cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veljko Kadijević
Azil u Rusiji i smrt
General Kadijević je napustio Beograd svega nekoliko sati nakon što je dobio informaciju da će biti pozvan u svojstvu osumnjičenika na ispitivanje pred istražiteljima Međunarodnog suda za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije u Haagu. Od 2001 živio je u Moskvi, gdje je dobio azil od ruskih vlasti, a 2008 ukazom tadašnjeg predsjednika Dmitrija Medvedeva i državljanstvo. General-armije JNA Veljko Kadijević je umro 2. 11. 2014 godine u Moskvi.
Telstar (pjesma)
Ploča je izdana 17. augusta 1962 samo pet tjedana nakon uspješnog lansiranja satelita. Pjesmu je komponirao Joe Meek, koji je za solo dionicu odabrao tada novo izmišljeni muzički instrument klaviolinu, nešto poput orgulja (samo s mono tonovima) elektronički zvuk tog instrumenta i Meekovi analogni efekti (snimljeni magnetofonom), dali su pjesmi mistično kozmičko okruženje. Za kreativnost u produkciji je singl Telstar dobio nagradu - Ivor Novello Award, a procjenjuje se da je prodan u pet milijuna kopija širom svijeta.
Optužbe za plagijat
Francuski kompozitor, Jean Ledrut, optužio je Joe Meeka za plagijat, tvrdivši da je melodija Telstara pokradena iz njegova djela La Marche d'Austerlitz, koje je on napisao za film Austerlitz 1960 godine. Zbog te tužbe Meeku je obustavljena isplata autorskih tantijema, sve do okončanja procesa. Tužba za plagijat na kraju je odbačena u korist Meeka tri tjedna nakon njegove smrti. Sud je zauzeo stajalište da Meek nije znao ništa o Austerlitzu u to vrijeme, jer je bio izdat samo u Francuskoj.
Telstar u vokalnoj varijanti kao Magic Star
Meek je nešto kasnije te iste 1962 snimio i vokalnu verziju pjesme Telstar nazvavši je Magic Star, pjesmu je otpjevao Kenny Hollywood. Pjesmu je kao singl ploču izdala Decca, na B-strani bila je kompozicija The Wonderful Story of Love (Geoff Goddarda). . Magic Star je nešto kasnije u januaru 1963 izvela i pjevačica Margie Singleton (Mercury Records).
Divovska vidra
Divovska vidra ili džinovska vidra (latinski: Pteronura brasiliensis), vodeni je sisavac, zvijer prirođena u području Južne Amerike. Duljine odraslog čovjeka, najdulji je pripadnik porodice kuna (Mustelidae), uspješne skupine grabežljivaca diljem svijeta. Divovska je vidra društveno biće i obitava u obiteljskim skupinama koje sadrže od tri do osam članova, što je neobično za pripadnika porodice kuna. Skupina je okupljena oko dominantnog para i izuzetno su vezane i suradnički raspoložene. Iako u pravilu miroljubiva, vrsta je teritorijalna i promatrana je agresija među skupinama. Divovska je vidra aktivna isključivo tijekom dana. Najbučnija je vrsta vidri i zabilježena su različita glasanja koja izriču upozorenje, agresivnost i hrabrenje.
Telstar (pjesma)
Razne izvedbe Telstara
Brojni muzičari izveli su pjesmu Telstar, dolje je lista najpoznatijih:
Divovska vidra
Divovska vidra pokazuje raznolik broj prilagodbi prikladnih za život u vodi, uključujući veoma gusto krzno, rep nalik krilu te plivaće kožice. Vrsta daje prednost slatkovodnim rijekama i potocima, koji su u pravilu sezonski potopljeni te katkad obitava u slatkovodnim jezerima i izvorima. Izgrađuje obimne "kampove" duž obale, u blizini mjesta hranjenja, čisteći pritom velike količine vegetacije. Divovska se vidra ponajviše oslanja na ribu kao glavni izvor hrane, posebice haracine i somove, no pojest će i rakove. Nema ozbiljnije prirodne grabežljivce, no natječe se s ostalim vrstama, uključujući neotropsku vidru i vrste kajmana, za izvore hrane.
Taksonomija i evolucija
thumb|Glava divovske vidre u brazilskom muzeju Vidre tvore potporodicu Lutrinae unutar porodice kuna i divovska je vidra jedini pripadnik roda Pteronura. Priznate su dvije podvrste, P. b. brasiliensis i P. b. paraguensis. Netočni opisi vrsta doveli su do mnogostrukih sinonima (u literaturi se potonja vrsta nazivala P.b. paranensis). P.b. brasiliensis proteže se diljem sjevernog dijela koji obitava divovska vidra, uključujući Orinoco, Amazonu i Gvajanine vodene sustave; prema jugu, Paragvaj, Urugvaj, južni Brazil i sjeverna Argentina predloženi su kao staništa P. b. paraguensis, iako se smatra izumrlom u posljednjim trima područjima. IUCN smatra prisutnost vrste u Argentini i Urugvaju nesigurnima. U potonjem slučaju, istraga je pokazala manju raspršenost populacija. P. b. paraguensis smatra se manjom i društvenijom, s drugačijom denticijom i morfologijom lubanje. Carter i Rosasa, doduše, odbili su subspecifičnu podjelu 1997. godine, ističući kako je klasifikacija vrednovana samo jednom, i to 1968. godine, te kako je primjerak P. b. paraguensis veoma sličan P. b. brasiliensis. Biologinja Nicole Duplaix nazvala je ovu podjelu "dvojbene vrijednosti".
Vjeruje se kako je izumrli rod Satherium predak današnje vrste, migrirajući u novi svijet tijekom pliocena ili ranog pleistocena. Divovska vidra dijeli južnoamerički kontinent s trima od ukupno četiriju člana roda Lontra: neotropskom vidrom, južnom riječnom vidrom i obalnom vidrom. Smatra se kako se razvila neovisno o članovima roda Lontra, unatoč njihovu preklapanju. Glatka indijska vidra (Lutrogale perspicillata) smatra se najbližim živućim srodnikom divovske vidre: među objema vrstama primijećeni su slični obrasci ponašanja, glasanja i morfologija lubanje. Obje vrste također dijele sklonost stvaranju snažnih monogamnih parova i brizi za mladunčad.
Biologija i ponašanje
Divovska je vidra velika, društvena i dnevna žiotinja. Rani zapisi putnika opisuju bučne skupine koje su okruživale brodove istraživača, no bilo je dostupno malo znanstvenih informacija o vrsti prije Duplaixina rada kasnih 1970-ih godina. Briga o ovoj ugroženoj vrsti otada je stvorila veću istraživačku zbirku.
Fizička obilježja
Divovska se vidra vidno razlikuje od ostalih vidri svojim morfološkim i sociološkim karakteristikama. Ima najveću duljinu tijela unutar porodice kuna, iako je morska vidra teža od nje. Mužjaci narastu u duljinu 1.5 – 1.8 metara, a ženke 1.5 – 1.7 metara. Rani primjerci njihove kože naveli su na izuzetno velike mužjake do 2.4 metra; intenzivan krivolov vjerojatno je pridonio smanjenom pojavljivanju takvih primjeraka. Mužjaci u pravilu teže između 32 i 45.3 kilograma, a ženke od 22 do 26 kilograma.
Krzno divovske vidre najkraće je od svih vrsta vidri; u pravilu je čokoladne boje, no može biti i crvenkasto ili žućkastosmeđe, a kada je mokro poprima gotovo crnu boju. Krzno je iznimno gusto, čak toliko da voda uopće ne dopire do kože. Zaštitna dlaka hvata vodu i održava unutarnje krzno suhim; zaštitne su dlake duljine od otprilike 8 milimetara, gotovo dvostruko dulje od dlaka unutarnjeg sloja krzna. Baršunasti osjećaj krzna učinio ju je iznimno cijenjenom vrstom, što je zapravo i dovelo do dramatičnog smanjenja broja ove vrste. Jedinstvene oznake bijelog ili krem krzna nalaze se na njezinu vratu ili ispod brade, što omogućuje lako identificiranje jedinki od njihova rođenja. 69 centimetara ukupne duljine tijela otpada na snažan i mišićav rep.
Njuška divovske vidre kratka je i kosa, dajući glavi oblik nalik lopti. Uši su malene i zaokružene. Nos je potpuno prekriven krznom, a vidljive su samo dvije nosnice nalik izrezima. Izrazito osjetljivi brkovi dopuštaju vidri da prati promjene u strujanju i pritisku vode, što je od pomoći u potrazi za plijenom. Šape su kratke i nezgrapne, završavajući s velikim stopalima s plivaćim kožicama i kandžama. Veoma je prilagođena životu pod vodom te je sposobna zatvarati uši i nos dok boravi ispod površine.
Anka Berus
Anka Berus (Split, 16. prosinca 1903. – Zagreb, 2. lipnja 1991.) bila je antifašistkinja, hrvatska političarka u SFR Jugoslaviji, junakinja socijalističkog rada i |narodna heroina Jugoslavije.
Divovska vidra
Fizička obilježja
Od Carterovih i Rosasovih zapisa, njezin se vid nije izravno proučavao, no promatranja ukazuju kako vidra lovi plijen prvenstveno uz pomoć vida; iznad vode, sposobna je ugledati i prepoznati promatrače iz velike udaljenosti. Njezina isključivo dnevna aktivnost nadalje ističe činjenicu da bi njezin vid trebao biti snažan, kako bi pomogao u lovu. U ostalih vidri, vid je u pravilu normalan ili pomalo kratkovidan, u vodi i na kopnu. Osjet sluha divovske vidre istančan je, dok je osjet njuha izvrstan.
Anka Berus
Životopis
Rođena je 16. prosinca 1903. godine u Splitu. Osnovnu školu i gimnaziju završila je u rodnom gradu, a od 1922. do 1926. godine studirala je na Filozofskom fakultetu u Ljubljani. Radničkom pokretu priključila se kao studentica.
Divovska vidra
Glasanje
Divovska je vidra veoma bučna životinja, sa složenim glasanjem. Sve se vidre glasaju, no prema frekvenciji i glasnoći, divovsku se vidru smatra najbučnijom. Duplaix je razlučila devet različitih zvukova, s mogućom daljnjom podjelom, ovisno o kontekstu. Brzi HAH! laveži ili eksplozivni roktaji predlažu trenutni interes ili moguću opasnost. Treperav vrisak vjerojatno se rabi pri blefiranju uljeza, dok se tiho režanje rabi pri agresivnijim upozorenjima. Brujanje i gugutanje umiruje članove skupine. Zvižduci se vjerojatno rabe pri dodatnim upozorenjima ili neagresivnim namjerama među skupinama, iako su dokazi o tome ograničeni. Mladunčad ciči radi pridobivanja pozornosti, dok odrasla mladunčad cvili kada započinju sa sudjelovanjem u društvenim aktivnostima.
Šarlevoj
Šarlevoj se može odnositi na
Anka Berus
Životopis
Revolucionarno djelovanje nastavila je i kao profesorica gimnazije u Splitu od 1926. do 1936. godine. Zbog toga je dolazila u sukob sa školskom upravom. U siječnuju 1929. godine, povezala se sa Pokrajinskim komitetom KPJ za Dalmaciju i aktivno radila u njegovoj tehnici. Članica Komunističke partije Jugoslavije postala je 1934. godine.
Divovska vidra
Društveno ustrojstvo
thumb|thumb|Divovske vidre napuštaju bazen zajedno u [[Philadelphia|filadelfijskom zoološkom vrtu. Vrsta je izuzetno društvena, što je rijetkost među kunama, i obiteljske su skupine snažno povezane.]] Divovska vidra veoma je društvena životinja i živi u proširenim obiteljskim skupinama. Veličina grupe varira od dvije do dvadeset jedinki, no u prosjeku skupinu sačinjava od tri do osam jedinki. Veće skupine vjerojatno se sastoje od dvije do tri obitelji koje se trenutačno zajedno hrane. Skupine dijele snažnu vezu: članovi spavaju, igraju se, putuju i hrane se zajedno.
Članovi skupine dijele uloge, okupljeni oko dominantnog para. Ova je vrsta veoma teritorijalna te skupine obilježavaju dosege svog teritorija izmetom, žlijezdanim izlučevinama i glasanjem. Primijećena je samo jedna promjena u odnosu dominantnih parova, pri kojoj je novi mužjak preuzeo ulogu starog; način promjene u odnosu nije određen.
Dokumentirana je agresivnost unutar same vrste. Obrana protiv uljeza čini se kooperativnom; dok odrasli mužjaci u pravilu vode agresivne okršaje, zabilježeni su slučajevi dominantnih ženki koje su branile skupinu. Jedan je okršaj izravno promatran u Brazilskom Panatanalu. U drugom slučaju u Brazilu, pronađeno je truplo s jasnim pokazateljima ukazujući na nasilan napad od strane drugih vidri, uključujući ugrize na njušci i genitalijama, što je nalik ponašanju životinja u zatočeništvu. Iako to nije rijetkost među velikim zvijerima, agresivnost među vrstom nije česta u ostalih vrsta vidri; Ribas i Mourão predložili su korelaciju s društvenoću životinje, koja je također rijetka u ostalih vidri. Kapacitet agresivnog ponašanja divovske vidre nije pretjeran. Istraživači navode kako se skupine vidri u pravilu izbjegavaju. Unutar vlastitih skupina, jedinke su izrazito miroljubive i suradnički raspoložene. Hijerarhija unutar skupine nije stroga i životinje s lakoćom dijele uloge.
Anka Berus
Životopis
U vrijeme priprema za oružani ustanak, bila je jedan od organizatora mnogobrojnih akcija i diverzija usmjerenih protiv ustaša i njemačkih fašista. U ožujku 1942. godine, Anka se prebacila na partizansko slobodno područje i održavala vezu između ilegalnih partijskih radnika u Zagrebu i partijskih organizacija u NOV Hrvatske. Kao članica Biroa Centralnog komiteta Komunističke partije Hrvatske i instruktor za Hrvatsko primorje, od ožujka do kolovoza 1942. godine, aktivno je radila na širenju Narodnooslobodilačkog pokreta u Primorju, Gorskom kotaru i Istri.
Divovska vidra
Društveno ustrojstvo
thumb|thumb|Divovske vidre u zarobljeništvu pružile su mnogo istraživačkog materijala o razmnožavanju i životnom ciklusu vrste.
Anka Berus
Životopis
U lipnju 1943. godine, na Prvom zasjedanju Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske bila je izabrana je za vijećnicu ZAVNOH-a, a od studenog 1943., bila je vijećnica Antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije. Od rujna 1943. do listopada 1944. godine, bila je rukovoditeljica i članica Povjerenstva CK KPH za sjevernu Hrvatsku. Nakon oslobođenja Dalmacije, krajem 1944. godine, postala je članicom Oblasnog komiteta KPH za Dalmaciju i Oblasnog Narodnooslobodilačkog odbora za Dalmaciju.
Divovska vidra
Razmnožavanje i životni ciklus
Detalji o razmnožavanju i životnom ciklusu divovske vidre oskudni su i životinje u zarobljeništvu pružile su mnogo informacija. Ženke donose mladunčad na svijet jednom godišnje, iako u divljini dostižu vrhunac tijekom sušne sezone. Estrualni ciklus traje 21 dan, dok su ženke receptivne između trećeg i desetog dana. Istraživanja u zarobljeništvu pokazala su kako mužjaci započinju parenje. U zoološkom vrtu Tierpark Hagenbeck u Njemačkoj, promatrani su dugotrajni parovi i individualizirani odabiri partnera te je sam čin parenja većinom zauzimao mjesto u vodi. Gestacija traje između 65 i 70 dana te ženka donosi jednog do pet mladunaca, dok je prosjek dvoje mladunčadi po okotu. Istraživanje u zoološkom vrtu Cali Zoo u Kolumbiji pokazalo je kako razmak između okota iznosi oko šest do sedam mjeseci, no, ako prethodan okot nije preživio, razmak se smanjuje na 77 dana. Drugi izvori pokazali su veće razmake, posebice u divljini, gdje je najdulji razmak iznosio 21 do 33 mjeseca.
Anka Berus
Životopis
Poslije rata, bila je ministrica u vladi NR Hrvatske od 1945. do 1949., predsjednica Komisije državne kontrole NR Hrvatske od 1949. do 1950. godine, ministrica financija NR Hrvatske od 1950. do 1953., zastupnica u Saboru SR Hrvatske i članica Izvršnog vijeća SR Hrvatske, članica Politbiroa CK KPH, Izvršnog komiteta CK SKH i Centralnog komiteta SKJ, poslanica Savezne skupštine Jugoslavije od 1945. do 1963., članica Saveznog izvršnog vijeća od 1953. do 1956., predsjednica Republičkog komiteta Socijalističkog saveza radnog naroda Hrvatske i članica Savjeta federacije.
Divovska vidra
Razmnožavanje i životni ciklus
Majke na svijet donose slijepu mladunčad prekrivenu krznom unutar podzemne jazbine blizu riječne obale. Mužjaci aktivno sudjeluju u podizanju mladunčadi i obiteljska je veza snažna; starija braća također pomažu u podizanju mladunaca, iako nakon nekoliko tjedana od dolaska mladunaca na svijet privremeno napuštaju skupinu. Mladunci otvaraju oči tijekom četvrtog tjedna života, počinju hodati tijekom petog tjedna, a samostalno plivaju između dvanaestog i četrnaestog tjedna. Osamostaljuju se tijekom devetog mjeseca i uspješno samostalno love hranu ubrzo nakon toga. Vrsta dostiže spolnu zrelost nakon navršene druge godine te ženska i muška mladunčad trajno napuštaju skupinu nakon dvije do tri godine. Tada mogu tražiti vlastiti teritorij i zasnovati vlastitu obitelj.
Anka Berus
Životopis
Umrla je 2. lipnja 1991. godine u Zagrebu. Sahranjena je na zagrebačkom groblju Mirogoju.
Divovska vidra
Razmnožavanje i životni ciklus
Divovska je vidra izuzetno osjetljiva na ljudsku aktivnost tijekom podizanja mladunaca. Primjerice, nijedna ustanova nije uspješno podignula mladunčad divovske vidre ako roditeljima nije pružila dovoljne mjere privatnosti; stres uzrokovan ljudskim vizualnim i akustičnim prekidanjima doveo je do zanemarivanja i napastovanja mladunčadi, infanticida i smanjene laktacije. Predloženo je, iako ne i dokazano, kako turisti u divljini uzrokuju slične stresove: ometena laktacija, smanjen lov i napuštanje staništa neki su od rizika. Osjetljivost je prilagođena sa snažnim zaštitničkim nagonom prema mladunčadi. Svi članovi skupine mogu agresivno nasrnuti na uljeze, uključujući i čamce s ljudima.
Anka Berus
Odličja
Nositeljica je Partizanske spomenice 1941., Ordena junaka socijalističkog rada, Ordena Republike sa zlatnim vijencem, Ordena narodnog oslobođenja i ostalih jugoslavenskih odličja. Ordenom narodnog heroja odlikovana je 24. srpnja 1953. godine.
Divovska vidra
Razmnožavanje i životni ciklus
Najdulji zabilježen raspon života divovske vidre u divljini iznosi osam godina. U zarobljeništvu može iznositi i do 17 godina, s nepotvrđenim evidencijama od 19 godina. Divovska je vidra osjetljiva na razne bolesti, uključujući i pseću parvovirozu. Paraziti, poput larvi muha i ostalih intestinalnih parazita, također imaju utjecaj na divovsku vidru. Ostali uzroci smrti jesu nesreće, gastroenteritisi, infanticidi i epileptični napadaji.
Makom
Makom se može odnositi na
Divovska vidra
Prehrana
thumb|thumb|250px|Divovska vidra u zarobljeništvu za vrijeme hranjenja. Ovaj grabežljivac hvata plijen među prednje šape i počinje jesti odmah, od glave. Divovska je vidra ključni grabežljivac i njezina populacija odražava zdravlje riječnih ekosustava. Hrani se pretežno ribom, uključujući ciklide, haracine (poput piranja), somove i grgeče. Jednogodišnje istraživanje ostataka divovske vidre u Brazilu pokazalo je prisustvo ribljih ostataka u svim promatranim izmetima divovske vidre. Ribe iz reda Perciformes, posebice ciklidi, pronađeni su u 97% ostataka, i Characiformes, poput haracina, u 86% ostataka. Ostatci riba bili su vrste srednje veličine koji preferiraju plitke vode, što ide u korist divovskoj vidri koja se oslanja većim dijelom na svoj vid. Također, vrste pronađene u ostatcima plivale su na manje udaljenosti, što također vjerojatno pomaže divovskoj vidri pri hvatanju. Divovsku se vidru smatra oportunističkom vrstom koja se hrani plijenom kojeg u danom trenutku ima najviše u njezinu području. Ako riba nije prisutna, prehranit će se rakovima, zmijama, pa čak i manjim kajmanima i anakondama.
Vrsta lovi individualno, u parovima, ili skupinama, oslanjajući se na oštar vid pri pronalaženju plijena. U nekim slučajevima, pretpostavljeni lov u skupinama može biti slučajan rezultat lova dviju obiteljskih skupina koje love zasebno u neposrednoj blizini; iskonski usklađen lov u skupinama javlja se samo kada plijen ne može svladati samo jedna divovska vidra (anakonde, crni kajman). Divovska vidra daje prednost ribi koja je u pravilu nepokretna i obitava na riječnom dnu. Potjera za plijenom hitra je i burna, s okretima i trzajima kroz plićinu s malo promašaja. Divovska vidra napada odozgo i podno plijena, okrećući se oko svoje osi prije hvatanja plijena snažnim čeljustima. Divovske vidre hvataju plijen i trenutno se hrane njime; čvrsto zgrabe ribu među prednje šape i bučno se njome hrane od glave. Carter i Rosas otkrili su kako odrasle životinje u zatočeništvu pojedu oko 10% svoje tjelesne težine –– oko 3 kilograma.
Stanište
Područje blisko rijekama rabi se za izgradnju jazbina i mjesto defekacije. Divovske vidre čiste značajne količine vegetacije gradeći svoje jazbine i zaklone. Jedan od izvještaja navodi maksimalno područje od 28 metara duljine i 15 metara širine, obilježeno žlijezdanim izlučevinama, urinom i fecesom. U blizini zaklona, obiteljska se skupina koristi zajedničkim mjestima za defekaciju te iskopavaju jazbine s mnogobrojnim ulazima, u pravilu ispod sustava korijenja ili palog drveća. U sezonski poplavljenim područjima, divovske vidre ponekad napuštaju svoje zaklone tijekom kišnih sezona, raspršujući se prema poplavljenim šumama u potrazi za plijenom. Preferirane lokacije katkad postaju trajne, često na uzvišenjima. Takve lokacije mogu postati prilično obimne, uključujući izlaze u šume i močvare, dalje od vode. Svaka lokacija ne obilježava se dnevno, no u pravilu je patrolira par vidri, obično ujutro.
Grabežljivost i nadmetanje
thumb|right|[[Piranja je hrana Divovske vidre, ali istovremeno jato piranja može napasti vidru]] Odrasla divovska vidra nema ozbiljne prirodne neprijatelje, izuzev ljudi. Duplaix je predložila kako su "mogući i povremeni" grabežljivci koju vrebaju divovsku vidru jaguar, puma i anakonde, no nijedna izravna promatranja to nisu dokazala. Mladunci su ranjiviji, i mogu postati plijen crnog kajmana ili drugog većeg grabežljivca, iako odrasle jedinke drže udaljenu mladunčad na oku. Obični kajman još je jedan potencijalni nadmetač, no Duplaix nije otkrila nikakvo nadmetanje među vrstama u Surinamu. Tijekom boravka u vodi, divovska vidra u opasnosti je od životinja koje i ne moraju nužno vrebati nad njom: električna jegulja i raže mogu postati smrtonosne ako divovska vidra naiđe na njih, dok piranje mogu ostaviti teške ugrizne rane, što je i dokazano ožiljcima na jedinkama divovske vidre.
Čak i bez izravnog grabežljivca koji se njome hrani, divovska vidra i dalje se mora nadmetati s ostalim grabežljivcima s kojima dijeli stanište. Duplaix je zabilježila interakciju s neotropskom vidrom. Dok su dvije vrste simpatrične (povezane, s preklapajućim područjima) tijekom određenih sezona, nije dokazan nikakav ozbiljan sukob. Manja neotropska vidra mnogo je sramežljivija, manje bučna i manje društvena; težina neotropske vidre iznosi trećinu težine divovske vidre, čineći ju ranjivijom na grabežljivce, te zbog toga postaje manje nametljiva divovskoj vidri u nadmetanju za hranom. Također, neotropska je vidra aktivna tijekom sumraka i tame, čime se smanjuje šansa nailaska na divovsku vidru koja je dnevna životinja. Njezin manji plijen, različit tip jazbina i različiti tipovi vodenih površina kojima daju prednost nadalje smanjuju interakciju među vrstama.
Druge vrste koje vrebaju nad sličnim izvorima hrane uključuju kajmane i velike ribe i sami su ribojedi. Električne jegulje i veliki somovi nalaze se među vodenim nadmetačima. Dvije riječne pliskavice, Tucuxi i Boto, mogu postati potencijalni nadmetači s divovskom vidrom, no različita upotreba prostora i razlike u prehrani ukazuju na minimalna preklapanja.
Hoton
Hoton se može odnositi na
Artur Gavazzi
Artur (Franović) Gavazzi (Split, 14. listopada 1861. - Zagreb, 12. ožujka 1944), hrvatski geograf talijanskog porijekla.
Gavazzi je rođen u Splitu (onda u Austro-Ugarskoj), a studirao je u Zagrebu i Beču, gdje je i postigao doktorat znanosti. Bio je dugogodišnji gimnazijski profesor, a od 1911. godine postaje profesor na Sveučilištu u Zagrebu. Godine 1920. odlazi na Sveučilište u Ljubljani gdje je radio kao prvi profesor geografije. Ondje je osnovao Zavod za geografiju i Zavod za meteorologiju i geodinamiku sa seizmološkom postajom. Godine 1927. vraća se u Zagreb, gdje pri Filozofskom fakultetu osniva Zavod za fizičku geografiju na kojem će do 1944. godine obnašati dužnost predstojnika. Godine 1929. izdaje prvi hrvatski geografski časopis Hrvatski geografski glasnik te uređuje prvih 7 brojeva u razdoblju od 1929. do 1939. godine.
Gavazzi se bavio fizičkom geografijom, napose hidro(geo)grafijom, limnologijom i oceanografijom, zatim meteorologijom i klimatologijom te geomorfologijom i morfometrijom. Prvi je započeo sustavno istraživanje sile teže u Hrvatskoj. Jedan je od začetnika Oceanografskog instituta u Splitu.
Za povijest kartografskih projekcija važna je njegova knjižica od 66 stranica pod naslovom Kartografijske projekcije, koju je uz druge rukopise svojih predavanja na Sveučilištu umnožio i izdao tridesetih godina Akademski geografski klub u Zagrebu.
Mis, Belluno
Mis je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 643 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 362 m.
Porculanska šolja
thumb|Porculanske šolje različitih veličina Porculanska šolja je deo laboratorijskog pribora koji se koristi za isparavanje čvrstih materijala i supernatantnih fluida (fluida koji sadrži zasićeni rastvor nad formirajućim precipitatom jedinjenja). Porculanske šolje se koriste za isparavanje viška rastvarača, najčešće vode - da bi se proizveo koncentrovani rastvor, ili čvrsti precipitat rastvorene supstance.
Patrijaršijski savjet Srpske pravoslavne crkve
Patrijaršijski savjet Srpske pravoslavne crkve je vrhovno uredbodavno predstavništvo u poslovima spoljašnje (materijalno-finansijske) crkvene uprave.
Predsjednik Patrijaršijskog savjeta je patrijarh srpski Irinej.
Sastav
Patrijaršijski savjet sastavljaju:
Predsjednik Patrijaršijskog savjeta je patrijarh, odnosno njegov zakoniti zamjenik. Savjet bira iz svoje sredine potpredsjednika između članova svetovnjaka, i četiri sekretara, i to dva sveštena i da svetovna lica.
Mandat članovima Patrijaršijskog savjeta traje šest godina.
Djelokrug
Patrijaršijski savjet:
31. 5.
prethodni dan - sledeći dan
31. maj/svibanj (31. 5.) je 151. dan godine po gregorijanskom kalendaru (152. u prijestupnoj godini). Do kraja godine ima još 214 dana.
Rođenja
.
Smrti
.
Praznici i dani sećanja
.
Vidi takođe: Godišnji kalendar - Dnevni kalendar
Agra, Kansas
Ogra je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Laboratorijska čaša
Laboratorijske čaše služe za rastvaranje, dekantovanje, prihvatanje filtrata pri ceđenju za zagrevanje rastvora ili za izvođenje hemijskih reakcija sa većim količinama hemikalija. Mogu se zagrevati direktno na rešoima ili preko azbestne mrežice na plamenu. Ima ih različitih zapremina, a za rad se izabere takva da rastvor zauzme 2/3 njene zapremine.
Hjuron
Hjuron se može odnositi na
Sahatno staklo
thumb|right|Uzorak [[cezijum fluorida na sahatnom staklu]] Sahatno staklo je kružan, blago konveksno-konkavan komad stakla koje se koristi u hemiji kao površina za isparavanje tečnosti, za polaganje praha tokom merenja, ili kao poklopac za laboratorijske čaše.
Kada se koristi kao površina za isparavanje, sahatno staklo omogućava posmatranje precipitacije ili kristalizacije.
Manisti
Manisti se može odnositi na
Najbolji strijelci HNL
Najbolji strijelci po godinama
U zagradi je broj postignutih * 1991/1992. – [[Ardian Kozniku (12)
Lista najboljih strijelaca
U zagradi je broj sezona koje je pojedini nogometaš igrao u HNL.
Chalkhill, Pennsylvania
Čokhil je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 141.
Ljubomora
Ljubomora je izrazito neprijatan afekt koji se zasniva na posesivnoj ljubavi, odnosno na zamišljenoj ili realnoj pretnji da će voljena osoba ili objekt biti napušteni ili izgubljeni. Javlja se na svim uzrastima, a ontogenetski najraniji začeci ljubomore nalaze se u najranijem detinjstvu. Najpoznatiji vid ljubomore na tom uzrastu je neprijateljski odnos prema mlađem bratu ili sestri u „borbi” za ljubav i naklonost majke ili roditelja kao para. U periodu kada se javlja Edipov kompleks, razvija se ljubomora u odnosu na jednog roditelja. Takav oblik ljubomore je nesvestan i može biti izvor snažnog osećaja krivice. Tipovi ljubomore kod odraslih su veoma različiti i uvek se individualno tumače faktorima koji su partnerima, ali i osobi koja je ljubomorna, često nerazumljivi. Ljubomora može imati značajnu ulogu u objašnjenju različitih, a pre svega neurotskih poremećaja.
Čortanovci
Čortanovci su naselje u Srbiji u opštini Inđija u Sremskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 2308 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 1590 stanovnika).
Nedaleko od sela se nalazi luksuzna vila Stanković, koju je 1930. godine podigao Radenko Stanković, a danas se nalazi u državnom vlasništvu.
Demografija
U naselju Čortanovci živi 1875 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 42,0 godina (41,0 kod muškaraca i 43,0 kod žena). U naselju ima 797 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,90.
Spisak praznika Srpske pravoslavne crkve
Crkveni kalendar Srpske pravoslavne Crkve i ostalih pomesnih Crkava sadrži listu svetitelja za svaki dan na njihov pomen kod verujućeg naroda. Iako se svakog dana pominje i slavi više svetaca istog dana, najčešće se u kalendarima koje izdaje Crkva nalaze važniji svetitelji ili praznici za taj dan, dok se ostali nalaze u liturgijskim knjigama. Neki svetitelji su uzeti za krsne slave pa su narodu veoma poznati i dosta slavljeni. Neki praznici nisu uvek istog datuma pa ih nije imalo smisla ovde navoditi. Uskrs je svake godine drugog datuma i varira između 22.3. a i 2.5., pa se svetac koji se tog dana slavi te godine ustupa važnost većem prazniku.
Posebno se izdvajaju uskršnji praznici čiji datumi fiksirani za centralni praznik a variraju jer zavise od datuma Uskrsa koji je svake godine drugačiji.
Crkveni kalendar nije svake godine isti jer se praznici dosta pomeraju, ali je narod našao način da sam napamet izračuna kada će biti koji praznik. Pored crkvenih naziva praznika, dodati su sa strane i narodni nazivi praznika.
Ovde su dati datumi po novom kalendaru koji ne menjaju datum proslavljanja.
Kalendar koji se koristi u Srpskoj pravoslavnoj Crkvi je julijanski, koji je do 1919. godine bio i civilni kalendar države. On se razlikuje od gregorijanskog za 13 dana, koji su gregorijanskom dodali radi izjednačavanja zimske kratkodnevnice, a koja ni danas nije više tačna.
Nastojatelj
Nastojatelj,
Izvor
Nastojatelj
Montkam
Montkam se može odnositi na
30. 5.
Dani - Godine
prethodni dan - sledeći dan
30. maj/svibanj (30. 5.) je 150. dan godine po gregorijanskom kalendaru (151. u prijestupnoj godini). Do kraja godine ima još 215 dana.
Rođenja
.
Smrti
.
Blagdani/Praznici
.
Midland
Midland se može odnositi na
30. 5.
Blagdani/Praznici
Vidi takođe: Godišnji kalendar - Dnevni kalendar
Svit
SVIT
Maskigon
Maskigon se može odnositi na
L-Glukoza
L-Glukoza je organsko jedinjenje, koje sadrži 6 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 180,156 Da.
Amplepuis
Amplepi je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Rona koja pripada prefekturi Vilfranš sir Saon.
Seneca Falls, New York
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 6.681, što je 180 (-2,6 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Giuliano
Giuliano Đanić (Split, 14. svibnja 1973.) je pjevač rock i pop glazbe iz Splita.
Karijera
Prvotno je pjevao u nekoliko splitskih sastava, kao što su Kleopatra, Zippo, Apokalipsa i Feeling, a nakon toga je nastavio sa samostalnom karijerom. Od tada nastupa pod imenom Giuliano.
Izdao je nekoliko albuma. Pjevao je u duetu s Marijanom Banom (u pjesmi Jugo...), za koju je dobio nagradu Porina, te s Goranom Višnjićem (Sa tvojih usana...). U pratnji simfonijskog orkestra HRT-a je snimio album uživo u dvorani Vatroslav Lisinski.
Glumio je u rock-operi Jesus Christ Superstar i rock-operi Gubec-beg.
Politički angažman
Giulinano je u više navrata pjevao na predizbornim skupovima HSP-a. Na predsjedničkim izborima 2005. pjevao je u kampanji Jadranke Kosor. Na parlamentarnim izborima 2011. kandidat je i nositelj liste HSP-a u III. izbornoj jedinici.
Oukland
Oukland se može odnositi na
Fondotoce, Verbano-Cusio-Ossola
Fondotoce je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 633 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 218 m.
Créances
Kreans je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Donja Normandija, u departmanu Manš koja pripada prefekturi Kutans.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 2014 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 99 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 20,32 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 25 metara (maksimalnoj 35 m, a minimalnoj 0 m).
Erwin Rommel
Erwin Johannes Eugen Rommel (Heidenheim kraj Ulma, regija Baden-Württemberg, 15. studenog 1891. - Blaustein, 14. listopada 1944.), njemački vojskovođa. Jedan je od najcijenjenijih njemačkih feldmaršala u II. svjetskom ratu. Zbog izvrsnih dostignuća u Africi dobio je nadimak Wüstenfuchs (Pustinjska lisica). Rommel se često spominje ne samo zbog iznimne vojničke vještine, nego i zbog viteštva prema suparnicima, budući da je bio jedan od njemačkih zapovjednika koji su odbili poslušati Kommandobefehl (Vrhovna zapovijed). Također se pretpostavlja da je sudjelovao u uroti da se ubije Hitler, zbog čega je prije kraja rata bio prisiljen na samoubojstvo.
Mladi Rommel
Erwin Johannes Eugen Rommel bio je iz prilično bogate obitelji. Otac, po kome je dobio i ime, bio je profesor i matematičar. Njegova majka, Helena, bila je najstarija kći Karl von Luza, predsjednika regionalne (Württembergške) vlade. Imao je stariju sestru, Helenu, i dva mlađa brata, Karla i Gerhardta; stariji mu je brat, Manfred, umro kad je Erwin još bio novorođenče.
Kao dijete često je obolijevao ali je pokazivao dobar intelektualni kapacitet. Pošto nije bilo osnovne škole u Heidenheimu, imao je privatnu poduku. Iako se pokazao dovoljno pametnim da upiše srednju školu (Realgymnasium) u Aalenu, gdje je njegov otac bio ravnatelj, on nije držao korak sa svojom generacijom. Stekao je dojam lijenoga i nediscipliniranog učenika. Ali imao je potencijala. Jednom je jedan njegov profesor izjavio da će, ako mu ikada Erwin donese neki sastav bez ijedne griješke, cijeli razred otići na jednodnevni izlet. Čuvši to, Erwin se trgnuo iz svog nemara prema školi i napisao je sastav bez pogreške. Pošto se nakon toga izlet nije ostvario, Rommel je ponovno utonuo u nemar i lijenost. Naglo se promijenio u petnaestoj godini života. Počeo je pokazivati zanimanje za matematiku, sport i izradu zračnih jedrilica. S prijateljem je konstruirao jedrilicu koja je mogla letjeti. Htio je studirati aeronautiku, ali mu je otac savjetovao da otiđe u vojsku. Erwin je poslušao očev savjet i prijavio se u württembergški ured za obranu. 19. srpnja 1910. ušao je u sastav 124. württembergškog pješadijskog puka. Nakon tipične obuke regruta, poslan je u kraljevsku kadetsku školu u Danzigu (Gdanjsku). Tamo je upoznao ljubav svog života, Luciju Mariu Mollin. Iako je Rommel bio protestant, a ona katolkinja, vjenčali su se 1916. U lipnju 1914. ratni oblaci počeli su se skupljati i njegov je puk mobiliziran.
Planinski ratnik
Kada je rat započeo Rommel je bio niži oficir u 124. württembergškom pješadijskom puku. Njegovo se vatreno krštenje dogodilo 22. kolovoza 1914., kada mu je naređeno da krene sa svojim vodom prema francuskom selu Bleidu. U rujnu Rommelova je jedinica premještena na planine oko Varennesa, blizu šume Aragonne. Napredovanje je bilo neprestano, ali su rasli i gubici. U to vrijeme bojište još nije prešlo u rovovski rat. Bilo je pješačkih napada i protunapada podržanih artiljerijom i konjicom. U jednom takvom napadu, na rubu Aragonske šume, Rommel je po prvi puta bio ranjen. Za taj napad je dobio Željezni križ drugog stupnja.
Rane su mu zacijelile u siječnju 1915. i kada se vratio u svoj bataljon (i dalje u Aragonskom sektoru). Način borbe se promijenio. Rovovi i bodljikave žice zamijenile su otvoreno ratovanje iz protekle godine. Upravo je ta promjena iz mobilnog u statično ratovanje utjecala na Rommelovo taktičko razmišljanje do kraja njegove vojne karijere. Nagrađen je Željeznim križem prvog stupnja za uspješan napad na francuske položaje u Aragonskoj šumi. Njegova je jedinica ostala u Aragonskoj šumi cijele jeseni. Obrambeni položaji su ojačani, a gubici su i dalje rasli.
15. srpnja 1915. ranjen je po drugi put. Kada se oporavio nije vraćen staroj pukovniji, već je poslan u novoosnovani württembergški planinski bataljun s promaknućem u čin poručnika. Nakon obučavanja u Austriji, bataljun je poslan na Zapadno bojište, ali nije vidio mnogo akcije. U listopadu 1916. premješteni su na istok, da sudjeluju u završnoj fazi kampanje protiv Rumunjske. U to je vrijeme Rommel osmislio svoju taktiku uvlačenja iza neprijateljskih linija koja se pokazala jako uspješnom. U kolovozu 1917. osvojio je uzvisinu Cosna uvlačenjem između neprijateljskih položaja. Nakon Rumunjske, bataljun je poslan na Talijansko bojište na planine sjeverno od rijeke Soče. Tamo je Rommel postigao velik uspjeh. Osvojio je brežuljak 1192, planinu Mataiur i Kolovrat, te brežuljak 1114. Za te pothvate nagrađen je od Cara Wilhelma II. s Pour le Mérite – najvećim njemačkim odlikovanjem za pojedinačna herojska djela. Rommel je na Talijanskom bojištu dočekao kraj rata u studenom 1918. Nakon rata premješten je natrag u 124. württembergšku pješačku pukovniju s promaknućem u čin satnika. Rat ga je naučio zapovijedati vojnicima u tijeku bitke i naučio je zadobiti njihovo povjerenje i u najtežim trenucima. Iskustvo je zadobio u Aragonskoj šumi, paralizirajući i demoralizirajući protivnika umjesto da troši vrijeme i municiju izravnim, frontalnim napadima. Ako se mala, dobro uvježbana i disciplinirana jedinica, pod dinamičnim vodstvom, može uvući iza neprijateljskih linija, dobijemo element iznenađenja i rastrganu liniju otpora koju uništavamo brzim pokretima.
Međuratne godine
Nakon rata, Rommel je vraćen u svoju prvotnu pukovniju, ali samo do ljeta 1919. Tada je prebačen u 32. satniju za unutarnju sigurnost u Friedrichshafenu. U početku ga novo osoblje nije previše voljelo jer je bio strog i tražio visoku disciplinu. Nakon par mjeseci zavoljeli su ga i imali vrlo visoko mišljenje o njemu.
31. ožujka 1920. Versajski ugovor je stupio na snagu i time se njemačka vojska smanjila na samo 100,000 ljudi, što je bilo daleko manje od 2 milijuna vojnika plus Carska vojska iz 1918. Pošto je general-pukovnik Hans von Seeckt, zapovjednik Reichswehra (Regularna vojska Weimarske Republike Njemačke), trebao reorganizirati vojsku, odlučio je postaviti Rommela na čelo 13. pješačke pukovnije u Stuttgartu. Rommelova stara pukovnija, 124. württembergška pješačka pukovnija, je tijekom reorganiziranja raspuštena. U toj je pukovniji služio devet godina. Tada su se drugi časnici počeli zanimati za Rommela. Izviješća napisana o njemu govorila su o "izvanrednom čovjeku, velikom taktičaru, istaknutom borcu za vrijeme Prvog svjetskog rata, dobrom instruktoru i treneru svojih trupa". To je miran dio u njegovom životu, za vrijeme kojeg sa ženom Lucijom ide na razna putovanja, posjećuje stara bojna polja u Italiji, slave rođendan svog jedinog sina Manfreda koji je rođen u prosincu 1928. Godinu dana kasnije Rommel je postao instruktor u školi za pješaštvo u Dresdenu. Bio je štovan od strane školskih kolega i ratni heroj u očima polaznika škole. Za to vrijeme on počinje pisati svoju knjigu "Infanterie greift an" (Pješaštvo napada), koja je izdana tek 1937., nakon što ju je usavršavao tijekom podučavanja u Potsdamu. Knjiga priča o akcijama koje je Rommel vodio tijekom Prvog svjetskog rata. Knjigom, punom anegdota i skečeva, je oživio bojna polja iz "Velikog rata", a knjiga se odmah pokazala bestselerom.
1933. Rommel je promaknut u čin podpukovnika (Oberstleutnant) i dobiva zapovjedništvo nad 3. lovačkim bataljunom iz 17. pješačke pukovnije. Taj se bataljun nalazio u planinama Harz. Rommel se osjećao kao kod kuće. Uživao je tijekom dvogodišnje službe u tom bataljunu. Jednom su ga drugi časnici pozvali da se s njima popne na obližnju planinu i spusti niz nju na skijama. Rommel je prihvatio poziv, spustio se s časnicima tri puta i pozvao ih da se po četvrti put spuste, no oni su to zadihano odbili iako su bili puno mlađi od njega.
Kada je Adolf Hitler došao na čelo Njemačke stvari su se počele mijenjati. 1934. njemačka vojska duplo je povećana, a 1935. je utrostručena, te je počela proizvodnja tenkova i zrakoplova. U rujnu 1934. Rommel se susreo s Hitlerom po prvi put. Bio je zadužen za njegovu sigurnost tijekom posjeta Glosara, grada u podnožju planina Harz.
15. listopada 1935. postavljen je na mjesto instruktora u ratnoj akademiji u Potsdamu. Još je jednom pokazao svoju vještinu i znanje. Rommelov drugi susret s Führerom dogodio se u kasnom ljetu 1936. kada je bio zadužen za organiziranje osiguranja tijekom jednog Hitlerovog putovanja. Hitler ga je osobno pohvalio za odlično organiziranje oružane pratnje. 1937. izlazi Rommelova knjiga "Infanterie greift an" koju je Hitler pročitao s velikim oduševljenjem. Nakon toga, Hitler sve češće poziva Rommela iz Potsdama radi osiguranja tijekom njegovih putovanja.
10. studenog 1938. promaknut je u čin pukovnika i postavljen je na čelo ratne škole u Wiener Neustadtu. Hitler ga je pozvao još nekoliko puta da organizira njegovu sigurnosnu pratnju dok je putovao vlakom (Hitlerov pokretni stožer), što je rezultiralo promaknućem u čin general-bojnika.
Početak rata – Rommelova divizija duhova
thumb|left|thumb|Rommel sa svojim oficirima u lipnju 1940. u Francuskoj Zaprepašćujuća brzina Blitzkriega kroz Poljsku 1939. i Francusku 1940. pokazale su svijetu svu moć oklopnih jedinica i njihovih zapovjednika, poput generala Mansteina i Guderiana. Rommel je tada još bio nepoznat u svijetu. Tijekom napada na Poljsku zapovijedao je Hitlerovim pokretnim stožerom (vlakom). Hitler je u njemu vidio vjernog zapovjednika. 1940. dodijeljena mu je jedna oklopna divizija koja će ga dovesti do svjetske slave. Bila je to 7. oklopna divizija, kasnije nazvana "Divizija duhova" jer je Rommel njome prolazio duboko iza neprijateljskih linija, a da to neprijatelj nije ni znao. Ured za vojno osoblje htio mu je dodijeliti neku planinsku diviziju, što bi ga učinilo najučinkovitijim na terenu, maksimalno iskorišćujući njegovo iskustvo iz Prvog svjetskog rata, no najvjerojatnije se tu umiješao Hitler osobno, koji mu je htio dodijeliti upravo ono što je Rommel i tražio. Sedma oklopna divizija je bila dio petnaestog oklopnog korpusa pod zapovjedništvom generala Hermanna Hotha. Diviziju je činilo: 34 oklopna vozila tipa I (PzKpfw I), 68 oklopnih vozila tipa II (PzKpfw II), 24 oklopna vozila tipa IV (PzKpfw IV) i 91 tenk 38t (Pz 38t, tenk čehoslovačke proizvodnje koji je početkom rata bio bolji od bilo kojeg njemačkog tenka). Zapovjednik tenkovske pukovnije bio je pukovnik Karl Rothenburg, jedan od najiskusnijih i najboljih zapovjednika oklopnih jedinica u Njemačkoj.
U rano jutro devetog svibnja 1940., zapovjeđen je početak operacije Fall Gelb, invazije na Francusku. Rommelov je cilj bio brz prodor kroz Ardene i upad u sjevernu Francusku. 20. svibnja Rommel je stigao na obalu rijeke Meuse. Tamo se susreo s prvim problemima. Kada su prva oklopna vozila i patrolni motocikli stigli na istočnu obalu rijeke, svi su mostovi već bili minirani i uništeni. Motocikli su ipak pronašli jedan mali otočić sjeverno od Dinanta koji je bio napušten. Otočić je povezivao obje strane rijeke s dva uska mosta preko kojih je mogla prijeći jedino pješaštvo. Problem je predstavljao prijenos oklopnih jedinica preko rijeke, a Francuzi i Belgijanci su se dobro ukopali na zapadnoj strani rijeke. Bilo je nemoguće prenijeti tenkove preko dva uska mosta. Rommel tada nije imao nikakve izviđačke jedinice i artiljerijsku potporu, dok je neprijatelj imao dobro raspoređena mitraljeska i protutenkovska gnijezda, te laku i tešku artiljeriju. Toga dana je Rommelova Sedma oklopna divizija pretrpjela teške gubitke. Rommel se konstantno nalazio na bojištu za vrijeme pokušaja prelaženja rijeke Meuse. Analizirao je položaje sjeverno i južno od Dinanta, te naredio tenkovima da krenu uz obalu sjeverno od Dinanta otvarajući vatru na drugu stranu obale. Kada je stigao do otočića, koji je bio prijelazna točka, popeo se na gumenjak i osobno prešao rijeku pod zaštitom tenkova koji su otvarali vatru na francuske položaje. Pod njegovim inspirirajućim vodstvom, počeo se širiti mostobran na drugoj strani rijeke, no tenkovi su još uvijek bili na istočnoj strani rijeke. Tek su slijedećeg dana oklopne jedinice počele prelaziti rijeku preko pontonskog mosta kojeg su u međuvremenu digli inženjeri. Prešavši rijeku Meuse tenkovima 14. svibnja, Rommel je nastavio napredovanje prema utvrđenim položajima koji su bili produžetak Maginot linije. Iako Rommel to nije znao, neprijatelj je već naredio masovno povlačenje prema unutrašnjosti.
thumb|thumb|Erwin Rommel na pobjedničkoj paradi u Parizu
Emauska kuga
Emauska kuga (طاعون عمواس na arapskom, ţā`ûn 'amwās transliteracija), također poznata kaoKuga Amwasa, bila je pandemija zarazne bolesti, vjerojatno bubonske kuge, koja je godine 639. izbila u gradu Emaus (današnji Amwas) u Palestini. Grad, koji se spominje u Novom zavjetu i koji je vjerojatno uništen u jevrejsko-rimskim ratovima je bio obnovljen kao Nikopolis 221. od strane rimskog cara Elagabala. 630-ih su ga zauzele arapsko-muslimanske trupe Rašidunskog Kalifata i u njemu podigle logor.
Epidemija koja je izbila ima brojne reference u islamskim izvorima, s obzirom da je uzrokovala smrt velikog broja ashabija - istaknutih sljedbenika i suputnika proroka Muhameda. Procjenjuje se da je zbog nje umrlo 25.000 ljudi, te da je zbog nje Rašidunski Kalifat nakon munjevitih osvajanja u prethodne četiri godine morao privremeno obustaviti dalje pohode. Vjeruje se da je Emauska kuga jedna u seriji epidemija koje su u 6, 7. i 8. vijeku slijedile znamenitu Justinijanovu kugu.
Erwin Rommel
Početak rata – Rommelova divizija duhova
Do 18. svibnja Rommel je stigao do Le Cateau-a duboko iza neprijateljskih linija i postojala je velika opasnost da ga francuske trupe okruže. Pješački dio divizije ostao je u Belgiji vjerujući da se Rommel izgubio. No Rommel ni tada nije stao, nego je naredio napredovanje prema kanalu La Manche. To je posebno iznenadilo tenkovske zapovjednike čiji su tenkovi gotovo ostali bez goriva. Ali pomoć je stigla i Rommelova divizija, okrijepljena gorivom i ojačana, krenula je prema Arrasu da presječe savezničke formacije u Belgiji. U Arrasu će se 7. oklopna divizija suočiti s britanskim Matilda II tenkovima, najvećim otporom u kampanji protiv Francuske. 21. svibnja saveznici su izveli protunapad južno od Arrasa s priličnim uspjehom. Tek su ih divizijska artiljerija i protuzrakoplovni topovi od 88mm zaustavili (88mm topovi su bili poznati po njihovoj velikoj protutenkovskoj djelotvornosti, pa su često korišteni za uništavanje tenkova, a kasnije je 88mm top ugrađen i u famozni njemački Tieger tenk). Kada je Rommel stigao sa svojim tenkovima južno od Arrasa, vratio je izgubljeno područje tijekom protunapada i istjerao saveznike do Arrasa. 26. svibnja je bio dobar dan za Rommela. Formalno mu je dodijeljeno odlikovanje Viteškog križa željeznog križa, a Hitler je obustavio napad.