cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petropavlovsk Kamčatski
Ekonomija
thumb|desno|200px|Trg [[Lenjina u Petropavlovsku Kamčatskom]] U Petropavlovsku Kamčatskom su se za vrijeme Sovjetskog Saveza lovile velike količine ribe (naročito lososa) i kraba za ishranu, ali od pada Sovjetskog Saveza prava na ribolov u ovoj oblasti su prodata stranim proizvođačima.
Grad ima razvijenu infrakstrukturu za turizam. Oko 20 turističkih agencija, koliko ih ima, nudi širok opseg usluga, od lova na medvjede do paraglajdinga. Međutim, ne postoji izgrađen put do Kamčatke, što Petropavlovsk Kamčatski čini drugim najvećim takvim gradom na svijetu, poslije Ikitosa u Peruu. Zbog svega toga, Petropavlovsk Kamčatski je skup za turistički odmor, ali mu popularnost u zadnje vrijeme raste zbog bogate prirode, vulkana, rijetkih životinjskih vrsta, nezagađenosti i drugih turističkih kvaliteta. U gradu se nalazi istoimeni aerodrom, „Petropavlovsk Kamčatski“.
La nave bianca
La nave bianca je italijanski crno-bijeli ratni film snimljen 1941. godine u režiji Francesca De Robertisa, poznat po tome što se često navodi kao cjelovečernji prvijenac znamenitog italijanskog sineasta Roberta Rossellinija.
Nastao je za vrijeme Drugog svjetskog rata u propagandne svrhe, odnosno kako bi se promovirale aktivnosti italijanske Kraljevske mornarice čiji je De Robertis bio oficir. Protagonist filma je mladi mornar koji biva ranjen u bitci kod Teulade te se, prilikom liječenja na bolničkom brodu, zaljubi u bolničarku.
Film je snimljen uz punu podršku mornarice, koja je autorima na raspolaganje stavila ne samo vlastite brodove i stotine mornara kao statiste, nego i dokumentarne snimke napravljene za vrijeme bitaka kod rta Stilo i Teulade. Historičarima filma je, međutim, daleko značajniji po inzistiranju na korištenju naturščika umjesto profesionalnih glumaca, odnosno stilu koji će Rossellini, koji je na projektu sudjelovao kao De Robertisov pomoćnik, kasnije popularizirati kao italijanski neorealizam.
La nave bianca je premijeru imao na venecijanskoj Mostri gdje je dobio Kup Nacionalne fašističke partije. Kasnije je prikazivan u zemljama pod osovinskom okupacijom. Poslije rata je neko vrijeme bio zabranjen, ali je zabrana ukinuta, dijelom i zbog tako što se Rossellini, koji je stekao međunarodni ugled svojim antifašistički orijentiranim filmovima, počeo navoditi kao njegov autor. Zajedno sa Un pilota ritorna i L'uomo dalla croce se ponekad navodi kao dio Rossellinijeve tzv. Fašističke trilogije.
Marion County, Mississippi
je okrug u američkoj saveznoj državi Misisipi.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 27.088, što je 1.493 (5,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
El Recreo, Encarnación de Díaz
El Recreo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Encarnación de Díaz.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1989 m.
Cairo, West Virginia
Kejro je grad u američkoj saveznoj državi Zapadna Virdžinija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 281, što je 18 (6,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Le Casette
Le Casette ima više značenja:
Dagnano, Arezzo
Dagnano je naselje u Italiji u provinciji Arezzo, u regiji Toscana.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 16 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 422 m.
Arlington, Georgia
Arlington (Džordžija) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 1.479 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 1.479 stanovnika, što je 123 (7,7%) stanovnika manje nego 2000. godine.
NGC 1828
NGC 1828 je otvoreni skup u zviježđu Zlatnoj ribi.
Al Maḩţūrah, Hajjah
Al Maḩţūrah je naselje u Jemenu u pokrajini Hadžah.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 4 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 651 m.
Pihlice
Pihlice je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Sokolac koja pripada entitetu Republika Srpska. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 187 stanovnika.
UEFA Euro 2016.
UEFA Euro 2016., odnosno UEFA Europsko prvenstvo 2016., bilo je 15. izdanje UEFA Eura, koje se od 10. lipnja do 10. srpnja 2016. godine održalo u Francuskoj. Bio je to ukupno treći put da je Francuska domaćin turnira, nakon što je na izboru domaćina u svibnju 2010. godine tijesno izabrana ispred Turske. Branitelj naslova bio je dvostruki europski prvak, Španjolska.
Rancho Alegre, Amatán
Rancho Alegre je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Amatán.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 20 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 666 m.
UEFA Euro 2016.
Bio je ovo prvi put u povijesti Eura da je na glavnom turniru sudjelovalo 24 momčadi, u odnosu na 16 koliko ih je sudjelovalo od 1996. godine. Prema novom formatu, 24 ekipe bile su podijeljene u šest skupina po četiri reprezentacije, nakon čega je slijedila faza na izbacivanje u tri kruga i finale; utakmice za treće mjesto nije bilo. Direktan plasman na turnir imala je Francuska, kojoj se nakon prve faze kvalifikacijskog ciklusa pridružilo još 19 reprezentacija (dvije najbolje plasirane iz svake skupine i najbolja trećeplasirana ekipa iz svih skupina); ostale četiri sudionice izborile su svoj nastup nakon dvokružnog razigravanja.
Nakon odigrane 51 utakmice, prvak je, po prvi puta, postao Portugal, koji je u finalu porazio domaćina Francusku nakon produžetaka. Treće mjesto podijelile su reprezentacije Njemačke i Walesa, koja je ujedno i debitirala na ovom prvenstvu. Osim Walesa, Island je kao još jedan debitant ostvario izvrstan rezultat, izbacivši Englesku u osmini finala i plasiravši se u četvrtfinale.
Najbolji strijelac, a ujedno i najbolji igrač (što je prvi takav slučaj u historiji Eura), na turniru bio je Antoine Griezmann, sa šest golova, a u povijest je ušao i Cristiano Ronaldo, koji se na ovom turniru izjednačio s Michelom Platinijem na listi najboljih strijelaca u historiji Eura, postigavši svoj deveti gol u utakmici protiv Walesa.
Izbor domaćina
Rok za prijave, kako ga je odredila UEFA, bio je 9. ožujka 2009. godine, dokad je krovna organizacija primila ukupno četiri ponude. Francuska, Italija i Turska su poslale samostalne kandidature, dok su Švedska i Norveška jedine ponudile zajedničku kandidaturu; u prosincu 2009. godine, Švedska i Norveška se povlače tako da ostaju samo tri kandidata za domaćina prvenstva. Izbor domaćina bio je predviđen za 28. svibnja 2010. godine, kada UEFA-in Izvršno odbor glasovalo o ponudama.
Glasovanje se vodilo kroz dva kruga, a u njemu je sudjelovalo 13 članova Izvršnog odbora. U prvom krugu je svaki član rangirao kandidate od prvog do treće mjesta, s tim da je prvo mjesto nosilo pet, drugo dva, a treće jedan bod. Nakon tog glasovanja, prve dvije kandidature su išle u drugi krug, gdje je svaki član glasao i davao jedan bod kandidaturi. Rezultati su bili sljedeći:
Izbor Francuske za domaćina je naknadno izazvao prilične kontroverze zbog činjenice da je Michel Platini, tadašnji predsjednik UEFA-e, Francuz pa su se pojavile teorije kako je izbor namješten, čemu se u prilog navodila i izjava francuskog reprezentativca, Marca Planusa, koji je izjavio da su reprezentativci za izbor saznali u četvrtak, dok je glasovanje zapravo provedeno u petak. Neki novinari su se pozivali i na činjenicu da je Švicarska izabrana za domaćina Eura 2008. dok je na čelu FIFA-e bio Švicarac Sepp Blatter.
Kvalifikacije
S proširenjem na 24 momčadi, srednje rangirane reprezentacije imale su veću priliku za kvalificiranje na završnicu Eura. Dotadašnji kvalifikacijski format od 9 skupina sa po šest i pet momčadi je ostao, a momčadi u skupinama određene su prema UEFA-inim koeficijentima. Ukupno su se 53 reprezentacije borile za 23 mjesta u završnici, uz domaćina Francusku. Gibraltar je prvi put nastupio u kvalifikacijama za UEFA Euro, nakon što ih je UEFA 2013. priznala kao članicu.
Kvalifikacijske skupine izvučene su 23. veljače 2014. na ždrijebu u Nici. Po završetku natjecanja po skupinama, prvoplasirane i drugoplasirane momčadi iz svake grupe plasirale su se izravno na završnicu prvenstva, uz najbolju trećeplasiranu ekipu (ne uzimajući u obzir susrete sa momčadima na 6. mjestu u grupi), koja je naposljetku bila Turska. Ostale momčadi koje su završile na trećem mjestu u skupinama igrale su u play-offu za završnicu, gdje su se četiri pobjednika također kvalificirala za prvenstvo.
Kvalificirane momčadi
Ukupno se 13 od 16 reprezentacija (uključujući domaćina Francusku) koje su nastupile na prvenstvu 2012. uspjelo kvalificirati i za ovaj turnir. Među njima je i Engleska, koja je postala tek šesta momčad s maksimalnim učinkom u kvalifikacijama (10 pobjeda u 10 susreta); branitelj naslova Španjolska; te svjetski prvak Njemačka, koja se kvalificirala za svoje 12. uzastopno Europsko prvenstvo. Rumunjska, Turska, Austrija i Švicarska su se vratile u završnicu nakon što su propustili prvenstvo 2012., s tim da su se Austrijanci kvalificirali tek na svoje drugo Europsko prvenstvo, nakon što su sudjelovali na prvenstvu 2008. kao domaćini. Reprezentacije koje su se vratile na prvenstvo nakon dugo vremena uključuju Belgiju, koja se plasirala po prvi put nakon njihova domaćinstva prvenstva 2000. i Mađarsku koja je nastupila po prvi put nakon 44 godine i prvenstva 1972. te 30 godina nakon nastupa u nekom velikom natjecanju (zadnji veliki nastup bilo im je Svjetsko prvenstvo 1986.).
Pet se reprezentacija kvalificiralo na svoj prvi UEFA Euro: Albanija, Island, Sjeverna Irska, Slovačka i Wales. Osim toga, reprezentacije Albanije i Islanda nisu prije nastupale ni na jednom velikom natjecanju. Također, Austrija i Ukrajina su se po prvi put uspješno kvalificirale za EP, s obzirom da su prije toga u završnici nastupili jedino kao domaćini (2008. i 2012.). Škotska je bila jedina britanska nacija koja se nije kvalificirala za završnicu, a vrijedno spomena je i posljednje mjesto prvaka iz 2004., Grčke, u njezinoj kvalifikacijskoj skupini. Također, dva se prijašnja europska prvaka nisu plasirala: pobjednci iz 1988., Nizozemska, i prvaci 1992., Danska; Nizozemci po prvi put nakon prvenstva 1984. (također održanog u Francuskoj) i samo 16 mjeseci nakon osvajanja trećeg mjesta na Svjetskom prvenstvu 2014. a Danci nakon poraza u dodatnim kvalifikacijama od susjeda Švedske.
Gradovi domaćini
Francuska kandidatuta je, inicijalno, prezentirala 12 gradova domaćina kada je izabrana 2010. godine. Broj je do kraja svibnja 2011. trebao biti smanjen na devet, međutim u lipnju 2011. je sugerirano kako bi broj domaćina mogao biti 11. Izbor gradova domaćina pao je na Francuski nogometni savez.
Sedam stadiona bilo je sigurno, a to su - nacionalni stadion Stade de France, četiri novoizgrađena stadiona u Lilleu, Lyonu, Nici i Bordeauxu, te stadioni u najvećim gradovima, Parizu i Marseilleu. Nakon što je Strasbourg odustao zbog financijskih poteškoća povodom ispadanja iz lige, preostala dva mjesta preuzeli su Nancy i Lens, koji su u prvom krugu glasovanja završili ispred Saint-Étiennea i Toulousea; potonji su izabrani kao rezerve.
Grb Arube
150px|right Grb Arube je dizajniran u Amsterdamu 1955. Postoji sedam elemenata na grbu:
Angel Face
Angel Face je američki crno-bijeli film noir snimljen 1952. godine u režiji Otta Premingera. Protagonist, čiji lik tumači Robert Mitchum, je vozač kola hitne pomoći koji prilikom intervencije u bogataškoj kući upozna lijepu djevojku (čiji lik tumači Jean Simmons). Radnja prikazuje kako sa njom počinje ljubavnu vezu zahvaljujući kojoj će dobiti posao porodičnog vozača, ali ne prije nego što shvati da djevojka ne preza od ničega, pa ni ubistva, da postigne svoje ciljeve. Film, djelomično sniman na lokacijama Beverly Hillsa, je kasnije od kritičara dobio brojne pohvale, prije svega zbog invetivne Premingerove režije, koja je vješto naglašavala seksualne tenzije među likovima.
UEFA Euro 2016.
Gradovi domaćini
Tokom lipnja 2011., službeno je potvrđeno kako će broj domaćina biti 11 i to zbog povećanog broja sudionika (24 u odnosnu na ranijih 16). Ova odluka značila je da su se Saint-Étienne i Toulouse, dotadašnje rezerve, pridružile glavnom popisu domaćina. Ipak, u prosincu 2011., Nancy je objavio kako odustaje od domaćinstva zbog propale rekonstrukcije stadiona, tako da je lista pala na 10 gradova.
Format natjecanja
S obzirom da je došlo do povećanja broja sudionika sa 16 na 24, UEFA je odlučila promijeniti sustav natjecanja u odnosu na prethodno izdanje. Tako je broj grupa povećan s četiri na šest, dok je u fazi na izbacivanje uvedena osmina finala kao dodatna runda. Svaka grupa (A do F) i dalje je sadržavala po četiri ekipe, a dvije najbolje plasirane reprezentacije iz svake grupe su i dalje osiguravale plaman u sljedeću fazu. S druge strane, četiri najbolje plasirane trećeplasirane reprezentacije također prolaze u sljedeću fazu u čijem prvom kolu, dakle osmini finala, sada igra 16 reprezentacija, a ne 8 kao što je to bilo ranije. Ovakav sustav primjenjivan je na Svjetskim prvenstvima 1986., 1990. i 1994., uz izuzetak nepostojanja play-offa za trećeplasirane reprezentacije.
Finalni ždrijeb
Finalni ždrijeb skupina održao se 12. prosinca 2015. godine u 18:00 sati u Kongresnoj palači u Parizu. Kvalificirane ekipe su raspoređene u šest skupina po četiri ekipa, s tim da je domaćin Francuska automatski ždrijebana na poziciju A1. Ostale ekipe podijeljene su u četiri jakosne skupine po pet (skupina 1), odnosno šest ekipa (skupine 2-4). Španjolska je kao branitelj naslova automatski svrstana u prvu skupinu, dok su ostale reprezentacije svrstane temeljem UEFA-inih koeficijenata zaključno s 14. listopada 2015. godine, nakon zaključenja kvalifikacija po skupinama.
Jakosne skupine bile su sljedeće:
Suci
UEFA je 15. prosinca 2015. godine imenovala 18 glavnih sudaca za Euro u Francuskoj, dok su potpuni sudački timovi i rezerve objavljeni 1. ožujka 2016. godine. Popis je sljedeći:
Imenovana su i dvojica sudaca, koji su služili samo kao četvrti suci, te dvojica rezervnih pomoćnih sudaca:
Natjecanje po grupama
Objašnjenje boja u tablici skupina:
Statistike
Ažurirano: 10. srpnja 2016.
Strijelci
3 gola
2 gola
1 gol
Autogolovi
Jedanaesterci
Ne računajući utakmice koje su odlučene izvođenjem jedanaesteraca, ovako izgleda realizacija jedanaesteraca dosuđenih tokom igre: {| style="background-color: transparent; width: "
Maskota
Službena maskota turnira, Super Victor, službeno je predstavljen 18. studenog 2014. godine. Super Victor je dječak i superjunak odjeven u dres francuske reprezentacije i s plaštom, koji predstavlja boje francuske zastave. Njegove supermoći nalaze se u plaštu, kopačkama i lopti. Maskota je prvi put predstavljena tokom utakmice između Francuske i Švedske u Marseilleu, a ime iste je otkriveno 30. studenog 2014. godine nakon što je Super Victor dobio oko 50,000 glasova, ispred imena Driblou i Goalix.
Logo i slogan
Službeni slogan, Le Rendez-Vous, objavljen je 17. listopada 2013. godine. Jacques Lambert, predsjednik organizacijskog odbora, objasnio je kako je slogan mnogo više od kalendarskog podsjetnika, točnije poziv cijelom svijetu da uživa u emocijama ovako elitnog turnira.
Lopta
Službena lopta za Euro 2016. otkrivena je 12. studenog 2015. godine od strane Zinadinea Zidanea, bivšef francuskog reprezentativca. Lopta je dobila naziv Adidas Beau Jeu, odnosno "Lijepa igra". Iako se radi o jedinstvenom dizajnu, lopta je bila djelomično temeljena na lopti Adidas Brazuca.
Kontroverze
Nakon terorističkih napada u Parizu od 13. studenog 2015. godine, jedan od kojih se desio u neposrednoj blizini Stade de Francea, pojavile su se sumnje i kontroverze oko sigurnosti igrača i navijača na Euru 2016. godine. Noël Le Graët, predsjednik francuskog saveza, objasnio je kako su sigurnosni rizici veći nakon napada. Objasnio je:
Francuska policija je neposredno prije početka prvenstva povećala sigurnost i donijela stroža pravila i mjere kako bi osigurala igrače i navijače tokom prvenstva.
Le Cave
Le Cave ima više značenja:
Satu Poieni, Bălcești
Satu Poieni je naselje u Rumuniji u okrugu Valča u opštini Bălcești.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 96 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 283 m.
Le Colonne
Le Colonne ima više značenja:
Ciklobutan
Ciklobutan je organsko jedinjenje sa formulom (CH2)4. Ciklobutan je bezbojni gas i komercijalno je dostupan kao utečnjeni gas. Sam ciklobutan nema komercijalni ili biološki značaj, ali su kompleksiniji derivati važni u biologiji i biotehnologiji.
Struktura
Uglovi veza između atoma ugljenika su znatno napregnuti i kao takvi imaju niže energije veze nego srodni linearni ili nenapreguniti ugljenovodonici, npr. butan ili cikloheksan. Ciklobutan je nestabilan iznad 500 °C.
Četiri atoma ugljenika u ciklobutanu nisu koplanarna, nego prsten tipično poprima povijenu konformaciju. Jedan od atoma ugljenika je pod uglom od 25° u donosu na ravan formiranu od preostala tri atoma ugljenika. Time se interakcije među atomima prstena redukuju.
Bitka kod Bazeillesa
Bitka kod Bazeillesa odigrala se za vrijeme francusko-pruskog rata u sjevernoj Francuskoj 1. septembra između bavarskih (njemačkih) snaga na jednoj, i francuskih snaga na drugoj strani. Njena lokacija je bila selo Bazeilles u departmanu Ardennes, nedaleko od Sedana gdje se isti dan odigrala daleko veća i važnija bitka. Bitka je u suštini predstavljala zasjedu koju su pripadnici francuskih marinskih (kolonijalnih) trupa iz Plave divizije postavili u selu, nastojeći Bavarcima zapriječiti put prema Sedanu. Marinci, kojima su se tokom borbe priključili lokalni dobrovoljci - franktireri ("slobodni strijelci") - su dobili naređenje da selo brane dok je god to moguće, te su ga nastojali izvršiti iz prozora pucajući iz pušaka Chassepot. Iako su u jednom trenutku bili nadjačani u omjeru od deset prema jedan, francuski marinci su otpor pružali sedam sati nanijevši Bavarcima izuzetno velike gubitke. Na kraju je selo kada je posljednjim braniteljima preostalo municije; najveći dio je zarobljen u kolapsu do koga je došlo uslijed poraza kod Sedana. Nakon bitke su Bavarci strijeljali zarobljene "franktirere" i naoružane civile, smatrajući ih nezakonitim borcima; neke od kuća u selu iz kojih se pucalo su također za odmazdu spaljene.
Obje strane su bitku kasnije iskoristile u propagadne svrhe. Bavarci su bitku slavili kao dokaz spremnosti na teške gubitke i prolivanje vlastite krvi u svrhu ujedinjenja sa Prusima i svojom sjevernom braćom. Francuzi su neko vrijeme posljedice bitke opisivale kao bavarski ratni zločin i masakr, iako je kasnija istraga francuske vlade pokazala da je od 1500 stanovnika na taj dan umrlo samo 39 žitelja (uz 150 od rana i bolesti u sljedećim mjesecima). S druge strane su Francuzi bitku uzeli kao svijetli primjer heroizma, pogotovo marinaca koji su "obranu do posljednjeg metka" kasnije počeli obilježavati proglasivši 1. septembar za svoj dan. Godine 1873. je bitku ovjekovječio i slikar Alphonse de Neuville svojim djelom Posljednji meci, a koje je pak 1897. poslužilo kao podloga za kratki Meliesov film Bombardement d'une maison, jedan od prvih ratnih filmova u historiji.
Ardenska ofanziva
Bitka u Ardenima, njemačka ofenziva u prosincu 1944. godine bila je posljednji pokušaj da se preokrene tijek rata na zapadnom bojištu i zadnja je ozbiljna njemačka napadna operacija u II. svjetskom ratu. Ambiciozna njemačka ofenziva 1944. godine kodnog imena Wacht am Rhein (Straža na Rajni), a kasnije preimenovana u Jesenja magla je dobila kod saveznika ime Ardenska ofenziva dok je u popularnoj štampi nazvana Bitkom na izbočini poduzeta je na Hitlerovu inicijativu uz žestoko protivljenje njemačkih časnika.
Grb Surinama
mini|250px|Grb Surinama Grb Surinama je usvojen 25. novembra 1975. godine, danom sticanja nezavisnosti. Sastoji se od štita čija lijeva strana simbolizira prošlost (brod koji dovodi robove iz Afrike), a desna strana sadašnjost (kraljevska palma, simbol čovjeka). U sredini štita je zeleni dijamant sa žutom zvijezdom. Oko štita stoje dva domorodca koji pridržavaju štit, a ispod štita je traka s motom "Justitia, pietas, fides" (Pravda, pobožnost, odanost).
Ardenska ofanziva
Plan za ardensku ofenzivu bio je u cijelosti Hitlerova zamisao. Još od ljetnih mjeseci 1944. godine nosio se mišlju da još jednom prijeđe u veliku, uspješnu ofenzivu, jer bi jedna ratna pobjeda bila važan uvjet za moguće pregovore oko svršetka rata. Postoje mnogi razlozi za pretpostavku da je Hitler izabrao Ardene za odlučujući napad zato što je na tom terenu u proljeće 1940. godine postigao svoje prve senzacionalne vojne uspjehe.
Taktika
Hitler je 22. listopada 1944. godine pozvao načelnike štaba Zapad i grupe armija B, Westphala i Krebsa, u vrhovnu komandu da bi ih upoznao s predviđenom ofenzivom. Pošto je generalima objasnio plan napada, izjavio je da Njemačka, s obzirom na situaciju napokon treba prekinuti s tom vječitom defenzivom. Pošto je objasnio planove za napad, Hitler je odredio 25. studenog kao početak napada. U štabu grupe armija B i u komandi Zapad Gerd von Rundstedt i Walther Model odmah su iznijeli svoje ozbiljne zamjerke zamišljenom planu operacije.
Njihov prijedlog plana je bio provedba ograničenog cilja ofenzive – mali cilj. Odlučili su se za napad iz dvaju rajona: Eifela i Roermonda. Obojica su smatrala da je Hitler s obzirom na raspoložive snage postavio preambiciozan cilj. No njemačka je vrhovna komanda još uvijek bila za rizik većih ciljeva. 1. studenog 1944. godine načelnik generalštaba oružanih snaga general Jodl poslao je načelniku štaba Zapad prvu naredbu za ofenzivu, koja je šifrirano nazvana Wacht am Rhein (Straža na Rajni), kako se zvala stara njemačka himna. Studeni je protekao u znaku prepirki između Modela i von Rundstedta s jedne strane te Hitlera i Alfreda Jodla s druge strane. Radilo se o tome može li se veliki cilj vrhovne komande ostvariti ili bi imalo više smisla prvo težiti malom cilju, za što su se zauzimali feldmaršal von Rundsted i Model.
Hitler je ostao neumoljiv, odbacio je mali cilj. 11. i 12. prosinca pozvao je sve generale i komandante divizija iz grupa armije B u svoj glavni štab Alderhorst kod Bad Nauheima da bi im saopćio svoju nepokolebljivu odluku. Motivirao ju je političkim i vojnim razlozima. Pitanje je da li je mogao uvjeriti svoje slušatelje.
U međuvremenu su od početka rujna 1944. godine počele sistematske pripreme za napad. Da bi se predviđenim jedinicama i vojnicima koji idu u napad ulilo samopouzdanje, divizije su dobile potpuno novu opremu. Vježba se protunapad i borba noću. Potkraj listopada načelnik generalštaba oružanih snaga naredio je nabave velike rezerve goriva. Sve to nije išlo bez nesuglasica i problema, s obzirom na to da su neprestane borbe na zapadnoj fronti često desetkovale postrojbe i smanjile njihovu borbenu vrijednost.
Od studenog je posebnu ulogu imala još i stroga tajnost i razne mjere maskiranja. Izdavane su zapovijedi koje su trebale unijeti zabunu kod protivnika. Lažnim znakovima i prebrojavanjem skloništa imitiran je napad ''25. armije'' na sektoru Gladbach – Koln – Dusseldorf, a provedene su i druge mjere da bi se ofenziva prikrila od protivnika. Prije svega, bio je malen broj časnika u štabu koji su o tome znali. Tek polovicom studenog obaviješteni su zapovjednici i njihovi načelnici štabova. Na početku prosinca upoznat je divizijski kadar, dok su kadri puka i bataljuna obaviješteni tek 12. prosinca 1944. godine. Jasno je da je stroga tajnost bila jedna od preduvjeta za uspjeh cijele ofenzive. Ali nesumnjivo su s tim bili povezani i nedostatci. Postrojbe nisu mogle prije napada izvidjeti svoje mjesto na fronti. Na dan napada nisu imale pojma o stanju zemljišta. To se tokom borbi pokazalo kao nedostatak. Napad armija određenih za ofenzivu bio je potpuno spreman 15. prosinca 1944. godine.
Cilj ofenzive
Cilj ofenzive bio je da se savezničke postrojbe što dalje odbace od njemačke granice te da se odsjeku savezničke postrojbe sjeverno od linije Bostogne – Bruxelles – Antwerpen i unište. Još je važnije bilo onemogućiti da Antwerpen i dalje bude saveznička luka za dovoz ljudi i robe. To je u stvari bio radikalan cilj ofenzive, tj. veliki cilj. Zadatak grupe armija B bio je da s trima armijama probije savezničku frontu, pošto se prethodno cjelokupnim vatrenim sredstvima neutraliziraju savezničke snage u zoni proboja.
Provedba ofenzive
thumb|250px|lijevo|Mrtvi belgijski civili tijekom ofenzive 1944. U 5.30 ujutro, 16. prosinca 1944. godine dvije tisuće njemačkih topova otvorilo je vatru na američke položaje između Monschaua i Echterncha. Kroz maglu je krenulo četrnaest njemačkih divizija iz Schnee - Eifela prema nedovoljno zaposjednutim američkim linijama. Američki general Omar Bradley, komandant 12. grupe armije, mogao je tog trenutka raspolagati 31. divizijom na zapadnoj granici Njemačke. Šesnaest od tih divizija nalazilo se sjeverno od Ardena između Gelsenkirchena i Monschaua. Deset divizija nalazilo se preko rijeke Saar južno od Ardena, a u samim je Ardenima duž fronte od oko 200 kilometara bilo samo pet divizija.
Odvijanje bitke u početku
Od rujna se na ovom ratištu nije mnogo događalo. Amerikanci su zato u Ardene smjestili svoje borbeno manje sposobne postrojbe kao što je 106. divizija, koja je imala samo četiri dana borbenog iskustva, zatim 4. i 28. divizija, koje su obje pretrpjele teške gubitke i Hurtgenwaldu, pa su se sad odmarale. Nijemci su koncentrirali svoj najžešći napad na položaje ovih triju divizija. Amerikanci su zatečeni potpuno nespremni. Mnoge njihove prednje postrojbe shvatile su značenje teškog artiljerijskog bombardiranja tek kad su se iz magle pojavili njemački tenkovi i vojnici. Vrijeme je bilo baš onakvo kakvo je Hitler želio. Nisko nad zemljom valjali su se teški oblaci, tako da se kretanje njemačkih postrojbi nije moglo vidjeti iz zraka. Savezničke zrakoplovne snage ostale su nemoćne na zemlji. Samo u sjevernim i južnim sektorima napadači su naišli na žestoki otpor. Između Monschaua i Butgenbacha pješadija i tenkovi 6. SS oklopne armije naišli su na borbeno potpuno spremni američki 5. korpus generala Gerowa, koji je pripremao napad na brane u Ruhru. Na ovom dijelu fronte Nijemci su jurišali na nepokolebljiv zid. Na južnom krilu američka 4. divizija također nije izgubila mnogo terena, ali je zato u srednjem sektoru fronta široko probijena. Duž rijeke Our je američku 28. diviziju, koja je morala braniti položaje dugačke šezdeset kilometara, bez mnogo muke svladala peta njemačka divizija. U Schnee - Eifelu bila su opkoljena dva puka neiskusne 106. divizije. Amerikanci su izdržali još tri dana, ali nisu uspjeli probiti obruč, pa su se 19. prosinca predali. Više od 7000 vojnika otišlo je u zarobljeništvo. Pometnja iz fronte bila je velika. U štabovima divizija i u štabu 8. korpusa u Bastogneu tog prvog dana uglavnom još nisu uviđali ozbiljnost situacije. Vijesti sa ratišta bile su nejasne, zbrkane i često kontradiktorne. Cilj Nijemaca niko nije bio potpuno jasan. Zbog nedostatka točnih informacija generali su potcjenjivali situaciju. Tek kasno popodne Eisenhower je naredio da dvije oklopne divizije, i to 7. iz 9. armije na sjeveru i 10. iz 3. armije na jugu Ardena, priteknu u pomoć 8. korpusu.
Za nedostatak informacija u štabovima djelomično su krivi Skorzenyjevi komandosi, koji su se u noći prije napada u američkim uniformama i džipovima infiltrirali iz fronte i pokidali mnoge telefonske linije, te u pozadini izazivali paniku i nerede. Iz tih razloga Amerikanci su provodili sigurnosne mjere koje su još više izazvale kaos i usporile dolazak rezervi na bojište. Panika je postala još veća kad je u noći 16. i 17. prosinca još 1200 njemačkih padobranaca sletjelo na dosta velikom teritoriju iza fronte južno od Mamedyja. Ali to je sve što su Nijemci uspjeli postići ovom padobranskom akcijom.
Zahuktavanje borbe
U sumrak 17. prosinca tenkovi 6. SS oklopne armije već su ušli 40 kilometara u Belgiju, te se jedna borbena grupa nalazila 16 kilometara od komadnog mjesta američke 1. armije u Spau i u blizini dvaju velikih skladišta benzina. Tokom dana naišli su na postrojbe američke 7. oklopne divizije koja je iz okoline Aachena žurila prema St. Vithu, i tada se SS-ovcima predalo 160 Amerikanaca koji su pobijeni. Ostatak američke 7. oklopne divizije stigao je u toku popodneva i večeri u St. Vith. Otad je taj grad postao uporište na koje su Nijemci uzalud jurišali. I na drugim sektorima fronte otpor Amerikanaca sve je više rastao. Liniju Monschau – Butgenbach Amerikanci su još uvijek držali čvrst u svojim rukama. Navečer 17. prosinca američke 101. i 82. zračno-desantna divizija koje su se kao rezerve nalazile kod Reisa, prebačene su na ardensku frontu da bi pomogle zaustaviti njemački proboj. Za Amerikance je situacija još uvijek bila krajnje kritična. Bradley nije imao rezervi iza Ardena i zato je bio primoran da 18. prosinca odgodi saarsku ofenzivu Pattonove 3. armije. Patton je ustupio jednu diviziju za borbu u Ardenima, a potom još tri divizije te je napravio plan o protunapadu na južno krilo, a Eisenhower ga je odmah odobrio. Ali prije nego je dotle došlo situacija u Ardenima dosta se pogoršala za Amerikance.
U noći 19. prosinca sektori na sjeveru i jugu još su se uvijek držali, ali u sredini se neprijatelj gotovo nesmetano probijao dalje prema Massu. I St. Vith je još bio u rukama Amerikanaca, ali su se Nijemci duboko probili s obiju strana ovo uporišta. Približili su se Liegu na trideset kilometara. Osim toga na jugu su zauzeli Houffalize i približavali se Bastogneu.U pravcu u kojem su Nijemci napredovali Amerikanci više nisu imali rezervi, i kad bi Nijemci jednom prešli Maas, Bradley ne bi mogao spriječiti njihov proboj do Bruxellesa. Srećom, tu je još bio Montogomery, koji je uvidio potencijalnu opasnost praznog prostora između Massa i belgijskog glavnog grada te je na vlastitu inicijativu prebacio na to područje britanski 30. korpus, koji se sprema da zajedno sa kanadskom 1. armijom napadne Reichswald.
Budući da je duboki njemački klin rascijepio područje Ardena na dva dijela, te nemogućnosti da Bradley održava kontakt s generalom Hodgesom, zapovjendikom američke 1. armije, Eisenhower je oduzeo Bradleyu sve savezničke postrojbe sjeverno od njemačkog klina i stavio ih pod Montogomeryjevu komandu. Kad se to dogodilo, Amerikanci još uvijek nisu bili uspjeli da u središnjem dijelu Ardena stvore čvrstu frontu. Još uvijek su ondje ograničavali svoje akcije na lokalne borbe. Nije ni najmanje nedostajalo hrabrosti i borbenosti, ali je izostala svaka koordinacija obrane te je Montogomery tu odmah unio promjene kada je 20. prosinca preuzeo komandu.
Na dan promjena u komandi na sjeveru 20. prosinca, situacija u Ardenima bila je otprilike ovakva: na sjeveru se 6. SS oklopna armija pokušavala probiti do Massa između Liegea i Hoeia, ali još uvijek nije uspjela osvojiti položaje kod Elsenborna i Malmedyja i dva velika američka skladišta benzina. Peiperova borbena grupa koja je pripadala 1. SS oklopnoj diviziji, pokušala se probiti prema Verbomontu, ali ju je potisnula 82. zračno-desantna divizija. Druge američke postrojbe zauzele su Stavelot. Na lijevom krilu 6. SS oklopne armije Manteuffelova 5. oklopna armija još uvijek nije uspjela zauzeti St. Vith i Bastogne, ali su udarne postrojbe već bile došle do rijeke Ourthe i približile se Hottonu. Od izuzetnog je značenja bilo da Bostogne, najvažnije čvorište putova na tom području ostane u rukama Amerikanaca. Kad Nijemci usprkos svojoj nadmoći nisu uspjeli probiti američki zaštitni obruč oko Bostognea, nije im ostalo ništa drugo nego da opkole grad. U noći između 20. i 21. prosinca zatvorili su krug odsjekavši put iz Bastognea prema Neufchateauu. 21. prosinca 1944. godine Nijemci su još jednom pokušali forsirati proboj u sektoru Monschau – Butgenbach – Malmedy. Ne vodeći računa o vlastitim gubicima napadali su bez prestanka 48 sati. Nisu međutim osvojili nikakav prostor. Više uspjeha Nijemci su imali kod St. Vitha. S dviju strana sabili su američku potkovicu i natjerali Hasbrouckove ljude da se povuku preko rijeke Salma. Sad je Nijemcima put do St. Vitha do Houffalizea bio otvoren, i kad su 23. prosinca zauzeli i St. Hubert, imali su izvrsnu poprečnu vezu od sjeveroistoka prema jugozapadu. Treći napad koji je izvela 2. i 9. SS oklopna divizija bio je usmjeren protiv 82. zračno-desantne divizije, čiji su položaji bili na rijeci Salmu i koja je sad bila prinuđena da se povuče preko rijeke.
Na jugu se 2. njemačka oklopna divizija uspjela probiti do Celesa i u sumrak 23. prosinca Manteuffelovi su tenkovi bili udaljeni samo šesnaest kilometara od Dinanta i Massa. Montogomery se zasad još nije mnogo brinuo oko toga, išlo mu je u prilog to što je Manteuffeld raspolagao putovima iz St. Vitha za La Roche i St. Hubert, jer su oni vodili na jugozapad; to je upravo bio pravac na koji je Montogomery želio usmjeriti Nijemce. Što bi dalje išli na tu stranu, postajali bi ranjiviji i imali bi manje šanse da skupe dovoljno snage za forsiranje proboja između Malmedyja i Marchea i da prokrče sebi put na sjeverozapad.
Na jugu Pattonova treća armija otpočela je ofenzivu protiv njemačkog krila i polako probijala put do Bastognea. Za nijemce napad 3. armije nije bio neočekivan jer su Amerikanci bili vrlo neoprezni sa svojom telefonskom i radio-vezom. Nijemci su imali priliku da se učvrste i da na svim putovima postave zapreke koje zbog brdovitog i šumovitog terena nije bilo lako zaobići. Prva dva dana Pattonove su divizije napredovale prilično slabo. U Bastogneu se opkoljeni garnizon (koji su činili 101. zračno-desantna divizija, borbena grupa 10. oklopne divizije i ostaci razbijene 28. divizije) već ozbiljno brinuo zbog sporog nastupanja 3. armije s juga.
General McAuliffe, komandant garnizona odbio je 22. prosinca pun optimizma ultimatum von Luttwitza da ako se ne preda u roku od dva sata uništiti grad što je on odbio. Izostalo je teško artiljerijsko bombardiranje, ali je zato te noći njemačko zrakoplovstvo napalo Bastogne i naredne četiri noći bombardiranja su se ponavljala točno kao sat. Nijemci su ispitivali američki zaštitni krug oko Bastognea, ali za sad još nisu pomišljali na neki veliki napad. Ipak je već 23. prosinca situacija za 101. zračno-desantnu diviziju postala kritična. Razlog je bio ozbiljan nedostatak streljiva, goriva i hrane. Srećom vrijeme se 23. prosinca proljepšalo tako da je 241 transportni avion C-47 iznad Bastognea uspio izbaciti 144 tone hrane i streljiva. Poboljšanje vremena donijelo je i drugim sektorima fronte bitne promjene. Ne samo što je zrakoplovstvo sad moglo pomagati braniteljima Bostognea bombardirajući njemačke položaje nego su i Manteuffelove isturene postrojbe kod Dinanta proživljavale teške trenutke. Situacija se sad definitivno počela mijenjati. Manteuffel i Model sada su shvatili da je nemoguće stići do Antwerpena (u to nisu zapravo od početka vjerovali) i da postoje slabe šanse da prijeđu Mass. Osim sve jačeg otpora Amerikanaca i napada iz zraka, daljnje nastupanje njemačkih snaga usporavao je nedostatak goriva. thumb|300px|lijevo|Masakar u Malmedyju Model je zato predložio Hitleru novi plan i to da se na zapadnom krilu kod Dinanta održi snažna fronta, dok bi se Manteuffel (5. oklopna armija) između Massa i Ourthe i Dietrich (6. SS oklopna armija) između Ourthe i Salma probili na sjever te kad bi se onda još s Ruhra otvorila ofenziva prema Mastrichtu, mogao bi se osvojiti Aachen. Hitler se složio s tim prijedlogom. Uvjet da se taj plan ostvari bio je međutim da se osvoji Bostogne. Za taj novi napad protiv okruženih savezničkih snaga u Bastogneu Manteuffel je doveo svježu 15. oklopno-mehaniziranu diviziju na sjeverozapadni sektor okruženja. Branitelji Bastognea su 25. prosinca shvatili da se sprema novi napad. Napad je počeo 26. prosinca 1944. godine nešto prije tri sata ujutro. U mraku je nekoliko pješačkih postrojbi uspjelo probiti američku liniju i u osvit zore njemački su tenkovi napravili dosta veliki otvor u američkoj fronti. McAuliffe je međutim računao s tom mogućnošću pa je brzo na taj otvor postavio protutenkovsku artiljeriju koja je mogla gađati njemačke tenkove na oba krila. Svih osamnaest tenkova onesposobljeno je za borbu i oko podne je zatvorena rupa u obrani. Tog istog jutra su prednji dijelovi njemačke 2. oklopne divizije na brdu kod Dinanta bili spremni da se probiju do Massa, ali čim stigne gorivo i pojačanja. Nijemci nisu znali da se američka 2. oklopna divizija kreće prema njihovom sjevernom krilu. Oko podne su im Amerikanci presjekli put za opskrbu od Dinanta i opkolili šume kod Cellesa, u kojima su se smjestili tenkovi njemačke prethodnice. Manteuffelov klin za proboj prema Massu bio je zarobljen.
Nijemci su se dva dana ogorčeno borili da bi se opet oslobodili, dok su oklopne divizije Lehr i 9. oklopna divizija uzalud pokušavale s druge strane priskočiti u pomoć opkoljenim jedinicama. Predvečer 27. prosinca bio je uništen istureni dio Manteuffelove 5. oklopne armije, a ostale divizije povukle su se na Rochefort. Time je zauvijek propala šansa Nijemaca da prijeđu Mass. Narednih dana 26. i 27. prosinca američke i britanske zrakoplovne snage bombardirale su njemačke položaje i putove opskrbe. Ujutro 26. prosinca Nijemci su pojačali pritisak na zapadni sektor američkih položaja oko Bastognea, ali su branitelji izdržali. U među vremenu su se opkoljenom gradu sve više približavali tenkovi 3. armije, dok se u tri sata popodne prethodnica nije približila Bastogneu na osam kilometara. Pattonovi tenkovi upravo su napadali selo Sibret, kad su vidjeli stotine transportnih aviona kako lete prema Bastogneu. To je vojnicima dalo toliko hrabrosti da su odlučili ostaviti napad na Sibret i krenuti ravno na Bastogne. U 9.55 prvi je tenk stigao do položaja 101. zračno-desantne divizije. Njemačka opsada je probijena.
Zbog odlučnog otpora Amerikanaca u sektoru Bastognea, komandant Zapad bio je primoran da već 24. prosinca u dnevnom izvještaju javi da je prošao vrhunac njemačke ofenzive. Von Rundsted je 25. prosinca došao do zaključka da više nije ostvariv ni prvotni cilj ofenzive – Antwerpen – ni mali cilj, tj. uništavanje neprijateljskih postrojbi istočno od rijeke Massa. Zamolio je Hitlera da prekine ofenzivu i da dopusti da se postrojbe povuku do Zapadnog bedema prije nego što saveznicima uspije da odsijeku i unište klin njemačkog napada, čiji je zapadni vrh gotovo već stigao do Maasa južno od Dinanta. Hitler međutim još nije niti pomišljao na to da prekine ofenzivu, naprotiv naredio je 5. oklopnoj armiji da zauzme visoravan kod Marchea. Nadao se da će se sve veći pritisak saveznika na južno krilo 5. oklopne armije smanjiti ako u sjevernom Elzasu otpočne napad grupe armija G koji je bio određen za početak siječnja.
Prekretnica
Prekretnica u borbi u Ardenima bila je 26. prosinca. Tog su dana kod Dinanta nadomak Maasa, tenkovi 1. američke armije raspršili njemačke nade kad su spriječili njemačkim jedinicama da prijeđu preko rijeke. Nešto istočnije je jedinicama američke 3. armije uspjelo uspostaviti kontakt s Amerikancima opkoljenima u Bastogneu. Njemački tenkovi su se 27. prosinca morali povući dalje od Dinanta, ako im je to bilo moguće. Nijemci su mnoge tenkove morali ostaviti jer nisu imali goriva. Prva etapa bitke u Ardenima je prošla. Mogla je započeti druga etapa izbacivanje Nijemaca iz Belgije i Luksemburga. Bitka u Ardenima postala je i bitka za rijetke prohodne ceste, prije svega bitka za raskrsnicu dviju najvažnijih cesta kod Bastognea. Prva cesta koja je išla od istoka prema zapadu, Nijemcima je bila potrebna da bi svoje postrojbe doveli do Maasa, a drugom, koja je povezivala jug i sjever, morali su se služiti Amerikanci da bi stvorili obruč oko njemačkih snaga koje su se probile prema Maasu.
Na novu godinu njemačko zrakoplovstvo je izvelo još jedan očajnički pokušaj da olakša zadatak borbenim snagama na zemlji. Rano ujutro uzletjelo je 1100 njemačkih aviona. Cilj je bio da se onesposobe saveznički aerodromi, hangari i avioni u Nizozemskoj, Belgiji, Luksemburgu i sjevernoj Francuskoj. Od tog njemačkog zračnog napada uništeno je na zemlji 300 savezničkih zrakoplova. To je bio posljednji masovni napad koji je njemačko zrakoplovstvo izvelo u ratu. Njemački gubici su bili veliki, gotovo 300 zrakoplova više se nije vratilo u baze.
Hitler je 1. siječnja otpočeo nov napad u Elzasu operacijom Nordwind. S Vestfalskih položaja Nijemci su zapadno i istočno od Bitscha krenuli na jug s osam divizija. 4. siječnja su kod Weissenburga skrenuli na jug. Nove postrojbe su 5. i 7. siječnja prešle sjeverno i južno od Strasbourga. Namjera je bila jasna, razdvajanje američke 7. armije od Deversove 6. grupe armija, koja je u Elzasu držala isturene položaje. Ali za razliku od Ardena, napad u Elzasu bio je neočekivan, Saveznička obavještajna služba dobro je obavila svoj zadatak. Koordinirani saveznički protunapad u Ardenima počeo je 3. siječnja 1945. godine. Montgomeryjevim nastupom na sjeveru, preko fronte oko 40 kilometara, s američkom 1. armijom i jednim britanskim korpusom te nastupanjem američke 3. armije s juga. Montgomery je u početku napredovao vrlo sporo, jer je vrijeme bilo loše, ceste kliske, a vidljivost nije bila veća od 200 metara. Snježne oluje zaustavljale su napade po cijele dane. A poslije toga morali su otimati metar po metar prostora od protivnika, koji se tenkovima i protutenkovskom artiljerijom ukopao na ovom snježnom zemljištu.
Na jugu odakle je nastupala Bradleyjeva 12. grupa armija, borba nije bila manje teška. Još uvijek vezani Hitlerovom naredbom da osvoje Bastogne, Nijemci su ovdje koncentrirali ni manje ni više nego deset divizija. Posebno žestoke i krvave borbe vodile su se 2. i 4. siječnja. Ali od 5. siječnja njemački pritisak se smanjivao. Iako su Montgomery i Bradley napredovali vrlo sporo, situacija je za Nijemce postala vrlo neizvjesna. Zapadno od linije Lieg – Houffalize – Bastogne 7. siječnja nalazilo se sedam njemačkih oklopnih divizija, a postajao je samo jedan put natrag, kroz Houffalize, koji je već bio pod vatrom saveznika. Sad je Hitleru postalo jasno da prijeti opasnost od okruženja. On je 8. siječnja naredio djelomično povlačenje iza te linije. Sutradan su saveznici primijetili da se njemački tenkovi povlače iz borbe.
Narednih dana saveznici su polako napredovali.
Kraj bitke
Iako je Montogomery gotovo tri tjedna zapovijedao dvjema od ukupno tri angažirane američke armije, bitka u Ardenima bila je bitka američkog vojnika. On je dobio bitku ali je platio strahovito visoku cijenu: 91.000 ubijenih, ranjenih i zarobljenih. Hitler je svojom ofenzivom uspio za šest tjedana odgoditi frontalni napad saveznika sa zapada, ali to je samo naoko bio dobitak. Jer on je taj napad skupo platio, 84.000 ranjenih, ubijenih i zarobljenih.
Fosfoadenililna sulfataza
Fosfoadenililna sulfataza (, 3-fosfoadenililna sulfataza, 3-fosfoadenozin 5-fosfosulfatna sulfataza, PAPS sulfataza, 3'-fosfoadenililsulfatna sulfohidrolaza) je enzim sa sistematskim imenom 3'-fosfoadenilil-sulfat sulfohidrolaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Za dejstvo ovog enzima je neophodan jon Mn2+.
Pobratci
Pobratci su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Sokolac koja pripada entitetu Republika Srpska. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 41 stanovnika.
NGC 1831
NGC 1831 je otvoreni skup u zviježđu Zlatnoj ribi.
Poljanska
Poljanska je naselje u Republici Hrvatskoj u Požeško-slavonskoj županiji, u sastavu općine Velika.
Zemljopis
Poljanska je smještena 6 km zapadno od Velike, susjedna naselja su Gornji Vrhovci na sjeveru, Ozdakovci na zapadu, Doljanci i Kantrovci na istoku.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine Poljanska je imala 134 stanovnika, dok je prema popisu stanovništva iz 1991. godine imala 140 stanovnika.
Bahá'u'lláh
thumb|200px|Oltar Bahá'u'lláha
Mírzá Husayn-'Alí (perzijski: میرزا حسینعلی ) (1817-1892), koji je kasnije uzeo naslov Bahá'u'lláh (بهاءالله "Slava Boga" na arapskom) bio je prorok-osnivač bahaizma.
Tvrdio da u sebi ispunjava Bab proročanstvo o "Onom koga će Bog natjerati da se objavi", ali je u širem smislu isto tako za sebe tvrdio da je Božji Glasnik prorican u svim velikim vjerskim tradicijama. Rekao je da je njegov dan "kralj svih dana" za kim su "duše svih proroka, bogova i božjih glasnika žeđali" i da su u ovoj "najveličajnijoj Objavi, sve Providnosti prošlosti pronašle svoje najveće i konačno ostvarenje."
Bahá'u'lláh's je napisao mnoge vjerske knjige od kojih su najvažnije Kitáb-i-Aqdas i Knjiga sigurnosti. Umro je u Bahjíu u Palestini, današnji Izrael, gdje je i pokopan.
Kirchberg an der Iller
Kirhberg na Ileru je opština u njemačkoj saveznoj državi Baden-Virtemberg. Jedno je od 45 opštinskih središta okruga Biberah. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 1.931 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 8426065.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Biberah Kirhberg na Ileru se nalazi u saveznoj državi Baden-Virtemberg u okrugu Biberah. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 535 metara. Površina opštine iznosi 18,6 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 1.931 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 104 stanovnika/km².
Le Corti
Le Corti ima više značenja:
Los Fresnos, La Perla
Los Fresnos je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini La Perla.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 675 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1845 m.
Grb Falklandskih otoka
thumb|right|200px|Grb Falklandskih ostrva Grb Falklandskih ostrva je u upotrebi od 29. septembra 1948. Na grbu se nalazi brod "Desire", brod s kojim je John Davis otkrio Falklandska ostrva. Iznad štita se nalazi ovca, simbol ovčarstva. Ispod štita je traka s motom "Desire the Right"
Tavazzano, Lodi
Tavazzano je naselje u Italiji u provinciji Lodi, u regiji Lombardija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 5183 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 84 m.
Grb Venezuele
mini|desno|200px|Grb Venecuele Grb Venecuele je usvojen od strane kongresa 18. aprila 1836. Grb u današnjem obliku datira iz 1954. Sastoji se od štita u bojama nacionalne zastave. U gornjem lijevom uglu se nalazi pšenica sa dvadeset strukova koji predstavljaju dvadeset država Venecuele. O gornjem desnom uglu se nalaze dvije zastave Venecuele, kao i mač, sablja i koplje. U donjem dijelu štita se nalazi divlji bijeli konj, predstavlja konja Simón Bolívara. Iznad štita su dva roga ispunjena prirodnim bogatstvima, a oko štita maslinova i palmina grana. Ispod štita je traka sa natpisom:
El Salto, Aldama
El Salto je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tamaulipas, u opštini Aldama.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 5 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 247 m.
Marshall County, Mississippi
je okrug u američkoj saveznoj državi Misisipi.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 37.144, što je 2.151 (6,1 %) stanovnika više nego 2000. godine.
PSB-SB-1202
PSB-SB-1202 je organsko jedinjenje, koje sadrži 23 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 366,450 Da.
Noragugume, Nuoro
Noragugume je naselje u Italiji u provinciji Nuoro, u regiji Sardinija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 337 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 288 m.
Qīmat Ḩalīm, Hajjah
Qīmat Ḩalīm je naselje u Jemenu u pokrajini Hadžah.