cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Braća Karamazovi
Knjiga deseta: Dječaci
Dječak Kolja Krasotkin je pametan, ali ohol te naginje već sada prema ateizmu, socijalizmu i raznim idejama sa Zapada. Dokazuje svoju hrabrost tako što legne ispod tračnica dok iznad njega prelazi vlak te postaje popularan u školi, a već neko vrijeme je u svađi sa Iljušom, koji je već duže vrijeme bolestan a doktor mu ne daje nikakve nade. Kolja ga je počeo prezirati kada je ovaj na nagovor Smerdjakova ubacio čavao u kruh te nahranio jednog psa koji je potom pobjegao. Međutim, divi se Aljoši, a ovaj pozove sve dječake iz razreda u zajedničku, pomirbenu posjetu Iljuši u njegovom domu. Tamo ga Kolja malo razveseli jer je doveo nekog psa za kojeg tvrdi da je bio taj kojemu je dao kruha, čime je Iljuši malo laknulo jer je mislio da je jadna životinja uginula zbog njegove gluposti. Djeca se pomire a u razgovoru sa duhovnim Aljošom, Kolja počinje revidirati svoja stajališta o nihilizmu.
Knjiga jedanaesta: Brat Ivan Fjodorovič
Aljoša se nađe sa Ivanom, koji se vratio u grad. Međutim, Ivan je bolestan i polako počinje gubiti razum. Vjeruje da je Dmitrij doista ubojica kada mu je Katerina Ivanovna potajno pokazala njegovo pismo u kojem je pijan napisao da će ubiti oca, međutim sluti da nešto u cijeloj priči nije kako treba, pa za svaki slučaj odlazi posjetiti Smerdjakova tri puta prije početka suđenja kako bi ga ispitao. Prva dva puta Smerdjakov se pravi nedužan, međutim treći put mu na njegovo čuđenje prizna da je on doista ubojica. Kada ga Ivan počne ispitivati o pojedinostima, Smerdjakov izvadi 3.000 rubalja iz čarape te mu objasni da je napravio sve "po njegovom nalogu". Usprkos provokaciji, Ivan ostaje sabran te otkriva da je ovaj iskoristio priliku kada je Dmitrij pobjegao, prevario Fjodora da se nagne kroz prozor izmišljajući da je vani Grušenjka, te ga potom lupio i ubio pisaćim strojem te ukrao njegov novac, omotnicu ostavio na podu kako bi sve svalio na Dmitrija te se potom pravio da je dobio epileptični napadaj. No ustraje na tome da je sve učinio po Ivanovom nalogu jer je ovaj rekao da će otputovati te da mu je usadio teoriju da je bez Boga "sve dozvoljeno". Ivan uzme novac i odluči sve to navesti na suđenju, usprkos njegovim prijetnjama da će ga optužiti za sudjelovanje u ubojstvu. U svojem stanu, Ivan halucinira o vragu u obliku običnog čovjeka, međutim sve se vraća u normalu kada Aljoša pokuca na vrata te mu kaže da je Smerdjakov počinio samoubojstvo.
Knjiga dvanaesta: Sudska pogreška
150px|right|thumb|Suđenje iz 19. stoljeća Počinje Dmitrijevo suđenje koje privuče veliku pozornost. Njegov je branitelj veteranski moskovski odvjetnik Fetjukovič, dok je glavni tužitelj Ipolit Kirilovič. Ženski dio publike skloniji je Dmitriju, dok je muški dio publike čvrsto uvjeren da je optuženi kriv. Uvedeni su svjedoci koji ga uglavnom teško terete: sluga Grigorij ustraje na tezi da je vidio otvorena vrata što vode u vrt, što izravno ukazuje da je Dmitrij upao u Fjodorovu sobu; Trifon Borisovič je potvrdio da je isti potrošio 3.000 rubalja za prvog posjeta u njegovoj krčmi u Mokrom a Rakitin da se često se svađao sa ocem. Moskovski doktor, doktor Gercenštube i liječnik Varvinski pozvani su kao vještaci, međutim samo izazvaju podsmijeh publike svojim tezama oko toga da li se Dmitrij "čudno ponašao" kada je ulazio u sudnicu jer nije pogledao nalijevo gdje sjede dame, a "kao ljubitelj ljepšeg spola je morao misliti o tome što će o njemu reći dame", ili nadesno, gdje mu je sjedio branitelj, nego ravno, gdje je sudac. Aljoša svjedoči da je njegov brat nedužan i da je možda doista ušio 1.500 rubalja u košulju, dok je Katerina Ivanovna pokušala ostati neutralna tijekom ispitivanja. Grušenjka tvrdi da je ona svemu kriva dok Ivan isprva svjedoči nesuvislo i beskorisno, da bi se potom vratio i objavio da je Smerdjakov ubojica, pri čemu izvadi 3.000 rubalja, ali ga u ludilu malo tko shvaća ozbiljno te ga iznesu van. Ponesena tim događajem, smatrajući da je za njegov delirij kriva briga za brata, Katerina Ivanovna se vrati kako bi sudu predala Dmitrijevo pismo u kojem je napisao da će ubiti oca.
Tužitelj Kirilovič potom započinje svoju završnu riječ, napominjući kako se dogodila tragedija jer je Dmitrij ubio oca, no da je i sam otac kriv za to zbog zanemarivanja djece, čime se stvorio začarani krug.
Također, odbacuje pretpostavku da je Smerdjakov mogao imati veze sa ubojstvom. Publika mu zapljeska. Potom nastupi odvjetnik Fetjukovič koji održi jednako snažan govor, tvrdeći da je porazno da "cjelina činjenica govori protiv optuženika, a da istodobno ni jedna od njih ne može izdržati kritiku ako se razmotri pojedinačno, samo za sebe". Tvrdi da nigdje nije dokazano da je doista od Fjodora ukradeno 3.000 rubalja a da je Smerdjakov pravi ubojica.
Epilog
Katerina Ivanovna njeguje bolesnog Ivana kod sebe. On je imao rezervni plan za bijeg Dmitrija time da se potplati jedan stražar. Pošto je preslab, ona sa Aljošom kreće ostvariti to za njega. Sastaju se u bolnici u kojoj je Dmitrij jer ga je spopala živčana groznica nakon presude. On govori svoj plan o bijegu u Ameriku sa Grušenjkom, a Katerina Ivanovna mu prizna da ga i dalje voli, što i on prizna njoj. Tada ulazi Grušenjka, a Katerina Ivanovna odlazi.
Rizom
mini|Rizomi [[Mlečika|mlečike]] Rizom (lat. rhizoma) je tip podzemnog stabla kod višegodišnjih zeljastih biljaka, koje može biti horizontalno ili koso položeno u odnosu na površinu tla. Sa donje strane rizoma polaze korenovi. Rizomi mogu biti debeli, tanki, sočni ili drvenasti. Granaju se monopodijalno, a češće simpodijalno. Služe za preživljavanje kao rezervoari hrane za nadzemni izdanak za iduću vegetacionu periodu ili za vegetativno razmnožavanje. U rizomima određenih vrsta biljaka (đumbir, kurkuma, đurđevak, iđirot) nastaju i sakupljaju se sekundarni metaboliti odogovorni za lekovita svojstva ili otrovnost tih biljaka. mini|Rizom [[đumbira]]
1680
mini|250px|[[Velika kometa 1680.]]
Godina 1680 (MDCLXXX) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak po gregorijanskom kalendaru odn. prijestupna godina koja počinje u četvrtak po 10 dana zaostajućem julijanskom kalendaru.
Laredo, Missouri
Laredo je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 198, što je 52 (-20,8 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Loživa ulja
Loživa ulja ili mazut su goriva dobivena frakcijskom destilacijom nafte, kao destilatna i/ili ostatna goriva. Govoreći generalno, loživa ulja su svi tekući naftni proizvodi koji izgaraju u pećima i kotlovima za proizvodnju topline ili se koriste u motorima za dobivanje snage, kao pogonsko gorivo u industriji, termoelektranama, brodski pogin i dr. To je skupina tekućih naftnih proizvoda, smjesa ugljikovodika visokog vrelišta koja najviše služi kao visokokalorično gorivo za loženje, te je zbog toga zakonski olakšano PDV-om.
Osobine i podjela
Loživa ulja se sastoje od dugačkih lanaca ugljikovodika, a posebno od alkana, cikloalkana i aromatskih ugljikovodika. Termin loživo ulje u užem smislu se odnosi na najteže komercijalno gorivo koje se može dobiti od sirove nafte.
Loživo ulje sadrži više frakcije destilacije nafte koje zaostaju nakon odvajanja benzina i drugih lakih sastojaka, ili pak je to ostatak pri atmosferskoj ili vakuumskoj frakcijskoj destilaciji i drugim postupcima rafinerijske preradbe nafte.
Fougerolles-du-Plessis
Fužerol di Plesi je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Majen koja pripada prefekturi Majen.
Loživa ulja
Osobine i podjela
Destilacijska ulja manje su gustoće i viskoznosti i malog udjela sumpornih spojeva. Glavna namjena je kao goriva za grijanje u domaćinstvima, školama, športskim dvoranama i drugim javnim ustanovama, malim industrijskim pećima i sušarama, plastenicima, staklenicima, ITD..
Ostatna ulja mogu biti laka, srednja ili teška. Nastaju frakcionacijom naftnih destilacijskih ostataka.
U Hrvatskoj se loživa ulja dijele u nekoliko skupina s obzirom na fizikalno-kemijska svojstva i primjenu :
Proizvodnja i transport loživog ulja u Hrvatskoj
U Hrvatskoj danas loživo ulje proizvodi INA d.d. u Rafineriji nafte Rijeka. Loživo ulje transportira se autocisternama, vagonskim cisternama i tankerima.
Irenej Lionski
Irenej je bio plodan pisac, ali su od njegovih djela u cjelini sačuvana samo dva. Njegovo najpoznatije delo je Protiv jeresi.
Život
Irenej, lionski biskup, napisao je prvi prikaz svega poklada kršćanskoga nauka i na taj način postao utemeljitelj krščanske teologije ili „otac katoličke dogmatike“, kako ga neki nazivaju.
Mladost u Smirni
Rodom je iz Male Azije, vjerojatno iz Smirne, gdje je još bila vrlo živa predaja o apostolima koji su ondje djelovali, a osobito o Ivanu i Pavlu. Nije poznata točna godina Irenejeva rođenja, no rodio se negdje početkom 2. stoljeća. Podrijetlom je bio Grk, a u mladosti je stekao izvaredno bogatu i svestranu izobrazbu. Odrastao je u kršćanskoj obitelji, a glavni su mu učitelji bili Polikarp, Meliton Sardski i drugi, od kojih je dobio dobru formaciju, religioznu, filozofsku i teološku. Dobro je poznavao Sveto pismo i spise ranih kršćanskih pisaca. Usto je dobro poznavao djela klasične književnosti. Glavni je pak Irenejev učitelj bio Polikarp, biskup u Smirni. Prema vlastitom priznanju, njegov je nauk požudno u srce upijao i njime se hranio. Osobnost toga biskupa ostavila je na njega silan dojam, pa je još i u starosti rado pripovijedao o svojim susretima s Polikarpom, koji je bio učenik apostola Ivana.
Episkop u Galiji
Ne znamo točno godinu kad je Irenej iz Male Azije došao u Galiju, u Lyon, a nije sa sigurnošću poznato ni koji je razlog njegova dolaska. Kršćanstvo se u Lyonu ukorijenilo već u prvoj polovici 2. stoljeća i to među pučanstvom što se doselilo iz Azije. Bio je lionski biskup od 177. Oko 177. u tom se gradu već nalazila brojna kršćanska zajednica, dobro organizirana kojoj je na čelu bio devedesetogodišnjak Potin. Irenej koji je u biskupstvu naslijedio Potina koji je podnio mučeništvo pod Markom Aurelijem. Po predaji Crkve mučenik je bio i sam Irenej, kao i Grgur Turonski. Ovaj posljednji izričito tvrdi da je Irenej „život završio mučeništvom“. Bilo je to za Septimija Severa i njegova progonstva kršćana 202. i 203. godine. Grgur piše: „Irenej je pokopan u bazilici sv. Ivana, pod oltarom“. Ta je bazilika tijekom vremena promijenila svoga titulara, te je postala bazilikom sv. Ireneja. U vrijeme hugenotskih ratova u Francuskoj bila je 1562. opljačkana, a njezine su relikvije obesčašćene.
Djela
Irenej je bio plodan pisac, ali su samo dva njegova djela sačuvana u cjelini, i to ne u grčkom izvorniku, već samo u latinskom prevodu:
Ireneja djela su svjedočanstva apostola tradicije, koja se u ono vrijeme borila protiv različitih hereza, osobito gnoze.
Izlaganje apostolskog propovijedanja
Drugo Irenejevo djelo, Demonstratio..., pronađeno je tek 1904. u armenskom prijevodu. To je kratko izlaganje pravovernog nauka Crkve na pučki način (o Bogu Ocu, Stvoritelju; Sinu, Otkupitelju; Duhu Svetom). Prvi je pokušaj biblijskog katekizma. Dijeli se na dva dijela. Prvi je dio teološki, te izlaže kršćanske dogme iz Simbola vjere (Bog, stvaranje čovjeka, pad, povijest čovječanstva do utjelovljenja Kristova i otkupljenja). Drugi je kristološki i obrađuje ispunjenje mesijanskih proroštva u Kristu. Moguće je da je ovo Irenejevo djelo služilo kršćanima kao apologija protiv Židova.
Oba ova Irenejeva djela među sobom se nadopunjuju.
Misao
Irenej je bio prvi teolog koji se trudio razraditi globalnu sintezu kršćanstva, i situaciji rađanja unutar kršćanstva gnoze čiji je nauk oduševljavao mnoge kršćane i širenja neoplatonizma. Irenej je želio pokazati na pogreške unutar gnosticizma dok je naspram neplatonizma bio otvoren za dijalog i raspoložen prihvatiti neka načela ove filozofije.
Bio je prvi kršćanski teolog koji je upotrebio načelo apostolskog nasljedstva kako bi se suprostavio „hereticima.“ U djelu „Protiv hereza“ piše:
Irenej pokazuje niz apostolskog nasljedstva kao jamstvo ustrajnosti u Božjoj Riječi te upućuje na Crkvu „sjedinjenu, staru i svima poznatu“ koja je utemeljena u Rimu od aposola Petra i Pavla“; dajući važnost tradiciji vjere, koja dolazi do nas preko apostola posredstvom biskupa koji su došli nakon njih. Na taj način, po Ireneju, za sveopću Crkvu biskupsko nasljedstvo postaje znak, kriterij i jamstvo nasljedovanja neprekinute apostolske vjere (Adversus Haereses, III, 3,2: PG 7,848):
Apostolsko nasljedstvo, potvrđeno na temelju zajedništva s rimskom Crkvom kriterij je postojanja ostalih Crkava, koje su u predaji apostolske vjere i opstale i došle do nas (ib., III, 3, 3: PG 7,851):
Veoma je značajno da kod Ireneja Petar nije naveden kao prvi biskup Rima. Irenej, nasuprot, kaže da su dva apostola Petar i Pavao predali starateljstvo (episkope) Crkve Linu, nakon što su Crkvu »utemeljili i sagradili«.
Hereziologija
Po sačuvanom opusu Irenej se prije svega ukazuje kao hereziolog. Za njegovu metodu je od najvećeg značenja uvjerenje da učenje heretika treba prije svega jasno izložiti, i da je već očitovanje onoga što oni uče u stvari pobjeda nad njima. To je uvjerenje Irenej iznio u zaključku prve knjige »Adversus haereses«, koja je posvećena iznošenju gnostičkih sistema u javnost. On uspoređuje heretičko učenje s divljom životinjom koja se skriva u šumi, i sve dok je u šumi može napadati i hvatati ljude. Kad je jednom istjerana na čistinu, nije više potrebno mnogo muke da bude svladana.
U predgovoru četvrte knjige Irenej piše, da onaj koji hoće heretike obratiti, mora u potankosti poznavati njihovo učenje:
Raniji protuheretički spisi nisu sačuvani, no ako je vjerovati Ireneju, ti spisi (npr. Justinov) nisu polazili od brižljivog izlaganja heretičkih učenja, pa prema tome možemo Ireneja smatrati pravim utemeljiteljem hereziologije kao teološke grane.
Irenej i apokrifi
Dugujemo Ireneju povijesni dokaz o starosti nekih apokrifnih evanđelja, osobito o Tominu evanđelju. Do 1945. kada su otkriveni kodeksi u Nag Hamadiju, jedini dokaz da postoji ovaj i neki drugi apokrifni tekstovi bili su citati Ireneja u njegovim polemikama protiv heretika koji su bili sljedbenici Valentina (valentinijani).
Woody Creek, Colorado
Vudi Krik je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Kolorado.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 263.
Turaglie, Chieti
Turaglie je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Melko Čingrija
Melko Čingrija (Dubrovnik, 1873. - Dubrovnik, 1949.), hrvatski političar, sin poznatog političara i dugogodišnjega dubrovačkog gradonačelnika Pera.
Nakon studija prava otvorio je odvjetnički ured u Dubrovniku. Do 1905. pripadao je Narodnoj hrvatskoj stranci, a nakon njene fuzije s pravašima nastavio je djelovati kao član novoosnovane Hrvatske stranke. Bio je zastupnik u Dalmatinskom saboru od 1901. i u Carevinskom vijeću od 1911. godine. U razdoblju od 1911. do 1914. bio je posljednji dubrovački gradonačelnik pod Austrijom. Početkom Prvog svjetskog rata bio je interniran od strane austrijskih vlasti. Potpisnik je Svibanjske deklaracije Jugoslavenskog kluba u Carevinskom vijeću (30. svibnja 1917.) i Ženevske deklaracije (9. studenog 1918.) o stvaranju zajedničke jugoslavenske vlade, čijim članom je i on bio.
Godine 1926. učlanio se u Srpsku narodnu radikalnu stranku Nikole Pašića, što mu je pomoglo da 1931. bude postavljen za viceguvernera Narodne banke Jugoslavije. Godine 1939. objavio je knjigu Dubrovnik i hrvatsko pitanje, u kojoj iznosi i svoje mišljenje da prilikom osnivanja Banovine Hrvatske Dubrovnik nije trebalo da uđe u njen sastav.
Nemački autonomni gradovi
Nemački autonomni gradovi su oblik lokalne samouprave u Nemačkoj, na nivou ispod saveznih država, a ravnopravna okruzima.
Autonomni gradovi po pravilu imaju više od 100.000 stanovnika. Najmanji je Cvajbriken u Rajna-Palatinatu, sa 35.000 stanovnika, a najveći Minhen sa 1,3 miliona stanovnika. Hamburg, Berlin i Bremen (sa Bremerhafenom) predstavljaju posebne gradove-države.
Šafranika
mini|Carthamus tinctorius
Šafranika (latinski: Carthamus tinctorius) je biljka Mediterana, porijeklom je iz Egipta. U 16. vijeku je prenesena u Englesku, a odatle se raširila i na druga područja. Šafranika je grmolika jednogodišnja biljka, kožastih, jajolikih i nazubljenih tamno zelenih listova, može narasti do visine čovjeka. Cvijet mu je jarko žute do narančaste boje, koji sušenjem prelazi u crvenu. Šafranika se upotrebljava u farmaceutskoj industriji, prehrambenoj industriji i za bojanje tkanina u tekstilnoj industriji.
Cvijet se koristi kao sirovina za dobivanje žute i crvene boje. Ulje šafranike se koristi u prehrani, ima visok sadržaj linolne kiseline i vitamina K i E. Sjemenke šafranike koriste se u prehrani kao začin, zamjena za vrlo skupi šafran. Osim u prehrani ulje se koristi i u farmaceutskoj industriji, za njegu suhe kože. U novije vrijeme se genetski modificiranom šafranikom pokušava proizvoditi inzulin.
Sleeping Beauty (film, 1959)
Trnoružica (engl.: Sleeping Beauty), američki animirani film iz 1959. godine, producenta Walta Disneya. To je 16. Disneyev animirani film koji je snimljen po istoimenoj bajci napisanoj 1697. O zloj vili Zluradi iz filma 2014. bit će snimljen igrani film, a vilu će glumiti Angelina Jolie.
Radnja
Zluradina posluga sastavljena od svinja, trolova, goblina i drugih nakaza bezuspješno traga za princezom, i to cijelo vrijeme za bebom ne shvaćajući da je odrasla. Zlurada gadeći se njihovoj gluposti pošalje svog mezimca gavrana u potragu. Aurora, zbog zaštite preimenovana u Trnoružicu, izrasta u prelijepu djevojku divnoga glasa koja sanja o zaljubljenosti. Tri vile ju pošalju u šumu skupljati bobice kako bi joj priredile rođendanske darove. Dok pjeva u šumi, Aurora privlači pozornost princa Filipa, sada lijepog momka. Oni zajedno zaplešu i zaljube se jedno u drugo. Filip jaše na bijelom konju Samsonu. Shvaćajući da mora doma, Aurora bježi od Filipa ne otkrivajući mu svoje ime, ali ga poziva u kolibu na večeru. Vile pokušavaju bez čarobnih štapića prirediti tortu i haljinu i pospremiti kuću, ali im nikako ne ide. Na kraju se ipak odluče poslužiti čarolijom. Flora i Merryweather svađaju se oko boje. Prva neprestano daje haljini ružičastu, a druga plavu boju. Od silnog rada čarobnih štapića kroz dimnjak se u visine dižu odsjaji ružičaste i plave boje, što privlači Zluradinog gavrana koji leti u potrazi za Aurorom. Kad dođe u kolibu, Aurora kaže vilama da se zaljubila. One zabrinute ne znajući da je u pitanju princ Filip kažu da se više s njim ne smije viđati jer je obećana. Aurora s čuđenjem odgovori da bi trebala biti princeza ako se ima udati za princa. Vile joj otkiju da ona i jest princeza, kraljevna Aurora, a to čuje gavran prisluškivajući na prozoru i tako Zluradina potraga biva uspješnom. U međuvremenu, princ Filip kaže ocu Hubertu da se zaljubio u seljanku i da će se za nju udati. Zabrinuti Hubert bezuspješno ga uspjeva uvjeriti da se ima udati za princezu, a ne za seljanku.
Vile prenose Auroru u palaču, u jednu od soba, gdje ju ostavljaju samu tugovati zbog zabranjene ljubavi. U kaminu sobe pojavljuje se Zlurada pretvorena u zeleno hipnotizirajuće svijetlo koje Auroru vodi uz stube do najviše sobe najvišeg tornja. Vile osjetivši prisustvo crne magije trče za princezom vičući joj da ne dodiruje ništa. Međutim, u najvišoj sobi najvišeg tornja pod utjecajem Zluradine hipnoze dodiruje iglu kolovrata i pada u nesvijest. Tri vile zatekoše Zluradu koja im se ruga kako su ju mislili nadmudriti i nestaje ostavljajući beživotno tijelo princeze. Dobre vile postavljaju Auroru u postelju u najvišoj sobi najvišeg tornja i učine da cijelo kraljevstvo utone u san. Prije nego što zaspe, Hubert kaže jednoj od vila da je Filip sreo neku seljanku. Filip se prije uspavljivanja kraljevstva uputio u kolibu Aurori, a tamo ga sreće i otima Zlurada i njena posluga. Odvedu ga i zatvore u jednu prostoriju u Zluradinom domu, Zabranjenoj planini. Vile došavši u kolibu zateknu nered i prinčevu lovačku kapu, te shvate da je Zlurada otela Filipa. One se upute na Zabranjenu planinu i pronalaze Zluradinu poslugu kako slavi plešući oko vatre pred njenim prijestoljem. Zlurada pođe u sobu u kojoj sjedi okovani Filip i ismijava ga govoreći kako Aurora sada spava i sanja o zaljubljenosti te da će ga pustiti nakon sto godina kao starca ići gdje hoće. Zlurada zadovoljna napušta Filipa ismijavajući ga na njegov bijes. Vile ušavši u sobu oslobode princa kojeg pronalazi gavran i počne glasno graktati. Princa obdare čarobnim mačem istine i štitom vrlina. Zluradina posluga baca kamenje i strijele, ali vile ih pretvaraju u mjehuriće i cvijeće. Jedna od vila pretvara gavrana u kip. Zlurada vidjevši da je princ pobjegao okruži neprohodnim trnjem i šibljem palaču kralja Stjepana. Princ uz pomoć vila krči trnje i šiblje. Iznenađena Filipovim uspjehom Zlurada dolazi pred palaču i kaže princu da će sada imati posla s njom i sa svim silama pakla. Zlurada se pretvori u golemog crno-ljubičastog zmaja koji riga vatru. Filip naizgled bespomoćan na rubu litice uperi mač istine pravo u zmajevo srce. Zmaj (Zlurada) padne niz liticu i od njega ostane pepeo. Princ ulazi u palaču i u najvišoj sobi najvišeg tornja probudi i razveseli Auroru poljupcem. Kraljevstvo oživi, a Aurora i Filip se vjenčaju. Vile nastavljaju borbu oko boje haljine i dok par pleše neprestano ju mijenjaju iz plave i ružičastu i obrnuto. Aurora i Filip žive sretno do kraja života.
Likovi
Ime dano princezi od strane njenih roditelja je Aurora (lat.: zora), kao i u baletu Čajkovskog. U izvornoj Perraultovoj bajci Aurora je ime princezine kćeri. Ime Trnoružica prvi put se javlja u inačici braće Grimm. Ironično, princeza Aurora, glavni lik filma, u njemu se izuzme li se pojavljivanje kao dijete na krštenju pojavljuje tek osamnaest minuta. To je najčešća kritika ovom nagrađivanom uspješnom filmu. Princ je dobio ime Filip po vojvodi od Edinburgha, britanskom princu i suprugu kraljice Elizabete II. Filip je prvi imenovani Disneyev princ. U Snjeguljici i sedam patuljaka i Pepeljugi prinčevo ime nigdje se ne spominje. Zla vila u hrvatskom prijevodu nazvana Zlurada u izvorniku se zove Maleficent, što je pridjev izveden iz latinskog koji znači štetan, zlonamjeran. Trnoružičina majka u filmu se nigdje ne imenuje, ali po Disneyevoj legendi zove se Leah, premda ju uvijek nazivaju samo kraljicom. Walt Disney je predložio da sve tri dobre vile izgledaju istovjetno, ali su animatori Frank Thomas i Ollie Johnston prigovorili misleći da to ne bi bilo uzbudljivo. Stoga vile imaju različitu osobnost, izgled i boju, baš kao glasovit Disneyev trio patke Huey, Dewey i Louie. U Perraultovoj priči postoji sedam vila (šest dobrih i jedna zla), ali je tu odlučeno odstupiti od izvorne priče. U određivanju izgleda zle vile odlučilo se ne prikazati ju kao staru ružnu baku, jer bi tako izgledala suviše slično krinki zle kraljice u Snjeguljici i sedam patuljaka i zloj maćehi Lady Tremaine u Pepeljugi. Stoga se animator Marc Davis odlučio za elegantniji izgled. U svojim istraživanjima srednjovjekovnih umjetničkih djela odlučio se za ženu iz slika vjerske prirode, ali vražji odjevenu s odjećom nalik plamenu, haljinom čije rubnice podsjećaju na šišmiševa krila i rogovima na glavi koji okrunjuju dojam negativke. Nekoliko scena iz ovog filma došlo je iz odbačenih ideja za prethodne Disneyeve animirane filmove. To su spavanje junakinje, zarobljavanje i ismijavanje princa od strane negativke i prinčev odvažan bijeg iz svoje palače.
Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events
Niz nesretnih događaja (eng. Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events) je film redatelja Brad Silberling iz 2004. sa Emily Browning, Liam Aiken, Jim Carrei i Meryl Streep u glavnim ulogama.
Split
Split je neformalni glavni, a ujedno najveći grad Dalmacije u Splitsko-dalmatinskoj županiji. Split jei drugi po veličini grad u Hrvatskoj i administrativno središte Splitsko-dalmatinske županije. Prema prvim rezultatima popisa iz 2011. u administrativnom Gradu je živilo 178.192 stanovnika, a u samom gradu je živilo 165.893 stanovnika.
Povijest
Iako se vjeruje da su određena naselja na području Splita postojala i ranije, ime Split se povezuje s malom grčkom kolonijom zvanom Aspalathos, nazvanoj po grčkoj riječi za brnistru, biljku koja raste u okolici. To je naselje, međutim, dugo vremena bilo u sjeni obližnje Salone, daleko većeg grada koji će kasnije postati prijestolnica velike rimske provincije Dalmacije.
Početak Splita u današnjem obliku se povezuje za rimskog cara Dioklecijana, koji je navodno bio rodom iz okolice Salone. Pred kraj svog života se odlučio povući u rodni kraj, te je tamo sagradio velebnu palaču. Ta je palača nešto kasnije služila kao ljetnikovac i rezidencija careva i velmoža, od kojih je posljednji Julije Nepot, rimski vladar Dalmacije, ubijen 480. godine.
Ključni događaj za Split je bilo uništenje Salone od strane Avara i Slavena prilikom njihove invazije na Balkan godine 614. Preživjeli stanovnici su utočište našli iza zidina Palače, koja otada dobija karakter grada, odnosne jezgre oko koje će se vijekovima početi razvijati Split.
Cipières
Sipjer je naselje i opština u Francuskoj u regionu Provansa-Alpi-Azurna obala, u departmanu Primorski Alpi koja pripada prefekturi Gras.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 269 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 7 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 38,15 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 780 metara (maksimalnoj 1.381 m, a minimalnoj 459 m).
Split
Povijest
Godine 1358. Split je dopao pod hrvatsko-ugarsku vlast, da bi 1420. godine nad njim vlast trajno preuzeli Mlečani. U doba renesanse Split nastavlja svoj kulturni procvat, tako da je u njemu djelovao i Marko Marulić, koji se često naziva ocem hrvatske književnosti.
Razvoj Splita je zaustavio prodor Otomanskog imperija na zapad Balkana, što se pogotovo iskazalo nakon pada obližnjeg Klisa 1526. godine. Turska osvajanja su neposrendo ugrozila i sam Split, tako da su turske stražarske kule bile u blizini današnjeg središta grada. Split je pogotovo teško stradao za vrijeme dugotrajnog kandijskog rata u 17. vijeku, kada ga je osim rata pogodila i epidemija kuge. Tako je na početku 18. vijeka imao tek nešto više od 1000 stanovnika.
Nazadovanje Splita je tek usporeno u relativno dugom periodu relativnog stabilnosti nakon Požarevačkog mira. Godine 1797. padom Mletačke republike Split kao i ostatak Dalmacije prelazi pod vlast Austrije, a 1805. mirom u Požunu pripada Napoleonovoj Francuskoj. Godine 1813. Split ponovno zauzimaju Austrijanci, čija će vlast biti potvrđena Bečkim kongresom.
U Splitu, kao i u drugim hrvatskim krajevima, se u 19. vijeku javlja nacionalna svijest. Ona dobija i svoju političku komponentu s nastankom Austro-Ugarske, odnosno podjelom Carstva na austrijski dio - kome je pripala Dalmacija i mađarski dio- kome je pripala jezgra današnje Hrvatske. Dok se dio stanovnika Splita zalaže za ujedinjene s Hrvatskom, dio se izjašnjava kao pripadnicima italijanske nacije i traži ujedinjenje s nezavisnom Italijom. Potonji kao alternativno rješenje nude stvaranje autonomne Dalmacije, odnosno novu slavensku naciju Dalmatinaca. Tim opcijama se krajem 19. vijeka priključuje radnički pokret, odnosno zagovornici socijalizma i anarhizma čije če Split postati tradicionalno uporište, a od početka 20. vijeka i zagovornici stvaranja Jugoslavije.
Antrona Schieranco, Verbano-Cusio-Ossola
Antrona Schieranco je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Split
Povijest
Nakon prvog svjetskog rata i raspada Austro-Ugarske, Split postaje dijelom Države Slovenaca, Hrvata i Srba, a kasnije i Kraljevine SHS. Od 1929. godine postaje središte Primorske banovine. U tom periodu je ekonomski razvoj Splita potakla činjenica da je Zadar, dotadašnje administrativno središte Dalmacije, mirovnim ugovorima postao italijanska enklava na istočnom Jadranu.
Antrona Schieranco, Verbano-Cusio-Ossola
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 544 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 907 m.
Split
Povijest
Za vrijeme drugog svjetskog rata su Split okupirale italijanske snage, a i formalno anektirale tzv. Rimskim ugovorima s Nezavisnom državom Hrvatskom. Split je ostao bez svog prirodnog zaleđa, a stanovništvo je podvrgnuto brutalnoj fašističkoj politici italijanizacije. Zbog toga je već 1941. veliki dio lokalnog stanovništva posredno ili neposredno pristupio Titovim partizanima. Partizani su grad zauzeli u septembru 1943. nakon kapitulacije Italije, ali su ga nakon žestokih borbi morali prepustiti njemačkom Wehrmachtu. Split je formalno pripao NDH, ali je 26.10. 1944. ponovno došao pod partizansku kontrolu. Do kraja rata je služio kao privremeno sjedište vlade Federalne države Hrvatske.
U doba SFRJ Split doživljava nagli ekonomski rast, dijelom vezan uz ratvoj indutsrije u obližnjem Kaštelima, ali i sve veći razvoj turizma u Dalmaciji. Porast industrije i životnog standarda je imao i značajne demografske posljedice, prvenstveno u naglom priljevu stanovništva iz ekonomski zaostalih krajeva Dalmatinske Zagore i Hercegovine.
Raspad SFRJ se u Splitu odrazio kroz niz ozbiljnih oružanih incidenata, koji su prethodili eskalaciji rata u Hrvatskoj. Razlog za to je bilo postojanje anažnog garnizona JNA u gradu, vezanog uz ratnu luku Lora, glavnu bazu JRM. Za vrijeme rata su Lora i drugi objekti JNA bili pod opsadom, okončanom tek potpisivanjem Sarajevskog primirja 1992. godine i povlačenjem snaga JNA početkom 1992. godine. U međuvremenu su se zbili mnogi incidenti, od kojih je najveći bio pomorski napad na Split, 15.11. 1991., kada je razarač Split bombardirao grad prije nego što je oštećen i prisiljen na povlačenje vatrom hrvatskih obalnih baterija. To je zasada jedini slučaj u historiji da je neki ratni brod bombardirao grad po kome je dobio ime.
Rat je nakon toga trajao još tri godine, a Split, iako ne neposredno pogođen, je dosta pretrpio zbog ekonomskog kolapsa, tek djelomično ublaženog činjenicom da je služio kao glavna logistička baza snagama UNPROFOR-a u BiH.
Teška ekonomska situacija se nastavila i nakon rata, s obzirom da se Split, slično kao i ostatak Dalmacije daleko teže oporavljao u odnosu na Zagreb i druge dijelove Hrvatske. Zbog toga se Split - pogotovo njegova okolica - pokazao daleko plodnije tlo za održavanje nacionalističke desnice. To se između ostaloga iskazalo i u čuvenom mitingu na Rivi održanom početkom 2001. godine u znak podrške generalu Mirku Norcu, hrvatskom generalu optuženom, a kasnije i osuđenom za ratne zločine.
Gradska naselja
Splitu su 1952. upravno pripojena naselja Strožanac, Kaštel Gomilica, Kaštel Sućurac, Kaštel Kambelovac, Grljevac, Vranjic, Rupotina Donja i Rupotina Gornja.(N.N. NRH, 16/52)[5]
Godine 1954. su mu pripojena naselja Amižići, Most, Stobreč, Podstrana, Sirotkovići, Dvori, Korešnica, Gajine Žrnovničke, Kamen, Glavica i Privor (N.N. NRH, 33/54).[5]
Godine 1952. odnosno 1954. Splitu su bili pripojeni Mravince, Podstrana, Sitno Gornje i Sitno Donje, Solin i Strana Solinska.(N.N. NRH, 16/52 I 33/54)[5]
Godine 1962. su iz Splita upravno odvojena i osamostaljena mjesta Solin, Kaštel Kambelovac, Kaštel Sućurac, Kamen, Kaštel Gomilica, Kučine, Slatine("Slatina", Čiovo), Mravince, Stobreč, Blaca, Podstrana (kojoj je pripojen iz Splita netom odvojen i osamostaljen Strožanac), Vranjic, Žrnovnica, Srinjine, zatim Sitno Gajine od kojeg su stvoreni Donje Sitno i Gornje Sitno.(N.N. SRH, 39/62)[5]
Za socijalističke Hrvatske Splitu bili pripojeni Solin, Donje Sitno i Gornje Sitno .[5] Također su bila ova naselja pripojena Splitu, a poslije su izdvojena: Blaca, Kamen, Kaštel Gomilica, Kaštel Kambelovac, Kaštel Sućurac, Kučine, Lovrinac, Srinjine i Stobreč.[5] Splitu su bila pripojena i ova naselja: Grabavac, Grljevac, Sveti Martin, Torčići, Amižići, Korešnica, Sveti Kajo, Majdan (Solin), Meterize.[5]
Tijekom 1980-ih, do preustroja administrativne podjele uspostavom samostalne RH, Split je bio jedan od osam velikih gradova u SFRJ koji su imali donekle različit oblik lokalne samouprave, te je jedini od velikih urbanih područja na obali organiziran u tzv. gradsku zajednicu općina (GZO) Split, a tvorile su je općine Kaštela, Solin i Split. Ovakav oblik gradske administracije u Hrvatskoj je, osim Splita, imao jedino Zagreb, koji je i danas zadržao sličan oblik ustroja lokalne samouprave, primjeren velikim gradovima, dok je Split ukidanjem statusa velikoga grada s GZO, praktički uskraćen za mogućnost integriranja njegovog urbanog područja u osmišljeniju i bolje upravljanu cjelinu, podjeljen na tri grada sa zasebnim upravama i interesima, iako su im "granice" realno nevidljive i protežu se po sredini gradskih ulica.
Gradu Splitu danas pripada 8 naselja (stanje 2006), to su: Donje Sitno, Gornje Sitno, Kamen, Slatine, Split, Srinjine, Stobreč i Žrnovnica. Split je podijeljen na više gradskih kotareva: Bačvice, Bilice, Blatine-Škrape, Bol, Brda, Dračevac, Duilovo, Firule, Grad, Gripe, Karepovac, Kila, Kman, Kocunar, Lokve, Lora, Lovret, Lučac-Manuš, Mejaši, Meje, Mertojak, Neslanovac, Žnjan-Pazdigrad, Plokite, Pojišan, Pujanke, Ravne njive, Sirobuja, Skalice, Smokovik, Split 3 (Smrdečac), Stoci, Sućidar, Sustipan, Šine, Šperun, Špinut, Trstenik, Varoš, Veli Varoš, Visoka, Žnjan [6].
Stanovništvo
Prvi opći popis stanovništva, koji se ujedno smatra i prvim suvremenim popisom, proveden je 1857. godine, a Split je tada brojio 10.358. stanovnika. Prema posljednjem popisu stanovništva iz 2011. godine, na površini od 79 km2, imao je 178.102 stanovnika, što predstavlja 39,16% od ukupnog broja stanovnika Splitsko-dalmatinske županije, odnosno 4,15% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske.
Prvo udvostručenje broja stanovnika Split je imao oko 1907., a drugo na početku četrdesetih godina. Do Drugoga svjetskog rata, Split je imao relativno sporo povećanje broja stanovnika. Zbog ubrzane industrijalizacije i razvoja tercijarnih djelatnosti nakon Drugoga svjetskog rata, javlja se potreba za velikim brojem radne snage, što je bilo povod za intenzivno doseljavanje, posebice šezdesetih i sedamdesetih godina 20. stoljeća. Analiza prirodnoga kretanja pokazuje da je Split u razdoblju između 1981. i 2001. prešao iz srednjih u niske stope rodnosti, te iz niskih u srednje stope smrtnosti, što je rezultiralo niskim prirodnim prirastom. Posljedica je tog procesa i stalno smanjivanje vitalnog indeksa. Dobna struktura stanovništva Splita sve više poprima karakteristike regresivnog tipa: smanjuje se udio mladoga, a povećava udio starog stanovništva. Radni kontingent raste sve sporije. U ukupnom stanovništvu prevladavaju žene, iako se njihov udio smanjuje. Domovinski rat pogoršao je ionako lošu demografsku situaciju.
Klima grada Splita
Grad Split ima sredozemnu klimu koju karakteriziraju blage zime te suha i vruća ljeta. Republika Hrvatska klimatski se nalazi u sjevernom umjerenom pojasu u kojem vrlo važnu ulogu imaju Sredozemno i Jadransko more čije zračne struje zimsko razdoblje u Primorskoj Hrvatskoj, a tako i u gradu Splitu,  čine blagim, toplim i često vrlo vlažnim.
Klimu u Splitu određuju blizina mora, reljef i geografski smještaj. U razdoblju od mjeseca studenog do ožujka moguće je hladno razdoblje s prosječnom temperaturom od 7,6 ℃. U ovom razdoblju bilježe se veće količine padalina zbog česte pojave i zadržavanja ciklone u kojem padne prosječno 62% ukupne godišnje količine padalina (uz važan podatak da kroz cijelu godinu u Splitu prosječno padne 825 mm padalina). Vruće razdoblje obuhvaća period od mjeseca svibnja do rujna, a statistički najtopliji je mjesec srpanj. Prosječna temperatura u ovom razdoblju je 22℃. Toplo razdoblje karakterizira mala količina padalina, sušno razdoblje, visoke dnevne temperature i tople noći. Ipak, i najtoplije razdoblje u godini, zbog obrnuto proporcionalnog odnosa vlažnosti i temperature, vrućine čini podnošljivima. Klimatski položaj grada Splita karakterizira vrlo mali broj oblačnih dana. Vjetrovi karakteristični za grad Split u zimskom periodu su vjetrovi iz sjeveroistočnog kvadranta – poznat pod nazivom bura. Ipak, u hladnim mjesecima puše i puno jači, ali topliji vjetar koji se zove jugo. U ljetnom periodu pušu vjetrovi iz jugozapadnog kvadranta, kao što su maestral, blaga bura ili burin. Klima grada Splita uvrštava se u umjereno toplu kišnu klimu sa sušnim  i vrućim ljetnim periodom. Klimatski gledano, prema Walterovu klimadijagramu, izrazito sušan i iznimno topao je mjesec srpanj, umjerena suša traje od lipnja do rujna, a svibanj je granični mjesec vlažnog razdoblja i umjerene suše.
Arheološki muzej u Splitu
Arheološki muzej u Splitu ujedno je i najstariji hrvatski muzej, a utemeljen je 1820. godine. Dugo vremena smatran je kulturnim središtem Splita, ali i Dalmacije. U knjižnici i arhivu Arheološkog muzeja u Splitu čuvali su se predmeti koji su bili od velikog značaja za kulturnu povijest, poput različitih arheoloških zbirki, te umjetnina. Časopis Arheološkog muzeja u Splitu – Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku, smatra se najstarijim hrvatskim hrvatskim časopisom.
Izgradnja zgrade u kojoj se i danas nalazi Arheološki muzej u Splitu završena je 1914. godine, a i rađena je prema projektu dvojice austrijskih arhitekata A. Kiresteina i F. Ohmanna. Ideja navedenih arhitekata bila je izgraditi objekt koji će omogućiti kružno kretanje posjetitelja muzeja. Muzej je otvoren 1922. godine. Na objektu je izvršen veći građevinski zahvat tek 80 godina od izgradnje.
Kulturni spomenici i znamenitosti
mini|228x228piksel|Srebrna vrata, istočni ulaz u Dioklecijanovu palaču |alt=|lijevo alt=|mini|Peristil Najznačajniji kulturni spomenik i turistička atrakcija Splita jest Dioklecijanova palača. Ona se nalazi u užem centru grada. Povijesnu jezgru grada Splita tvori Dioklecijanova palača i dio grada unutar mletačkih obrambenih zidova iz XVII. st. (od 1979. na UNESCO-ovu popisu svjetske kulturne baštine). Unutar palače, kraj katedrale sv. Dujma, nalazi se Splitski Peristil, jedan od najljepših Splitski trgova. Značajna atrakcija je i sjeverni ulaz u palaču, nazvan Zlatna vrata. mini|Split - riva|alt=|lijevo Splitska riva mjesto je zabave, festivala i religijskih manifestacija. Najveća fešta održava se na Rivi svake godine 7.5., kad se slavi zaštitnik grada sv. Dujam.
Park šuma Marjan mjesto je iznimno očuvane prirode, te izletište i mjesto rekreacije mnogih Splićana i posjetitelja.
Arheološki lokalitet "Ad basilicas pictas"
U tijeku pripremnih iskopavanja za izgradnju trgovačkog centra Small Mall na raskrižju Ulice Domovinskog rata s Vukovarskom, Livanjskom i Bihaćkom ulicom otkriveno je novo i neočekivano važno arheološko nalazište. Radi se o do sada nepoznatom amfiteatru iz IV stoljeća, odnosno iz vremena kad je car Dioklecijan obitavao u svojoj palači. Unatoč nepristupačnosti većem dijelu ostataka antičke građevine zbog okolnih kasnije sagrađenih i danas još funkcionalnih građevina, arheolozi su bili u mogućnosti procijeniti neke njene osnovne karakteristike. Istraživanje je provela i tvrtka Neir, a nadzirao splitski Konzervatorski odjel.
Amfiteatar je imao arenu raspona 50 metara, bio je ukupnog promjera 80 metara, a nalazio se uz sam Dioklecijanov aqueduct sve do kraja kandijskog rata 1647. godine kada ga je, već djelomično porušenog, u potpunosti dao razrušiti mletački providur Dalmacije Leonardo Foscolo kako bi spriječio moguće utvrđivanje Osmanlija na tako maloj udaljenosti od tadašnjeg mletačkog Splita. Inače, lokalitet na kojem su pronađeni ostatci ove povijesno toliko važne građevine već je poznat pod nazivom “Ad basilicas pictas” (“Kod oslikanih bazilika”). Tu su već ranije pronađeni ostatci arhitekture koja je prethodila nastanku Dioklecijanove palace, točnije antičnom naselju Spalathum, kao i ostaci nekih drugih antičkih i srednjovjekovnih građevina.
Privreda
Industrija
„Jugoplastika“ je imala vlastitu trgovačku mrežu od 180 prodavaonica u svim jugoslavenskim republikama u kojoj je radilo više od 1300 radnika. Zbog goleme palete od 3200 vrsta proizvoda razvila  je i vlastitu prodajnu mrežu. Zbog svega toga bila je likvidna i nije imala zaduženja i kredite. Posjedovala je četiri robno-distributivna centra u Ljubljani, Sarajevu, Nišu i Skoplju. U svim glavnim gradovima saveznih republika imala je trgovačka predstavništva s kompletnom infrastrukturom marketinga i trgovačkih putnika. Jugoplastika je bila iznimno značajna za društvenu zajednicu grada Splita, naročito u području ekonomske antropologije. Prenamjena Jugoplastikine tvornice u trgovački centar Joker izazvala je veliko zanimanje a val nostalgije za kombinatom  Jugoplastike je izražen brojnim komentarima na novinske članke koji su o tome pisali po internetskim portalima.
Fokus zanimljivosti je u tome da je prostor proizvodnje prenamijenjen u prostor potrošnje i to u doba kada je veća stopa nezaposlenosti u gradu što ukazuje na određeni apsurd.
Jugoplastika je bila ideja zajedništva, discipliniranog rada i brzog napretka kojoj je pripadalo gotovo 13 000 radnika od kojih je 10000 bilo u samoj proizvodnji.
Dark Matter (film)
Tamna materija je američka drama iz 2006, premijerno prikazana na Sandens festivalu iste godine. Film je baziran na istinitim događajima vezanim uz pucnjavu na Univerzitetu Ajova 1991.
Split
Privreda
Sama tvornica je bila najsnažniji simbol modernizacije, tehnološke inovativnosti i dobara.
Jugoplastika je bila tvornica koja je prozvodila dijelove za tvornice automobila Zastavu, Citroen, Renault, Volkswagen, Ladu, Daciju, Fiat. U tim i takvim uvjetima ona je mogla i opstati i nakon rušenja socijalističkog tržišnog modela jer se njezina proizvodnja zasnivala na plastičnim masama a u svjetskoj proizvodnji se u polju plastike nije dogodilo ništa inovativno da omete daljnji rad.
Počela je raditi 1952 a registrirala se kao tvrtka za proizvodnju plastičnih masa i tekstilnih proizvda. Ukupno je zapošljavala 12.900 radnka a prihod je 1990.godine iznosio 350 milijuna dolara.
Osim četiri tvornice „Jugoplastika“ je imala i tvornicu na ulazu u Solin, nekoć poznatu radnu organizaciju „Autodijelovi“ koja danas nosi ime „AD Plastik“. To je ujedno jedini preživjeli pogon nakon što je tvornica raznesena sa stotinjak kilograma eksploziva a njezino mjesto je zauzeo trgovački centar „Joker“.
Osim u Splitu pogone je imala po cijeloj Dalmaciji i otocima pa je bila često smatrana tvorcem gospodarske politike razvoja Dalmacije. Pogoni „Jugoplastike“ imali su vlastite restorane a sama tvrtka je uživala ugled u svijetu, izvozilo se i na Zapad i na Istok.
Bila je sponzor košarkaškom klubu koji je nosio njeno ime a 1993.godine mijenja se ime tvrtke u „Diokom“ i nakon provedene privatizacije i stečajnog postupka tvrtka nestaje, radnici odlaze na biro a proizvodnju mijenja potrošnja i trgovački centar „Joker“.
Turizam
Grad Split je moguće percipirati kao grad spomenik koji svojom bogatom kulturnom ponudom može odgovoriti zahtjevima svih profila gostiju, a tako i onim zahtjevnijim kojima je prioritet iskusiti njegovu povijest koja živi u njegovim kulturnim institucijama, a napose trgovima i ulicama. Početke kulturnog turizma u Splitu možemo prepoznati u nastojanjima tadašnje ravnateljice Etnografskog muzeja u Splitu, Aide Koludrović, da ostvari suradnju između Muzeja i njegovog etnografskog materijala s turističkim organizacijama kako bi se napravio svojevrsni most prema posjetiteljima.
Osim što grad Split odiše bogatom poviješću i kulturnom baštinom, mlađi domaći turisti percipiraju Split kao grad koji je lijep, opušten i zabavan, no ne glamurozan i zapadni. Iako Split već dugi niz godina ima reputaciju tranzitne destinacije i odredišta jednodnevnih izleta, ta slika se polako mijenja u korist percepcije istoga kao city break destinacije, što u konačnici utječe na sve veća ulaganja lokalnih vlasti u razvoj turističke infrastrukture.
Plaže u Splitu
alt=|mini|Plaža Bačvice u Splitu Bačvice su najpoznatija splitska plaža koja se nalazi u neposrednoj blizini centra grada. Podrijetlo riječi Bačvice nije u potpunosti protumačeno iako se javlja još za vrijeme mletačke vlasti. S obzirom na neugledni izgled uvale uz koju je prolazio poljski put kojim su se kretali težaci sa magarcima natovarenim teretom na putu do svojih vinograda dugo vremena nikome nije palo na pamet ovdje se kupati sve dok prvo kupalište nije podigao 1891. Ivan Košćina iz poznate splitske obitelji toga vremena, a do kupališta se dolazilo kočijama i omnibusom. Članovi obitelji obitelji Bui i Paparelo-Rizmondo bili su prvi kupači u uvali koji su ondje posjedovali kuće. 1919. godine kupalište prelazi iz privatnog vlasništva u javno te se uređuju i postavljaju prve drvene kabine čiji broj se konstantno povećava te u godini 1928. broji već 300 kabina koje su podijeljene na muške, ženske ili obiteljske. U početku je kupanje bilo strogo ograničeno i podijeljeno, kada su smjeli ulaziti muškarci, a kada žene, a sve radi očuvanja morala zbog čega je Košćina kupalište morao preurediti i podijeliti sa visokom ogradom. Na desnoj strani kupali su se muškarci, a na lijevoj žene, a na ogradi koja je dijelila mušku od ženske strane stajao je veliki natpis: 'Globom i zatvorom kaznit će se prekršitelj zabrane zajedničkog kupanja'. Drvene kabine 1941. godine zamjenjuju se novom betonskom zgradom, a izgled današnjih Bačvica formirao se 1997. godine. Svoju slavu duguje igri zvanoj Picigin koja spada u UNESCO-vu nematerijalnu kulturnu baštinu. Nema službenih zapisa o počecima igranja picigina na ovoj plaži, ali iz Rješenja Ministarstva kulture kojim je definirana ova igra i kojom joj je dodijeljeno svojstvo nematerijalnog kulturnog dobra navodi se da se ju donijeli splitski studenti iz Praga 1908. godine. Picigin je društvena igra loptom koja se izvodi u plićaku pješčane plaže gdje igrači, stojeći u moru, nabacuju loptu koja ne smije dodirnuti morsku površinu. Pravim je piciginašima igranje način života i razmišljanja te igraju tijekom cijele godine, u prosjeku čak 250 dana godišnje. Bez njih je teško vizualizirati plažu Bačvice i uvelike su zaslužni za stvaranje njezinog identiteta.
Danas je plaža Bačvice sve više komercijalizirana sa prevelikim brojem ležaljki i kioska s hranom te ju sve veći broj ljudi zamjenjuje plažom Firule.
U neposrednoj blizini Bačvica nalazi se plaža Ovčice.
Žnjan je najveća splitska plaža koja se nalazi u istoimenom kvartu. Od rujna 2017. godine plaža je u procesu potpune rekonstrukcije, koja bi trebala završiti do 1. srpnja 2018. godine.
Poznati Splićani i Splićanke
Ovdje ulaze osobe koje su rođene i/ili su djelovale u Splitu.
Ostali
Dorotea Stanić, manekenka
Tona
Tona je jedinica za masu ali nije prihvaćena kao osnovna jedinica u SI sistem
Definicija
Jedna tona se definiše kao 1000 kilograma ili 1 mega gram.
'''1 T = 1000 kg = 1 000 000 g
1 T = 1*103 kg = 1*106 g'''
Mulberry, Kansas
Malberi je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 520, što je 57 (-9,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Zaljev Kavala
thumb|right|350px|Karta zaljeva Kavala Zaljev Kavala (grčki: Κόλπος Καβάλας, Kolpos Kavalas) je zaljev u sjeveroistočnom Egeju u Grčkoj. Zaljev je dobio ime po najvećoj luci u zaljevu, gradu Kavali.