cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Položaj LGBT osoba u Srbiji
Rodni identitet i izražavanje
Pre 2019. godine, transrodnim osobama u Srbiji je bilo dozvoljeno da promene zakonski pol tek nakon operacije promene pola. Od 2019. godine moguće je promeniti zakonski pol uz potvrdu psihijatra i endokrinologa nakon godinu dana en, bez ikakvog hirurškog zahvata. Zdravstveno osiguranje koje finansira država pokriva do 65% operacije, dok ostatak finansira pacijent. Prema rečima Jovanke Todorović, koordinatorke programa u Getenu-LGBT, oko 80 odsto transrodnih osoba u Srbiji ne želi da prođe operaciju promene pola. Umesto toga, neki biraju terapiju zamene hormona, koja se ne finansira iz zdravstvenog osiguranja. Pored toga, 90% LGBT+ osoba u Srbiji tvrdi da zdravstvene ustanove ne odgovaraju na njihove potrebe na adekvatan način.
Prepoznavanje istopolnih veza
Dok istopolni parovi nikada nisu bili priznati zakonom, Ustav Srbije, usvojen u novembru 2006. godine, izričito definiše brak kao zajednicu između muškarca i žene (član 62). Međutim, drugi oblici priznavanja, kao što su građanske zajednice ili vanzakonska partnerstva, nisu izričito pomenuti niti zabranjeni.
Godine 2013. se dešavaju prvi pokušaji da se napravi zakon o istopolnim zajednicama, ali su bili neuspešni.
U junu 2019. objavljeni su planovi za legalizaciju istopolnih partnerstva između istopolnih parova izmenama i dopunama Građanskog zakonika. Istopolni parovi bi mogli da uživaju nekoliko zakonskih prava, uključujući zajedničku imovinu i alimentaciju. Neće im biti dodeljena prava na nasleđe ili usvajanje, niti će biti podvrgnuti aranžmanima surogat majčinstva. Zakon ostaje na čekanju. U julu 2019. godine, lezbejski par Jelena Dubović i Sunčica Kopunović iz Novog Sada, pokušale su da registruju građansku zajednicu kod opštinske matične službe, ali su odbijene. One su podnele tužbu, iako pravni stručnjaci smatraju da je malo verovatno da će dobiti slučaj.
Ministarka za ljudska, manjinska prava i socijalni dijalog Gordana Čomić je u novembru 2020. najavila da će se Zakon o istopolnim zajednicama naći u parlamentu u prvoj polovini 2021. godine. Nacrt zakona je stavljen na javnu raspravu u februaru 2021. To se ipak nije desilo i proces donošenja zakona je počeo ispočetka u junu 2022. godine zbog formiranja nove Vlade Srbije i Skupštine Srbije posle opštih izbora u Srbiji.
Zakon o istopolnim zajednicama je podržalo više od 500 akademika, psihologa, sociologa, novinara i akademskih radnika, a Društvo psihologa Srbije je izjavilo da će ovaj zakon doneti dobrobit LGBT+ pojedincima i njihovim porodicama: "„Uporedna iskustva drugih zemalja pokazuju da je zakonsko prepoznavanje istopolnih zajednica povezano sa smanjenjem stresa, depresivnih i anksioznih simptoma i drugih problema mentalnog zdravlja poput suicida.”" Zakonu se protive Srpska pravoslavna crkva (SPC), kao i neke političke stranke. Sinod SPC je naveo da se izjednačavanjem istopolne zajednice sa bračnom zajednicom „diskriminiše bračna zajednica”, dok je Patrijarh Porfirije izjavio da „razume i ljude koji imaju tu vrstu seksualne orijentacije da imaju bezbroj administrativnih problema, izazova, pritisaka ponekad i da imaju potrebu da regilišu sopstveni status”.
Usvajanje i roditeljstvo
Istopolni parovi u Srbiji ne mogu legalno usvojiti dete. mini|Učesnici Parade ponosa 2019. godine u Beogradu su izrazili svoje nezadovoljstvo radom Ane Brnabić. U februaru 2019, partnerka premijerke Ane Brnabić je rodila dete. LGBT+ zajednica u Srbiji je imala mešovite reakcije na ovu vest. Jelena Vasiljević iz Labrisa je izjavila za BBC: "„Činjenica da je ona prva koja je dobila dete u tom odnosu i na toj funkciji je jedan veliki plus za sve nas. Ono što je najveći minus je to što nju i njenu porodicu Republika Srbije ne prepoznaje. Ja bih se onda zapitala na čelu kakve države je ona i zašto njoj ne smeta da bude na čelu takve države [...]”"
Jelena, koja se udala za gej čoveka kako bi kao bračni par mogli da se prijave za veštačku oplodnju je rekla: "„Kao majka, potpuno saosećam sa premijerkom. Znam koliko sam ja želela dete i koliko mi je bilo teško da nađem način da ga dobijem. Sigurno je i ona imala slične unutrašnje borbe. Ipak, kao lezbejka sam ljuta na nju, jer kao predsednica Vlade, Ana Brnabić je na poziciji moći. Da nešto i promeni.”"
Doniranje reproduktivnih ćelija
Krajem 2020. godine, poverenica izriče opomenu ministarstvu zdravlja posle tužbe udruženja Da se zna! i Izađi! na odredbe Pravilnika o bližim uslovima, kriterijumima i načinu izbora, testiranja i procene davaoca reproduktivnih ćelija i emriona sa kraja 2019. godine u kom je pisalo da davalac reproduktivnih ćelija ne može biti lice sa „anamnezom” homoseksualnih odnosa u poslednjih 5 godina, kao i da ne može biti osoba koja ima analne odnose. 23. aprila 2021, prva od ove dve odredbe je obrisana, ali je druga ostala, uprkos savetu poverenice da su obe mere diskriminatorne.
Zaštita od diskriminacije
Do 2002. Srbija nije imala zakonsku zaštitu posebno usmerenu na LGBT+ prava.
Narodna skupština je 2002. godine usvojila Zakon o radiodifuziji koji zabranjuje srpskim radiodifuznim agencijama da šire informacije koje podstiču diskriminaciju, mržnju i nasilje na osnovu seksualne orijentacije (između ostalih kategorija).
2005. godine, izmenom Zakona o radu, zabranjena je diskriminacija po osnovu seksualne orijentacije pri zapošljavanju. Iste godine, Skupština je usvojila Zakon o visokom obrazovanju, koji garantuje jednaka prava bez obzira na seksualnu orijentaciju u tim institucijama (između ostalih kategorija).
Parlament je 26. marta 2009. godine usvojio jedinstveni Zakon o zabrani diskriminacije, koji zabranjuje, između ostalih kategorija, diskriminaciju na osnovu seksualne orijentacije i transrodnog statusa u svim oblastima. Zakon posebno definiše diskriminaciju na sledeći način:
Skupština je 5. jula 2011. usvojila zakon o mladima kojim se zabranjuje diskriminacija na osnovu seksualne orijentacije. Zakonom se uređuju mere i aktivnosti koje lokalne samouprave preduzimaju na unapređenju socijalnog položaja mladih i stvaranju uslova za rešavanje njihovih potreba i interesa.
U decembru 2011, Ustavni sud Srbije je u slučaju Už-5284/2011 (Parada ponosa Beograd protiv Policije Beograda) presudio je da je zabrana održavanja parade ponosa 2009. neustavna. Organizaciji Parada ponosa Beograd je isplaćeno 500 evra odštete.
U maju 2014. Amnesti internešenel je identifikovao Srbiju kao jednu od zemalja u kojima postoji izražen nedostatak volje suočavanja sa homofobijom i transfobijom, napominjući da su vlasti u više navrata zabranjivale parade ponosa na osnovu nasilnih pretnji homofobičnih grupa i da vlasti nisu uspele da zaštite LGBT+ pojedince i organizacije od diskriminacije, uključujući verbalne pretnje i pretnje na društvenim mrežama i fizičke napade.
U septembru 2020 godine, šef Delegacije Evropske Unije u Srbiji Sem Fabrici je posetio Prajd info centar i istakao da „LGBTI zajednicu treba podržati i van Nedelje ponosa", ali i ukazao na manjak volje vlasti da se bori protiv diskriminacije nad LGBT+ osobama.
La Palazzina, Olbia-Tempio
La Palazzina je naselje u Italiji u provinciji Olbia-Tempio, u regiji Sardinija.
Položaj LGBT osoba u Srbiji
Zakoni protiv anti-LGBT+ govora
Od 2003. godine postoji zakonodavstvo (deo Zakona o informisanju) posebno uspostavljen za suzbijanje verbalne diskriminacije na osnovu seksualne orijentacije u medijima. Ista zabrana je bila deo Zakona o radiodifuziji usvojenog 2002. godine; međutim, to nikada nije efikasno ispoštovano, s obzirom da Agencija za radio emitere (nezavisna vladina agencija) nije preduzela nikakve mere protiv prestupnika. U širem smislu, Zakon o zabrani diskriminacije iz 2009. zabranjuje govor mržnje na osnovu seksualne orijentacije u širem srpskom društvu. Usvajanjem novih izmena i dopuna Zakona o zabrani diskriminacije 2021. godine, rodni identitet je uvršten kao osnov za zabranu diskriminacije, čime je Srbija druga zemlja u regionu koja je to učinila.
Zakoni o zločinima iz mržnje
Skupština Srbije je 24. decembra 2012. godine usvojila izmene Krivičnog zakona kojima se uvodi pojam „zločina iz mržnje“, uključujući i na osnovu seksualne orijentacije i rodnog identiteta. Prva presuda po ovom zakonu izrečena je 2018.
Organizacije
Prva poznata LGBT+ organizacija u Srbiji, Arkadija, osnovana je 1990. godine u Beogradu. Ugašena je 1995. godine. Iste godine je osnovan Labris. Tokom godina, Labris se redovno sastaje sa zvaničnicima kako bi razgovarali o diskriminaciji i prevenciji nasilja, podizanju svesti o LGBT+ pravima kroz edukativne kampanje i javne događaje, kao i kampanju za povećanje zakonskih prava za istopolne parove.
Neke od ostalih grupa su Geten-LGBT, grupa osnovana 2000. godine u Beogradu, Gej strejt alijansa, sa sedištem u Beogradu, Asocijacija Duga, sa sedištem u Šapcu i regionu i Beograd prajd, osnovan 2011.
GOOSI (Gej organizacija osoba sa invaliditetom), sa sedištem u Beogradu, zalaže se u ime i vodi kampanje u korist LGBT+ osoba sa invaliditetom. Organizacija Egal se zalaže za prava LGBT+ osoba (uglavnom trans* osoba) i pruža pravno savetovanje i psiho-socijalnu podršku.
Društveni uslovi
mini|200x200piskel|Parada ponosa u Beogradu 2017. Gejevi i lezbijke se i dalje suočavaju sa diskriminacijom i uznemiravanjem u Srbiji. Većina građana Srbije zadržava čvrste stavove protiv homoseksualnosti. Bilo je brojnih slučajeva nasilnog maltretiranja homoseksualaca, najekstremnije tokom prvog beogradskog gej prajda 2001.
Beogradski prajd je prvi put uspešno održan u septembru 2014. godine u Beogradu. Od tada se svake godine održavaju uspešne parade ponosa, na kojima redovno prisustvuju lokalni gradonačelnici i pojedini ministri u vladi.
U junu 2017, Ana Brnabić je postala predsednica Vlade Srbije, kao prva žena i prva otvorena gej osoba na toj funkciji, i druga LGBT+ žena na čelu vlade (posle Johanne Sigurdardotir sa Islanda). Bila je i prva premijerka Srbije koja je prisustvovala paradi ponosa. NJeno imenovanje na mesto premijerke naišlo je na kritike i protivljenje i levičarskih i desničarskih grupa. Levičarske grupe optužile su Brnabićevu da je predsednikova „marioneta” i da će njena seksualna orijentacija služiti za prikrivanje kršenja ljudskih prava. Desničarske grupe su se protivile njenoj nominaciji zbog njene seksualne orijentacije.
U septembru 2017. godine premijerka Brnabić je učestvovala na Paradi ponosa u Beogradu. Brnabićeva je na tom događaju rekla: "„Vlada je ovde za sve građane i obezbediće poštovanje prava svim svojim građanima.”"
U februaru 2019. Milica Đurđić, partnerka Ane Brnabić, rodila je sina Igora. Kako navodi agencija Frans-Pres, „Ana Brnabić je jedna od prvih premijerki čija se partnerka porodila dok je bila na funkciji... i prva na svetu u istopolnom paru“.
Dana 17. maja 2019. godine, povodom Međunarodnog dana borbe protiv homofobije, transfobije i bifobije, nekoliko stotina ljudi okupilo se u centru Novog Sada na, kako je rečeno, prvom gej skupu grada na severu Srbije. Događaj je organizovala lokalna nevladina grupa Egzit uz podršku gradskih zvaničnika.
Marko Mihailović iz Beograd prajda je u intervjuu iz 2021. izjavio da pripadnici LGBT+ zajednice u Srbiji slobodno žive samo u Novom Sadu i Beogradu, dok je u drugim gradovima u Srbiji mržnja prema LGBT+ osobama visoka.
Medicina
Zvanični medicinski udžbenici koji homoseksualnost svrstavaju pod „seksualne devijacije i poremećaji” bili su u opticaju i u širokoj upotrebi. Posle nekoliko zahteva da to učini, Srpsko lekarsko društvo je konačno u zvaničnom pismu Labrisu, srpskoj LGBT+ organizaciji, 2008. godine navelo da istopolna orijentacija nije bolest. Homoseksualnost je skinuta sa zvanične liste bolesti od 1997. godine, kada je Srbija počela da primenjuje MKB-10.
U izveštaju UN iz 2017. za LGBT+ prava u istočnoj Evropi, kao jedan od problema u Srbiji je navedeno da se „transseksualnost” još uvek klasifikuje kao mentalni poremećaj.
Obrazovanje
Krovna organizacija mladih Srbije (KOMS) je tokom šestomesečnog istraživanja pod nazivom Srušimo četiri zida ispitala stavove prema LGBT+ zajednici u školama u 5 gradova: Somboru, Čačku, Kraljevu, Vrnjačkoj Banji i Vranju. KOMS je izrazio zabrinutost zbog manjka podrške i razumevanja za LGBT+ osobe od strane učenika, kao i da nastavnici ne posvećuju dovoljno vremena LGBT+ temama na časovima. Jedan od zaključaka je bio i da su mladi neinformisani o temama vezanim za LGBT+ zajednicu.
U Čačku, 39,3% ispitanih učenika mislilo da je Zakonom o istopolnim zajednicama predviđeno da bi osobe u istopolnim zajednicama mogle da usvajaju decu, iako nije. U istom gradu, više od polovine ispitanih ne bi prihvatilo da se dve osobe istog pola drže za ruke, ljube ili grle u javnosti, a 64,2% uopšte ne podržava održavanje Parade ponosa. Kao razlog, ispitani su naveli javni moral i religijska uverenja. U isto vreme, 49,4% je misli da LGBT+ zajednica uopšte ne narušava javni moral i religiozna uverenja građana. 59% ispitanih uopšte ne podržava pravo istopolnih parova da usvoje dete, dok 22,5% potpuno podržava.
U Somboru, 56% profesora je reklo da se sa LGBT+ temama nikada nisu susreli tokom formalnog obrazovanja, a 90% da se sa LGBT+ temama nisu susreli u udžbeniku. 60% profesora je izrazilo mišljenje da za LGBT+ teme treba napraviti mesta u formalnom obrazovanju.
U Vranju, polovina škola je odbila da učestvuje u istraživanju. 64% ispitanih nastavnika je tvrdilo da je homoseksualnost poremećaj, iako je skinuto sa liste mentalnih poremećaja 1973. 21% nastavnika se izjasnio da se učenici mogu sprečiti da postanu deo LGBT+ zajednice kvalitetnim vaspitno-obrazovnim programom, dok je 47% reklo da to nije moguće. 67% nastavnika nije znalo da li u školi u kojoj rade postoji neki LGBT+ učenik. 44% veruje da LGBT+ učenici nisu negativan uticaj na ostale učenike, a 16% misli da jesu. 44% nastavnika nije želelo da odgovori na pitanje „da li je nastavnicima koji su deo LGBT+ zajednice mesto u školi”, dok je 39% reklo ne, a 17% da. Četvrtina ispitanih uopšte ne misli da škola treba da bude inkluzivna kada se radi o osobama koje pripadaju LGBT+ zajednici.
Udžbenici
Organizacija Labris je 2018. godine podnela tužbu poverenici za zaštitu ravnopravnosti zbog nastavljenog korišćenja udžbenika u kojima je homoseksualnost opisana kao bolest, uprkost opšte preporuke zaštitnice iz 2014. godine. Udžbenici u kojima su LGBT+ osobe diskriminisane su potpuno povučeni iz upotrebe tek 2019. godine, iako je Srpsko lekarsko udruženje homoseksualnost skinulo homoseksualnost sa liste bolesti 2008.
Pojavljivanje tema polnog i rodnog identiteta u udžbenicima za biologiju osmog razreda osnovne škole izdavačke kuće Klett 2021. godine je izazvalo negativne reakcije nekih nastavnika i roditelja, smatrajući teme „nametanjem rodne ideologije koja se kosi sa tradicijom i verom”, „promocijom homoseksualnosti” i „uvođenjem pojma interseksualnosti”.
Vojna služba
2010. godine, Gej lezbejski info centar je izjavio da gejevi i lezbijke mogu da slobodno služe u vojsci i da vojska Srbije ne diskriminiše po pitanju seksualne orijentacije iako u samoj vojsci postoje predrasude prema muškim gej vojnicima.
Godine 2013, Jovan Krivokapić, tadašnji portparol Ministarstva odbrane, izjavio je da „seksualno opredeljenje nije, niti će biti prepreka za nekoga ko želi da bude profesionalni vojnik u Vojsci Srbije. Pitanje o seksualnom opredeljenju se nije postavljalo u regrutnom sistemu obaveznog služenja vojnog roka, a ne postavlja se ni danas ni u jednoj od faza prijema u profesionalnu vojnu službu.”
Godine 2014, oficirka srpske vojske Helena Vuković se autovala kao trans žena, što je rezultovalo u njenom penzionisanju od strane vojske Srbije. Razlog koji je bio naveden je bio da „njena dijagnoza može da ukalja reputaciju vojske”. Vuković je vojsku uspešno tužila.
Prema istraživanju iz 2021. pod nazivom Mapiranje (ne)diskriminacije u sistemu Vojnog školstva RS, polaznici dve vojne škole nisu uspeli da opaze bilo kakvu diskriminaciju bilo koje istraživane grupe, a te grupe su bile žene, etničke, nacionalne i verske manjina, ateisti i LGBT+ osobe. Takođe, učesnici u radu fokus grupa istraživanja su kao jedinu grupu koja ne bi naišla na nediskrimiratoran tretman od navedenih istakli LGBT+ osobe. Većina učesnika je očekivala da se netolerantnost društva „preslikava i multiplikuje” u vojsci Srbije. Takođe je odgovoreno na tvrdnju Krivokapića, navodeći da „ako nešto nije prijavljeno, ne znači da ne postoji”. U udžbenicima koji se koriste u vojsci se homoseksualnost ili ne obrađuje ili se, kao u udžbeniku iz psihologije, pominje kao „nastrano zadovoljavanje”.
Policija
U Srbiji, većina LGBT+ osoba ne prijavljuje nasilje i pretnje jer veruju da im policija neće pomoći, da će biti podvrgnuti ruglu i ponižavani. U izveštaju udruženja Da se zna! „Podaci, a ne zvona i praporci” iz 2017. godine, više od polovine žrtava nasilja nad LGBT+ osobama je rad policije na njihovom slučaju ocenilo kao „negativan i ponižavajući”. Tako je tokom prijave pretnji smrću, jedan gej muškarac od policajca dobio ponudu da se upozna sa njegovom koleginicom kako bi „prešao na pravu stranu”.
U aprilu 2017. godine, grupa mladića je pretukla trans ženu ispred kluba u Beogradu. Kad je žrtva pobegla od napadača i došla na lokalnu taksi stanicu, jedan taksista je upalio auto i odaljio se od nje, a drugi u čiji je auto uspela da uđe je pokušao da je izbaci dok su dva napadača pokušavala da je izvuku iz kola. Žrtva je za organizaciju Egal ispričala:
U tom trenutku su taksisti pristigli kolege da mu „pomognu”, a jedan taksista je navodno izjavio: „Ne vozimo transvestite, pedere i krvave”. Taksisti su se razišli i ostavili žrtvu krvavu na ulici. Kad je pozvala policiju, prosleđen joj je broj dežurne službe na Savskom vencu, koji nije uspela da dobije. Pošto je uspela da ode u policijsku stanicu Savski Venac da prijavi napad, kako je navedeno, dežurni policajac ju je pitao „Šta ti treba da se oblačiš tako?” Posle odlaska u Urgentni centar gde joj je konstantovan prelom desne šake i posekotine po glavi i telu, dežurni policajac ju je informisao da „su praznici pa se neće raditi na prijavi” i da je „i Kenedi ubijen pa se ne zna ko je kriv”. Egal je oštro osudio napad i ukazao na to da Ministarstvo unutrašnjih poslova Srbije često tvrdi da su obučili stotine radnika za rad sa LGBT+ osobama.
U junu 2022. godine, Prajd info centar je napadnut po četrnaesti put od svog osnivanja, a ni u jednom slučaju, niko nije procesuiran do kraja. Par meseci pre tog napada, u februaru, čovek je upao u centar i počeo da lomi invertar i preti zaposlenima.
Priznanje azila
Godine 2019, mladom iranskom gej muškarcu je odobren azil na osnovu njegove seksualne orijentacije.
Incidenti
mini|150p|Organizacija Obraz je raspuštena odlukom Ustavnog suda 2012. godine. Zaštitu LGBT+ osoba u Srbiji dodatno komplikuje postojanje različitih nacionalističkih i neonacističkih udruženja poput Obraza, 1389, i Levijatana čije stavove neretko dele pojedine desničarske političke stranke.
Parade ponosa
Nekoliko parada ponosa je moralo biti otkazano. Proslave Dana ponosa u Beogradu 2004. i još jedna u Novom Sadu 2007. godine otkazane su zbog nemogućnosti obezbeđivanja adekvatne bezbednosti od nasilja zbog ograničenih resursa. Beograd Prajd 2009. takođe je otkazan iz sličnih razloga, jer policija nije mogla da garantuje bezbednost učesnika.
Parada ponosa 2010.
Nakon objavljivanja planova za održavanje Parade ponosa 2010, više organizacija je slalo pretnje u kojima se pozivalo na fizičko nasilje nad učesnicima parade. Skup od 6500 ljudi pokušao da napadne učesnike Parade ponosa 2010. u Beogradu. Tokom nereda su napadnute zgrade Demokratske stranke, Socijalističke partije Srbije, RTS-a, pokretni mamograf, kao i brojne prodavnice u centru Beograda koje su opljačkane. 132 policajca i 25 građana je povređeno, dok je 249 osoba uhapšeno.
Tadašnja poverenica za zaštitu ravopravnosti Nevena Petrušić je mitropolitu mitropolije crnogorsko-primorske SPC Amfilohiju naložila da se izvini za vređanje LGBT+ zajednice povodom Parade ponosa 2010. Amfilohije je izjavio da „je na Paradi ponosa viđen smrad koji je zagadio prestoni grad Beograd, strašniji od uranijuma, najveći smrad sodomski koji je ova savremena civilizacija uzdigla na pijedastal božanstva”. Posle predloga da se izvini, Amfilohije je izjavio da nema nameru da se izvini i da „nije izrazio mržnju prema čoveku”. Demokratska stranka, koja je nominovala Petrušić na poziciju poverenice, je osudila „nerazumnu i protivpravnu odluku” poverenice, tvrdeći da je narušila ustavno pravo na slobodu veroispovesti. Od nje su zahtevali izvinjenje SPC i neopozivu ostavku.
Evroprajd 2022.
Od objavljivanja Beograda kao domaćina godišnje pan-evropske manifestacije Evroprajd za 2022. godinu, članovi SPC, mnoge stranke i javne ličnosti su izjavili svoje nezadovoljstvo tim odabirom. U Beogradu su se više puta pojavljivali grafiti koji pozivaju na nasilje i smrt LGBT+ zajednici. Gradonačelnik Beograda Aleksandar Šapić izjavio je da „ne razume svrhu Evroprajda”, „da ga neće predvoditi, naravno” i da će umesto toga podržati manifestacije kao što je Dan porodice. Stranke Dveri i Pokret obnove Kraljevine Srbije su u više navrata pozvale na otkazivanje događaja, navodeći „da je njeno održavanje antidemokratsko nasilje”, kao i da „predstavlja zdravstveni rizik”, „teror manjine”, kao i da će na organizaciju biti potrošeno 40 miliona Evra,  što je demantovao Beograd prajd, koji tvrdi „da nisu dobili ni dinar iz budžeta”, kao i Beogradski centar za bezbednosnu politiku. Episkop Nikanor je u avgustu 2022. izjavio da bi „da bi oružje upotrebio da ga ima” pričajući o učesnicima Evroprajda, pozvao ljude da se pobune nasilno, kao i da će „prokleti svakog ko ovo propoveda”, što je naišlo na osude uglavnom levičarskih političkih partija,, Poverenice za zaštitu ravnopravnosti i Predsednika Aleksandra Vučića. Dana 14. aprila 2022, održan je protest „Za odbranu porodice” protiv održavanja Evroprajda u Beogradu.
Dana 27. avgusta 2022, predsednik Srbije je izjavio da je Evroprajd otkazan. Istog dana, organizatori Evroprajda i EPOA su izjavili da predsednik nema ovlašćenje da otkaže Evroprajd, već da može samo da pokuša da ga zabrani. Takođe je rečeno da bi potencijalna zabrana bila kršenje Ustava, kao i članova 11, 13. i 14. Evropske konvencije o ljudskim pravima koji je Srbija ratifikovala kao članica Saveta Evrope. EPOA je takođe podsetila da je premijerka Srbije obećala punu podršku Vlade Srbije za Evroprajd i da očekuju da će to obećanje biti ispunjeno. LJudi su ponovo pozvani da izađu u protestnu šetnju 17. septembra, kao što je i planirano.
Nasilje, pretnje i omalovažavanje
Godine 2017, istaknuti srpski LGBT+ aktivista Boban Stojanović dobio je azil u Kanadi nakon što je dokumentovao oko 1000 različitih stranica nasilja usmerenog prema njemu i njegovoj partnerki. U intervjuu u aprilu 2018, Stojanovićeva partnerka je rekla da je nasilje na njih izvršilo veliki pritisak, zbog čega je par bio primoran da napusti Srbiju.
mini|Končita Vurst odnosi pobedu na Pesmi Evrovizije 2014. Nenad Pagonis je posle imitiranja Končite Vurst u izvedbi pesme Rise Like a Phoenix u emisiji „Tvoje lice zvuči poznato” optužen za transfobiju kad je pri kraju nastupa pocepao svoju haljinu, a onda tokom komentara žirija izjavio da „je imao moralnu dilemu oko toga da li treba da imitira Končitu” i da „mu je drago što su mu deca mala, da ne mora da im objašnjava koga je imitirao”. Marija Šerifović je na njegovo ponašanje odgovorila sa izjavom da je „velika razlika između pedera i pederčine”.
Istraživanje Ujedinjenih nacija iz 2017. je pokazalo da je 70% LGBT+ osoba pretrpelo neki vid psihičkog nasilja i zlostavljanja.
Godine 2019, čovek je pretučen u Beogradu zato što je nosio roze torbu, zbog koje su napadači posumnjali da je gej.
U martu 2020. godine, grupa od oko 200 srednjoškolaca se okupila u Leskovcu kako bi protestvovali protiv najavljene Parade ponosa u Leskovcu, koja nije ni bila planirana. Učesnici su uzvikivali poruke mržnje prema LGBT+ zajednici, a nekoliko novinara je tom prilikom fizički napadnuto.
Tokom protesta „Za odbranu porodice” u avgustu 2022, jedan od govornika je LGBT+ osobe opisao kao „ne ljudi, nego životinje, to su fekalije” i pozvao na streljanje njih u glavu, na oduševljenje okupljenih.
Javno mnjenje
Pozitivnije stavove prema LGBT+ pravima imaju, prema starosti, mladi (18—29 godina); prema obrazovanju, visoko obrazovani; a prema mestu boravka, oni koji žive u Vojvodini i Beogradu.
Prema rečima poverenice za zaštitu ravnopravnosti, istraživanje sprovedeno 2012. godine pokazalo je da 48 odsto građana Srbije veruje da je homoseksualnost bolest.
Prema podacima Udruženja za jednaka prava iz 2018. godine, 26 odsto stanovništva zemlje prekinulo bi kontakt sa osobom ako bi saznalo da je ta osoba LGBT+, 38 odsto stanovništva veruje da je homoseksualnost bolest, 48 odsto roditelja bi potražilo lečenje zbog njihovog LGBT+ deteta, 70 odsto se protivilo pravu LGBT+ osobe da nasledi imovinu svog istopolnog partnera, a 90 odsto se protivilo usvajanju deteta od strane LGBT+ osobe.
Prema anketi iz 2017. koju je sprovela ILGA, 59% ispitanih se složilo da gej, lezbijke i biseksualci treba da uživaju ista prava kao i strejt ljudi, dok se 24% ne slaže. Pored toga, 64% se složilo da treba da budu zaštićeni od diskriminacije na radnom mestu. Mišljenje da osobe koje su u istopolnim vezama treba optužiti kao kriminalce je delilo 21% ispitanih, dok se 55% nije složilo sa tim. Što se tiče transrodnih osoba, 63% se složilo da treba da imaju ista prava, 65% veruje da treba da budu zaštićene od diskriminacije pri zapošljavanju, a 51% veruje da im treba dozvoliti da promene svoj zakonski pol. Pored toga, većina Srba bi prihvatila LGBT+ komšiju. Iste godine, anketa Ujedinjenih nacija dolazi do podatka da 90% ljudi ne podržava paradu ponosa.
Prema podacima iz 2017. iz istraživanja Centra E8, 44% žena se slaže da istopolni brakovi treba da budu legalni (14,8% se u potpunosti slaže, 29,2% se slaže), dok se 38,2% protivi (15,0% se protivi potpuno, 23,2% se protivi). Istovremeno, 32,6% muških ispitanika se slaže da istopolni brakovi treba da budu legalni (12,8% se potpuno slaže, 19,6% se slaže), dok se 50,8% protivi (26,2% se protivi potpuno, 24,6% protivi).
Prema podacima Civil Rights Defenders-a iz 2021. godine, dok je podrška istopolnim brakovima i dalje niska (26%), kada se razvrstane na pojedinačna prava za koja se predviđa da će biti regulisana Zakonom o istopolnoj zajednici, postoji široka podrška za svako pravo (59 %-73%). 80% građana smatra da bi LGBT+ osobe trebalo da imaju bar neka prava koja će biti regulisana Zakonom o istopolnoj zajednici, drugom po veličini među svim zemljama Zapadnog Balkana (posle Crne Gore, koja je 2020. godine usvojila zakon o registrovanim partnerstvima istog pola). U slučaju skoro svakog prava, podrška je značajno veća kod mlađih (18-29) i visokoobrazovanih ispitanika iz Beograda i Vojvodine. Stavovi prema gotovo svim pitanjima vezanim za LGBT+ zajednicu su se u Srbiji značajno poboljšali u poslednjih 5 godina. Iako su uočena poboljšanja, istraživanje pokazuje da je homofobija i dalje rasprostranjena na nekoliko glavnih računa u društvu, kao što je da 57% veruje da je homoseksualnost bolest. Preko 2/3 ispitanika smatra da bi trebalo dozvoliti održavanje mirnih marševa ponosa u Beogradu.
Istraživanje je pokazalo da su mlađi od 29 godina najpolarizovanija grupa ispitanih, te u toj grupi ima najviše onih koji si se pridružili paradi ponosa, ali i najviše onih koji bi bili spremni na nasilje protiv učesnika parade. Dve petine građana koji lično poznaju osobu različite seksualne orijentacije imaju pozitivan stav prema toj populaciji, što je 4 puta više od proseka, dok među onima koji posredno poznaju ili misle da poznaju LGBT+ osobu ima više onih sa negativnim stavovima i želja za interakcijom je ispod proseka.
Podršku LGBT+ populaciji i pozitivna osećanja prema LGBT+ populaciji iznad proseka u Srbiji imaju:
Otpor prema LGBT+ populaciji postaje veći što je testirani odnos bliži ispitaniku (najmanji otpor kao sunarodnik, najveći kao član porodice).
Više od 87% LGBT+ žrtava nasilja nema nikakvu informaciju da je po njihovoj prijavi policiji išta urađeno.
{{legend|#FDEBD0|Pitanje postavljeno samo LGBT+ osobama}}
Istopolni brakovi i istopolne zajednice
U istraživanju CESID-a, kad su upitani o tome da li probleme istopolnih zajednica treba regulisati pravnim propisima, 37% je reklo ne, 20% je reklo da sve treba da reši sve potencijalne odnose, a 26% da bi samo tehničke stvari trebalo rešavati, jer se ne radi o braku. One grupe koje iznad proseka imaju pozitivne stavove prema LGBT+ zajednici su i iznad proseka podržale zakonsku regulativu.
Iznad proseka istopolnim zajednicama se protive:
Lift za gubilište
Ascenseur pour l'échafaud ( ili Dizalo za stratište) je francuski crno-bijeli kriminalistički film snimljen u režiji Louisa Mallea, kome je predstavljao režijski debi, i premijerno prikazan početkom 1958. godine, danas poznat kao jedno od najznačajnijih ostvarenja kriminalističkog žanra 1950-ih.
Lift za gubilište je kritičare impresionirao time što je Malle istovremeno koristio motive i ikonografiju američkog film noira, dok mu je istovremeno dao vlastiti autorski stil. To se prije svega odnosilo na sumornu atmosferu pariških ulica noću, koju je snimio direktor fotografije Henri Decaë, ali i poseban pečat dala jazz muzika koju je napisao Miles Davis, i koja je poslije izdana kao jedan od najpopularnijih albuma u njegovoj karijeri. Dio kritičara je Malleove narativne tehnike i montažu povezao sa onima koji će uskoro postati zaštitni znak Novog vala. Posebne je, pak, pohvale dobila Jeanne Moreau, kojoj je upravo nastup u Liftu za gubilište dao status jedne od najvećih francuskih filmskih zvijezda svog vremena.
Železnice Srbije
mini Železnice Srbije je akcionarsko društvo kome je glavna delatnost obavljanje prometa roba i putnika na prugama, vuča vozova i održavanje vučnih jedinica, održavanje pruge i tehnički nadzor, u Srbiji.
Muzej železnice
mini|levo|180p|Deo postavke eksponata u Muzeju Železnice u Beogradu. mini|desno|180p|Izgled parne lokomotive „Rama“ za kolosek širine 760 mm, iz [[1873|1873., u požeškom muzejskom odeljenju 2005. U proleće 2012. godine izvršeni su konzervatorski radovi.]] Železnički muzej u Beogradu osnovan je 1. februara 1950. godine, i otvoren je za sve ljubitelje železnice kao i domaće i strane turiste. Prva stalna postavka otvorena je 30. aprila 1953. godine. Muzej poseduje preko 40.000 predmeta grupisanih u nekoliko zbirki, od kojih je najznačajnija tehnička (zbirka lokomotiva, vagona normalnog i uzanog koloseka, signalnih i sigurnosnih uređaja i sl.), istorijska i umetnička zbirka primenjenih umetnosti. U svom sastavu Železnički muzej ima arhivu i stručnu biblioteku. Arhiv čuva istorijsku građu i tehničku dokumentaciju, nekoliko hiljada fotografija i negativa, zbirke geografskih i železničkih mapa. Odeljenje uzanih pruga Železničkog muzeja je svečano otvoreno 12. aprila 1990. godine u Požegi. Muzejsko odeljenje se prostire na površini od 1,5 hektara na kome se nalaze eksponati vezani za sistem pruga uskog koloseka na prostoru Srbije i Bosne i Hercegovine. U Odeljenju su izložene 8 parnih lokomotova i 10 vagona, od putničkih preko službenih do teretnih. Najvrednije eksponate predstavljaju četiri parne lokomotive. Lokomotiva „Rama“, najstarija sačuvana ispravna parna lokomotiva (u Srbiji i BiH) za kolosek širine 760 mm (u svetu), proizvedena u minhenskoj fabrici „Kraus“ 1873. godine. Lokomotiva „Kralj Srbije“, od milošte kasnije nazvana „Milan“, najstarija parna lokomotiva proizvedena na Balkanu, izrađeni u livnici i mašinskoj radionici u rudniku Majdanpek, 1882. godine. Dve lokomotive za kolosek 600 mm „Kostolac“, proizvedene 1916. godine u SAD, nakon Prvog svetskog rata saobraćale za potrebe na rudničkoj železnici Rudnika uglja Stari Kostolac (u svetu je sačuvan samo još jedan primerak ovog tipa lokomotive). Muzejsko odeljenje radi svakog dana, a ulaz je besplatan.
Voz „Romantika“
Muzejski voz „Romantika“ ustanovljen je 1996. godine sa ciljem da se u putničkom saobraćaju ponude, ljubiteljima železnice i turistima, atraktivna putovanja, sačuvanim i restauriranim garniturama voza sa početka 20. veka. Parne lokomotive potiču iz 1917, 1922 i 1940, godine. Kompozicije sadrže vagone I, II i III razreda, kao i vagone restorane. Kapacitet voza je 550 putnika. Voz „Romantika“ saobraća od aprila do oktobra, vikendom po unapred utvrđenom planu. Polazna stanica je Beograd, a jednodnevni izleti se organizuju ka Sremskim Karlovcima, Vršcu, Jagodini, Paliću, Smederevu, Beškoj, Despotovcu, Beloj Crkvi, Ovčar banji i dr. Polasci ovog voza se usklađuju sa turističkim manifestacijama u navedenim mestima.
Šarganska osmica
mini|desno|180p|Turisti tokom predaha na stanici Jatare uoči polaska muzejskog voza „Nostalgija“ na trasi [[Šarganska osmica|Šarganske osmice, leto 2013.]] Šarganska osmica je muzejsko-turistička železnica uzanog koloseka kojom saobraća muzejski voz „Nostalgija“, u letnjoj sezoni od aprila do oktobra i zimskoj od 25. decembra do 25. januara. Tokom letnje sezone preveze se u proseku oko 80 hiljada turista. Revitalizacija i obnova brdske deonice nekadašnje pruge uzanog koloseka Užice - Višegrad - Sarajevo, uklonjene 1974. godine, od seoskih stanica Mokra Gora - Šargan - Vitasi završena je 2003. godine. Obnovljena je najatraktivnija deonica u dužini od 15,5 kilometara, a prvi voz, sa muzejskom parnom lokomotivom oznake JŽ 83 -173, krenuo je da prevozi turiste i ljubitelje železnice 1. septembra 2003. godine. Karakteristika šarganske pruge je da je jedini način da se savlada visinska razlika od samo 300 metara bila izgradnja petlje - osmice duge 15 kilometara. Za sat vremena vožnje, voz prolazi kroz 22 tunela i preko pet mostova, prugom koja savlada visinsku razliku i uspon od 300 metara.
Plavi voz
Plavi voz je muzejsko-turistički voz kojim se vozio nekadašnji predsednik SFR Jugoslavije J. B. Tito sa svitom tokom njegove vladavine. Izrada vagona je počela 1956. godine u fabrici „Goša“, a ime je dobio od radnika jer je ofarban u plavo da bi se razlikovao od ostalih uglavnom zelenih kompozicija Jugoslovenske železnice. Voz je činio celinu kojom mu je omogućen rad i boravak i sve protokolarne obaveze tokom putovanja kako u zemlji tako i u inostranstvu. Unutrašnjost voza je luksuzna i komforna a nosio je epitet salonskog voza. Enterijer je urađen u stilu art dekoa i posle više od pola veka izgled je ostao nepromenjen. Od 2004. godine ovaj voz je prvi put otvoren za širu javnost, odnosno za domaće i strane turiste. Od tada plavi voz ima 30 do 40 tura godišnje. Voz je moguće iznajmiti, a ovo uglavnom koriste domaće i strane firme.
Upravljanje i proces restruktuiranja
mini|desno|180p|Poslovno sedište „Železnica Srbije - A. D." u Beogradu nalazi se u [[Zgrada Ministarstva saobraćaja u Beogradu|Palati Ministarstva saobraćaja izgrađene 1931. godine, po projektu arhitekte Svetozara Jovanovića.]] mini|desno|180p|Radna motorna kola ŽS serije 901. „Železnice Srbije“ se nalaze u procesu konsolidacije, reorganizacije i racionalizacije koje će trajati tokom narednih godina kako bi se dostigla osnova za potpuno restrukturiranje i održivo finansiranje železnica u skladu sa savremenim propisima i tržišnim poslovanjem. Na osnovu toga donet je Zakon o železnicama 2005. godine, koji je sadržao niz značajnih novina. Iste te godine osnovana je „Direkcija za železnice“ kao posebna organizacija, koja obavlja poslove državne uprave u oblasti železnice utvrđene ovim zakonom, kao i zakonom kojim se uređuje bezbednost i interoperabilnost u železničkom saobraćaju. Vlada Srbije je usvojila na svojoj sednici, održanoj 28. maja 2011. godine, Odluku o promenu pravne forme Javnog preduzeća Železnice Srbije i Odluku o izmenama i dopunama osnivačkog akta. Ovim su Železnice Srbije postale akcionarsko društvo, koje se sastoje iz kontrolnog (matičnog) i četiri zavisna Društva, i to:
Skupštinu A. D. „Železnica Srbije“ imenuje Vlada Republike Srbije. Dok Skupština A. D. imenuje odbor direktora, iz čijih redova se bira Generalni direktor. Takođe, odbor predlaže kandidate Skupštini A. D. za direktore poslovnih Društva. Skupštine Srbije je usvojila nov Zakon o železnici, 22. maja 2013. godine. Ovaj zakon predviđa razdvajanje železničkog sistema Srbije na deo za upravljanje infrastrukturom, organizovanje i regulisanje saobraćaja i na deo za prevoz putnika i roba, kao i donošenje petogodišnji Nacionalnog programa železničke infrastrukture u kome će biti utvrđeno stanje infrastrukture i mere potrebno za njeno održavanje i razvoj. Broj zaposlenih 31. decembra 2000. godine iznosio je 32.832 a na dan 31. decembra 2012. godine ukupan broj zaposlenih bio je 18.356 što predstavlja smanjenje od 14.476, odnosno 44%. „Železnice Srbije“ danas imaju 25 registrovanih sindikata radnika od kojih su samo tri reprezentativna.
Kosmos-206
Kosmos-206 je jedan od preko 2400 sovjetskih vještačkih satelita lansiranih u okviru programa Kosmos.
Železnice Srbije
Infrastruktura
mini|desno|180p|EMV ŽS 412 na dvokolosečnom mostu preko reke Save u [[Beogradu.]] Železnička pruga se na osnovu Zakona o železnici iz 2013. kategoriše: Ukupna dužina glavnih prolaznih koloseka u stanicama i otvorenim prugama u Srbiji je 4.093 kilometara, od čega je 3.526 km jednokolosečnih otvorenih pruga i 283 km dvokolosečnih otvorenih pruga. Od toga elektrificirano je 1.279 kilometara koloseka otvorene pruge sa glavnim prolaznim kolosecima, 1000 km jednokolosečnih pruga i 279 km dvokolosečnih pruga. Železnička mreža u Srbiji se zasniva na širini koloseka od 1.435 -{mm}-, a svi ostali sistemi kolosečnih širina su napušteni počevši od 1964. godine. Oko 45% pruga u Srbiji ima dozvoljeno osovinsko opterećenje od 22,5 t dok je na 30% pruga to opterećenje ispod 16 t. Oko 25% magistralnih pruga železničke mreže u Srbiji nalazi se na Koridoru X i njegovim kracima-Xb i Xc. U planu razvoja železničke infrastrukture težište predstavlja Koridor X. Posle 2000. godine urađeni su projekti rekonstrukcije i modernizacije pruga na ovom koridoru.
Kosmos-206
Kosmos-206 je lansiran sa kosmodroma Pleseck, SSSR, 14. marta 1968. Raketa-nosač R-7 Semjorka (8K71, NATO oznaka SS-6 Sapwood) sa dodatim stepenom je postavila satelit u orbitu oko planete Zemlje.
Železnice Srbije
Koridor X
mini|desno|180p|Stanica na Koridoru X, u [[Smederevska Palanka|Smederevskoj Palanci, na magistralnoj pruzi Beograd - Niš.]] mini|desno|180p|ŽS serija 441 na „Koridoru X“ krak b, na magistralnoj pruzi [[Subotica - Novi Sad kod Novog Žednika.]] Najvažnija železnička mreža kroz Srbiju je međunarodni „Koridor X (E70 i E85)“ koji je dug 767 km i samo 32% dužine koridora je dvokolosečno, elektrotehnička oprema je tehnološki zastarela, a pruga Niš - Dimitrovgrad nije elektrificirana. Trenutna komercijalna brzina je oko 50 km/sat. Potrebna su velika ulaganja da bi mreža pruga bila dovedena na standarde koje zahteva savremena železnička infrastruktura. Magistralne pruge Koridora X (E70 i E85) kroz Srbiju: Glavni železnički čvorovi na „Koridoru X“ kroz Srbiju: Direkcija za velike brzine UIC formirala je Geografsku Grupu Jugoistok Evrope (13 država) sa zadatkom da na tom prostoru afirmiše pruge velike brzine. Grupa Jugoistok donela je zaključak da modernizaciju železničke infrastrukture treba usmeriti na pet prioritetnih pravaca od kojih se tri nalaze u Mreži pruga za velike brzine Evrope (2001) Železnička mreža „visokih performansi“ obuhvata železničke pruge u regionu jugoistočne Evrope, koje će biti osposobljen da omoguće stvaranje železničkih veza visokog kvaliteta a postignut je Sporazum o uspostavljanju železničke mreže visoke performanse u jugoistočnoj evropi (SEECP). Ovaj Sporazum je ratifikovala Skupština Srbije 2006. godine. Cilj ovog sporazuma je da se do 2020. godine postigne uz odgovarajuća ulaganja komercijalna brzina najmanje 130 km/sat, a minimalna projektovana od 160-200+/-20 km/sat.
Koridor XI
mini|desno|180p|Dizel-motorni voz [[ŽS serija 711|ŽS serije 711 u stanici Vršac na magistralnoj pruzi Vršac - Beograd.]] mini|levo|180p|Stanica na Koridoru XI, u [[Požega|Požegi, na magistralnoj pruzi Beograd - Južni Jadran.]] Druga po važnosti železnička mreža u Srbiji je međunarodni „Koridor XI“ koji uključuje dva železnička pravca. Magistralna pruga Beograd – Granica Crne Gore, oznake E – 79, je jednokolosečna elektrificirana pruga ukupne dužine 287.4 kilometara. Najduži tunel na ovom pravcu u Srbiji je „Zlatibor“ 6169 metara. Magistralna pruga Beograd – Vršac – Granica Rumunije, oznake E – 66, ukupne dužine 104 kiliometara. Deonica Beograd Centar – Pančevo Glavna je jednokolosečna elektrificirana pruga dužine 15 kilometara, a deonica Pančevo Glavna – Vršac je jednokolosečna neelektrifikovana pruga dužine 80 kilometara. Ova pruga je dobrog stanja jer je remontovana 1986. godine. Obe magistralna pruge, pored Koridora X, su predviđena za modernizaciju. Magistralne pruge „Koridora XI“ kroz Srbiju:
Regionalna mreža
Regionalne pruge kroz Srbiju su uglavnom umrežene sa međunarodnim Koridorom X i XI. Glavni regionalni železnički čvorovi kroz Srbiju: mini|desno|180p|Dizel-motorni voz ŽS serije 710 između [[Jasenovik (Niš)|Jasenovika i Vrela na regionalnoj pruzi Zaječar - Knjaževac - Svrljig - Niš.]] Somborski železnički čvor se sastoji od tri glavna regionalna pravca: mini|desno|180p|Dizel-motorni voz ŽS serije 711 u stanici [[Bogojevo na regionalnoj pruzi Sombor - Novi Sad.]] Zaječarski železnički čvor se sastoji od tri glavna regionalna pravca: Zrenjaninski železnički čvor se sastoji od tri glavna regionalna pravca:
Kraljevački železnički čvor se sastoji od četiri glavna regionalna pravca:
Ostvareni, tekući i planirani projekti
Krajem 2003. godine završeni su kapitalni radovi na remontu deonice Kusadak – Velika Plana na „Koridoru X“, na magistralnoj pruzi Beograd – Niš, u dužini od 22 kilometara. Izvršen je remont gornjeg i donjeg stroja pruge, ugrađeni su novi putni prelazi, savremene skretnice, izvršen remont staničkih koloseka i renoviranje stanice u Smederevskoj Palanci. Radovi su finansirani kreditom Evropske investicione banke u visini 16,4 miliona evra. Godine 2005. završen je kapitalan remont jednokolosečne deonice Čortanovci – Sremski Karlovci – Karlovački Vinogradi – Petrovaradin na „Koridoru X“, na magistralnoj pruzi Beograd – Novi Sad, u dužini od 15 kilometara. Radovi su finansirani kreditom Evropske investicione banke u visini 14 miliona evra. Tokom 2006. godine završena je obnova šest tunela i 19 mostova na pruzi Niš – Dimitrovgrad čime je omogućen tovarni profil vozila „UIC C“ duž celog železničkog koridora X u Srbiji. Od 19 mostova, čelične konstrukcije na četiri objekta i četiri betonska mosta zamenjeni su potpuno novim. Najveći stari most na ovoj pruzi kod Staničenja zamenjen je novom, 125 tona teškom i 42 metara dugom konstrukcijom, vrednost radova iznosila je 270 miliona dinara a finansirani su iz kredita Evropske investicione banke (EIB). Radnici i stručnjaci „AD Hidrotehnike“ su uspešno proširili svih šest tunela za 1 metar sa obe strane, a visina im je povećana za 1,2 metra čime je omogućeno da ovom prugom prolaze najveći „hukapak“ vagoni. Vrednost radova na tunelima iznosila je 150 miliona dinara. Završetkom ovih radova stvoreni su uslovi za elektrifikaciju pruge Niš – Dimitrovgrad. Septembra 2007. godine otvorena je potpuno rekonstruisana železnička stanica u Kikindi, u čiju modernizaciju je uloženo 100 miliona dinara. U periodu od 2008. do 2010. godine izvršena je rekonstrukcija i modernizacija deonice Batajnica - Stara Pazova - Golubinci na „Koridoru X“, na magistralnoj pruzi Beograd - Šid. Izvršena je obnova levog i desnog koloseka između Batajnice i Nove Pazove, ukupne dužine 13,8 kilometara, kao i remont pet staničnih koloseka u Novoj Pazovi i sedam staničnih koloseka u Staroj Pazovi. Pored toga, izgrađen je novi desni kolosek od stanice Stara Pazova do stanice Golubinci, u dužini od 9,2 kilometara, čime je na čitavoj pruzi između Beograda i Šida uspostavljen dvokolosečni saobraćaj. Na osnovu ugovora sa Simensom i Telefonkablom izvršeno je osavremenjavanje signalno-sigurosnih, elektroenergetskih i telekomunikacijskih postrojenja, u visini od 5,7 miliona evra. mini|desno|180p|Međudržavna stanica na Koridoru X, u [[Dimitrovgradu, nakon renoviranja, na magistralnoj pruzi Niš - Sofija (krak koridora Xc oznaka E-70).]] mini|desno|180p|Stanica i koloseci nakon izgradnje na Koridoru X, u [[Nova Pazova|Novoj Pazovi, na magistralnoj pruzi Beograd - Novi Sad.]]
NCIS: Los Angeles (sezona 6)
Šesta sezona američke televizijske serije NCIS: Los Angeles je premijerno emitovana od 29. septembra 2014. do 18. maja 2015. godine.
Opis
Ovo je druga sezona u kojoj se glavna postava od prethodne sezone nije promenila.
Železnice Srbije
Ostvareni, tekući i planirani projekti
Februara 2011. godine, na osnovu sporazuma „Železnice Srbije“ i „Evropske banke za obnovu i razvoj“, u visini od 36,9 miliona evra, započeti su radovi, na izgradnji nove dvokolosečne pruge na Koridoru X, za brzine od 160 km na čas, na deonici u dužini od 10,5 kilometara na pruzi Beograd - Niš, od stajališta Gilje preko Ćuprije do Paraćina, kao i izgradnja dvokolosečnog novog čeličnog mosta na Velikoj Moravi kod Ćuprije raspona 322 metra. Građevinski radovi na pruzi koja uključuje i izgradnju 20 objekata, između ostalog izvršiće se potpuna rekonstrukcija stanice u Ćupriji, iznosiće 16,2 miliona evra. Elektrotehnički deo radova iznosiće 11,85 miliona evra i u skladu sa Ugovorom sa Simensom biće postavljanje oko 30 kilometara kontaktne mreže, tako da će elektrotehnička postrojenja na toj deonici omogućiti brzine od 160 km na sat. Građevinski radovi na mostu iznosiće 8,9 miliona evra.