cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bas-gitara
Razvoj 1970-ih
minijatura|lijevo|80px| Fender Jazz Bass proizveden '70-ih godina. Osnivanjem tvrtke Music Man od strane Tom Walkera, Forrest Whitea i Lea Fendera 1971. godine otpočela je jedna nova era dizajna modela električnih bas gitari. Pravi predstavnik bio je Music Man StingRay, električna bas gitara s ugrađenom aktivnom elektronikom, koja je glazbeniku omogućila puno veću uporabu lepeze tonova, sviranja raznih stilova i glazbenih žanrova. Ističu se i modeli identificirani uz određeni stil glazbe, kao npr., modeli Rickenbacker 4001 serije koji se vežu za progresivnu rock glazbu Chris Squirea, u engleskom rock sastavu Yes, i basista Geddy Lee u kanadskom rock sastavu Rush, dok je model StingRay u funk sastavu The Brothers Johnson koristio Louis Johnson. 1971. godine predstavljen je predložak modela električne bas gitare koji je proizvela firma Alembic Inc, što je kasnije postalo uvriježeno za "boutique", ili "high-end" modele. U biti radi se o skupim, po mjeri izgrađenim instrumentima koje su koristili samo rijetki muzičari poput Jack Casadya, Chris Squirea i Stanley Clarkea. Modeli sadržavaju jedinstvene dizajne, ručno izrađene dijelove, komponente i grafitne vratove. I ugrađena elektronika bila je također vrhunske kvalitete. Sredinom 1970-ih firma Alembic u suradnji s proizvođačem bas gitara Tobias proizvodi bas modele s četiri, i pet žice, s niskim B tonom. Basista Anthony Jackson je 1975. godine kod poznatog graditelja Carla Thompsona naručio svoju šestožičanu električnu bas gitaru s rasponom žica: B0-E1-A1-D2-G2-C3.
Razvoj 1980-ih i 2000-ih
minijatura|desno|90px| Steinberger model iz ranih '80-ih godina. Početkom 1980. dizajneri električnih bas gitara istraživali su inovativne pristupe u dizajnu. Tako je američki kreator i inovator muzičkih instrumenata Ned Steinberger prvi puta krajem 1979. predstavio električnu bas gitaru bez glave tijela. Njegov rad se tu nije zaustavio pa je 1980. godine nastavio sa svojim inovacijama koristeći grafit, i drugi novi materijal, da bi 1984. godine predstavio TransTrem vibrato sustav. Nedugo potom 1987. godine tvrtka Guild Guitar Corporation predstavila je svoj Ashbory bass, model koji koristi žice proizvedene od silikona. U model je ugrađen piezo-pickup koji detektira vibraciju žice pomoću kristala. Dužina skale je rezmjerno kratka, 457,2 mm. Model je predstavljen kasnih 1980-ih na MTV Unplugged showu, koji je popularizirao predstavljanje sastava s akustičnim instrumentima, pa i s električnim bas gitarama, i pripadajućim im pojačalima. Tijekom 1990-ih godina petožičani modeli zbog niskog B tona postali su iznimno popularni, a s korištenjem u gotovo svim žanrovima glazbe (od metala, do laganih stvari) sve veći broj basista ih je koristio. Čak i prethodno skuplji "boutique" modeli postali su cjenovno dostupniji, i nalazili su sve više zainteresiranih korisnika. Od 2001. godine poneki proizvođaći ugrađuju digitalno modelirano sklopovlje unutar instrumenta, te uključeni u pojačalo uspješno imitiraju zvuk od mnogih drugih električnih bas modela (npr., Line 6 kao Variax bass). Međutim, tradicionalni dizajni poput Fender Precisiona, i Fender Jazz Bass-a zadržali su svoju popularnost konstantno do danas. U znak tomu 2011. godine povodom 60-te godišnjice postojanja Precision modela, tvrtka Fender predstavila je novi Fender Jaguar Bass model.
Dizajn
Tijelo bas gitare obično je izrađeno od drveta, ali i od drugih materijala kao što je grafit (primjerice neki Steinbergovi dizajni). U biti izvorni materijal najčešće je od šumske drvene mase koja raste u lokalnom podneblju. Za izradu tijela gitare najčešće se koristi joha, za vrat gitare javor, a za hvataljku na vratu palisander. Nešto manje se koristi za izradu tijela gitare mahagonij, jasen, orah i topola zatim, mahagonij za izradu vrata gitare, i javor ili eban za izradu hvataljke vrata. Ostale radnje na modelu uključuju završni dizajn (završnica), kao što su rezbareni ukrasi na tijelu ili vratu gitare, i završno lakiranje cijelog modela. Sloboda dizajna graditelju pruža odstupanje od klasičnih ideja, pa tako imamo modele bas gitara s ugrađenim mašinicama u mostu gitare ("headless bass") poput Steinbergova, ili modela Hohnerova dizajna koji su izrađeni od laganog sintetičkog materijala. u većine modela modela tijela su izrađena od punog drveta, ali ona također mogu biti i polušuplja što im povećava rezonanciju, a i smanjuje težinu modela. Modeli mogu biti građeni i potpuno šuplji, što će im potpuno promjeniti ton, i sami odjek instrumenta. Upotrba umjetnih materijala (npr., BassLaba) omogućila je gradnju tijela složenih oblika. Akustična bas gitara obično je opremljena s piezo-elektromagnetom i bas pojačalom. Glazbenicima su dostupni i ručno rađeni instrumenti koje proizvode visoko kvalificirani graditelji. I materijali egzotičnog drveta poput bubinga (dobra kvaliteta tona i lijepi estetski izgled), ili guibourtia ehie za izradu tijela gitare također su dostupni, kao i lagani kompozitni grafit za izradu vrata gitare. Egzotično drvo po pravilu se koristi za izgradnju skupljih modela, na primjer tvrtka Alembic koristi drvo cocobolo za izradu tijela modela ili zbog estetskog izgleda samo za presvlačenje gornjeg sloja tijela. Modeli Warwick bas gitare također su poznate po egzotičnom tvrdom drvetu, s tim da im je većina vrata gitare izrađena od ovangkol drveta, a hvataljka na vratu od wenge, ili ebanova drveta.
Zajedničko obilježje svih skupljih modela je dizajniranje spoja vrata gitare tako da on ne bude glodan od jednog komada drveta s tijelom gitare, ili da kao u utor džepa bude pričvršćen vijcima ili zalijepljen za tijelo, nego da isti bude "provučen" po dužini (kao greda) kroz cijelo tijelo gitare. Vrat gitare se tada sastoji od jednog, dva ili više pružnih slojeva drveta (dužih od hvataljke vrata) koji obrađeni tehnološkim procesom čine čvrstu, i kompaktnu jednu cijelinu. U tom slučaju i tijelo gitare može biti izrađeno od dviju krilnih ploha međusobno uvezane s više slojeva. Modeli s provučenim vratom kroz tijelo gitare prije su većinom bili ručno rađeni "boutique" modeli, ali danas takve modele bas gitara i serijski proizvode proizvođaći poput tvrtke Ibanez, (BTB serija). Modeli kojima je vrat gitare dizajniran tako da je pričvršćen za tijelo gitare nikako ne spadaju nužno, niti se smatraju za modele nižeg cjenovnog razreda, nego se za takve proizvođače poput Fendera smatra da ostaju dosljedni svojoj trdicionalnoj proizvodnji. minijatura|desno|150px| D-tuner u "D" položaju. Pri dizajnu vrata gitare bitna stavka je odrediti mu dužinu skale. Za Fenderove modele električnih bas gitara recimo "standardna" (zato što je najčešća) mjera dužine iznosi 863,6 mm. Međutim, postoji 'violinski bas' model poput Höfner 500/1 s "kratkom" skalom, od 762 mm kojeg je koristio engleski glazbenik, pjevač i kompozitor Paul McCartney u sastavu The Beatles, pa i Fenderov Mustang Bass pripada u modele s kratkom skalom. Ovakvi modeli bas gitara bili su omiljeni kod muzičara s kraćim rukama, dok modeli s dužinama skale od 889 mm, 901,7 mm i 914,4 mm bili su dosatupni samo kao skuplja "boutique" glazbala. Od 2001. godine i modeli s "ekstra dugom" skalom postaju dostupni tržištu. Ovi modeli ostvaruju veću napetost na žici, što pogoduje petožičanim i šestožičanim modelima bas gitara bolje definiranje niskog B tona (odnosno drop-D na četverožičanim modelima).
Modeli s pragovima, i bez pragova
minijatura|desno|120px| Vrat bas gitare bez pragova. Klasični dizajn bas gitare je model s hvataljkom vrata u koju su utisnuti pragovi, koji cijelu hvataljku vrata dijele na polutonove (slično kao i kod hvataljke vrata električne gitare). Izvorni Fenderovi basevi imaju 20. pragova, dok novije verzije baseva mogu imati 24., pa i više pragova. Mišljenje je mnogih glazbenika da gitara bez pragova zbog jačeg pritiska žice na drvo, kao u primjeru kontrabasa pruža izražajniji zvuk. Uz to glazbenik lakše (prsti mu bolje klize po hvataljci vrata bez pragova) izvodi tehnike sviranja kao što je glissando, vibrato, ali i sviranje tonova kratkog trajanja poput četvrtinki. Basisti podjednako koriste modele bez, i s pragovima, što sve zavisi od vrste glazbe, pa do materijala za izgradnju, a i samih karakteristika modela potrebnog glazbeniku za njegovo glazbeno izražavanje. Za spomenuti je u tom smislu nastup basiste Pina Palladina, koji je tijekom '80-ih s modelom bas gitare bez pragova napravio istinski "glazbeni bum" okupivši oko sebe društvo vrsnih glazbenika poput Erica Claptona, i Davida Gilmoura. Međutim, zbog granjanja glazbenih žanrova kasnih '90-ih u trend se opet vraćaju modeli bas gitara s pragovima, dok modeli bez pragova ostaju povezani uz jazz, i jazz rock stil glazbe. Rijetki su metal basisti poput Steve DiGiorgioa, i Colin Edwin koji sviraju progresivni rock, a da koriste model bas gitare bez pragova. Tu se ističe i studijski glazbenik Tony Levin koji je pratio nastupe engleskog glazbenika Peter Gabriela tijekom njegove post Genesis solo karijere.
Prvi model bas gitare bez pragova napravio je 1961. godine engleski glazbenik Bill Wyman, tako što je s jeftinog japanskog modela skinuo pragove. a prva industrijska proizvodnja modela bez pragova počela je s Ampegovim modelom AUB-1 proizvedenim 1966. godine. Nedugo iza Ampegova modela, i Fender je 1970. godine predstavio svoj model bez pragova. Iste godine, basista Rick Danko u sastavu The Band koristio je modificirani Ampegov model u koji je ugradio Fenderove elektromagnete. Isti model bas gitare koristio je 1971. godine s istim sastavom pri snimanju glazbenog albuma Cahoots, i Rock of Ages. Zabilježena je poznata Dankova izjava da: - svirati bas gitaru bez pragova je pravi izazov, gdje se uistinu mora koristiti "sluh". U ranim '70-im godinama jazz rock basist Jaco Pastorius sa svog Fender Jazz modela skinuo je pragove, a prazne utore u hvataljci popunio je kitom za drvo, i premazao epoksidnom smolom. Za modele premazane ovom smolom korisniku osim budućeg lakšeg održavanja znači i postizanje veće izdržljivosti hvatljke. Sveukupni ton instrumenta u takvoj završnici znatno je svjetliji. Ostavljane točke markera tonova po sredini hvataljke služi glazbeniku kao orjentaciona vodilja, s time da su dizajnom kasnije pomaknuti na stranu hvataljke vrata gitare. Većina baseva dizajnirani su kao četverožičani modeli, ali svakako su dostupni i modeli s pet, pa i šest žica. Modeli bez pragova s više od šest žica dostupni su kao modeli 'boutique', ili zasebni modeli rađeni po narudžbi.
Alternativni načini ugađanja
Basisiti nastoje ugoditi svoje bas gitare tako da si osiguraju što prošireniju uporabu tonskog raspona, sviranje u više oktava u što više pozicija, kao i druge pogodnosti. Kako na standardnim modelima s četirima žicama, ili onima s više žica, tako svoje glazbeno umijeće pokazuju i na modelima bas gitara koji imaju manje žica od standardnih četiriju, kao: bas gitare s jednom žicom, s dvjema žicama, i s trima žicama koji je ugođen na E-A-D visinu tona. Ugađanje: tenor bass ugođen na A-D-G-C visinu tona kojeg koriste basisti Stanley Clarke, Victor Wooten i Stu Hamm. Zatim, piccolo bass koji se ugađa kao klasični četverožičani model, a koristi ga američki jazz glazbenik Stanley Clarke. Za spomenuti su još modeli s osam, deset, dvanaest i petnaest žica koji se grade po pravilu kao i električne gitare. Žice na ovakvim bas modelima raspoređene su po skupinama, po dvjema, ili trima zajedno, kako bi ih basista odsvirao istovremeno. Na primjer: - model s osam žica ima skupine po EE-AA-DD-GG (četiri žice u dvjema skupine). - model s deset žica ugođeni su u oktavi (kao petožičani model s dodanim niskim B tonom. - model s dvanaest žica ima skupine po EEE-AAA-DDD-GGG (četiri žice po tri skupine. Na ovom modelu standardni nagib žica dizajnom je nadopunjen višom kosinom za žice u oktavi. - model s petnaest žica ugađa se na EEE-AAA-DDD-GGG-CCC visinu tona. Ovaj način ugađanja razvio je Jauqo III-X. Basevi proširenog raspona su električne bas gitare s većim frekvencijskim rasponom od standardnih modela s četiri žice. I modeli ugođeni jednu oktavu niže od modela s četiri žice također se smatraju modelima proširenog raspona. Naručeni model sa sedam žica (B0-E1-A1-D2-G2-C3-F3) 1987. godine izgradio je graditelj Michael Tobias za basistu Garry Goodmana. Ovaj model bio je rani primjer bas gitare s ugađanjem više od šest pojedinačnih žica. Slične modele, ali s osam i devet žica gradila je tvrtka Conklin. Zanimljivo je za izdvojiti i rad graditelja David Minnieweathera 2005. godine, i njegov Guitarbass model s deset žica pravljen za multi glazbenika John Woolleya. U model je po Johnovom nacrtu sinkroniziranim dizajnom spojena električna gitara (E-A-D-G-B-E), i kalsični bas s četiri (E-A-D-G) žice. Tijelo gitare izrađeno je od afričkog bijelog drveta, vrat gitare (devet dijelova) od javora (vrat basa ima 14., a gitarski 22. praga). Duljina vrata bas skale iznosi 340 mm, a gitare 640 mm. Graditelj Michael Adler 2004. godine izgradio je prvi jedanaest žičani bas, i prvi je naredne godine izvršio kompletnu pripremu i oglede za gradnju dvanaest žičanog modela. Modeli ovog graditelja imaju isti tonski raspon kao i klavir. I tvrtka Ibanez je 2009. godine predstavila svoj SR7VIISC model, s 760 mm dužinom skale. Model nazvan križancem između basa i gitare ugađa se na B-E-A-D-G-C-E visinu tona.
Elektromagneti
minijatura|lijevo|150px| Precisionov jednostruki dvodjelni elektromagnet. Unatoč tomu što neki poznati graditelji dizajniraju svoje bas gitare s elektromagnetom bliže mostu gitare, ili su ga smjestili između dva Jazz elektromagneta, Precisionov stil položaja ugradbe elektromagneta ostao je i dalje pri vratu, ili u sredini tijela gitare. minijatura|desno|150px| Standardna dva jednostruka Jazz elektromagneta. Dizajnom je jednostruki model od osam polova (mada postoje i dvostruki modeli), koji se cijelom dužinom proteže ispod svih žica. Popularno je nazvan "J" elektromagnet. Već tradicionalno, po dva jednostruka modela ugrađuju se u bas gitare na mjestu bliže vrata, i pri mostu gitare. Spojeni su na identičan način kao i Precision model. Kao rezultat takvog spajanja pri otvorenim potovima glasnoće na istu razinu stvorit će neugodan šum. Stoga basisti imajući to u vidu, potove glasnoće za oba elektromagneta drže na različitim razinama. Za razliku od krupnog/snažnog tona "P" elektromagneta koji je svoje mjesto trajno našao u većini rock glazbe, "J" elektromagnet ima svjetliji (i tanji) ton. Stoga mnogi basisti u želji da postignu jedinstven, stopljen zvuk, koji se prelijeva od prepoznatljive "P", do lakše i svjetlije "J" boje tona, koriste modele bas gitara s ugrađenom kombinacijom obadva elektromagneta. minijatura|desno|150px| Dvostruki PAF elektromagnet.
Bas pojačala i efekti
minijatura|desno|250px| Hartke 5000 bas pojačalo. Kao i električne gitare, tako i bas gitare povezane s pojačalom preko zvučnika reproduciraju ton. Basisti za pojačala mogu koristit: kombo modele (zvučnik i glava pojačala su zajedno u jednom kabinetu), ili modele pojačala sa zasebnom glavom pojačala i zvučničkom kutijom. U nekim slučajevima bas gitara se može koristiti preko velikih PA (public address) sustava ozvučenja, ili da se pomoću DI-boxa signal izravno usmjeri u miks-pult (miksetu), a odatle do glavnih monitor zvučnika. Početkom 1990-ih, i pojavom signalnih procesora poput ekvilajzera, kompresora i drugih uređaja za modeliranje i oblikovanje zvuka, zvuk bas gitare poprima jednu drugu dimenziju. Raznim elektroničkim pomagalima počevši od samog pojačala koje je dizajnirano da uspješno modelira zvuk, do raznih drugih modela efekta, pa do uporabe raznih procesorskih simulatora koji imaju pregršt opcija i omogućnosti, od najjednostavnije da bas gitari s pragovima pruži mogućnost imitiranja zvuka bas gitare bez pragova. U pravilu efekti do punog izražaja dolaze prilikom nastupa u živo (ali i pri svirkama u studiju). Obično se koriste s električnim gitarama, basevima i instrumentima s tipkama. Iako se najčešće koriste s električnim ili elektroničkim glazbalima, efekti se uspješno koriste i s akustičnim instrumentima, bubnjevima, i u vokalnoj glazbi.
Stojeći, ili sjedeći stav
Većina basista dok sviraju stoje, mada je u velikim ansamblima, pri uzvedbi akustičnih žanrova (kao što je folklorna glazba) i slično, prihvaćen i sjedeći stav. Neki basisiti poput Jah Wobblea dok sviraju prakticiraju naizmjenični stav stajanja, i sjedenja. Odabir stava sviranja osobni je izbor svakog basiste, jer mu 'on' treba omogućiti najlakšu prezentaciju glazbene izvedbe. Kad sjedi, basista dešnjak lagano je uravnotežio instrument na desnom bedru (u primjeru klasične gitare, ona je usidrena na lijevom bedru). Balansiranje bas gitare na lijevom bedru oponaša način stojećeg stava, dopuštajući manje razlike između stojeće, i sjedeće pozicije. Balansiranje bas gitare na desnom bedru omogućava bolji pristup vratu, i hvataljci vrata gitare u cijelosti, a naročito sviranje u poziciji donjih pragova gitare.
Načini sviranja
Za razliku od kontrbasa (uspravnog basa), električna bas gitara svira se tako da ju basista drži vodorovno preko tijela. Identično tako svira se i električna gitara. Žice na bas gitari basista može trzati/okidati prstima, ili pomoću tzalice. Bas gitara je specifičan instrument kojem u skladbi nije zadaća da stvara melodiju, nego da nadopunjava harmoniju.
Sviranje prstima
minijatura|desno|200px| Sviranje bas gitare prstima. Ovo je način sviranja gdje basista trza žicu kažiprstom desne ruke. Ovaj način sviranja naziva se pizzicato (tal. pizzicato = trzano, uštipnuto), skraćena oznaka pizz. Primjenom ovog naćina sviranja najbolje zvuče tonovi praznih žica, a što su žice dulje, i deblje, pizzicato će biti melodičniji. U rijetkim slučajevima basista pri izvedbi pizzicata, kod trzanja slobodnih žica pri brzom tempu može si pomoći i lijevom rukom. U notnom zapisu tad bi iznad tonova namjenjenim lijevoj ruci bio pridodan križić (+). Ova tehnika sviranja spada u složenije tehnike izvođenja, i praktično se primjenjuje samo u virtuozno solističkim skladbama. Utjecajni američki basista James Jamerson, poznat još iz vremena suradnje s diskografskom kompanijom Motown, svirao je komplicirane bas dionice koristeći se samo kažiprstom desne ruke. Stil sviranja kažiprstom koji je on prakticirao nazvan je "the hook" stilom. Općenito, stil sviranja prstima podržava razne varijacije, a jedna od njih je i odmaranje ruke, tako da bas gitarista usidri palac desne ruke na poklopcu elektromagneta, odnosno, lijeve ruke sa strane hvataljke vrata (pojava u basista kod kojih je izražen utjecaj sviranja kontrabasa). Alternativno bas gitarista može odmoriti ruku, ako palac opušteno usidri na donjim žicama, ili onim koje trenutno ne koristi. Za napomenuti su basisti Monk Montgomery, i Bruce Palmer, koji tehnikom trzanja palcem žice prema dolje, uspješno oponašaju tehniku sviranja kontrabasa, i time dobivaju kratki, odrezani, mutni ton. Korištenje palca pri sviranju bas gitare predvidio je i Fender, dodavajući svojim modelima "držač palca" montiran ispod žica na ploči gitare. Suprotno svom imenu, držač palca nije služio da bi basista na njemu odmorio ruku, nego je bio sidro ostalim prstima dok se palcem trzalo po žicama. Držač palca je na modelima od 1970. bio premješten iznad žica, a na modelima iz '80-ih godina držač palca nije prisutan.
Sviranje trzalicom
Osim bas gitare mogu se svirati svi trzalački instrumenti. Trzalice se danas proizvode od plastike, najlona, drveta, kamena, metala, pa čak i stakla. Obično u obliku zašiljene suze ili trokuta. Osnovni je princip uporabe trzalice da ju basista držeći u ruci na položaju iznad elektromagneta ostvari titraj po žicama. Ako se titraj ostvari bliže mostu gitare dobiveni harmonici (alikvotni tonovi) biti će svjetliji, dok titraj bliži vratu gitare pružit će manje izražajniji, i blaži ton.
Spank bass
Glazbena tehnika koja je nastala od slap, i pop tehnike. Ova tehnika tretira električnu bas gitaru kao udaraljke, gdje basista otvorenim dlanom iznad elektromagneta udara po žicama i tako proizvodi ton.
Funk fingers
Ovo je uistinu rijetka tehnika koju je tijekom snimanja albuma So, uz pomoć tehničara Andy Moorea razvio američki progresivni rock basista Tony Levin. Tehnika se svodi na to da basista između prstiju zaglavi drvene bubnjarske batiće, i njima poklapa žice iznad elektromagneta.
Palm-mute
Palm-mute je u osnovi jednostavna tehnika koju basisti često koriste. Primjenjuje se tako da basista vanjski rub dlana desne ruke (dešnjak) stavi preko žice, odmah iza sedla mosta, i u tom položaju ostvari titraj žice. Dobiveni ton u pravilu je kratak, prigušen i tih. Tehnika palm-mute uspješno se izvodi trzalicom, ali i s prstima. Dizanjem, i spuštanjem dlana, ostvaruje se dodatna paleta boji tona, a dobiveni ton tada varira za svaku žicu, odnosno određeni ton na njoj. Istaknuti primjer tomu je engleski glazbenik, skladatelj i pjevač Paul McCartney, koji je čak nekoliko desetljeća tehniku palm-mute svirao trzalicom. I poznati engleski multi instrumentalist i skladatelj Sting, također u svojim nastupima koristi se tehnikom palm-mute, ali često ju umjesto trzalicom izvodi s palcom i kažiprstom.
Zabavna glazba
Bas gitara uz bubnjeve temeljni je glazbeni instrument koji prati ritam, i održava sklad ukupne harmonije skladbe. Kao član ritam sekcije koristi se u rock, i popularnoj zabavnoj glazbi, gdje se uklapa i slijedi pratnju akorda. Osnovnu ritam sekciju obično čini ritam gitara ili električni klavir, ili oboje, bas gitara i bubnjevi. Veće glazbene skupine često pridodaju solo gitaru, klavijatere ili udaraljke. Unatoč mnogim različitim glazbenim stilovima u kojima se koristi bas gitara, kao i u zabavnoj glazbi ona ima gotovo identičnu ulogu: drži na okupu cijeli harmonijski okvir gdje često zajedno s bubnjevima naglašava progresiju takta skladbe. Koliko će bas dionica koju u skladbi treba da odsvira basista biti zahtjevna uveliko ovisi o stilu glazbe. Tako, u nekim pop stilovima '80-ih godina bas dionice u skladbi su proste, jednostavne. Cijela težina prebačena je u prednji plan prema vokalu, i na melodijske instrumente. Nasuprot tome, u reggae, funk ili hip-hop glazbi cijela skladba može biti bazirana upravo baš na sviranju kompliciranih bas dionica. U tradicionalnoj američkoj country, folk rock, i drugim srodnim glazbama bas gitara često prati osnovni ritam u promjeni akorda. U čikaškom bluesu basista često svira razne dijagrame skale, u blues rock osim blues skala, sviraju se riffovi (riff = kratka muzička forma/tema svirana u obliku kružnog šablona). U metal glazbi bas gitarista uz ritam gitaristu može svirati zajedno s njim složenije riffove (u nižoj, ili višoj oktavi). Ovisno o vrsti stila dok ostali instrumenti koriste stanku, bas uz pratnju babnjeva (ili ne) može i da svira solo. U rock glazbi tijekom stanke bas gitara može kao i ostali koristiti stanku, svirati riff, ili u stanci jednostavno kuckati po tijelu bas gitare. U progresivnom rock i art rock žanru basista zajedno s vokalom, ili solo gitarom, može svirati melodijske dionice.
Nagrada OFCS za najbolje posebne dodatke na DVD-u
Nagrada Društva online filmskih kritičara za najbolje posebne dodatke (Online Film Critics Society Award for Best DVD Special Features) bila je godišnja filmska nagrada koju je 2000. dodijelilo Društvo online filmskih kritičara u znak priznanja za najbolje posebne dodatke na filmskim DVD-izdanjima. Nagrada je dodijeljena samo jednom.
Bas-gitara
Suvremena glazba
U suvremenoj klasičnoj glazbi koriste se standardna glazbala kao i u klasičnoj glazbi, poput klavira, violine, kontrabasa i sl., ali koriste se i noviji/suvremeniji glazbeni instrumenti, i uređaji, za proizvodnju zvuka (od raznih pojačala za instrumente, razglasnih ozvučenja, uređaja za snimanje, i druga prateća pomoćna oprema). Od kasnih '60-ih godina, američki skladatelji u suvremenoj klasičnoj (umjetničkoj) glazbi u skladbama ne koriste tradicionalne (ili konvencionalne) instrumente, nego uvode nove glazbene instrumente u stvaranju klasične glazbe, i time pružaju nove poglede i mogućnosti. desno|minijatura|120px| Poljski skladatelj Krzysztof Penderecki.
- Leonard Bernstein, američki skladatelj suvremene glazbe za glazbeni teatar MASS 1971. godine. - Dave Brubeck, američki jazz pianista koristio je 1971. godine bas gitaru u djelu Truth Has Fallen. - Alfred Schnittke, ruski skladatelj koristio je 1971. godine električnu bas gitaru u svojoj prvoj simfoniji. - David Amram, američki skladatelj poznat po korištenju elelktričnih instrumenata u jazz, etno, i folk glazbi. Koristio je 1977. godine električnu bas gitaru u djelu En memoria de Chano Pozo. - Louis Andriessen, nizozemski skladatelj i pianist 1970. godine koristio je bas gitaru u skladbi Spektakel, 1972/76. godine u djelu De Staat, 1976. godine u djelu Hoketus, zatim, 1980/81. godine u djelu De Tijd i 1984/88. godine u djelu De Materie. minijatura|desno|150px| Ruska skladateljica Sofia Gubaidulina snimljena u [[Sortavala|Sortavali 1981. godine.]]
- Hans Werner Henze, njemački skladatelj 1980. godine u djelu El Rey de Harlem, i 1981. godine u djelu Il ritorno d'Ulisse in patria. - Harold Shapero, američki skladatelj 1981. godine u orkestriranom djelu On Green Mountain. - Steve Reich, američki skladatelj 1987. godine u djelu Electric Counterpoint. - Wolfgang Rihm, njemački skladatelj 1987/91. godine u djelu Die Eroberung von Mexico. - Arvo Pärt, skladatelj klasične glazbe iz Estonije, koristio je 1989/92. godine električnu bas gitaru u djelu Miserere. - Steve Martland, engleski skladatelj 1993. godine u djelu Danceworks i 1994. godine u djelu Horses of Instruction. - Sofia Gubaidulina, ruska skladateljica 1991. godine u djelu Aus dem Stundenbuch. - Giya Kancheli, gruzijski skladatelj koji je živio u Belgiji koristio je 1993. godine električnu bas gitaru u djelu Wingless. - John Adams, američki skladatelj 1995. godine koristio je elaktričnu bas gitaru u glazbenoj operi I Was Looking at the Ceiling and Then I Saw the Sky, i 1996/97. godine u djelu Scratchband. - Michael Nyman, britanski skladatelj u raznim glazbenim radovima za Michael Nyman Band.
Canacede, Belluno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 22 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1373 m.
Sezza, Udine
Sezza je naselje u Italiji u provinciji Udine, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 84 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 651 m.
Smjernost
Smernost ili smjernost je naziv za vrlinu čije značenje obuhvaća poniznost i/li čednost. U praksi se takva vrlina iskazuje kroz stidljivost (nenametljivost) i jednostavnost, odnosno kroz nastojanje da se ne ističu vlastita postignuća, izbjegavaju neprikladan izgled, riječ i ponašanje.
H3 antagonist
Antagonist H3 receptora je klasifikacija lekova koji se koriste za blokiranje dejstva histamina na H3 receptoru. Za razliku od H1 i H2 receptora koji prvenstveno imaju periferno dejstvo, ali uzrokuju sedaciju ako se blokiraju u mozgu, H3 receptori se prvenstveno nalaze u mozgu i inhibiraju autoreceptore locirane na histaminergičnim nervnim terminalima, čime modulišu otpuštanje histamina. Histaminsko otpuštanje u mozgu inicira sekundarno otpuštanje ekscitatornih neurotransmitera puput glutamata i acetilholina stimulacijom H1 receptora u moždanoj kori. Konsekventno za razliku od H1 antagonista koji proizvode sedaciju, H3 antagonisti imaju stimulantne i nootropne efekte, i istražuju se kao potencijalni lekovi u tretmanu neurodegenerativnih oboljenja kao što je Alchajmerova bolest.
Smjernost
Koncept smjernosti, odnosno njegovo iskazivanje se razlikuje od kulture do kulture.
H3 antagonist
Primeri selektivnih H3 antagonista su klobenpropit, ABT-239, ciproksifan,, konesin, i A-349,821.
Grmožur
Ostrvo i tvrđava Grmožur|thumb|250px Grmožur je ostrvo i tvrđava u Skadarskom jezeru u Crnoj Gori. Tvrđavu su sagradili Turci, a nekoliko godina kasnije osvojili su je Crnogorci koji su je pretvorili u zatvor. Samo je jedan zatvorenik uspeo da pobegne iz zatvora koristeći zatvorska vrata kao splav.
Hawthorn Woods, Illinois
Hotorn Vuds je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 7.663, što je 1.661 (27,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Poliperhon
Poliperhon (grčki Πολυπέρχων 394. pne. – 303. pne.), sin Simije iz Timfeje u Epiru, bio je makedonski oficir u službi Filipa II i Aleksandra Velikog, koji je igrao važnu ulogu u ratovima dijadoha.
Poliperhon je sudjelovao u Aleksandrovom pohodu na Aziju gdje je imao reputaciju starog, konzervativnog oficira, te se otvoreno suprotstavljao Aleksandrovom prihvaćanju orijentalnih običaja kao što je proskineza. Aleksandar ga je 324. pne. zajedno s Kraterom poslao u Grčku, gdje je trenao organizirati Aleksandrov pohod na Kartagu. Te je planove prekinula Aleksandrova smrt 323. pne., a potom i ustanak Grka protiv makedonske hegemonije poznat kao lamijski rat. Poliperhon je zajedno s Kraterom sudjelovao u njegovom gušenju.
Kada je godine 322. pne. izbio prvi rat dijadoha, Krater je poginuo i Poliperhon tako postao jedan od glavnih suradnika Antipatera, guvernera Makedonije i Grčke i vođe pobune protiv regenta Perdike. Godinu dana kasnije Perdika je poginuo, a sporazumom u Triparadisu je Antipater postao novi regent. Poliperhon je tada zamijenio Antipatera na mjestu guvernera Makedonije i Grčke.
Godine 319. pne. Antipater je umro, ali je prije toga na samrtnoj postelji, na iznenađenje mnogih, imenovao Poliperhona svojim nasljednikom. S tom se odlukom nije htio pomiriti Antipaterov sin Kasandar, koji je digao pobunu koja je kasnije postala poznata kao drugi rat dijadoha. Kasandru, koji je pod kontrolom držao nominalnog kralja Filipa Arideja, priključili su se guverner Egipta Ptolemej i guverner Male Azije Antigon. Poliperhon je na kao jedinog značajnog saveznika mogao računati jedino Eumena, odmetnutog satrapa Makedonije.
Međutim, već sljedeće godine je Kasandar krenuo u protivofanzivu te opsjeo Olimpijadu u Pidni, pri čemu je Poliperhon i Eakid nisu mogli izbaviti. U proljeće 316. pne. Olimpijada je prisiljena na predaju, a potom ubijena. Poliperhon je prisiljen na povlačenje na Peloponez, gdje mu je sin Aleksandar držao vlast u Korintu i Sikionu.
314. pne. je, nakon što je Aleksandar ubijen, oslabljeni Poliperhon prihvatio ponudu Antigona za novim savezom te sudjelovao u Trećem ratu dijadoha, koji je završen primirjem 311. pne. Dvije godine kasnije, 309. pne. Kasandar je dao ubiti Roksanu i Aleksandra IV. Da bi održao politički pritisak na svog konkurenta, Antigon je koristio svoj posljednji adut te je Poliperhonu poslao Herakla, Aleksandrovog nezakonitog sina. Međutim, Poliperhon je na nagovor Kasandra pristao likvidirati Herakla i njegovu majku Barsinu. Tako je zarta loza Aleksandra Velikog i argeadska dinastija. Poliperhon je nakon toga ostao gospodar Peloponeza i umro u dobi od 91 godinu.
Dani kršćanske kulture
Dani kršćanske kulture su međunarodna kulturna manifestacija koja se održava u Splitu, Zadru, Dubrovniku i Šibeniku, a održavala se i u Kaštelima i Trilju.
Dani kršćanske kulture, čiji je glavni organizator nakladnička kuća Verbum iz Splita, održavaju se od 2005. godine, a manifestacija se odvija pod pokroviteljstvom Ministarstva kulture RH te Splitsko-dalmatinske, Zadarske i Dubrovačko-neretvanske županije kao i gradova domaćina Splita, Zadra, Dubrovnika i Šibenika, Kaštela, a uz suorganizaciju Splitsko-makarske te Zadarske nadbiskupije kao i Dubrovačke i Šibenske biskupije.
Cilj manifestacije je očuvanje žive svijesti o kršćanskim korijenima autentične europske kulture te velikim dostignućima iste, kako kroz povijest, tako i danas. Manifestacija, kojoj je cilj ukazati na bogatstvo kulture koju baštinimo, ali i na umjetnike koji iz kršćanskog nadahnuća u suvremeno doba stvaraju velika umjetnička djela nadahnuta istom kulturnom baštinom, u sklopu bogatog programa svake godine obuhvaća niz kulturnih sadržaja u sklopu kojih sudjeluje velik broj umjetnika iz Hrvatske i inozemstva.
Dani kršćanske kulture, koje su uz Ministarstvo kulture podržali gradovi i županije te nadbiskupije i biskupije u kojima se održava, kao i velik broj institucija koje su suorganizatori pojedinih programskih sadržaja, ukazuju na dijalog i suradnju, kako među sudionicima programa, tako i među kulturnim djelatnicima i institucijama, ali i na dioništvo na istoj kulturnoj osnovi, o čemu svjedoči sve bogatiji i raznovrsniji program, kao i više tisuća posjetitelja manifestacije godišnje.
Redovni program
Program manifestacije odvija se u trajanju od jedanaest dana u četiri grada – Splitu, Zadru, Dubrovniku i Šibeniku, a čine ga brojni kulturno-javni događaji namijenjeni najširem krugu posjetitelja: izložbe, koncerti, predstavljanja knjiga i nosača zvuka, okrugli stolovi, tribine, filmske projekcije, dani otvorenih vrata muzeja i sl.
Vrijeme održavanja
Vrijeme održavanja manifestacije je pomično jer se manifestacija odvija u preduskrsnom vremenu (započinje u subotu dva tjedna prije Uskrsa, a završava u utorak u Velikom tjednu).
Nagrade
U okviru "Dana kršćanske kulture", dodjeljuja se i nagrada Andrija Buvina "za doprinos kršćanskoj kulturi onoj osobi ili ustanovi koja je dala najzapaženiji doprinos razvoju kršćanske kulture, odnosno zastupanju kršćanskih vrijednosti u kulturno-javnom životu".
Plaketu nagrade Andrija Buvina, na kojoj se nalazi detalj s vratnica splitske katedrale, izradio je akademski kipar Kuzma Kovačić.
Nagrada je dobila ime po Andriji Buvini.
Dosadašnji dobitnici:
Sheik Yerbouti
Sheik Yerbouti dvostruki je vinyl album u živo američkog glazbenika Frank Zappe, koji izlazi u ožujku 1979.g, a svoje reizdanje na CD-u od izdavačke kuće "Rykodisc" doživljava u svibnju 1995.g.
Sheik Yerbouti prezentira prekretnicu u Zappinoj glazbenoj karijeri gdje se može ćuti njegova nova dimenzija sviranja gitare. To je i njegov prvi album nakon razlaza sa izdavačkom kućom "Warner Bros Records". Skladba "Dancin' Fool" bila je nominirana za glazbenu nagradu "Grammy" i bila je vrlo popularna po diskotekama.
Popis pjesama
Sve pjesme napisao je Frank Zappa osim "Rubber Shirt" (Bozzio/O'Hearn/Zappa).
Dieffenthal
Difental je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Alzas, u departmanu Donja Rajna koja pripada prefekturi Selestat Erštajn.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 226 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 149 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 1,51 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 200 metara (maksimalnoj 523 m, a minimalnoj 188 m).
Nagrada OFCS za najbolji website vezan uz film
Nagrada Društva online filmskih kritičara za najbolji website vezan uz film (Online Film Critics Society Award for Best Film Related Website) je bila godišnja filmska nagrada koju je 2000. godine dodijelilo Društvo online filmskih kritičara. Dodijeljena je samo jednom.
Nagrada OFCS za najbolji DVD-komentar
Nagrada Društva online filmskih kritičara za najbolji DVD-komentar (Online Film Critics Society Award for Best DVD Commentary) je bila godišnja filmska nagrada koju je 2000. godine dodijelilo Društvo online filmskih kritičara u znak priznanja za najbolji audio-komentar na filmskom DVD izdanju. Dodijeljena je samo jednom.
Izosaharinska kiselina
Izosaharinska kiselina je organsko jedinjenje, koje sadrži 6 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 180,156 Da.
Traktat
Traktat predstavlja naučno delo, odnosno tekst u kome se na najpodrobniji mogući način nastoji obraditi, odnosno pružiti informacije o nekoj temi ili njenim načelima.
Reference
Lærebog Lernolibro Lärobok
Rosario, Chieti
Rosario je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 359 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 499 m.
Champigny-sur-Veude
Šampinji sir Ved je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Centar, u departmanu Endr i Loara.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 859, a gustina naseljenosti je iznosila 53 stanovnika/km².
Benediktinski samostan sv. Marije u Splitu
Ženski '''samostan sv. Marije de Taurello''' je bio ženski rimokatolički samostan u Splitu. Samostan je iz 12. stoljeća. Nalazi se blizu gradske ribarnice. U njemu su bile sestre benediktinke.
Povijest
U samostan se ulazilo kroz atrij koji je vodio u dvorište. Iz dvorišta se ulazilo u crkvu. U crkvi su bile dvije kapele i sakristija. Na južnom se zidu samostana nalazi grb splitske obitelji Cipci. Datira iz 14. stoljeća. Na samostanski je zid uzidan uzidan prigodom dogradnje samostana u 17. ili 18. stoljeću. Bio je dijelom gotičkog višedijelnog prozora.
1711. je godine u ovom samostanu podignuta kapela posvećena Gospi. Dopuštenje za gradnju dao je nadbiskup Stjepan Cupilli 14. kolovoza 1711., kapelu je dao podići donator Ivan Vicko Dumaneo a nadbiskup Cupilli je blagoslovio 24. lipnja 1716. kapelicu, nakon što su svi radovi bili gotovi. Kapela je sadržavala jednu štovanu sliku Gospe s Djetetom. Slika je još onda bila stara. 1819. je prenesena u crkvu na Sustipanu. Samostanu je pripadala kuća Jurašin, koju je davao u najam.
Samostan je ukinut 1807. godine, za Napoleonove vlasti. Nakon što je ukinut, inventar mu je raspršen ili uništen. Država je ovaj samostanski sklop prvo rabila za vojarnu. Poslije je ovaj prostor služio kao skladište duhana i za žandarmeriju. Dio objekta pripao je u ruke privatnih ili inih pravnih osoba. 1819. je Vicko Andrić za ovaj prostor projektirao kazalište. Do 20. stoljeća samostan je bio ruševina.
Samostansko povijesno okružje od 19. st. i poslije bilo je ovakovo: grad Split je zadnjih desetljeća Austro-Ugarske bio poharan višedesetljetnom gospodarskom krizom, obračunima autonomaša i talijanaša s narodnicima, a potom je ojačalo beskritično romantizirano viđenje južnoslavenske državne zajednice koju se idoliziralo u utjecajnim krugovima. Srpstvo su neki utjecajni intelektualci idolizirali, izdižući Kraljevinu Srbiju kao Pijemont Južnih Slavena, u isto vrijeme zatomljujući hrvatstvo. Kraj rata dočekao je bez privrednog života, u oskudici, skupoćama, besposlici, siromaštvu, besparici građana i lokalne uprave, neučinkovitoj administraciji, mnoštvu hrvatskih izbjeglica iz Zadra te pored vlastitih gladnih, mnoštvu izgladnjelih seljaka iz Zagore. Gomilama je jačala boljševička ideja, a inozemne su suhozemne i pomorske vojske i diplomacija lazili po Splitu, argoviravši si prava i vlast. Prijetila je iminentna talijanska okupacija, jer su već okupirali bližu i dalju okolicu. Prometne su komunikacije zastale. U tom su okružju nabujale dvije krajnosti: komunisti, koji su onda bili jugoslavenski unitaristi i još jedna jugoslavenska unitaristička struja, orjunaška, a hrvatska je struja trpila. Jugounitaristi su uspjeli preuzeti vlast te je grad živio pod terorom organizacije jugoslavenskih nacionalista koji su svaku primisao na hrvatstvo i katolištvo okrutno, batinaški gušili.
Ovaj je samostan bio metom žrtvom posrbljivačkog pohoda Srba na Split. Srbi su već dugo imali ambiciju napraviti srpsku pravoslavnu crkvu usred Splita te posrbiti taj grad. Za vrijeme Austro-Ugarske to im nije uspjelo. U Kraljevini SHS za vlasti velikosrpskih hegemonista i njihovih pristaša, splitskih orjunaša ukazala im se velika prigoda. Srbi su se pak od 1890. primicali Splitu s naseljeničkim i osvajačkim nakanama. Iako je 1890. u izrazito katoličkom Splitu od 15707 stanovnika, u kojem su postojala pored katolika još 102 židovska vjernika i samo tri pravoslavne obitelji, već uoči prvog svjetskog rata postojao je Odbor za gradnju pravoslavne crkve. To pokazuje koje su bile nakane. Da bi se ostvario projekt podizanja pravoslavne crkve, Stevo Perović, poklonio je za tu svrhu svoje zemljište koje se nalazilo blizu Realne gimnazije. Zemljište je poslije prodano općini.
Nakon Prvog svjetskog rata, 1918. godine srpska je vojska ušla u Split. Zbog romantične zanesenosti ali i osobnih interesa i izdajstva domaćih Hrvata, splitsko narodnjaštvo i hrvatstvo općenito nisu se uočljivo opirali agresivnom pritisku koji je dolazio s istoka. Atribut hrvatskog doslovno je brisan iz javne upotrebe; primjerice Hrvatska čitaonica postaje 1919. Jugoslavenska čitaonica, Hrvatski dom 1921. postaje Sokolski dom. Hrvati su se polako ali sporo budili. To povoljno okružje Srbi su obilato koristili. Općinske su vlasti Srbima dopustile u prostorima ruševina katoličkog samostana privremeno vezati konje. Privremeni je vez vremenom postao stalni, to jest katolički je samostan postao konjušnica. Poslije su vlasti u samostanskom sklopu smjestile žandarmerijsku postaju. 1921. je u dvorištu ovog samostana sagrađena prva pravoslavna kapela u Splitu. Posvećena je 1924. godine. U nju se ulazilo iz Domaldove ulice, a poslije s Obrova. Iste te 1921. godine osnovana je u Splitu teroristička organizacija jugoslavenskih nacionalista, organizacija ekstremista koja je za cilj uzdignut na razinu svetosti imala borbu protiv Hrvata, koje je nazivala "krajnjom desnicom" (radićevce i frankovce) ili "krajnjom ljevicom" (komuniste).
Splitski su Srbi dobili svoju pravoslavnu parohiju. Travnja 1922. osnovana je Pravoslavna općina a za to im je opet pribavljeno zemljište na kojem bi sagradili crkvu, nalazilo se na Putu kraljice Marije. Odmah je formiran Odbor za gradnju srpske pravoslavne crkve. Čak je bilo predviđeno da Split bude eparhijsko središte, time da preuzmu tu funkciju Šibeniku. Tih je godina zahvaljujući planskoj i konstantnoj protekciji iz Beograda te budalasto naivnom zanosu mnoštva domaćeg stanovništva "osloboditeljima", pravoslavlje i veličanje srpstva na štetu Hrvata cvjetalo. Hrvatski su se mediji teško mogli tomu odupirati. Hrvatska riječ i Hrvatska sloga bile su zabranjene, orjunaši su upadali u njihove prostore i spaljivali naklade, dok se režimsko Novo doba rugalo hrvatstvu. Hrvatski misleći intelektualci i stranke trpili su progone i službena (policijska) zlostavljanja i ne-službena zlostavljanja (orjunaška), koje je vlast indiskretno podržavala i diskretno poticala.
Zemljište na Putu kraljice Marije Srbima nije odgovaralo. Općinske su im vlasti opet izašle ususret. U zamjenu su im dale novo zemljište.
1925. je za SPC zamijenila prostor na Obrovu za 50 tisuća površine na potezu od Starog placa do sadašnjeg Katoličko-bogoslovnog fakulteta, praktično cijeloi kompleks bbivšeg samostana Svete Marije, odnonso vojarne. Poslije toga Srbima su ambicije narasle, osobito otkad je lipnja 1925. godine novi prota došao za paroha, prota koji je bio umješan u društvenim djlatnostima i dramatiziranju, zbog čega se pravoslavlje nametnulo za ideološku snagu. Najavilo se da će se žandarmerija uskoro iseliti i srušiti cijeli starinski katolički objekt, a sagraditi novi pravoslavni hram.
Do 1933. useljavanjem je broj pravoslavaca u Splitu narastao na 2000, od one 3 pravoslavne obitelji iz 1890. 1933. je godine sklop dobila Srpska pravoslavna crkva, koja je ovdje htjela podignuti monumentalno veliku crkvu sv. Save koja se trebala podignuti na mjestu srušenog katoličkog samostana i okolnih građevina. Nacrte je dao arhitekt Aleksandar Deroko (docent sa beogradskog Tehničkog fakulteta). Rujna 1935. se godine ruši stara katolička crkva i dio zgrada iz samostanskog sklopa. Tad su našli ulomak pilastra s križem i natpisom te dio zabata oltarne pregrade s natpisom na kojem se spominje sv. Benedikt i sv. Skolastika. Jedan je nalaz danas u splitskom Arheološkom muzeju, a drugi je u Muzeju hrvatskih arheoloških spomenika.
Građevinski su radovi nastavljeni i nađeno je još ulomaka. 1937. je godine Tutorstvo Srpske pravoslavne crkve te nalaze darovalo Arheološkom muzeju. Dio pronađenih elemenata datira iz 11. stoljeća i starohrvatsko doba (pleterna ornamentika), a dio je još iz rimskog doba: antičke stele, ulomci sarkofaga, elementi s grčkim i rimskim natpisima, kanelirani pilastri, korniži, pilonići, romanički kapitelići, stupići, a bilo je i baroknih okvira.
Svibnja 1939. godine posvećeni su temelji pravoslavne crkve Sv. Save. Srećom, ne po Derokovim nacrtima, nego po projektima arhitekata Cicilianija i Baldasara.
Nakon Drugog svjetskog rata
1987. su ondašnje vlasti dale dozvolu, kada su zadani okviri kolika će biti crkva, odnosno do koje visine će biti, koliki će krov imati. U nekim je elementima prilagođen ambijentu. Prema tom izmijenjenom projektu projektanta Branka Pešića, koji je projektirao veliku crkvu sv. Save u Beogradu, pravoslavna crkva sv. Save trebala bi biti visoka 28 metara pa bi zajedno s kupolom i pravoslavnim križem bila četiri metra viša od krovova susjednih zgrada. Time bi se ispunila namjera projektanata iz Kraljevine Jugoslavije, koji su namjeravali udariti na katoličku vizuru grada Splita, jer bi pored zvonika sv. Duje štrčala pravoslavna crkva sv. Save, a taj je prostor trebao postati novim središtem Splita, koje bi bilo otmjenije od Narodnog trga.
Zbog napadno velikih dimenzija i udar na vizuru grada, projekt neprestano izaziva velike kontroverzije a većinski se katolici protive ovom zahvatu.
Od katoličkog je samostana danas ostao trag u imenu ulice koja se zove ''kraj sv. Marije''.
Hrabrost
thumb|right|"Fortitudo" od Sandra Botticellija Hrabrost, neustrašivost ili junaštvo je jedna od četiri osnovne vrline. Osnova je jaka i stabilna želja za ispunjavanjem svoje osobne obaveze usprkos velikim preprekama, opasnostima i teškoćama. Hrabar čovjek se osjeća sposobnim i ima dovoljno samopouzdanja riskirati nešto.
Benediktinski samostan sv. Marije u Splitu
Nakon Drugog svjetskog rata
Treba ga razlikovati od franjevačkog samostana Uznesenja Marijina na Poljudu.
Hrabrost
Hrabrost daje snagu i ustrajnost za prevladavanje teškoća i nastojanje za pronalaženje riješenja i daje nam snagu za prevladavanje kurcina jebite bog . Hrabrost može biti i spremnost žrtvovanja vlastitog života. Hrabrost nije poricanje straha, ni odsutnost straha. Naprotiv - to je odluka iz slobodnog izbora učiniti ono što je potrebno, unatoč osjećaju straha.
Razlikujemo i
Nagrada OFCS za najbolji DVD
Nagrada Društva online filmskih kritičara za najbolji DVD (Online Film Critics Society Award for Best DVD) je bila godišnja filmska nagrada koju je od 2000. do 2001. Društvo online filmskih kritičara dodjeljivalo za najbolje DVD izdanje filma.
Papkari
Razmnozavanje je polno spermatozoidima
Papkari, tahoprstaši ili parnoprstaši su red viših sisavaca (Placentalia). Obuhvaćaju oko 220 vrsta od kojih neke, a posebno porodica goveda, imaju vrlo velik gospodarski značaj.
Osobine
Parnoprstaši su dobili ime jer imaju parni broj prstiju, dva ili četiri. Srodnost među pojedinim grupama uočio je zoolog Richard Owen u 19. stoljeću i uveo nazive "neparnoprstaši" i "parnoprstaši". Uzdužna os noge nalazi se kod parnoprstaša između trećeg i četvrtog prsta. Ta dva srednja prsta su najizraženija. Prvobitni prvi prst može se naći samo kod fosilnih predstavnika a kod današnjih parnoprstaša potpuno nedostaje. Drugi i peti prst su različito razvijeni: kod vodenkonja koje se smatra razvojno starijim, oni su još veliki i potpuno funkcionalni. Veliki broj parnoprstaša, kao, npr. jeleni, gazele, goveda i koze su bitno smanjeni i više ne dodiruju podlogu. Kod nekih drugih porodica parnoprstaša, kao kod deva i žirafa je povlačenje tih prstiju otišlo tako daleko, da drugi i peti prst više nemaju niti u rudimentarnom obliku.