Eugen_Savojski
Uzroci i početak rata
Upetljavajući se sve dublje u zahteve za špansko nasleđe, Leopold je ponovo svoja sredstva i energiju pre svega usmerio na diplomatske igre Zapada nego na Osmansku carevinu. Leopoldovi planovi vezani za Španiju su 1684. godine promenjeni kada se rodio njegov drugi sin Karlo. Pošto on nije bio naslednik carske krune, trebalo je ubediti ostale evropske vladare da Karlo nasledi špansku krunu jer je španski vladar Karlos II bio telesno i duhovno slab, bez dece i smrt mu se približavala. Na Karla su, objavljeno je u Beču, preneta prava na koja se pozivala, prema testamentu Filipa IV Leopoldova kći Marija Antonija, supruga izbornika Bavarske. Nijedna sila nije mogla ostati ravnodušna prema pitanju šta će se desiti sa španskim carstvom, koje se prostiralo po celom svetu i koje je držalo gotovo isključiv monopol u pomorskom saobraćaju i trgovini sa zemljama najbogatijim u metalim i egzotičnim proizvodima. Francuska je imala najviše razloga za brigu. Iz političkih razloga nije smela dopustiti da oblasti Belgije i severne Italije, blizu njenih granica, padnu u ruke njenih neprijatelja. Iz ekonomskih razloga jer je Francuska odavno zauzimala prvo mesto u španskoj trgovini, učestvujući u znatnoj meri u razmeni sa Seviljom i Kadizom, šaljući tamo sve veće količine sukna i fabričkih proizvoda koji su joj donosili čistu dobit u srebru. Sa svojom dugom obalom na Sredozemnom moru i Atlantskom okeanu i posedima na Antilima, ona se kao i Englezi i Holanđani nalazila u položaju koji joj omogućavao krijumčarenje u Ameriku te je želela da ovima preotme ostatke španskog carstva. Bilo je malo izgleda da se postigne bilo kakav sporazum sa Lujem XIV koji je, kao i Leopold I, bio unuk Filipa III. Luj XIV je 1698. godine sklopio savez sa Engleskom i Holandijom po kome je trebalo da se dodeli izbornom bavarskom princu, Jozefu Ferdinandu, koji je bio direktan potomak španskog kralja po ženskoj liniji, Španija sa Amerikom, Carevom sinu Kraljevina Obe Sicilije, a velikom vojvodi Karlu II, Leopoldovom sinu, grofovija Milanska. Španskom dvoru se nije dopadao ovaj ugovor jer se njime cepala španska kraljevina. Kralj je ipak napisao testament u korist bavarskog izbornog princa Jozefa Ferdinanda, ali je ovaj uskoro umro. Leopold je tvrdio da njegov sin Karlo treba da dobije celo nasleđe da bi se održala evropska ravnoteža. Španski kralj izabere sebi za naslednika Karla. Od Cara je zahtevao da pošalje 15.000 vojnika u Španiju te da osigura presto svom sinu Karlu, ali to Car odbaci, niti posla vojsku, niti sina u Španiju. Francuska diplomatija bila je uspešnija i okrenula je španskog kralja na francusku stranu. U to vreme princ Eugen je neprestano govorio Caru Leopoldu da Francuska još nije učinila veliki uspeh u nasleđu španskog prestola. Leopold je opozvao svoga poslanika iz Madrida, a Luj XIV je poslao vojsku na granicu. Kardinal Portokarero i državno veće su se za mišljenje obratili papi Inoćentiju koji se izjasnio u francusku korist. Tada je bolešljivi kralj 2. oktobra potpisao novi testament po kome je celu kraljevinu zaveštao grofu Anžujskom Filipu, drugom po redu unuku Luja XIV. Ako Francuz odbije, austrijski nadvojvoda bi bio naslednik umesto njega. Jedini bitan uslov je bio da novi kralj ne sme da bude istovremeno i suveren neke druge sile. Mesec dana posle potpisivanja testamenta, 1. novembra 1700. godine u 39. godini života umro je poslednji od španskih Habzburga. Petnaest dana kasnije, posle dugih i tajnih sastanaka Saveta kod gospođe de Mentnon, Luj XIV je u Versaju svečano objavio da prihvata testament; vojvoda od Anžua pozdravljen je kao španski kralj pod imenom Filipa V, u prisustvu ambasadora njegove nove otadžbine. Ušao je u Madrid sasvim mirno, u februaru 1701. godine. Zatim se pojavio i u Barseloni, gde je, na svečanom zasedanju kortesa Aragona, plemstvu ustupio niz povlastica, i uslišio mnoštvo zahteva koji su se uglavnom odnosili na proširenje samoupravnih nadležnosti, dobijajući za uzvrat priznanje svojih suverenih vladarskih prava. Papa, grofovi Savojski i Venecijanski, severne sile, pa i Portugalija i Holandija sjedinili su se sa Carem i trudili se da španske države u Italiji odele od velikog nasleđa.