Giesecke & Devrient München, koja je u to vrijeme tiskala i njemačke marke, a u istoj tiskari su svojedobno tiskane i novčanice NDH kuna. Izrada kovanog novca kuna i lipa započela je u Zagrebu 14. 1. 1994. nakon otvaranja Hrvatskog novčarskog zavoda.
Hrvatski novčarski zavod, koji se nalazi u državnom vlasništvu, proizvodi kovanice, dok se papirne novčanice i dalje tiskaju u inozemstvu (Beč i München), budući da u Hrvatskoj ne postoji tiskara koja raspolaže potrebnom opremom za tisknje prema uobičajenim standardima za novčanice, te da se kupnja opreme za tiskanje samo sopstvenog novca ne isplati.
Kovanice
Autor likovnog rješenja za kovani novac kuna i lipa je Kuzma Kovačić, osim kovanice od 25 kuna, koja se od 1997. izdaje kao prigodni optjecajni kovani novac, čiji je autor likovnog rješenja Damir Mataušić.
Na licu kovanica lipa nominalna vrijednost smještena je na podlozi od grančice lipe s listovima i cvjetovima, a na kunama je lik kune u trku.
Na naličju svih apoena lipa se nalazi motiv biljne, a na kunama životinjske vrste.
25 kuna
Naličje većine kovanica je isto: brojčana oznaka nominalne vrijednosti 25. U konture brojeva ukomponiran je prikaz kune zlatice. U donjem srednjem dijelu prstena je državni grb. Lijevo od grba je lovorov list, a desno grančica hrasta lužnjaka s plodovima. Na gornjoj kružnoj površini prstena istaknut je natpis sa imenom države.
Kovanice se međusobno razlikuju po licu. Do sada su izrađene serije sa slijedećim licima :
Novčanice
Autori idejnog rješenja novčanica su Miroslav i Šimun Šutej i Vilko Žiljak. Svaka novčanica ima svoju osnovnu boju. Na licu svake novčanice se nalazi lik jednog povijesnog velikana, osim na novčanici od 5 kuna, gdje su zajedno dvojica obiteljski povezanih hrvatskih plemića. Na naličju su prikazani panorama ili karakterističan motiv jednoga grada u Hrvatskoj.
Prva serija novčanica kuna izdana je u apoenima od 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 i 1000 i nosi datum izdanja 31. 10. 1993. Na njima je potpis tadašnjeg guvernera Narodne banke Hrvatske Pere Jurkovića. Novčanica od 5. kuna iz 1993. su povučene iz optjecaja 2007. Novčanice od 50, 100 i 200 kuna prestale su biti zakonsko sredstvo plaćanja 1. 1. 2010. godine.
Sve kunske novčanice imaju s lica, u središnjem dijelu, tiskan kvadrat s grbom Republike Hrvatske, uz čiji je desni rub reljefnim mikropismom tiskan je u šesnaest redaka tekst himne „Lijepa naša“. Na svim novčanicama, osim na novčanici od 5 kuna, u lijevom donjem kutu je reljefnim tiskom urađen znak za slijepe osobe, unutar kojeg je  mikropismom ispisan određeni tekst.
Pogledaj još
spisak valuta
Zagrebačka katedrala
Zagrebačka katedrala punim nazivom Katedrala Uznesenja Blažene Djevice Marije i svetih Stjepana i Ladislava je neogotička bazilika u Zagrebu, smještena je na Kaptolu. Bila je posvećena prvome mađarskom kralju Stjepanu. Zagrebačka katedrala je najveća hrvatska sakralna građevina, duga 77 m, široka 48,2 m, visoka 108 m, a u njezinu unutrašnjost površine od 1617 m² može stati 5000 ljudi.
Columbine Valley, Colorado
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.256, što je 124 (11,0 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Zagrebačka katedrala
Historija crkve
Pretpostavlja se da je na mjestu današnje katedrale, stajala mala crkvica sagrađena negdje između 9. i 11. vijek, čija se daljnja sudbina ne zna. Ono što se pouzdano zna, je da se ubrzo nakon osnivanja Zagrebačke biskupije (oko 1094.) počelo se s gradnjom veće romaničke crkve, ali kako se gradnja oduljila (trajala je do 1217.) građevina je dobila i gotička obilježja.
Buspiron
Hemija
Sinteza buspirona počinje sa N-alkilacijom 1-(2-pirimidil)piperazina sa 4-hlorobutironitrilom čemu sledi hidrogenacija nitrila preko Ranejev nikal katalizatora. Primarni aminski produkt prethodnog koraka sa spirocikličnim kiselim anhidridom daje buspiron.
Zagrebačka katedrala
Historija crkve
Za provale Tatara 1242. teško je oštećena, pa ju je biskup Timotej (1263. – 1287.) počeo temeljito restaurirati u gotičkom stilu. Obnova je nastavljena i kroz 14. i 15. vijek, a u 16. vijeku je i utvrđena zidinama i kulama, da bi svoj konačni izgled dobila u 17. vijeku kad je uz nju izgrađen masivni renesansni zvonik. thumb|left|250px|Zagrebačka katedrala prije potresa 1880. Više put je stradala od požara, ali je njen definitivni kraj bio veliki potres 1880. kad je zaključeno da joj je statika toliko narušena da ju je bolje srušiti i podići novu građevinu na njezinom mjestu.
Buspiron
Hemija
800px
Zagrebačka katedrala
Historija crkve
Nacrti za izgradnju nove katedrale naručeni su kod bečkog eksperta za neogotiku Friedricha von Schmidta. On ih je napravio, ali kako nije mogao doći u Zagreb, poslao je svog mladog asistenta Hermanna Bolléa. koji je od 1880. do 1906. podigao građevinu, temeljno izmjenivši projekt Schmidta, tako da je današnja trobrodna katedrala sa dva vitka tornja i visokim krovištem, zapravo njegovo djelo. thumb|left|250px|Katedrala za vrijeme gradnje oko 1900. Temeljito je preuređen i enterijer bazilike, izbačeni su stari barokni oltari i podignuti novi, umjesto starih grobnica biskupa i plemstva sagrađena je nova grobnica iza glavnog oltara. U njoj su sahranjeni; Petar Zrinski i Fran Krsto Frankopan, nakon što su njihovi posmrtni ostatci preneseni 1919. iz Bečkog Novog Mjesta. Tu su i grobnice posljednja tri zagrebačka nadbiskupa: Alojzija Stepinca, Franje Šepera i Franje Kuharića.
Više galerije tornja su bile zatvorene 1938. zbog nekoliko samoubojstava.
Orgulje
Njemačka tvrtka E.F. Walcker je izgradila orgulje zagrebačke katedrale 1855. godine s 52 registra. Tada glazbalo je imalo tri manuala s pedalom. Nakon nekoliko pregrađivanja orgulje danas imaju 78 registra na četiri manuala s dispozicijom (2005. g.) :
Spojnice:
I/P, II/P, III/P, IV/P,
Super I, Super II/I, Super III/I, Super IV/I,
III/II, IV/II, Sub III/I, Sub IV/II, Super IV/II,
IV/III, Sub IV/III, Super IV/III
999-struki generalni slagar, dvostruki razdijeljeni slagar, sekvencer naprijed i nazad, automatični pedal, Crescendo, način isključenih generalnih jezičnih registra, način isključenog ručnog registranja, način pojedinačno isključenih jezičnih registra, Tutti, Pleno, Schweller III, Schweller IV. Pneumatični sustav s čunjima uz elektropneumatično upravljanje trakture.
Popis gradova u Švajcarskoj
Izvor
http://www.citypopulation.de/Switzerland-Agglo.html
Ziemetshausen
Cimetshauzen je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 34 opštinska središta okruga Gincburg. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 2.960 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9774198.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Gincburg Cimetshauzen se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Gincburg. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 475 metara. Površina opštine iznosi 43,0 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 2.960 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 69 stanovnika/km².
Organizacija američkih država
Organizacija američki država ili u originalu Organization of American States (OAS) je međunarodna organizacija 35 američkih država, sa sjedištem u Washingtonu, SAD. Osnovana je 1948. godine, potpisivanjem Povelje Organizacije američkih država, a koja je stupila na snagu 1951. godine.
Članstvo
Po osnivanju 5. svibnja 1948. Organizaciju je činilo 21 država članica.thumb|300px|Države članice OAD Danas, svih 35 nezavisnih američkih država su članice Organizacije:
Službeni jezici organizacije su engleski, francuski, španjolski i portugalski. Iako je Surinam država članica, nizozemski nije službeni jezik.
Tekućica
Tekućica je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Doboj koja pripada entitetu Republika Srpska. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 736 stanovnika. .
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 1991. godine, mjesto je imalo 736 stanovnika.
Naseljena mjesta
Grebić, Lužani
Santhià, Vercelli
Santhià je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 8079 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 187 m.
Globe, Arizona
Globe je grad u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 7.532 stanovnika.
Sveti Alban
thumb|230px|Vitraž u Katedrali u St Albansu koji prikazuje smrt Svetog Albana
Sveti Alban je bio prvi britanski kršćanski mučenik. Zajedno sa svecima Julijem i Aronom, Alban je jedan od trojice mučenika zabilježenih u historiji rimske Britanije. Alban se navodi u kalendaru Crkve Engleske za dan 22. juna te štuje u anglikanskim, katoličkim i pravoslavnim zajednicama. Sveti Alban se spominje u "Acta Martyrum" te od strane Konstantina iz Lyona u njegovom ''Životu sv. Germana iz Auxerrea'' 480. Također se pojavljuje u Gildasovom tekstu De Excidio et Conquestu Britanniae iz 6. vijeka i Bedinom tekstu Historia Ecclesiastica gentis Anglorum.
Gruzijski lari
thumb|left Lari (gruzijski: ლარი) je zvanična valuta Gruzije. Jedan lari se sastoji iz 100 tetrija. Reč lari je stara gruzijska reč za zalihe ili vlasništvo dok je tetri gruzijska reč za novac iz 13. veka.
Ranije valute korišćene u Gruziji su maneti i abazi.
Vlada Eduarda Ševardnadzea u oktobru 1995. ukida bonove i uvela novu valutu - lari. Od tada je valuta stabilna.
Lari nije u upotrebi u Abhaziji i Južnoj Osetiji, regionima sa separatističim težnjama.
Lari izdaje Narodna banka Gruzije.
Sovjetski Savez
Sovjetski Savez (službeno Savez Sovjetskih Socijalističkih Republika, skraćeno SSSR) je država koja je nastala 1922. godine. Formiranje Sovjetskog Saveza bilo je kulminacija Oktobarske revolucije na prostoru Carske Rusije pod vodstvom Vladimira Iljiča Lenjina i Komunističke partije, a država se raspala 1991. godine.
Gruzijski lari
Kovani novac
Osim kovanih tetrija postoje i novčići u vrednosti od 1 i 2 larija.
Sovjetski Savez
Povijest
Sovjetski Savez je došao na mjesto Ruskog carstva, čiji je zadnji monarh, car Nikola II. vladao do 1917. Sovjetski Savez je osnovan u prosincu 1917. kao Sovjetska Rusija čiji teritorij će se 1922. podeliti na nekoliko republika (Ukrajinska, Beloruska i Transkavkaska sovjetska republika) koje će zajedno stvoriti SSSR.
Gruzijski lari
Novčanice
1 lari - slikar Niko Pirosmanašvili
2 lari - kompozitor Zaharije Palijašvili
5 larija - istoričar Ivane Javahišvili
Sovjetski Savez
Povijest
Spontani narodni ustanak u Petrogradu, kao odgovor na ratno raspadanje ruskog blagostanja i morala, kulminirao je obaranjem carske vlade u ožujku 1917. (Februarska revolucija). Autokracija je zamijenjena privremenom vladom, čije su vođe namjeravali uspostaviti demokraciju u Rusiji i nastaviti sudjelovanje u savezničkim ratnim naporima. U isto vrijeme su se u zemlji raširili radnički savjeti (sovjeti), kako bi osigurali prava radničke partije. Radikalni boljševici, pod vodstvom Vladimira Lenjina, zalagali su se za socijalističku revoluciju u sovjetima i na ulicama. Oni su preuzeli vlast od Privremene vlade u studenom 1917. u tzv. Oktobarskoj revoluciji. Tek poslije dugog i krvavog ruskog građanskog rata (1918. - 1922.), koji se sastojao i u borbi vladinih snaga i stranih trupa u raznim dijelovima Rusije, osiguran je novi komunistički režim. Mirom u Rigi, početkom 1921., podijeljen je i sporni teritorij u Belorusiji i Ukrajini između Poljske i Sovjetske Rusije.
Gruzijski lari
Novčanice
10 larija - pesnik Akaki Cereteli
Sovjetski Savez
Povijest
Od svojih prvih godina, vlada Sovjetskog Saveza bila je utemeljena na jednostranačkoj vlasti komunista, kako su boljševici sebe nazivali od ožujka 1928. Poslije neobične ekonomske politike ratnog komunizma za vrijeme građanskog rata uvedena je Nova ekonomska politika kada je sovjetska vlada tijkom 1920-ih dozvolila postojanje određene privatne ekonomska aktivnosti uz nacionaliziranu industriju, a potpuno oduzimanje hrane na selu zamijenila porezom u hrani. Rasprava o budućnosti gospodarstva pružila je podlogu sovjetskim vođama za borbu oko vlasti nakon Lenjinove smrti 1924. Postupnom konsolidacijom svog utjecaja i izoliranjem rivala unutar stranke, osobito Lenjinovog očitijeg nasljednika Lava Trockog, Josif Staljin je postao samostalni vođa Sovjetskog Saveza krajem 1920-ih.
Gruzijski lari
Novčanice
20 larijaa - državnik i pisac, otac nacije Ilija Čavčavadze