cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galerija
Djela likovne umjetnosti koja se ne prikazuju u galerijama
Slično umjetničkim galerijama postoje i parkovi ili vrtovi sa skulpturama izloženim na otvorenom prostoru i često se takve postavke mogu vidjeti na festivalima kulture i umjetnosti.
Arhitektura
U kasnom 20. vijeku staromodni suhoparni izgled umjetničkih galerija postepeno se mijenjao u arhitektonski smjele moderne hramove umjetnosti. Primjeri su: Muzej Guggenheim (u New Yorku, S.A.D. i Bilbau, Španija) te San Francisco Museum of Modern Art (Muzej moderne umjetnosti). Neki kritičari su stanovišta da galerije ove vrste ne služe uvijek svojoj svrsi, odnosno da njihova dramatična unutrašnjost odvlači pažnju od izloženih predmeta.
Noni Žunec
Noni Žunec (Maribor, 7. svibnja 1921. – Zagreb, 28. prosinca 2004.), slovenski operni i koncertni pjevač, tenor.
Životopis
Noni Žunec je 1931. postao učenik Klasične gimnazije, a potom i Učiteljske škole u Mariboru, gdje je 1941. s uspjehom maturirao. 1941. odlazi u Ljubljanu, gdje sljedeće dvije godine na Akademiji za glasbo uči solopjevanje kod ugledne altistice Zore Ropas. Po završetku Drugog svjetskog rata 1945. dolazi u Zagreb i upisuje studij solopjevanja na Muzičkoj akademiji u klasi prof. Lava Vrbanića. Diplomira 1949. godine. Već u drugoj godini studija (1946.) nastupa kao Rinuccio u znamenitoj produkciji Puccinijeve opere Gianni Schicchi pod ravnanjem Milana Horvata i u režiji Vlade Habuneka. U sezoni 1947/48 prihvaća poziv Ivana Štajcera i profesionalni angažman u Operi sarajevskog Narodnog pozorišta, gdje debitira ulogom Vojvode od Mantove u Verdijevu Rigolettu. U istoj ulozi prvi puta nastupa i u Operi HNK u Zagrebu 26. prosinca 1948. Te godine prihvaća i ponuđeni stalni angažman, a zagrebačkoj Operi i opernoj publici ostaje vjeran sve do umirovljenja 1981. godine. Bio je dugogodišnji član Hrvatskoga društva glazbenih umjetnika, a bavio se i pedagoškim radom: poučavao je solopjevanje privatno i na Glazbenoj školi Vatroslava Lisinskog u Zagrebu.
Pjevačka karijera
Noni Žunec bio je umjetnik široke pjevačke kulture s izraženim smislom za glumu. U Operi HNK u Zagrebu u tenorskim se ulogama izmjenjivao s Josipom Gostičem, a nastupao je i s ostalim velikanima hrvatske glazbene scene, primjerice Marijanom Radev, Josipom Križajem, Vilmom Nožinić i Nadom Tončić. U to je »zlatno doba« zagrebačke Opere njezin ravnatelj i dirigent bio Milan Sachs, koji je znao iskoristiti i Žunecov pjevački potencijal. Na pozornici zagrebačkoga HNK Noni Žunec je otpjevao i ostvario više od 70 tenorskih uloga različita karaktera, uključujući i one najpoznatije: bio je Mića u Gotovčevu Eri s onoga svijeta, Ive Ledinić u Ekvinociju Ivana Brkanovića, Florestan u Beethovenovu Fideliu, Doktor Faust u Gounodovu Faustu, Alfredo u Traviati i Riccardo u Krabuljnom plesu Giuseppea Verdia, Cavaradossi u Tosci, Rodolfo u La Bohème i Pinkerton u Madama Butterfly Giacoma Puccinia, Canio u Leoncavallovim Pagliaccima, Don José u Bizetovoj Carmen, Janko u Smetaninoj Prodanoj nevjesti, Herman u Pikovoj dami Čajkovskoga, Vladimir u Borodinovu Knezu Igoru, Pelléas u Debussyevoj operi Pelléas i Mélisanda, Peter Grimes u istoimenoj operi Benjamina Brittena, Mladoženja u Szokolayevoj Krvavoj svadbi, Fratar Elustaf u Prokofjevljevoj operi Vjenčanje u samostanu, Tom Rakewell u Stravinskijevu Životu razvratnika... Poput spomenutih, ali i brojnih drugih opernih uloga, podjednako su sugestivne bile i njegove interpretacije Lukačićevih moteta, solopopijevki raznih skladatelja te vokalno-instrumentalnih djela poput Händelova Jude Makabejca, Beethovenove Devete simfonije i Svečane mise (Missa solemnis), Mozartova i Verdijeva Rekvijema, Mahlerove Pjesme o zemlji, Brittenove Proljetne simfonije, Oedipus Rex Stravinskoga ili Papandopulova Osorskog requiema. Osim što je nastupao diljem bivše Jugoslavije, Noni Žunec je s velikim uspjehom gostovao i u Austriji, Grčkoj, Italiji, Njemačkoj, Švicarskoj i Velikoj Britaniji.
Bilješke
M. Barbieri: »Tajna prave umjetnosti« – u: VIJENAC, br. 284. Ulogu Miće u Gotovčevoj operi Ero s onoga svijeta Noni Žunec je pjevao više od 300 puta! Noni Žunec je ovu ulogu snimio i za izdavačku kuću DECCA (LXT 5049-5053, 1955.): solistima, zborom i orkestrom Beogradske opere ravnao je Oskar Danon. Osorski requiem – za soliste, mješoviti zbor, orgulje, sopile, električnu gitaru, ansambl udaraljki i recitatora na tekstove iz srednjovjekovne hrvatske književnosti – bio je praizveden 24. srpnja 1977. godine na 2. Osorskim glazbenim večerima. Izvedbom je ravnao skladatelj Boris Papandopulo, a Noni Žunec bio je jedan od solista. Snimku je iste godine objavio i Jugoton (LSY-69005/06, 2LP).
Fran Hrčić
Fran Hrčić (Samobor, 7. listopada 1876. — Samobor, 1. studenoga 1953.), hrvatski dramatičar. Po bitnim je značajkama svoga pregalaštva pripadnikom modernizma, kada je i ostvario kazališnu slavu u Zagrebu, Varaždinu i Osijeku.
Biografija
Hrčić je bio studentom slavistike u Zagrebu, te je 1895. izbačen sa Sveučilišta u Zagrebu zbog spaljivanja madžarske zastave na Trgu bana Jelačića. Potom je bio studentom tehnike u Beču, da bi u konačnici, u Pragu svršio trgovačku akademiju i kasnije radio kao bankarski službenik u Zagrebu i Samoboru. Poslije smrti roditelja bio je ekonomom i ravnateljem štedionice u Samoboru, jedno vrijeme tajnikom Kraljevskoga hrvatskoga zemaljskog kazališta u Zagrebu, te se nakon toga vratio novčarstvu u Samoboru. Kao nestručnjak se je ostvarivao i skladanjem.
Književno stvaralaštvo
U hrvatskoj književnosti se javlja u svojoj 20. godini, a godine je 1898. objavio u bečkoj »Mladosti« djelo Hermova osveta. Pisao je novele, članke o književnosti, kazalištu, umjetnosti, narodoznanstvu, o samoborskim kulturnim i političkim zbivanjima. Pisao je u novinama i časopisima, Mladoj Hrvatskoj (Prag), Mladosti; Životu (Zagreb), Svjetlosti (Karlovac), Savremeniku, Obzoru, Pokretu, Novostima, Narodnoj starini, u zadarskom je Lovoru tiskao novele. U zagrebačkom kazalištu izvedene su tri njegove drame: U sumraku, 22. listopada 1904., More, 1906., te Velika žrtva, 1911.).
Naslov njegove prve drame (U sumraku) podsjeća na Moć tmine L. N. Tolstoja, koje je vrjelo pružilo Hrčiću značajno nadahnuće. Radnja te socijalne drame je smještena u slavonsko okruženje.
Antun Gustav Matoš je opisao njegovu dramu Velikoj žrtvi riječima:
Safranbolu
Safranbolu je grad i kajmakam u Provinciji Karabük, u turskoj regiji Crno More od 49 014 stanovnika.
Geografske karakteristike
Grad leži leži na sjeveru Turske, u brdovitoj unutrašnjosti Anadolije, udaljen oko 200 km sjeverno od Ankare, i oko 100 km južno od Crnog mora. Grad je dobio ime od grčke riječi saffron koja znači "šafran", te je prije bio poznat kao Saframpolis (grčki: Σαφραμπολις, "Grad šafrana"). On je od davnina bio poznat po tradiciji uzgoja i trgovini šafranom, ona se još i danas održava u obližnjem selu Davutobası koje slovi kao uzgajalište najboljih šafrana na svijetu.
Stari dio grada Safranbolua, izrastao je u vrijeme trgovine šafranima, on leži u dubokoj i vlažnoj kotlini u inače stepskom krajoliku. Grad ima 1008 historijskih spomenika iz osmanskog razdoblja: privatni muzej, 25 džamija, pet turbeta (mauzoleja), osam česmi, pet hamama, tri karavan-saraja, sunčani sat i stotine privatnih historijskih kuća i vila tradicionalne gradnje.
Novi dio grada se nalazi na visoravni, oko 2 km zapadno od Starog grada. U njemu se nalazi više obrazovnih institucija poput Fakulteta likovnih umjetnosti i dizajna - Fethi Toker koji je odjel univerziteta Zonguldak Karaelmas.
Historija
mini|lijevo|Historijski centar Safranbolua Historijska pokrajina Paflagonija je od davnina bila domom mnogim narodima (Paflagonci, Kaški, Kapadocijci). Područje grada Safranbolua je bilo naseljeno još u prahistoriji o ćemu svjedoče grobnice isklesane u njenim stijenama. Turci Seldžuci osvajaju taj kraj - 1196. pa je grad Saframpolis je pripao pokrajini Sinop. Oni su ga najprije prozvali Zalifre, a potom Taraklıborlu, no nakraju su samo preveli stari grčki naziv u Safranbolu.
Od 13. vijeka pa sve do dolaska željeznice početkom 20. vijeka, Safranbolu je bio važna karavanska stanica na glavnom putu koji je spajao Istok i Zapad Osmanskog carstva, ali i Evropu s Orijentom. Stara džamija, kupatilo i Medresa Sulejman paše su izgrađeni 1322. godine. Na vrhuncu razvoja u 17. vijeku proširena je gradska tržnica kako bi se udovoljilo zahtjevima sve većeg broja posjetitelja. Iz ovog razdoblja su sačuvane mnoge građevine kao što su: Konak Cinci koji je imao više od 60 gostinjskih soba (1640.-48.), Džamije Koprülü (1661.) i Let Paša (1796.), kao i brojne trgovine, štale i kupatila. Arhitektura Safranbolua iz ovog razdoblja je utjecala na urbanistički razvoj gradova u cijelom Osmanskom carstvu.
Dolaskom željeznice u 19. vijeku Safranbolu je izgubio na važnosti, a administrativni centar turske provincije postaje grad Karabük sa svojom željezarom, ali je to bila sreća u nesreći, jer je upravo zbog toga arhitektura grada ostala nedirnuta industrijskim napretkom.
Karakteristike
Historijski centar grada Safranbola leži južno od antičke citadele, u pravcu jug-istok, a sastoji se od četiri dijela:
Gradovi prijatelji
Safranbolu ima ugovore o partnerstvu sa sljedećim gradovima;
Botanički vrt
thumb|230px|Botanička bašta u SAD Botanička bašta je naučno-istraživačka, nastavna i kulturno-prosvetna ustanova u kojoj se nalaze kolekcije živih biljaka koje reprezentuju raznovrsnost i bogatstvo biljnog sveta na Zemlji. Uređuju se po fitogeografskom, sistematskom i ekološkom principu.
Šahrisabz
Šahrisabz (uzbečki: Шаҳрисабз; perzijski: شهر سبز, Šahri Sabz, što znači "zeleni grad") je grad u Kaškadarinskoj pokrajini (vilajetu) u južnom Uzbekistanu. Grad se nalazi oko 80 km južno od Samarkanda i nekada je bio najvećim gradom Srednje Azije, te se vjeruje kako je rodno mjesto mongolskog vladara iz 14. stoljeća, Timura Velikog.
Grad se nekada nalazio točno na pola Puta svile, između Kine i Zapada, te se u njemu nalaze brojne vjerske i sekularne građevine iz vremena Timura Velikog i njegovih nasljednika (Timuridi) od 15. do 16. stoljeća. Zbog toga je upisan na na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2000. godine.
Povijest
mini|250px|lijevo|Džamija Kok Gumbaza
Na mjestu današnjeg Šahrisabza se nekada nalazio drevni grad Nautaka koji je bio jedan od najstarijih gradova Srednje Azije. Aleksandrov general Ptolemej I. Soter upravo je u ovom gradu uhvatio baktrijskog satrapa Besa, čime je okončano Ahemenidsko Perzijsko Carstvo. Aleksandar je zimu 328./327. pr. Kr. proveo u njemu zajedno sa svojom ženom Roksanom. U Perzijskom carstvu je grad bio poznat kao Kaš, tj. "Srcu ugodan".
Vjeruje se kako je 9. travnja 1336. u Šahrisabzu rođen Timur Veliki, od roditelja manjeg lokalnog poglavice. Zbog toga je tijekom prvih godina njegove mongolske države koja se rasprostirala od Indije do Turske, Šahrisabz uživao uživao skrb i zaštitu dinastije Timurida. Iako je Timur planirao izgraditi svoju grobnicu u rodnom mjestu, vremenom je Samarkand postao njegovom prijestolnicom i u njemu je dao izgraditi svoj mauzolej Gur Emir.
Oko 1500. Šahrisabzom su zavladali Uzbeci koji su vladali iz Buhare i grad je počeo nazadovati. Prema jednoj legendi, kan Buhare, Abdulahkan II., je dao uništiti Šahrisabz jer je njegov najdraži konj preminuo zbog iscrpljenosti prestrmim usponom u grad. No, kasnije ga je svladala žalost zbog toga i dao ga je obnoviti.
God. 1870. osvajaju ga Rusi i postao je dio ruskog Tatarstana, a od 1924. godine dio sovjetskog Uzbekistana.
Znamenitosti
Pored srednjovjekovnih kupki i bazara iz 18. stoljeća u gradu se nalaze brojni Timuridski spomenici:
Kontrolni broj Kongresne biblioteke
Kontrolni broj Kongresne biblioteke (akr. LCCN, od ), serijski sistem numeracije katalogiziranih zapisa u Kongresnoj biblioteci u Sjedinjenim Američkim Državama. On nije vezan za sadržaj knjiga.
Kongresna biblioteka je februara 2008 formirala LCCN Permalink servis, koji pruža stalan URL za sve njene kontrolne brojeve.
R-linaloolna sintaza
R-linaloolna sintaza (, (3R)-linaloolna sintaza, (-)-3R-linalool sintaza) je enzim sa sistematskim imenom geranil-difosfat difosfat-lijaza (formira (3R)-linalool). Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Geranil difosfat se ne može zameniti izopentenil difosfatom, dimetilalil difosfatom, farnezil difosfatom ili geranilgeranil difosfatom.
694
Godina 694. (DCXCIV) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. Oznaka 694. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Krsto A. Mažuranić
Krsto A. Mažuranić (Crikvenica, 1. rujna 1942. - Samobor, 21. prosinca 2012.) hrvatski književnik, prevoditelj, urednik, središnja osoba hrvatskog fandoma i SF scene. Poznat pod nadimcima ili pseudonimima Friendly Alien, Glambrlja, Dobri Dotepenec, K. P. Božičković.
Biografija
Krsto Anton Mažuranić rođen je u Crikvenici 1942. godine, s obitelji seli se u Zagreb 1943. godine. Pohađa pučku školu u Stenjevcu, osmogodišnju (druga 4 razreda) u Vrapču. Svršava IV. gimnaziju (engleski, latinski) 1961. godine, kad upisuje dvopredmetno anglistiku i psihologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Zapošljava se na Aerodromu Zagreb 1970. godine, iste godine prelazi u ELKU gdje radi do 1980. godine kao inokorespondent/prevoditelj/tumač/šef INDOK službe (informacijsko-dokumentacijska). Oženio se Vlastom r. Frgić 1969. godine, kći Vesna mu se rodila 1972. godine. S obitelji seli u Samobor 1974. godine. Sin Vedran rođen je 1979. godine.
ZF rad
Suosnivač je Sekcije za znanstvenu fantastiku ARKZ-a (Astronautički i raketni klub “Zagreb”) 1976. godine, kao službeni datum uzet je 4. veljače 1976. godine. U tada novoosnovanom Siriusu pomoćnik je urednika (Borivoj Jurković), te recenzent i vanjski suradnik od 1976. do 1983. godine; urednik je Parseka za 1978. godinu, Euroconskog vodiča BALLCON PROGRAMME BOOKLET 1986. godine; glavni i odgovorni urednik (od milja glodur) Future 1993.-1997. godine; urednik je SF&F edicije »Lukom« 1996.-2001. godine.
Kad se Sekcija za znanstvenu fantastiku 1977. godine preselila u Dom kulture Pešćenica u Ivanićgradskoj ulici postaje SFera, Krsto Mažuranić izabran je za prvog predsjednika kluba. Sudjelovao je na Osnivačkoj skupštini WorldSF u Dublinu 1978. godine, potaknuo je na osnivanje ZF-klubova: 1990. godine "GNUS" u Samoboru, 1994. godine "SFinga" u Kutini; 1994. godine obnovu ZF-klubova: "Gaia" u Osijeku i "Dr. Branko Belan" u Splitu. Potaknuo je obnovu ogranka Matice hrvatske 1990. godine u Samoboru; nakratko je rizničar, potom član UO Ogranka do 1994. godine. Pisao je kolumnu "Glambrlja" u Futuri 1996.-1998. godine, u Glasu Samobora 1998.-1999. godine. Objavljivao je svake godine humoresku u fašničkim novinama Ričet od 2007. godine nadalje. Pisao je humoristične, fannish tekstove u fanzinima: Ansible, Anvil, Fucking Animals and Things, Holier Than Thou, Mimosa, Mad 3Party, Martial Rats, The Monthly Monthly.
Objavio je pripovjetke "Recept milostive Adelije" u Siriusu broj 62 (pretiskana u Futuri broj 6), pod pseudonimom "K. P. Božičković": "A Two-Dimensional Martian" u Ball Bearingu broj 1 (kolovoz 1982. godine); humoresku na engleskome My Southerness u The Southern Fandom Confederation Bulletinu broj 5 (srpanj 1989. godine) prijevod na hrvatski objavljen je kao "Moje južnjaštvo" u Futuri broj 56 u svibnju 1997. godine, "Kako pogoniti kompjuter mišjom energijom" objavljena je u Ričetu broj 4 u veljači 2010. godine.
Prikladno je spomenuti osim članstva u domaćim udrugama Matici Hrvatskoj Ogranak Samobor i doživotnom počasnom članstvu u SFeri, Krsto je bio član brojnih stranih društava: WorldSF (suosnivač) od 1978., WSFS (World Science Fiction Society) od 1979. godine; SFPA (Science Fiction Poetry Association) 1980.-1984.; SFFWA (Science Fiction & Fantasy Writers of America) od 1981. godine; SFC (Southern Fandom Confederation) od 1989.; IBA (International Biographical Association) od 1987.; IBC Advisory Council & Research Bord od 1990.; ABI (American Biographical Institute) od 1992. godine.
Citati
Ove gornje crtice mogu prikazati čime se sve Krsto bavio, ali ne govore jasno tko je on bio. Neka Krsto sam to kaže:
Robert Silverberg bio je gost SFeraKona 1999. godine. I objašnjenje pojma glambrlja:
Krsto nije bio urednik SF časopisa samo zbog ljubavi prema žanru, znao je osim engleskoga dobro gramatiku i hrvatskoga jezika, naročito padeže:
Što je Krsto mislio o tuđicama u hrvatskome jeziku:
Holivudska staza slavnih
thumb|right|300px|Bend svira na Holivudskoj stazi slavnih. Holivudska staza slavnih (engleski Hollywood Walk of Fame) je pločnik duž Hollywood Boulevarda i Ulice Vine u Hollywoodu u SAD, na kojem je izrezbareno preko 2.000 petokrakih zvijezda s imenima slavnih ličnosti kojima je počast iskazala Holivudska trgovačka komora za njihov doprinos industriji zabave.
Prvu zvijezdu, dodijeljenu 9.2. 1960. primila je Joanne Woodward. 8.1. 2007. Hilary Swank je dobila zvijezdu, a njena zvijezda kasnije je postala jedna među više od 2500 zvijezda na pločniku.
Topawa, Arizona
Topawa je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 299 stanovnika.
Di.Log. Distribution Logistics, Bari
'''Di.Log. Distribution Logistics''' je naselje u Italiji u provinciji Бари, u regiji Apulija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 7 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 85 m.
Granger, Wyoming
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 139, što je 7 (-4,8 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Šćitarjevo
nsnananammajsksk Šćitarjevo je mjesto je u Zagrebačkoj županiji na području grada Velika Gorica, 20-ak kilometara od Zagreba. Nastalo je u blizini starorimske Andautonije.
Znamenitosti
Kako bi se život iz doba osnivanja Andautonije (1. st. pr. Kr.) približio sadašnjost, održavaju se Dani Andautonije, manifestacija slavljenja Andautonije, prilikom koje se održavaju degustacije vina, predstave. Stvari pronađene u iskopavanjima Andautonije čuvaju se u arheološkim muzejima u Zagrebu, Sisku, Turopolji te Velikoj Gorici.
Belrain
Belren je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Lorena, u departmanu Meza koja pripada prefekturi Komersi.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 31 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 3 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 8,31 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 330 metara (maksimalnoj 352 m, a minimalnoj 258 m).
Greenport West, New York
Grinport Vest je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.124, što je 445 (26,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Columbiana, Ohio
Kolambijana je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 6.384, što je 749 (13,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Izoprenska sintaza
Izoprenska sintaza (, ISPC, ISPS) je enzim sa sistematskim imenom dimetilalil-difosfat difosfat-lijaza (formira izopren). Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Za dejstvo ovog enzima su neophodni joni Mg2+ i Mn2+.
Sjeverna Koreja
Sjeverna Koreja, službeno Demokratska Narodna Republika Koreja (korejski: 조선민주주의인민공화국) je država u Istočnoj Aziji, smještena na sjevernom dijelu Korejskog poluotoka. Sam naziv Koreja nastao je od Kraljevstva Goryeo, koje se u izvorima navodi i kao Koryŏ. Glavni i najveći grad Sjeverne Koreje je Pjongjang. Sjeverna Koreja dijeli kopnenu granicu s NR Kinom na sjeveru i sjeverozapadu, uz rijeke Amnok i Tumen, te s Rusijom na sjeveroistoku, uz mali dio toka rijeke Tumen. Korejska demilitarizirana zona tvori de facto granicu između Sjeverne i Južne Koreje. No, nijedna od dvije Koreje ne priznaje ovu granicu, smatrajući se, svaka, legitimnom vladom nad cijelim poluotokom.
Godine 1910., Japan je anektirao Koreju. Nakon japanske kapitulacije na kraju Drugog svjetskog rata, Sjedinjene Države i Sovjetski Savez su podijelili Koreju na dvije zone tako da je sjeverni dio pripao Sovjetima, a južni Amerikancima. Pregovori o reunifikaciji su propali tako da su 1948. godine formirane dvije zasebne države - Demokratska Narodna Republika Koreja na sjeveru i Republika Koreja na jugu. Taj je čin ubrzo doveo do sukoba oko suvrerniteta koji su kulminirali Korejskim ratom (1950. – 1953.). Iako je Korejski sporazum o primirju doveo do prekida vatre, formalni mirovni sporazum nikada nije potpisan. Godine 1991., obje države su primljene u Ujedinjene narode.
Sjeverna Koreja se službeno definira kao autarkična socijalistička država i održava izbore. S druge strane, međunarodna zajednica ju smatra totalitarnom diktaturom. Određeni izvori su ju nazvali i staljinističkom, posebno naglašavajući kult ličnosti koji je stvoren oko lika Kim Il-sunga i njegove obitelji. Međunarodne organizacije su također ocijenile kako kršenja ljudskih prava u Sjevernoj Koreji spadaju u zasebnu kategoriju, bez paralele u suvremenom svijetu. Radnička partija Koreje, koju vodi član vladajuće obitelji, vladajuća je stranka u zemlji i predvodi Demokratski front za reunifikaciju domovine, čiji su članovi svi politički dužnosnici.
S vremenom se Sjeverna Koreja distancirala od svjetskog komunističkog pokreta. Juche, ideologija nacionalne autarkičnosti, uvedena je u ustav kao "kreativna primjena marksizma-lenjinizma" 1972. godine. Sredstva proizvodnje nalaze se u državnom vlasništvu kroz državne kompanije i kolektivizirane farme. Većina javnih servisa poput zdravstva i školstva su financirane od strane države. Krajem 90-ih godina, Sjeverna Koreja je doživjela veliku glad koja je dovela do smrti stotina tisuća civila, a država se i danas bori s proizvodnjom hrane.
Sjeverna Koreja slijedi vojnu politiku znanu kao Songun. Sjeverna Koreja je najmilitariziranija država u svijetu s ukupno 9,495,000 aktivnih, rezervnih i paravojnih trupa. Aktivna vojska broji oko 1,210,000 časnika te je po tome četvrta u svijetu, iza američke, kineske i indijske. Također, Sjeverna Koreja posjeduje nuklearno oružje.
Sovjetska okupacija i Korejski rat
Kao direktan odgovor na odvajanje juga, 9. rujna iste godine proglašena je Sjeverna Koreja. Dotadašnji čelnik Privremenog narodnog komiteta, Kim Il-sung, postao je premijer. Ubrzo je svoju podršku izrazio i Sovjetski Savez. Ubrzo nakon početka rata između dviju Koreja, sjevernokorejska vojska je 25. lipnja 1950. godine zauzela Seoul, glavni grad Južne Koreje. Ubrzo su sjevernokorejske postrojbe zauzele cijelu Južnu Koreju, osim područja Busana. Ubrzo su postrojbe UN-a prešle su u protunapad, zauzele Pjongjang i do kraja protuofenzive izbile na kinesku granicu. Uslijedio je snažan kineski protunapad pa su zapadne trupe u ožujku 1951. potisnute na 38. paralelu. Napokon je 27. srpnja 1953. u Panmunjomu potpisano primirje (koje je na snazi i danas) između Južne i Sjeverne Koreje, međutim formalni mirovni sporazum nikada nije sklopljen.
Poslijeratno razdoblje
Zaključeno primrje omogućilo je Kim Il-sungu konsolidaciju svoje vlasti, međutim ne bez problema. Odnosi s Južnom Korejom bili su daleko od dobrih, a Sjeverna Koreja je godinama bezuspješno pokušavala ubiti južnokorejske dužnosnike; nekoliko je puta gotovo došlo do novoga rata. S druge strane, Kim je nedugo nakon rata uspješno odbio pokušaj Sovjetskog Saveza i Kine da ga svrgnu u korist njima lojalnih ličnosti. Kim je na ovaj način osnažio svoju poziciju, što mu je u kasnijem periodu omogućilo da manipulira svojim položajem. Godine 1958., posljednje kineske trupe napuštaju Sjevernu Koreju, čime je ova i de facto postala nezavisna.
Unatoč svemu, Kim je održavao dobre odnose s Kinom i Sovjetskim Savezom, a u posebno dobroj poziciji se našao nakon Sino-sovjetskog raskola. Animozitet njegovih saveznika njemu je omogućio manipulacije u vlastitu korist. U ovom je periodu Sjeverna Koreja željela postati vođa Pokreta nesvrstanih, a Kimova ideologija Juche je dobila dodatni naglasak kako bi se razlikovala od Kine i Sovjetskog Saveza. Gospodarski oporavak nakon rata bio je izrazito brz, što je također išlo Kimu na ruku. Zemlja je napredovala industrijski i tokom 60-ih godina čak bila gospodarski naprednija od juga, čemu je doprinijela i revaluacija vona.
Kim je postepeno obnovio odnose s Japanom, međutim nakon smrti Mao Zedonga 1976. godine dolazi do zahlađenja odnosa s Kinom i još naglašenijeg provođenja ideologije Juche. Sjeverna Koreja se postepeno zatvara, a Kim Il-sung propagira ideju nacionalne autarkičnosti. Tokom 80-ih godina gospodarski rast naglo opada, a zemlja gotovo doživljava krah nakon raspada Sovjetskog Saveza 1991. godine; posljedica toga bilo je postepeno obnavljanje trgovinskih veza s Kinom.
Tokom 1992. godine, Kim Il-sungovo zdravlje je počelo naglo opadati. Njegov sin i određeni nasljednik, Kim Jong-il, postepeno je preuzimao državničke dužnosti. Kada je Kim Il-sung preminuo od srčanog udara 1994. godine, Kim Jong-il je proglasio trogodišnje žaljenje prije nego je formalno objavio kako preuzima očevo mjesto.
Sjeverna Koreja nakon Kim Il-sunga
Kim Il-sungova smrt došla je usred pregovora sa Sjedinjenim Državama oko sjevernokorejskog nuklearnog programa. Kim Jong-il je pregovore nastavio, ali istovremeno nije odustao od planova za izradu nuklearnog oružja, koje su zaustavili pregovori s Billom Clintonom. Kim Jong-il je želio reorganizirati državu, mahom kako bi konsolidirao vlast i ugušio potencijalne pučeve, a posljedica toga bila je vojna politika Songun.
Ozbiljan udarac sjevernokorejskom gospodarstvu zadale su poplave tokom 90-ih godine, koje su dovele do velike gladi koja je dovela do smrti stotine tisuća civila. Sjeverna Koreja se nije pokazala sposobnom riješiti krizu te je prihvatila pomoć Ujedinjenih naroda. Istovremeno, Južna Koreja je, nastavljajući na Nordpolitik, započela provođenje Sunčane politike. Dolaskom Georgea W. Busha na mjesto predsjednika Sjedinjenih Država, stav međunarodne zajednice prema Sjevernoj Koreji se osjetno pogoršao.
Dana 9. listopada 2006., Sjeverna Koreja je izvela prvi uspješni nuklearni test. U ovom je periodu došlo do nekoliko manjih konflikata s Južnom Korejom koji su prijetili eskalacijom, međutim svi su spriječeni prije većih sukoba. Kim Jong-il je preminuo 2011. godine, a naslijedio ga je njegov sin, Kim Jong-un.
Topografija
Sjeverna Koreja je pretežno planinska zemlja u kojoj nizine zauzimaju tek oko petine ukupne površine. U osnovi se izdvajaju tri glavne cjeline. Najveći dio zemlje zauzima složeni planinski sustav koji čini okosnicu Korejskoga poluotoka, a sastoji se od nekoliko cjelina. Na sjeveroistoku prostire se visočje Kaema, prosječne visine malo iznad 1,000 metara, s kojega se, na kineskoj granici, uzdiže Paektu-san/Baekdusan (2,744 m), najviši vrh zemlje i cijeloga Korejskoga poluotoka. To je ugasli vulkan u čijem je krateru nastalo Rajsko jezero.
Prema jugu, središnjim dijelom zemlje pruža se gorje Nangnim koje u Sjevernoj Koreji oblikuje glavnu razvodnicu Žutog i Japanskog (ili Istočnog) mora. Od njega se prema jugozapadu pružaju gorja Kangnam, južno od granice s Kinom i još južnije, paralelno s prethodnim, Myohyang. Prema jugu nastavljaju se gorja Onjin i Myorak. Od središnjega gorja prema sjeveroistoku pruža se gorje Hamgyong koje doseže visinu od 2,541 metara (vrh Kwanmo), s istočne strane obrubljuje visočje Kaema i strmo se spušta priobalnoj nizini uz Japansko more. Na krajnjem jugoistoku su ogranci gorja Taebaek koje se najvećim dijelom nalazi u Južnoj Koreji.
Nizinska područja zauzimaju maleni dio površine, ali su demografska i ekonomska žarišta zemlje. Na zapadu su uske i plodne doline koje se pružaju između gorskih hrptova i spajaju u priobalnoj nizini uz Žuto more. Niske brežuljkaste zone dijele je u više prostranih uravnjenih područja. Obala je razvedena s mnogobrojnim zaljevima i otocima. Treća cjelina je nizinsko područje uz Japansko more koje je znatno uže, a brežuljkastim područjima još izrazitije razdijeljeno na više manjih nizina. Istočna obala slabije je razvedena, ima samo nekoliko većih zaljeva.
Vodene površine
Najdulja korejska rijeka je Amnok (poznatija pod kineskim nazivom Yalu Jiang), duga oko 790 km. Izvire iz jezera Ch’on u gorju Baekdu, teče na jugozapad i ulijeva se u Korejski zaljev (Žuto more), a čini najveći dio granice Kine i Sjeverne Koreje. Važna je za iskorištavanje hidroenergije, kako za Koreju, tako i za kinesku Mandžuriju. U središnjem toku izgrađena je brana čime je stvoreno usko, ali dugačko umjetno jezero površine 345 km2. U gornjem toku rijeka je vrlo brza, a u donjem spora, sa snažnom sedimentacijom koja sve više otežava plovidbu. Ostale veće rijeke slijeva Žutog mora su: Ch’ongch’on, Taedong, Chaeryong i Yesong.
Klima
Iako se nalazi između dvaju mora, u klimi Koreje snažno se osjećaju kontinentalni utjecaji. Oni su najuočljiviji kroz velike godišnje temperaturne amplitude koje gotovo posvuda premašuju 30 °C. Ključni utjecaj na klimu imaju monsunska strujanja. Ljeta su, zbog ljetnog monsuna koji puše s juga i jugoistoka, topla i vlažna. Srednje srpanjske temperaturom većinom su između 20 °C (u planinskom području) i 27 °C (u južnijim nizinskim područjima).
Najveći dio zemlje prima oko 1,000 mm padalina; sjevernog visočja, do kojih dopire oslabljeni ljetni monsun, primaju oko 600 mm, dok povoljno eksponirane padine planina u središnjem dijelu zemlje imaju oko 1,500 mm. Povezano sa smjenom monsuna, padaline su tijekom godine raspoređene neravnomjerno, većina ih padne u toplom dijelu godine, najviše od lipnja do kolovoza, kada su moguće i poplave.
Okoliš
Planinska unutrašnjost zemlje, posebice u sjevernom dijelu, pokrivena je crnogoričnim šumama u kojima prevladavaju jela, smreka i bor. Prirodnu vegetaciju zapadnog priobalja činile su miješane i listopadne šume (hrast, lipa, bukva, javor), ali zbog intenzivna krčenja radi dobivanja obradivih površina danas su svedene na nepovezane male površine, većinom u brdskim područjima. U vlažnijim i poplavnim zonama uz rijeke javljaju se vrbe i ritska vegetacija. Šumske površine zauzimaju oko 2/3 površine, ali brza deforestacija dovodi do različitih ekoloških problema (erozija, nestanak staništa za neke životinje).
Stanovništvo
Gustoća naseljenosti dosta je visoka (više od 180 st./km2), ali bitno niža od Japana, Južne Koreje i istočnog dijela Kine, te vrlo neujednačena. Središnje planinsko područje najslabije je naseljeno, uglavnom uz riječne doline gdje ima nešto obradive zemlje, a postoji i mogućnost splavarenja drva i ribolov. Istočno priobalje naseljava oko četvrtina stanovništva, dok je u zapadnom priobalju koncentrirano približno polovica. Dijelom je to posljedica planskog razvoja industrije u priobalnim područjima.
S obzirom na zatvorenost Koreje i često dvojbene službene izvještaje, demografski podaci većinom su rezultat procjena. Brz porast stanovništva nakon 1950-ih poslije je usporen i danas je umjeren, oko 12‰ godišnje (prosjek 1980 – 2002). Većinom je rezultat prirodne promjene, umjerene stope rodnosti (oko 18‰) i niske smrtnosti (oko 6‰). Očekivano trajanje života je 62 godina. U dobnoj strukturi stanovništva mlađe od 15 godina čini 26%, a stariju od 65 godina samo 6%. Prema službenim podacima nepismenih je samo 1%. Obvezno školovanje traje 10 godina. Najveće sveučilište je Kim Il-sung u glavnom gradu, osnovano 1946. godine.
Danas je sjeverna Koreja suočena sa problemom ilegalnih iseljenika, čiji broj u zadnje vrijeme dosegao nekoliko stotina tisuća. Ilegalni emigranti najprije dolaze u Kinu (zbog oštre kontrole granica između dvije Koreje), pa tek onda nastoje doći u Južnu Koreju, koja je po standardu života, nešto sasvim suprotno od sjeverne. Sjevernu Koreju pratila je jedno vrijeme i glad. Za to vrijeme kontrola na granici dviju Koreja se smanjila, gotovo nestala, pa su tu priliku ljudi iskoristili, kako bi bez velikih poteškoća mogli ući u Južnu Koreju.
Urbanizam
Nakon Korejskoga rata (1950 – 1953), u kojem su stradali mnogi gradovi, počela je njihova obnova, širenje, pa se povećao udio gradskoga stanovništva koje danas čini više od 60% ukupnog stanovništva. Najveći je glavni grad Pjongjang (P’yongyang) s 2,811,500 stanovnika (aglomeracija 3,255,388). Ostali veći gradovi: Hamhŭng (768,551), Ch'ŏngjin (667,929), Namp'o (366,815) i Wŏnsan (363,127).
Religija
Iako su religijske slobode zajamčene ustavom, u stvarnosti ih vlada obeshrabruje. Oko dvije trećine stanovništva izjašnjava se kao nereligiozno. Tradicionalni šamanizam okuplja oko 16% stanovništva, budista je oko 4.5%, kršćana oko 1.7%, a više od 10% pripadnici su autohtone monoteističke vjere ch'ŏndogyo, određene kombinacije budizma, konfucijanizma i kršćanstva.
Politika
Sjeverna Koreja je izrazito centralizirana republika s jednom dominantnom strankom, Radničkom partijom Koreje. RPK broji oko 3,000,000 članova i dominira svim aspektima političkog života Sjeverne Koreje. Osim nje, postoje i njezine dvije satelitske stranke, Korejska socijaldemokratska partija te stranka Ch'ŏndogyo Ch'ŏngudang, koje sudjeluju u Demokratskom frontu za reunifikaciju domovine, kojeg predvodi Radnička partija.
Vrhovna narodna skupština, sjevernokorejski parlament, ima 687 mjesta, a zastupnici se biraju na mandat od pet godina na općim izborima. Vrhovna narodna skupština bira članove vlastite organizacijske strukture, suce Ustavnog suda, vladu, premijera kao i Nacionalni komitet obrane. Čitav ustavni sustav zasniva se na skupštinskom modelu. Vladajuća ideologija koju prihvaćaju sve tri stranke naziva se Juche, a njezin je tvorac Kim Il-sung. Svoj prvi ustav, Sjeverna Koreja je dobila 1948. godine, a isti je mijenjan 1972., 1992., 1998., 2009., 2012. te 2013. godine. Ustav iz 2013. je trenutno na snazi.
U vanjskopolitičkom pogledu, Sjeverna Koreja je izrazito zatvorena država, međutim ima diplomatska predstavništva u mnogim državam i priznata je od strane svih zemalja svijeta, izuzev Južne Koreje i Japana.
The Heat
__NOTC__ Termin The Heat ima više značenja.
Sjeverna Koreja
Administrativna podjela
Sjeverna Koreja razlikuje administrativnu podjelu na tri razine. Prva razina je ona provincijska i uključuje 9 provincija, 3 specijalne regije i 2 grada pod državnom upravom (ranije su bila još četiri takva grada). Druga razina je općinska te razlikuje specijalne gradove, gradove, okruge te tri vrste distrikta (kuyŏk, ku i chigu). Posljednja razina je ona podopćinska i razlikuje naselje, četvrt, selo i radnički distrkit.
Tablica donosi pregled administrativne podjele na provincijskoj razini:
Gospodarstvo
mini|100px|Noćna snimka iz svemira pokazuje razliku u razvijenosti među Korejama Podaci o gospodarstvu često su nepouzdani ili zastarjeli i rezultat procjena. Ipak, može se ustvrditi da je Sjeverna Koreja gospodarski slabo razvijena zemlja. Gospodarstvo je centralno planirano, ali neefikasno i suočeno s mnogobrojnim problemima (zastarjela tehnologija, niska produktivnost, nedostatak rezervnih dijelova, slabe investicijske mogućnosti…). Od nastanka države promovirana je doktrina samodovoljnosti (džuče), što je rezultiralo svojevrsnom izolacijom, a trgovinske veze održavane su samo s Kinom, SSSR-om i komunističkim zemljama Istočne Europe.
Slomom komunizma u Europi, mnoge od tih veza su prekinute, a Koreja se našla u još većoj izolaciji. Manjak mnogih važnih proizvoda uzrokovao je nastanak crnog tržišta s cijenama znatno višima od službenih, što posebno ugrožava neke društv. skupine (umirovljenici, nezaposleni). Veliki troškovi za vojne potrebe i masivan državni aparat sve jače pritišću slabašno gospodarstvo. Ipak, tijekom 1990-ih, i s početkom normalizacije dviju korejskih država, počinje njihova međusobna trgovina. Procjenjuje se da je BNP po stanovniku 1000 USD, a neke procjene govore samo oko 400 USD. Prema podacima s početka 1990-ih, primarni sektor u BNP-u sudjeluje s oko 40%, a sekundarni i tercijarni s po 30%. mini|lijevo|Kolektivna farma pilića u Sjevernoj Koreji Poljoprivreda je kolektivizirana i također nisko produktivna (manjak obradivih površina, goriva, gnojiva, strojeva) pa je zemlja godinama ugrožena manjkom hrane koji je u pojedinim godinama kritičan, a veća stradanja ublažuje međunarodnu pomoć. Glavne poljoprivredne kulture su riža i ostale žitarice (kukuruz, pšenica, ječam, proso), krumpir, različito povrće, voće, soja. U stočarskoj proizvodnji najvažniji je uzgoj svinja, a zatim peradarstvo. Od industrijskih biljaka najviše se uzgajaju duhan, pamuk, lan i uljana repica. Za prehranu stanovništva važno je ribarstvo. Šume su važno prirodno bogatstvo, ali velik dio drva koristi se kao izvor energije. Najintenzivnija, često neracionalna sječa je na primorskim padinama. mini|Hidroelektrana Supung u grbu DNRK Rudarstvo je važan sektor gospodarstva jer zemlja raspolaže različitim rudama. Najvažnije su željezna ruda, koja je u nekim nalazištima i visokovrijedna te ugljen. Koreja je među deset najvećih svjetskih proizvođača kamenog ugljena, a ima i velikih nalazišta smeđega. Nalazišta magnezita smatraju se najvećim na svijetu. Također su važna nalazišta olova, cinka, tungstena, grafita, barita, molibdena, olova, zlata i dr. Hidroenergija daje oko 70% proizvodnje električne struje i jedan je od oslonaca razvoja industrije, koja je u državnim rukama i usmjerena na bazne grane: crnu metalurgiju, strojarsku i kemijsku, a zatim građevinsku i obojenu metalurgiju te radnointenzivnu tekstilnu ind. Većina industrijskih pogona izgrađena je u priobalnim nekadašnjim malim naseljima koja su izrasla u gradove.
Vanjska trgovina je skromna i sporo se povećava, ali se postupno proširuje broj partnera. Glavni uvozni proizvodi su žitarice i druge prehrambene namirnice, stoka, strojevi i oprema, nafta, prijevozna sredstva, a izvoze se željezo i čelik te obojeni metali ili njihove rude i poluprerađevine, cement, oružje, tekstilni proizvodi. Glavni partneri su: Kina, Južna Koreja, Japan, Tajland, Indija, Njemačka.
U prometnom sustavu najvažnija je željeznica. Glavne željezničke veze vode duž obaju priobalja s odvojcima u doline rijeka ili prema rudarskim područjima sa samo jednom vezom između dviju obala. Cestovni promet slabije je razvijen, ceste uglavnom prate trase pruga, a velik udio ih je neasfaltiran. Stupanj automobilizacije je nizak. Riječni promet tradicionalno je važan u prijevozu poljoprivrednih proizvoda, ruda i putnika. Glavne morske luke su: Namp’o (luka Pjongjang/P’yongyanga) i Haeju na zapadnoj obali, a Wonsan, Hamhung/Hamheung, Ch’ongjin/Cheongjin i Najin na istočnoj.
Topock, Arizona
Topock je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 10 stanovnika.
Colle Arena, Pescara
Colle Arena je naselje u Italiji u provinciji Pescara, u regiji Abruzzo.
Choisies (Sever)
Šoazi je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Sever-Pa d Kale, u departmanu Sever koja pripada prefekturi Avne sir Elp.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 71 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 28 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 2,51 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 148 metara (maksimalnoj 202 m, a minimalnoj 144 m).
Colle Arena, Pescara
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 584 m.
Rekvijem (Verdi)
Messa da Requiem Giuseppea Verdija je muzička podloga za rimokatoličku pogrebnu misu (opijelo) za četiri solo-izvođača, dvostruki zbor i orkestar. Komponirana je u znak sjećanja na Alessandra Manzonija, italijanskog pjesnika i romanopisca čiji je Verdi bio veliki poklonik. Prvi put je izvedena u crkvi San Marco u Milanu 22. maja 1874. čime je obilježena prva godišnjica Manzonijeve smrti. Djelo se također zvalo i Manzonijev rekvijem. Obično se ne izvodi kao dio liturgije, nego kao koncert u trajanju od 85–90 minuta.
Doking
__NOTC__ Termin doking ima više značenja.
Hrvatski helsinški odbor
Hrvatski helsinški odbor za ljudska prava, skraćeno Hrvatski helsinški odbor ili HHO je nevladina organizacija koja se bavi zaštitom i promicanjem ljudskih prava u Hrvatskoj. Osnovana je 31. ožujka 1993. od strane intelektualaca, umjetnika, novinara, pravnika i drugih javnih ličnosti, kao filijala Internacionalne helsinške federacije (čiji je formalni član bio do njenog raspuštanja 2008). 14. travnja 2003. se registrirao kao domaća udruga u skladu s hrvatskim zakonima.
Ciljevi HHO-a
HHO svake godine pruža pomoć u prosječno 1200-2000 novih slučajeva kršenja ljudskih prava, što uključuje do 5000 osoba. Organizacija kontinuirano obavještava javnost o pitanjima ljudskih prava i po potrebi potiče rasprave o sistemskim uzrocima najtežih problema, čime utječe i na sistemske promjene.
Članstvo i suradnja
HHO je bio član Međunarodne helsinške federacije do njenog raspada 2008. godine; bio je i član Mreže kuća ljudskih prava do 2008. i Balkanske mreže za ljudska prava (ne djeluje od 2008.). surađuje s hrvatskim pravosudnim, javnim upravnim i drugim relevantnim institucijama, kako u radu na slučajevima kršenja ljudskih prava, tako i u razvijanju novih sistemskih rješenja.
Članovi HHO-a
Hrvatski helsinški odbor ima približno 30 članica i članova. U njegovom profesionalnom uredu radilo je do 2008. 10 zaposlenica i zaposlenika. Članstvo u organizaciji i plaćeni rad striktno su razdvojeni; članovi (uključujući predsjednika, pravnike itd.) rade na strogo volonterskoj osnovi, a zaposlenici nisu članovi udruženja. Time organizacija osigurava vjernost svojoj glavnoj misiji i sprečava premještanje ciljeva prema kratkoročnijim ili užim interesima.
Danas (dnevnik)
Danas je dnevni list koji izlazi u Beogradu. Osnovali su ga sredinom 1997. godine novinari tadašnjeg lista Naša borba, nezadovoljni uređivačkom politikom na kojoj je inzistirao tadašnji vlasnik. List je vrlo brzo nakon toga postao poznat po žestokoj kritici Miloševićevog režima, zbog čega je bio izložen raznim represivnim merama, a u jesen 1998. kraće vreme i zabranjen. Progoni su se nastavili sve do Miloševićevog pada 2000. godine.
Danas je posle toga stekao reputaciju jednog od retkih dnevnih listova u Srbiji koji nije, u svrhu povećanja tiraže, koristio metode žute štampe. Zbog toga mu je konstantno opadala tiraža, a ignorisali su ga i strani investitori. Danas je takođe poznat i po tome što njegova uređivačka politika pruža snažnu podršku sprskim nevladinim organizacijama, propagira ulazak u EU i prava nacionalnih manjina.
Deksanabinol
Deksanabinol (HU-211, ETS2101 ) je sintetički kanabinoidni derivat koji je „neprirodni“ enantiomer potentnog kanabinoidnog agonista HU-210. Za razliku od kanabinoidnih derivata, HU-211 ne deluje kao agonist kanabinoidnog receptora, nego kao NMDA antagonist. On stoga ne proizvodi kanabisu slične efekte, ali je antikonvulsant i neuroprotektivan, te nalazi široku primenu u naučnim istraživanjima. On se takođe izučava za moguću primenu u tretmanu povrede glave, moždanog udara i kancera. Klinička istraživanja su pokazala da je bezbedan.
Vaglie San Nicola, Frosinone
Vaglie San Nicola je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Dekametonijum
Dekametonijum (Syncurine) je depolarizujući mišićni relaksant ili neuromaskularno blokirajući agens. On se koristi u anesteziji za indukovanje paralize.
Farmakologija
Dekametonijum, koji ima kratko vreme dejstva, je sličan acetilholinu i deluje kao parcijalni agonist nikotinskog acetilholinskog receptora. On uzrokuje depolarizaciju, čime sprečava dalje dejstvo normalnog oslobađanja acetilholina iz presinaptičkih terminala, i stoga sprečava nervne stimuluse u mišićima.
Površina
Površina je geometrijski pojam kojim se mjeri koliko je velik neki prostor. Točka i linija nemaju površinu, odnosno površina im je nula. Sa druge strane ravan ima beskonačnu površinu. Površina je također i dio tijela u prostoru koji je izložen spoljašnjosti.
Istorija
Merenjem površina su se bavili još stari Egipćani, ali su ga do nivoa nauke podigli tek stari Heleni. Kod njih se površina neke geometrijske slike izračunavala tako što se nizom transformacija pretvara u kvadrat iste površine. Zatim se izmere stranice kvadrata i lako izračuna površina. Od tih dana je izračunavanje površine dobilo drugi naziv: kvadratura.
Merne jedinice
Po SI mernom sistemu, osnovna merna jedinica površine je m2 kvadratni metar, gde vrede i sve ostale izvedenice:
Za merenje površine zemljišta, koriste se veće mere:
Tony Bullimore
Tony Bullimore (rođen cca. 1939.) je britanski pomorac iz Bristola najpoznatiji po tome što je bio spašen tokom utrke jahti s jednim članom posade Vendee Globe godine 1996. Utkru je obilježio cijeli niz incidenata, uključujući smrt jednog od natjecatelja Gerryja Roufsa. Dana 5.1. 1997. u Južnom oceanu u blizini, Bullimoreov čamac Exide Challenger se prevrnuo te je većina tiska i medija pretpostavljala da je 55-godišnji pomorac pri tome poginuo. Kraljevska australska mornarica je započela misiju spašavanja Bullimorea i još jednog prevrnutog pomorca Thierryja Duboisa. Bullimore je bio živ i ostao na živcotu zahvaljujući zračnom džepu u prevnnutom brodu, ostavši sve vrijeme u potpunom mraku i ostavši bez zaliha hrane - jedino što mu je ostalo bila je tabla čokolade. 9.1. ga je spasio australski helikopter za spašavanje, koji je prebacio člana svoje posade na prevrnuti trup. Nakon što je čuo njihovo lupanje Bullimore je otplivao do HMAS Adelaide kako bi se priključio Duboisu, koji je poslije toga odvezen u Perth.
Godine 2005. Bullimore je bio kapetan tima koji je završio drugi na utrci Oryx Quest.
Pfullendorf
Pfulendorf je grad u njemačkoj saveznoj državi Baden-Virtemberg. Jedno je od 25 opštinskih središta okruga Zigmaringen. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 13.109 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 8437088.
Levopimaradienska sintaza
Levopimaradienska sintaza (, PtTPS-LAS, LPS, kopalil-difosfat difosfat-lijaza (formira abieta-8(14),12-dien)) je enzim sa sistematskim imenom (+)-copalil-difosfat difosfat-lijaza (formira abieta-8(14),12-dien). Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
U ginku, ovaj enzim katalizuje inicijalnu ciklizaciju u biosintezi ginkolida.
Pfullendorf
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Zigmaringen Pfulendorf se nalazi u saveznoj državi Baden-Virtemberg u okrugu Zigmaringen. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 654 metra. Površina opštine iznosi 90,6 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 13.109 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 145 stanovnika/km².
West Point, Georgia
Vest Pojnt (Džordžija) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 3.474 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 3.474 stanovnika, što je 92 (2,7%) stanovnika više nego 2000. godine.
PEO
__NOTC__ Termin PEO ima više značenja.
Green River, Wyoming
Grin River je grad u američkoj saveznoj državi Vajoming.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 12.515, što je 707 (6,0 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Boxford, Massachusetts
Boksford je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Masačusets.