cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islanđani
Islanđani u najširem smislu predstavljaju sve stanovnike/državljane Islanda, a u užem smislu posebnu germansku etničku grupu koja se profirirala zahvaljujući relativnoj izolaciji tog otoka u odnosu na ostatak Evrope.
Preci današnjih Islanđana su bili vikinški doseljenici iz Skandinavije u 9. i 10. vijeku, odnosno keltski i piktski robovi i konkubine koje su Vikinzi doveli s Britanskog otočja.
San Giuseppe, Verbano-Cusio-Ossola
San Giuseppe je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Islanđani
Islanđani su s vremenom stvorili vlastiti islandski jezik i kulturu, koja se vijekovima samostalno razvijala bez obzira na formalne političke veze s Norveškom, i kasnije Danskom.
Islanđana ima oko 300.000. Pretežno se bave ribarstvom i stočarstvom, ali većina ih usprkos tome živi u urbanim područjima.
Po vjeri su većinom luterani, ali u posljednje vrijeme među njima ima sve više pripadnika kulta Ásatrúarfélagið, temeljenog na drevnim nordijskim vjerovanjima.
Blek Dajmond
Blek Dajmond se može odnositi na
Arhitektura 1950-ih i 1960-ih u Zagrebu
Razdoblje nakon Drugog svjetskog rata dovelo je do intenziviranja graditeljske djelatnosti u Hrvatskoj, posebno u gradu Zagrebu. Gradnja je vezana uz novu ideologiju uvjetovanu političkom promjenom nakon rata, odnosno okretanjem socijalizmu. Neposredno nakon rata naglasak se stavlja na plansku izgradnju i nove zahvate u urbanističkom planiranju. Zagreb se počinje širiti prema jugu, isprva preko pruge prema Savi, a zatim i na južnu obalu rijeke Save. Planska izgradnja tog područja odvija se pod upravom Urbanističkog instituta Ministarstva građevina Narodne Republike Hrvatske koji je bio osnovan 1947. godine. Prvi ravnatelj Urbanističkog instituta bio je Vladimir Antolić koji je i nadgledao ili sam predlagao različite projekte. Širenjem Zagreba prema jugu dolazi do izgradnje novih planskih naselja kao što su Savski gaj, Trnsko i Knežija. Naselja se uglavnom sastoje od tipskih stambenih zgrada izduženog tlocrta sa pet do osam katova. 1950ih godina u arhitekturi se najveći naglasak stavlja na funkcionalnost, dok su inovativnost ili neka veća umjetnička vrijednost građevine stavljene u drugi plan. Težište je na urbanističkom rješenju, dok je arhitektura predodređena zahtjevima brze i ekonomične gradnje. Međutim, desetljeće kasnije, takva strogo planirana gradnja se napušta te se otvara prostor većoj slobodi i raznovrsnosti u oblikovanju prostora naselja i samih prostora stanovanja. U tom poslijeratnom vremenu počinje se stavljati naglasak na kolektivno stanovanje, odnosno stanovanje većeg broja obitelji u zasebnim stanovima unutar jedne građevine. Takva organizacija prostora za stanovanje bila je nužna zbog sve većeg broja stanovnika grada Zagreba, ali i većih gradova u ostatku Hrvatske.
Ulica grada Vukovara
Najbolji primjer poslijeratne planske izgradnje je Ulica grada Vukovara. 1949. godine Vladimir Antolić donosi prijedlog o regulaciji te ulice, koja je tada nosila ime Moskovska ulica. On sam koristi naziv Moskovski boulevard kada o njoj priča zbog njene širine i važnosti. Ulica se pruža u smjeru istok – zapad te je zamišljena je kao reprezentativna okosnica novog razvoja grada. Ulice postaju šire kako bi mogle primiti sve veću količinu automobilskog prometa, što je vidljivo i na primjeru Vukovarske ulice. Pješačka zona uz cestu je također širih dimenzija kao bi omogućila nesmetan prolaz sve većeg broja stanovništva. Utjecaji koji su oblikovali poslijeratnu arhitekturu Hrvatske, pa tako i Vukovarske ulice su dvojaki. S jedne strane nalaze se Le Corbusierove teorije o stanovanju i utjecaj CIAM-a, dok se njima suprotstavlja novoformirani pravac socijalističkog realizma.
Arhitektura 1950-ih
U pedesetim godinama izgrađen je veći broj stambenih zgrada. Odmak od čiste funkcionalnosti i težnja kreativnijem pristupu oblikovanja prostora vidljiva je na primjeru stambene zgrade Drage Galića koja je nastala 1953. godine. Kod zgrade je naglašena izduženost i horizontalnost, a postavljena je na jake nosače koji se nalaze u sva četiri donja ugla građevine. U prizemlju se nalaze lokali u kojima su se smjestili dućani i kafići, dok se na gornjim katovima nalaze se dvokatni stanovi. Utjecaj na Galića izvršio je Le Corbusier koji posebno vidljiv u stereometrijskoj jasnoći i ekspresivnosti pročelja. Uz Galića, stambene zgrade u Vukovarskoj ulici rade brojni drugi arhitekti kao što su Ivo Geršić, Neven Šegvić, Božidar Rašica.
Nakon Galićeve stambene zgrade nastaje gradska vijećnica. Ona je rad Kazimira Ostrogovića iz 1955. i 1956. godine. Naglasak je i ovdje stavljen na horizontalnost građevine. Tlocrt je izdužen, a građevina ima samo četiri kata. Organizirana je oko unutrašnjeg dvorišta koje je na sredini vizualno odvojeno spojni traktom koji povezuje sve katove zgrade. Cijela građevina položena je na stupove u prizemlju, čime se rastvara njen volumen u donjem dijelu.
Pučko otvoreno učilište su projektirali Radovan Nikšić i Ninoslav Kućan 1956. godine, iako je dovršetak svih radova bio tek 1961. U vrijeme nastanka, građevina je imala ime Radničko sveučilište „Moše Pijade“ koje je zatim promijenjeno u današnji naziv Pučko otvoreno učilište. Građevina je razvedenog tlocrta te je naglašeno rastvaranje zida velikim staklenim površinama. Unutar građevine nalazi se dvorište, kojim se dobiva više svjetla u samom prostoru učilišta. Unutrašnji dizajn i namještaj djelo je Bernarda Bernardija.
Arhitetura 1960-ih
U šezdesetim godinama arhitektura se odmiče od čiste funkcionalnosti te se javljaju dva estetska principa u arhitekturi. Prvi je zatvaranje volumena građevine, dok je drugi njegova potpuna suprotnost, rastvaranje volumena na složene, horizontalno razvedene sklopove. Napušta se sistem otvorenog urbanističkog planiranja te dolazi do veće slobode u oblikovanju prostora naselja. Naglasak se također stavlja na pješačke površine, kad se razmišlja o urbanizmu grada.
Koncertna dvorana „Vatroslav Lisinski“ jedan je od najznačajnijih projekata tog vremena. Na njemu rade Marijan Haberle, Minka Jurković i Tanja Zdvořak. Građena je od 1960. do 1973. godine. Građevina je rastvorena prozorima sa svih strana. U središtu na katu se nalazi velika koncertna dvorana okružena hodnicima i stubištima. Ivan Vitić radi projekt za zgradu Društveno-političkih organizacija (danas Ministarstva mora, prometa i veza) poznatu i pod imenom „Kockica“. Izgrađena je između 1963. i 1966. godine. Sastoji se od dva vizualno odvojena dijela. Donji horizontalni dio, iznad kojeg se na istočnom dijelu izdiže vertikalni naglasak građevine. On je oblika kocke, od kuda i dolazi naziv građevine. Ta kocka rastvorena je staklenim stijenama sa dvije strane, dok su druge dvije gotovo u potpunosti zatvorene zidom. Predvorje zgrade ukrašeno je zidnim slikama Ede Murtića.
Zagrebački Velesajam
U pedesetim godinama na prostoru današnjeg Novog Zagreba nije bilo gotovo nikakve infrastrukture te je na tom području živo mali broj ljudi. Međutim, preseljenjem Zagrebačkog velesajma na to područje započinje brža urbanizacija prostora južno od Save. Sajmovi su inače bili postavljani na periferije gradova, kako bi se omogućio ozbiljniji razvoj slabo naseljenih prostora grada. Na taj se način poticao razvoj i stvaranje novih gradskih područja. Upravo zbog toga je i Zagrebački velesajam premješten iz Savske ulice (prostor današnjeg Tehničkog muzeja i Studentskog centra) u Novi Zagreb, čime se to područje počinje značajnije razvijati. Preseljenje Velesajma značilo je potpunu izgradnju infrastrukture koja je bila potrebna da taj kompleks može adekvatno funkcionirati, od dovođenja struje, vode, plina do izgradnje prometnica. Također, ovi su faktori utjecali na bržu urbanizaciju cijelog područja. Zagrebački velesajam počinje se graditi 1956. odlukom gradonačelnika Većeslava Holjevca. Urbanistička rješenja za Velesajam rade Marijan Haberle i Božidar Rašica. Rašica je svojim projektom iz 1957. godine pokušao povezati Velesajam s prostorom Novog Zagreba te naglasiti središnju gradsku os sjever-jug s ishodištem na Zrinjevcu. Brojne paviljone, od kojih se sastoji Velesajam, radili su razni arhitekti. Najveći broj radili su upravo Haberle i Rašica, a jedan od poznatijih paviljona je onaj broj 40 Ivana Vitića. Neki od drugih arhitekata su bili B. Kolonić, Đ. Dražić, Cheng Sung Mao (Kineski paviljon), Contigiani i Sambito (Talijanski paviljon), M. Begović, I. Geršić i drugi. Većina paviljona izgrađena je krajem pedesetih i početkom šezdesetih godina. Dio financijskih sredstava došao je od izlagača koji su izlagali u paviljonima te ih nakon toga ustupili Zagrebačkom velesajmu. Izgradnja kompleksa dovršena je 1980-ih godina.
Stambena naselja Novog Zagreba
Nedugo nakon početka gradnje Velesajma počela je i izgradnja stambenih naselja Novi Savski Gaj i Trnsko. Na odabir ovog prostora kao središta izgradnje novog djela grada utjecalo je više faktora kao što su: velike slobodne površine za organizaciju gradilišta, blizina komunalnih instalacija, primjena određenih ekonomičnih tipskih projekata stambenih zgrada te mogućnost organizacije naselja prema suvremenim urbanističkim principima. Naselja su definirana ortogonalnim rasterom ulica i pravilnom strukturom unutar koje su smještene stambene zgrade te građevine za druge sadržaje potrebne jednom takvom naselju. Planirani broj stanova dobivao je prednost pred kvalitetom stana i organizacijom izgradnje. Većina ovakvih naselja su „tipska“, sa ponavljanjem istih praksi i elemenata gradnje.
Ostali projekti
Neke od značajnih građevina koje nastaju u ovom razdoblju radio je Vladimir Turina. To je prvenstveno stadion „Maksimir“, iz 1954. godine i „Centar za zaštitu majke i djeteta“ u Klaićevoj ulici iz 1956. Drago Ibler 1958. godine radi stambenu zgradu na Iblerovom trgu. Ivan Vitić, osim paviljona na Zagrebačkom velesajmu, radi i na drugim projektima. Jedan od njih je i stambena zgrada u Laginjinoj ulici iz 1958. godine. Na zgradi uvodi pomične drvene prozorske brisoleje, dok fasadu boji različitim bojama. Time doprinosi sveopćem estetskom dojmu, koji se mijenja ovisno o položaju brisoleja. Za razliku od dosad navedenih građevina, kod ove naglasak je na vertikalnosti i visini. To se može objasniti i činjenicom da je zgrada predviđena za stariji dio grada, čiji je prostor jasno definiran i u kojem nema više puno mjesta za novogradnju. S druge strane, zgrade u Vukovarskoj ili Novom Zagrebu, nastajale su na gotovo praznom prostoru u kojem nije bilo potrebe ograničavati se zadanim okvirima postojeće arhitekture.
Campomaggiore, Latina
Campomaggiore je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Rozejlija
Rozejlija se može odnositi na
Whitby
Whitby je gradić, luka i civilna parohija u Engleskoj smještena u općini Scarborough u grofoviji Sjeverni Yorkshire. Nalazi se 76 km od Yorka i 36 km od Middlesbrougha. Smješten je na ušću rijeke Esk. Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, parohija Whitby je imala 13.594 stanovnika.
Prvi podaci o naselju datiraju iz 656. godine kada je u tadašnjem Streonshalu (staroengleski) Oswy, kršćanski kralj Nortumbrije, osnovao opatiju Whitby pod prvom opaticom Hildom. U njemu je godine 664. održan Sinod u Whitbyju. Godine 867. su samostan uništili vikinški pljačkaši, a ponovno je podignut 1078. U tom periodu je grad stekao svoje današnje ime Whitby, (od "bijelog naselja" na staronordijskom). U 18. vijeku je Whitby postao središte brodogradnje i kitolova, kao i trgovine mineralima i gagatom.
Whitby je poznat kao nalazište fosila amonita. Zeleni amoniti se nalaze i na grbu Gradskog vijeća. Danas se ekonomija temelji na turizmu i ribolovu. Predstavlja najbližom lukom planiranoj seriji vjetroelektrana na obali Sjevernog mora. Željeznicom i autobusima je spojen sa Sjevernim Yorkshireom i ostatkom Sjeveroistočne Engleske. Whitby se često pojavljuje kao mjesto radnje književnih djela, filmova i TV-serija; najpoznatiji takav slučaj je Dracula, roman Brama Stokera.
Portsmouth, Virginia
Portsmut je grad u američkoj saveznoj državi Virdžinija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 95.535 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 95.535 stanovnika, što je 5.030 (5,0%) stanovnika manje nego 2000. godine.
270. pne.
Godina '''270. pne.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao Godina konzulstva Klepsine i Blasiona (ili, rjeđe, godina 484. Ab urbe condita). Oznaka 270. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.
mini|Arsinoja II na kovanici
Wu Xun
Wu Xun (kineski: 武训; pinyin: Wǔ Xùn; 1838-1896) bio je kineski poduzetnik i društevni reformator, poznat po nastojanju da pruži besplatno obrazovanje siromašnoj djeci.
Kao dijete je izgubio oca, ali i priliku da se obrazuje, te je rani dio života proveo kao nepismeni prosjak. Usprkos toga, uspio je zaraditi dovoljno novaca ne samo da se samoobrazuje nego da na kraju postane uspješan poslovni čovjek i stanodavac. Wu Xun je, međutim, svoje stečeno bogatstvo ulagao u osnivanje škola u provinciji Shandong. S vremenom je postao jedna od najpopularnijih ličnosti u Kini, a što je nastojao iskoristiti carski režim dinastije Qing, koji ga je veličao kao oličenje konfucijanskih vrijednosti. Nakon smrti mu je podignut hram, a decenijama nakon toga je postao heroj i uzor brojnim kineskim društvenim reformatorima i aktivistima, uključujući i one koji će s vremenom postati važne ličnosti u Komunističkoj partiji.
Međutim, kada je 1950. godine nakon dolaska komunista na vlast snimljen biografski film Život Wu Xuna, on je na sebe navukao bijes Jiang Qing, supruge komunističkog vođe Mao Zedonga, koja je prezirala Wuov "buržoaski reformizam". To je pokrenulo kampanju prvo protiv filma, koji je zabranjen, a potom i samog Wua, koji je napadan kao oličenje "feudalne kulture". Njena eskalacija se zbila 1960-ih za vrijeme Kulturne revolucije kada su pripadnici Crvene garde otkopali i spalili Wuove posmrtne ostatke.
Vest Vali
Vest Vali se može odnositi na
Njufejn
Njufejn se može odnositi na
Pironizam
Pironizam ili pironski skepticizam je bila škola skeptičke filozofije koju je u 1. vijeku pne. osnovao Enesidem a stavove zabilježio Seksto Empirik krajem 2. i početkom 3. vijeka n.e. Ime je dobila po Piron, drevnom filozofu koji je živio u 4. i 3. vijeku pne. Veze između škole i Pirona su nejasne.
Kobern
Kobern se može odnositi na
Vatrogasna postrojba Zagreb
Uvod
Postrojba ima ukupno 391 djelatnika, od čega su 362 djelatnika raspoređena na operativna radna mjesta (profesionalni vatrogasci), sa prosječnom životnom dobi od 30. godina.
Postrojba je sa preko 5000 intervencija godišnje najzaposlenija vatrogasna postrojba u Hrvatskoj.
Ukupan broj vatrogasnih vozila je 52, a njihova prosječna starost je 10 godina.
Povijest
Zagreb je dobio svoju prvu vatrogasnu organizaciju već 1869. godine. U to vrijeme su zagrebački zidari, dimnjačari, stolari, bravari i drugi počeli pristupati u prvo Dobrovoljno vatrogasno društvo. Te godine bilo je oko 100 vatrogasnih dobrovoljaca. Društvo osnovano 1869. obavljalo je punih 40 godina odgovornu službu u obrani građana Zagreba od požara.
Vec prije 121 godine postojale su na raznim važnim mjestima gradskog područja specijalne kontrolne stanice koje su se zvale vatrodojavne postaje. S ovih mjesta moglo se u svako doba dana i noći izvršiti dojava požara u ondašnje "vatrogasno spremište".
U to vrijeme zagrebačko gradsko područje bilo je podijeljeno na 5 unutarnjih i 5 vanjskih kotara. Ovakva podjela na vatrogasne kotare omogućila je da se označi lokacija dojavljenog požara pomoću posebnih uređaja optičke signalizacije s tornja Lotrščaka na Dvercima.
El último caballo
El último caballo je španska crno-bijela filmska komedija snimljena 1950. godine u režiji Edgara Nevillea. Protagonist, čiji lik tumači Fernando Fernán Gómez, je vojnik koji služi vojnu obvezu u konjičkoj pukovniji i kome pred sam kraj vojnog roka saopće kako će se njegova jedinica motorizirati. Uplašen da će njegov voljeni konj, koji je odjednom postao nepotreban, završiti u klaonici, protagonist ga odlučuje otkupiti i zajedno sa njim se vraća u rodni Madrid, a što sa sobom dovodi do niza komičnih situacija vezanih uz držanje takve životinje u modernoj metropoli. Neki od kasnijih kritičara su u filmu prepoznali implicitnu kritiku tadašnjeg Francovog režima, odnosno njegovog promoviranja zastarjelih društvenih vrijednosti i izolacije od modernog svijeta.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Povijest
Kad se zagrebačko Dobrovoljno vatrogasno društvo 20. rujna 1909. preselilo u novo vatrogasno spremište na Savskoj cesti, počela se ozbiljno razmatrati mogućnost osnivanja Stalne plaćene vatrogasne straže. Svečano osnivanje profesionalne vatrogasne straže obavljeno je 1. listopada 1910.
Tog dana održana je kraća svečanost u novom spremištu na Savskoj cesti. Formirana su dva odjela. Zanimljivo je da je svaki vatrogasac obavljao permanentnu službu punih sedam dana i noći, a tek osmi dan je bio potpuno slobodan.
Nakon Drugog svjetskog rata Zagrebački vatrogasci uz vatrogasce glavnih gradova nekadašnje Jugoslavije (Ljubljana, Sarajevo, Beograd, Skopje) potpali su pod upravu tadašnjeg Sekretatijata unutarnjih poslova, što se u Zagrebu održalo i nakon raspada Jugoslavije, te su vatrogasci bili u sastavu Ministarstva unutarnjih poslova.
1. rujna 2000. izlaze iz sastava MUP-a pod gradsku upravu, te se mijenjaju oznake zagrebačkih vatrogasaca. Radnici daju prijedlog za logo koji je na veliku žalost radnika odbijen, te imamo klasičan logo oblika štita. Prijedlog - ideju iskoristili su vatrogasci Grada Vrbovca.
Postrojba danas
Danas Zagreb ima pet vatrogasnih postaja koje su razmještene širom grada i sve to u cilju da se smanji vrijeme od dojave do dolaska na mjesto intervencije.
Vatrogasne postaje su slijedeće: VP Centar, VP Žitnjak, VP Jankomir, VP Novi Zagreb i VP Dubrava.
Postrojba svojom opremom i vozilima spada u sam vrh vatrogastva u Europi.
Unutar postrojbe djeluju razne interesne udruge i sportske grupe:
Motoristički klub pod imenom Motogasci
Udruga profesionalnih vatrogasaca Zagreba UPVZ
mini|200px|UPVZ logo
Hilda od Whitbyja
Hilda od Whitbyja ili Hilda od Whitbyja (c. 614–680) je bila anglosaksonska princeza, kršćanska redovnica, poznata kao osnivačica i prva opatica samostana u Whitbyju, a koja se danas slavi kao svetica.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Postrojba danas
Biciklistički klub, speleoloska i planinarska grupa, paragliderska grupa...
Obuka
Na znak dojave požara ili neke druge vrste intervencije koju su zaprimili dispečeri na broju telefona 93, vatrogasci kreću na mjesto intervencije ne bi li što prije počeli sa gašenjem ili spašavanjem.
Hilda od Whitbyja
Beda Uvaženi, rođen osam godina prije njene smrti, opisuje je kao sposobnu upraviteljicu i oličenje kršćanskih vrlina.
Meprilkain
Meprilkain je organsko jedinjenje, koje sadrži 14 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 235,322 Da.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Obuka
Radne zadaće vatrogasaca vrlo su raznolike. Prilikom samo jedne akcije mogu imati više zadataka, kao što su gašenje požara, spašavanje ljudi i pružanje prve pomoći, prozračivanje prostorija zahvaćenih dimom, iznošenje stvari iz prostorija zahvaćenih požarom i niz drugih poslova koji se pokažu potrebnima.
Budući da je riječ o zahtjevnim i složenim poslovima, u postrojbama je prijeko potrebna organiziranost i timski rad, zbog čega se svakodnevno provodi teoretska i praktična nastava u učionici ili na poligonima.
Vlasi
250px|thumb|Mapa Balkana koja prikazuje naselja Vlaha/Rumuna Vlasi je naziv koji se najčešće koristi za romanizovane stanovnike Balkana, odnosno govornike istočnoromanskih jezika.
Glavne grupe Vlaha su Dakorumuni (Rumuni, Moldavci), Vlasi Srbije, Aromuni, Meglenski Vlasi i Istarski Vlasi. Vlasi su potomci romanizovanih balkanskih starosedelaca (Ilira, Tračana, Dačana) i rimskih kolonista.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Obuka
mini|280px|Sa obuke hrvatskih vatrogasaca u Malezijskoj vatrogasnoj akademiji, 2006.
Metropolitanska regija Santiaga
Metropolitanska regija Santiaga (španjolski: Región Metropolitana de Santiago je jedna od 16 regija na koje je Čile administrativno podjeljen.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Radni uvjeti vatrogasca
Vatrogasci rade u vrlo raznolikim uvjetima. Pri gašenju požara i drugim akcijama izloženi su mnogim štetnim utjecajima.
Vlasi
Vlasi su uglavnom pravoslavne veroispovesti.
Etimologija
minijatura|Vlaški stočar, 17. vek. Samo ime "Vlah" potječe od riječi kojom su stari Slaveni nazivali narode što su govorili latinske ili romanske jezike - odatle i "Vlaška", "Valonija" i (posrednom primjenom) "Vels".
Vatrogasna postrojba Zagreb
Radni uvjeti vatrogasca
Najčešće su izloženi opasnosti od plamena, dima, otrovnih para, urušavanja objekata, pada predmeta i kemikalija.
Metropolitanska regija Santiaga
Administrativna podjela
Administrativno je podjeljena na 6 provincija i 52 općine od kojih su samo 18 ruralne.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Radni uvjeti vatrogasca
U akcijama su gotovo stalno izloženi vlazi i raznim vremenskim utjecajima sunce, kiša, snijeg.
Vlasi
Etimologija
Ime Vlasi je germansko-slovenskog porekla i označavalo je strance, "Rimljane". I sami Vlasi, na svojim jezicima, za sebe koriste imena koja su obično varijacija reči Romanus.
U srednjem vijeku se izraz "Vlah" i "Vlasi" koristio za:
Vatrogasna postrojba Zagreb
Radni uvjeti vatrogasca
Vatrogasci moraju raditi vrlo brzo i usklađeno s drugim pripadnicima postrojbe. To su i fizički zahtjevni poslovi, jer treba rukovati vatrogasnom opremom i sredstvima, moraju se penjati i ulaziti na različita i nepristupačna mjesta. Katkada su to dugotrajni poslovi gdje se ne može prestati raditi dok se posao ne završi – dok se ne ugasi požar, dok se ne oslobodi zakrčeni prostor ili ne osiguraju ljudi i materijalna dobra kojima prijeti opasnost i dr.
Metropolitanska regija Santiaga
Administrativna podjela
Administrativni centar regije je grad Santiago de Chile u kom živi 6,160,040 stanovnika.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Radni uvjeti vatrogasca
Radno vrijeme vatrogasaca je 12 sati, a nakon toga slobodni su naizmjence 12 ili 24 sata. Rade danju, noću, vikendima i blagdanima.
Vlasi
Etimologija
Nakon osvajanja Balkana od strane Otomanskog imperija se izraz "Vlah" i "Vlasi" koristio za:
Vatrogasna postrojba Zagreb
Radni uvjeti vatrogasca
Vatrogasni poslovi jesu poslovi s posebnim radnim uvjetima, pa njih ne mogu obavljati osobe mlade od 18 godina i osobe koje zdravstveno ne zadovoljavaju uvjetima za profesionalnog vatrogasca, zbog štetnih utjecaja na zdravlje i život, zdravstvena sposobnost vatrogasaca provjerava se svaka 24 mjeseca.
Vlasi
Etimologija
Izraz "Vlah" je u 19. vijeku, s razvojem nacionalizma u Hrvatskoj stekao pejorativno značenje kojim su se opisivali Srbi.
U primorskim krajevima Dalmacije, pak, pejorativno značenje ima izraz Vlaji koji se koristi za stanovnike Dalmatinske Zagore.
Vatrogasna postrojba Zagreb
Poželjne osobine vatrogasaca
Vatrogasci moraju biti u dobroj tjelesnoj kondiciji, imati ispravan sluh i osjećaj za ravnotežu zbog rada na visini, dobar vid i uredno vidno polje, zdrav dišni i krvožilni sustav, uredan integritet gornjih i donjih udova te dobru senzorno-motornu koordinaciju. Važne su emocionalna stabilnost, socijalna prilagodljivost i sklonost timskom radu.
Vlasi
Istorija
U VI i VII veku se staro romanizovano stanovnistvo povlači u primorske gradove ili u planinska područja, a u kasnijoj istoriji je poznato pod imenom Vlasi. Vlasi su staro balkansko stanovništvo, koje se nakon dolaska Slovena uglavnom bavilo stočarstvom. U srednjovekovnoj Srbiji, potomci starosjedilaca su zakonom bili odeljeni od srpskog stanovnštva. Srpski istoričar Sima Ćirković kaže:
"Iz dokumenata od 13. do 15. stoljeća vidljivo je da Srbi Vlahe, potomke starosjedilaca, doživljaju kao ‘druge’, različite od sebe. . . Sigurno je da se položaj i režim za njih određuju posebnim propisima, koji se nazivaju ’Zakon Vlahom’, nasuprot kojemu stoji ‘Zakon Srbljem’. Isto tako je sigurno da državna vlast nameće segregaciju, najrječitije iskazanu propisom ‘Srbin da se ne ženi u Vlahe’ (1330)."
minijatura|Unutrašnjost vlaškog katuna, 19. vek. Vladimir Ćorović smatra da je između slovenskih doseljenika i starih balkanskih stočara bilo živa dodira i tesnih uzajamnih veza, što se vidi po tom što je za stočarske predmete i proizvode ostalo u srpsko-hrvatskom jeziku mnogo romansko-vlaških i arnautskih naziva. Stočari su se kretali po celom Balkanu, leti u planine, a zimi u humnine; zbog njihovih ispaša, solila i planina dolazilo je od pamtiveka do teških sukoba. Pastirskih zajednica, koje slučaj tako zanese, bilo je ponekad i u mestima gde se ne bi očekivale. U Solunsko Polje, pitomo i pogodno za zimovnik, silazili su stočari čak iz Pešteri. Bogastvo u stoci bilo je u balkanskim stranama vrlo veliko; od stoke su živeli čitavi krajevi i oblasti.
U zakonu srednjovekovne Srbije s kraja 12. veka vlaško domaćinstvo se nazivalo se kletište (pastiske kolibe ili šatori ), a jedinica od 50 vlaških kletišta se nazivala katun. Osnovne obaveze Vlaha prema državi bile su davanje velikog desetka ili davanje malog desetka uz obavljanje raznih poslova (rabota). Prerada manastirske vune bila je obaveza siromašnih vlaha i ćelatora koji nisu bili u stanju da predaju manastiru gotove proizvode (okroje, pokrove i ponekad klašnje).
Dušanovim Zakonikom iz 14. veka su bila regulisana prava i obaveze Vlaha, nomadskih stočara u srednjovekovnoj Srbiji. Mnogi zavisni zemljoradnici su pokušavali da promene zanimanje i da se bave stočarstvom. Feudalci su ovakvoj praksi pokušavali stati na kraj, iz straha od osipanja zemljoradničke radne snage.
Vlaški narodi danas
minijatura|[[Žejane|Žejanski Istrorumunji (zvončari) na karnevalu u Rijeci.]]
1. Dakorumuni
2. Aromuni (Aromunski jezik)
3. Meglenski Vlasi (Megleno-rumunski jezik)
Kolonijal Hajts
Kolonijal Hajts se može odnositi na
Vlasi
Vlaški narodi danas
4. Istarski Vlasi (Istro-rumunski jezik)
Bel Hejven
Bel Hejven se može odnositi na
Maddalenski arhipelag
Maddalenski arhipelag (talijanski: Arcipelago della Maddalena) je arhipelag od sedam većih i puno manjih talijanskih otoka smještenih u tjesnacu Bonifacio između Sardinije i Korzike, u Tirenskom moru.
Geografija
Maddalenski arhipelag leži točno nasuprot rivijere Costa Smeralde. Veći otoci arhipelaga su La Maddalena, Caprera, Santo Stefano, Budelli, Santa Maria, Razzoli i Spargi, ukupne površine (zajedno s manjim otočićima i hridima) 51 km². Čitav arhipelag je jedna administrativna jedinica, komuna La Maddalena. Administrativni centar iste smješten je na najvećem otoku La Maddaleni. Od svih otoka samo su La Maddalena, Caprera i Santo Stefano naseljeni.
Nacionalni park
Čitav arhipelag, zajedno sa 150 km² okolnog mora, godine 1996. proglašen je nacionalnim parkom La Maddalena (Parco Nazionale dell'Arcipelago di La Maddalena) kao područje od posebne prirodne, historijske i kulturne baštine, te stanište rijetkih vrsta faune (veliki zovoj, mali zovoj, mala burnica, sredozemni galeb).
Krejgsvil
Krejgsvil se može odnositi na
Dunlevy, Pennsylvania
je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 381, što je 16 (-4,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Altamahaw, North Carolina
je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Severna Karolina.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 347.
Opatija Whitby
thumb|Ruševine Opatije Whitby u sumrak
Opatija Whitby (Whitby Abbey) je naziv za nekadašnji benediktinski samostan čije se ruševine nalaze na stijeni East Cliff iznad grada i luke Whitby u sjeveroistočnoj Engleskoj. Osnovan je godine 657. pod imenom Streoneshalh od strane Oswiua, kršćanskog kralja Nortumbrije; bio je dvojni samostan - za redovnike i redovnice; za prvu opaticu je Oswiu imenovao Hildu, nećaku bivšeg kralja Edwina. U njemu je godine 664. održan Sinod u Whitbyju kojim su anglosaksonski kršćani preuzeli rimski, umjesto dotadašnjeg keltskog metoda računanja Uskrsa. Između 867. do 870. su vikinški napadi doveli do napuštanja samostana. Obnovljen je 1078. od strane Reinfrida, bivšeg vojnika u službi Williama Osvajača koji je postao redovnik te novu opatiju organizirao po benediktinskim pravilima. Godine 1540. je samostan ukinut za vrijeme velikog ukidanja koje je tokom engleske Reformacije proveo kralj Henry VIII.
Napušteni samostan je svejedno ostao impozantna građevina, te je služio kao svojevrsni orijentir pomorcima, a što spominje i Bram Stoker u svom znamenitom romanu Dracula. Godine 1914. su ga za vrijeme prvog svjetskog rata oštetili njemački bojni krstaši za vrijeme bombardiranja britanske obale.
San Pietro di Cadore, Belluno
San Pietro di Cadore je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 853 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1050 m.
Saut Hil
Saut Hil se može odnositi na
Espiens
Epjen je naselje i opština u jugozapadnoj Francuskoj u regionu Akvitanija, u departmanu Lot i Garona koja pripada prefekturi Nerak.
Paund
Paund se može odnositi na
San Lorenzo, Verbano-Cusio-Ossola
San Lorenzo je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 85 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 986 m.
Bitka kod Sifina
Bitka kod Sifina (صفين) odigrala se za vrijeme Prve fitne ili muslimanskog građanskog rata u julu 657. na obali Eufrata u Siriji, između snaga rašidunskog kalifa Alije i pobunjenog sirijskog guvernera Muavije. Sukob je izbio nakon kontroverznog ubistva prethodnog kalifa Osmana ibn Afana, koga je naslijedio Alija; Muavija, rođak ubijenog kalifa, nije se složio za Alijinom odlukom da se ne sudi Osmanovim ubicama. Alija je sa svojim snagama pokušao ugušiti pobunu, a dvije vojske su se srele kod Sifina. Borba je završila s velikim krvoprolićem, ali bez pobjednika, nakon čega su se obje strane složile kako će spor nastojati riješiti arbitražom. Ali, ni ona nije dala rezultata, te su se podjele među muslimanima nastavile sve do Muavijinog dolaska na mjesto kalifa i osnivanja dinastije Omejada. Različita tumačenja događaja prije, za vrijeme i poslije bitke su jedan od razloga za raskol između sunitskih i šijitskih muslimana.
Pierre Corneille
Pierre Corneille, 6.6. 1606, Rouen - 1.10. 1684, Pariz) bio je francuski književnik iz 17. veka. Njegova glavna dela su drame, od kojih su najpoznatije: Sid, Sina, Polieukta i Horacije (zajedno poznate kao „Kornejeva klasična tetralogija“). Uz Molijera i Rasina, smatra se jednim od trojice velikana francuskog pozorišta. Pisao je drame u periodu od skoro 40 godina, a zvali su ga i »Otac francuske tragedije«. Bogatstvo i raznolikost njegovog dela odraz je vrednosti i velikih pitanja njegovog doba. 250px|right|thumb|Pierre Corneille
Rođen je kao jedno od šestoro dece u porodici koja se tradicionalno bavila administrativnim poslovima. Godine 1628. počeo je karijeru kao advokat. Naredne godine je počeo je da piše stihove i završio svoju prvu komediju - Melita. Njegova prva tragedija, Medeja, na sceni se pojavila 1635. Usledio je niz drama: komedija, tragedija i tragikomedija. Ukupno je napisao tridesetak drama, jedan prevod (Imitacija Isusa Hrista) i tri studije o dramskoj poeziji.
Kardinal Richelieu mu je dao zvanje državnog književnika, međutim Corneille nije želeo da bude ograničen shvatanjima dvorskog pesnika. Primer za ovo je njegova najpoznatija drama Sid - tragikomedija iz 1636/37, kasnije prerađena u tragediju, koja za temu ima legendu o srednjevekovnom španskom viteštvu. Ona je doživela veliki uspeh, ali istovremeno bila kritikovana u Akademiji zbog nepoštovanja klasicističkih principa jedinstva radnje. Neki kritičari su išli dotle da ga optuže za nemoral, jer se u Sidu ne bavi moralnom podukom. Prikaz dvoboja u ovoj drami naljutio je kardinala Rišeljea koji je zabranio dvoboje. Kornej je vremenom prilagođavao svoju književnost klasicističkim pravilima, ali je uvek zastupao stav da su ona otvorena za interpretaciju.
Nešto kasnije, 1640, napisao je dramu Horacije - tragediju o konfliktu ljubavi i dužnosti, ljudskosti i državnih rezona. Ovaj put je zadovoljio pravila jedinstva radnje, a delo je posvetio kardinalu. Iste godine je nastao komad Sina o rimskom republikanskom patriciju i njegovoj zaveri protiv cara Avgusta. Ova priča je alegorija apsolutističke vladavine Luja XIII, zavere protiv njega i kraljeve milosti prema zaverenicima. Mučenička tragedija sa elementima ljubavne priče, Polieukta, nastala je 1641. Sveštenstvo mu je ovde zamerilo da hrišćansku temu ponižava tako što je dovodi na teatarsku pozornicu.
Pierre Corneille se 1641. oženio Marijom de Lamperijer i sa njome imao sedmoro dece. Za akademika je izabran 1647. Njegove poznije drame nisu bile tako kvalitetne kao one iz ranijeg vremena.
The Hollywood Ten
The Hollywood Ten je američki kratki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1950. godine u režiji Johna Berryja. Napravljen je u nezavisnoj produkciji za vrijeme makartističke kampanje kao reakcija na optužbe o komunističkoj zavjeri protiv SAD u Hollywoodu. U njemu su pripadnici tzv. Hollywoodske desetorice - scenaristi, režiseri i sineasti poznati po ljevičarskim stavovima zbog kojih su sed našli na crnoj listi - kratkim govorima odgovarali na optužbe, odnosno osuđivali makartističke progone, ali i inzistiranje kongresnog Odbora za antiameričke aktivnosti da se izjasne o svom članstvu u Komunističkoj partiji. Ubrzo nakon premijere, i sam Berry je prokazan kao komunist te se našao na crnoj listi i bio prisiljen nastaviti karijeru u Francuskoj. The Hollywood Ten je kasnije objavljen kao prilog DVD-izdanja filmova Spartacus i Salt of the Earth.
Norin
Funkcija
Signalizacija indukovana norinom reguliše vaskularni razvoj retine kičmenjaka i kontroliše važne krvne sudova uva.
Klinički značaj
Genetičke mutacije NDP lokusa dovode do Norijeve bolesti. To je retko genetičko oboljenje koje je karakterisano bilateralnom kongenitalnom slepoćom koji je uzrokovana vaskularisanom masom iza sočiva usled nepravilnog razvoja retina (pseudogliom).
Vidvil
Vidvil se može odnositi na
FEVR
Termin FEVR ima više značenja.
Dionizije
Dionisije ili Dionizije može označavati sljedeće ličnosti:
Big Bend
Big Bend se može odnositi na
Jabuka TV
Jabuka TV je lokalna TV postaja koja emitira program na području Grada Zagreba i Zagrebačke županije.
Iz povijesti Jabuke TV
Jabuka TV (OTV) je osnovan 1988. godine, a s emitiranjem je počeo 25. svibnja 1989. Bila je to prva komercijalna televizija na prostoru bivše Jugoslavije, odnosno prva nezavisna televizijska kuća – prva izvan državnog sustava JRT-a.
U godinama demokratskih i tranzicijskih promjena OTV je postao vodećom lokalnom televizijom u Hrvatskoj. Budući da su se u tim godinama na državnoj televiziji vrlo rijetko mogla vidjeti i čuti politički drugačija mišljenja, otvoreni medijski prostor koji je OTV nudio svima koji su imali što reći, imao je važnu ulogu u demokratizaciji hrvatskog društva. Ujedno je OTV imao vodeću ulogu u podizanju općega standarda televizijske produkcije u Hrvatskoj.
Status koji je stekao kao gradska televizija glavnoga grada Republike Hrvatske OTV je iskoristio i u organiziranju mreže lokalnih televizija. Ona je nekoliko godina djelovale kao cjelina pod nazivom CCN (Croatian Comercial Network), emitirajući zajednički program u udarnom večernjem terminu. Informativno-politički program CCN-a imao je važnu ulogu u demokratskim promjenama 2000. godine, kada je OTV bio glavna medijska alternativa informativnom monopolu državne televizije.
Pokrivenost signalom
Signalom sa RTV Tornja na Sljemenu u multipleksu D na K42 UHF-a Jabuka TV se može pratiti na cijelom području digitalne regije D4 (Zagrebačka županija, Krapinsko-zagorska županija, dio Sisačko-moslavačke županije i dio Karlovačke županije) na kojem živi oko milijun i pol gledatelja.
Jabuka TV se može također pratiti putem MaxTV-a i Iskon.TV-a.
Urednici, novinari, voditelji
Brojni urednici, novinari, zabavljači, ali i tehnički stručnjaci hrvatskih televizija (HRT-a, RTL-a, Nove TV i drugih lokalnih televizija) ponikli su i prvu afirmaciju stekli upravo na OTV-u (Jabuka TV-u). Među njima su Hloverka Novak Srzić, Robert Knjaz, Davor Meštrović, Željko Pervan, Željko Malnar i drugi.
Za svoj rad, brojne su emisije i novinari Jabuke TV osvajali različite stručne nagrade.
Brauntaun
Brauntaun se može odnositi na
Meralurid
Meralurid je organsko jedinjenje, koje sadrži 9 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 449,831 Da.
Šveđani
Šveđani je izraz koji se u najširem smislu odnosi na stanovnike i državljane Švedske, a u užem smislu na sjevernogermansku etničku grupu koja se u srednjem vijeku formirala na području današnje Švedske, a koja potječe od drevnih nordijskih plemena od kojih su najpoznatiji Sveji.
Šveđani, čiji se ukupni broj u svijetu procjenjuje na 14 miliona, danas žive uglavnom u Švedskoj, ali postoji značajna manjina u Finskoj - od kojih je ona na Alandskim otocima uspjela izboriti i političku autonomiju - kao i nešto manje zajednice u Estoniji i Ukrajini. Slično kao i Norvežani, Šveđani su se od polovice 19. vijeka do kraja prvog svjetskog rata masovno iseljavali u Sjevernu Ameriku, tako da u SAD postoji višemilionska zajednica Šveđana i njihovih potomaka, najviše koncentrirana u državi Minnesota.
Šveđane, kao i mnoge druge narode sjevera Evrope, muči sklonost pretjeranoj konzumaciji alkohola, pa su se upravo među njima pojavili prvi trezvenjački pokreti. Šveđani su također poznati po umjerenom temperamentu čime neki tumače činjenicu da su u Švedskoj široko prihvaćeni socijaldemokracija i koncept države blagostanja. Sklonost umjerenosti krasi i pripadnike društvene elite pa je bahato isticanje vlastitog bogastva strano Šveđanima; zbog toga Šveđane previše ne muči činjenica da je u toj zemlji većina nacionalnog bogatstva koncentrirana u relativno uskom krugu od 30-40 najbogatijih porodica.
Šveđani su također poznati i po toleranciji i liberalnim društvenim shvaćanjima, što je 1960-ih omogućilo seksualnu revoluciju. S druge strane je Švedska jedna od država koja je, mučena slabim natalitetom, široko otvorila vrata imigrantima s juga Evrope.
Elroj
Elroj se može odnositi na
Marcelin
Marcelin (Marcellinus) može označavati:
Valparaíso (regija)
Valparaíso (španjolski: Región de Valparaíso je jedna od 16 regija na koje je Čile administrativno podjeljen.
Karakteristike
Regija Valparaíso prostire se u sredini zemlje, od Tihog ocena do planina Anda. Valparaíso ima površinu od 16,396 km², na kojoj živi 1,815,902 stanovnika.
Administrativni centar regije je grad Valparaíso u kom živi 901,468 stanovnika.
Kasko
Kasko se može odnositi na
Casale Mosè, Chieti
Casale Mosè je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 22 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1067 m.
Kapital Network
Kapital Network prva je poslovna televizija u Hrvatskoj i regiji, ujedno i nacionalna televizija u Hrvatskoj. Program ove televizije se može gledati u digitalnoj zemaljskoj televiziji - multipleksu D, na kabelskoj televiziji putem koncesionara kabelskih televizija - B-net i Kerman na području Zagreba, Osijeka, Rijeke, Zadra i Splita, te nekih manjih kabelskih operatera i preko MAX tv-a i Iskon.TV-a. Od početka listopada 2007. godine kanal emitira i putem satelita Atlantic Bird 3, 5 stupnjeva zapadno te je kao slobodni kanal dostupan i drugim kabelskim distributerima u Europi i regiji. Od 5. ožujka 2010. Kapital Network dobiva privremenu nacionalnu koncesiju, a od 16. prosinca 2010. dobiva trajnu.
Dana 31. kolovoza 2012. u 23:59 sati, odlukom Uprave OiV-a, isključen iz sustava odašiljanja digitalne televizije multipleks D na području cijele Hrvatske.
Dana 26. rujna 2012. na odžanoj sjednici VEM-a, odlučeno je da im se trajno oduzme koncesija za obavljanje djelatnosti pružanja medijske usluge televizije za emitiranje specijaliziranog televizijskog kanala u zemaljskoj mreži unutar Multipleksa D na području Republike Hrvatske.
McEwen, Tennessee
Makeven je grad u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Kanal Ri
Kanal Ri je županijska televizija koja svoj program emitira od 3. prosinca 1999. godine. Na početku emitiranja Kanal Ri je emitirao na 36. kanalu UHF-a, za šire područje grada Rijeke i okolice.
Kanal Ri smješten je u samom središtu grada, iza gradskog Korza, u prostoru zgrade nekadašnjeg Municipija (poznate i kao stare Vijećnice).
Sredinom siječnja 2003. Kanal Ri je počeo s emitiranjem na višoj koncesijskoj razini - sa svojih novih odašiljača na Učki, Trsatu, Cresu, Martinšćici, Osoru, Rabu, Malome Lošinju i Grobniku, program Kanala Ri može pratiti više od pola mlijuna potencijalnih gledatelja, od Mošćeničke Drage, pa sve do Zadra, tako i s područja Istre, te otoka Krka, Cresa, Lošinja i Raba, te većeg dijela otoka Paga. S novim odašiljačima pokrivena je Primorsko-goranska te dijelovi Istarske i Ličko-senjske županije.
Kanal RI, i ako do nedavno gradska televizija radio je i programe zahtjevne produkcije kao što su izravni prijenos Riječkog karnevala, jedriličarsku regatu "Fiumanka", Atletskog mitinga, Melodije Kvarnera i slične.
Glavni i odgovorni urednici:
260-e pne.
thumb|Mediteran na početku punskih ratova
Tribune, Kansas
Tribjun je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Dreser
Dreser se može odnositi na
Florence Hartmann
Florence Hartmann (17. veljače 1963. – ), francuska novinarka i spisateljica. Od 1987. pisala je za Le Monde o Balkanu, a početkom 1991. o Jugoslavenskim ratovima. Izvještaje je slala iz Beograda. 1985. diplomirala je te stekla titulu magistra iz područja literature i stranih civilizacija na sveučilištu u Parizu. 1986. se udala u Beogradu za supruga iz SFR Jugoslavije, čiji je materinji jezik bio srpskohrvatski. S njim je dobila dvoje djece: sina 1988. i kćer 1989., koji su se rodili u Francuskoj.
2000. je postala glasnogovornica za Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) u Hagu te savjetnica glavnoj tužiteljici MKSJ-a Carli Del Ponte.Godine 1992. bila je jedna od prvih novinara koji su otkrili lokaciju Ovčare, te je 2006. svjedočila pred MKSJ-om protiv "vukovarske trojke". Konkretno, tvrdi da je Veselin Šljivančanin 1992. u intervjuu izjavio sljedeće kad ga je pitala o Ovčari: "Morali smo negdje zakopati tijela". Godine 1999. objavila je prvu knjigu, Milošević, dijagonala luđaka.
Kada je Slobodan Milošević završio u MKSJ-u na suđenju, Srbija je dala tribunalu povjerljive dokumente o njegovom režimu iz 1990-ih, ali pod uvjetom da se neki dijelovi "zatamne". Hartmann je imala uvid u te tajne spise te u knjizi Mir i kazna 2006. napisala da je MKSJ prihvatio cenzurirati dijelove koji su mogli uspostaviti vezu između Miloševićevog režima i masakra u Srebrenici. MKSJ je regirao optužnicom protiv Hartmann za nepoštivanje suda objavljivanjem dokumenata koji su bili tajni za javnost. Presudom je kažnjena sa €7.000, što je izazvalo kontroverzne reakcije u svijetu medija i novinara, od kojih su neki javno stali u njenu obranu. Iako je Hartmann rekla da je uplatila traženu svotu, MKSJ je to opovrgnuo te izdao nalog za njeno uhićenje. Godine 2011. ona je pobjegla u Francusku. Francuske vlasti su, međutim, odbile uhititi ju jer su mislile surađivati sa MKSJ-om jedino u izručivanju ratnih zločinaca, u što ne spada i progon osoba koje kritiziraju sam sud. Ipak, usprkos uhidbenom nalogu iz Haaga, nastavila se slobodno kretati i u inozemstvu: 2012. posjetila je Sarajevo, povodom 20. obljetnice opsade grada, te tamo verbalno napala Carla Bildta jer je smatrala da on nije trebao biti na obilježavanju stradanja grada jer je prije govorio da je "Milošević dobar momak".
Hartmann je s vremenom postala vrlo kritična prema MKSJ-u. Još 2004. ukazala je na narušavanje neutralnosti tužilaštva tribunala kada je usvojeno novo pravilo prema kojem peteročlano sudsko vijeće kojeg pored predsjednika i potpredsjednika tribunala čine i trojica predsjedavajućih sudaca Pretresnih vijeća, odlučuje da li se nove optužnice odnose na "najviše lidere, osumnjičene da su najodgovorniji za zločine u nadležnosti tribunala." Ukoliko ocijene da neka od optuženih osoba ne spada među "najviše lidere", suci od tada imaju pravo optužnicu vratiti tužitelju, nezavisno od težine zločina i uvjerljivosti pratećih dokaza. Godine 2013. izjavila je da je oslobađajuća presuda u slučaju bivših šefova Državne bezbednosti (DB) Srbije, Jovice Stanišića i Franka Simatovića, "najvidljiviji u nizu udaraca na kredibilitet Haškog tribunala u završenoj fazi njegovog rada" te dodala:
Sergio Ramos
Sergio Ramos García (Camas, 30. ožujka 1986.) je španjolski nogometaš i bivši reprezentativac koji je trenutno slobodan igrač. Iako primarno igra u sredini, može igrati i na desnoj strani.
Iako je proizvod Sevilline omladinske škole, Ramos je postao stup obrane Reala i nacionalne reprezentacije, za koju je nastupao od svoje 18. godine.
Sung Jae-ki
Sung Jae-ki(korejski:성재기 成在基, 11. rujna 1967 - 26. srpnja 2013) bio je južnokorejski aktivist za ljudska prava, borac za prava muškaraca i građanski aktivist. Bio je osnivač grupe Korejski muškarci (korejski: 남성연대), koja se zalagala za muška prava i ukidanje ministarstva rodne jednakosti i obitelji. Također se zalagao za anti-feminizam, slobodnu ljubav, seksualne slobode i muško oslobođenje.
U 45. godini je počinio samoubojstvo u rijeci Han.
Camposarianni, Latina
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 59 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 494 m.
João Moutinho
João Filipe Iria Santos Moutinho (Portimão, 8. rujna 1986.) je portugalski nogometaš i reprezentativac koji je trenutno slobodan igrač. Iako je primarno središnji vezni, može igrati i kao ofenzivni vezni ili na krilu.
Kviskoteka
Kviskoteka je naziv televizijskog kviza općeg znanja koji je emitirala TV Zagreb. Kviz je nastao 1979. i emitiran je 15 godina od 1980. do 1995. godine.
Emitiranje
Urednik i autor zadataka bio je Lazo Goluža, a u sastavljanju pitanja sudjelovali su između ostalih Darko Novaković, Branko Lipanović, Boris Senker, kao i drugi hrvatski sveučilišni profesori.
Voditelj kviza u prve četiri sezone bio je Ivan Hetrich, a zatim od 1984. Oliver Mlakar, za koga se Kviskoteka uglavnom vezuje.
Dok je emitiran na TV Zagreb, po mnogima to je bio najpopularniji i najgledaniji kviz na prostoru bivše SFRJ.
Kviskoteka je obnovljena 2006. na televiziji Nova TV, ali nije stekla raniju popularnost i skinuta je s programa nakon jedne sezone. Licenca za kviz prodana je 2008. srpskoj televiziji "Foks".
Chapelle-Blanche (Savoja)
Šapel Blanš je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Savoja koja pripada prefekturi Šamberi.
Kviskoteka
Igre
Kviz je organiziran u više igara, koje su se vremenom mijenjale. Neke od igara su: (Kursor preko polja otkriva sadržaj.)