New_York_Yankees
Godine Stengel i druga zlatna era (1948-1956 godine)
1949. godine, tim Iankei su još jednom izašli na vrh na tabeli lige, pobedivši moćne Crvene čarapeom poslednja dva dana sezone, lice koje je podstaklo početak modernog rivalstva između dva najstarija tima Američke Lige i dve najstarije nacionalne profesionalne bejzbol ekipe na severoistoku, uprkos većini zadobivenih povreda. Pre dve serije utakmica, momci iz Bronka bili su samo pobeda u odnosu na prvo mesto u ligi. Kako je Stengel preuzeo mesto menadžera ekipe te godine, interesovanje navijača za prisustvovanje igrama počelo je opadati širom MLB-a krajem 1940-ih, a Iankees su se suočili sa padom mnoštva nakon sezone 1947, kada su prodali oko 2,2 miliona karte. Iste godine vlasnik Crvene čarape, Tom Yavkei i generalni direktor Iankija Larri MacPhail, usmeno su se dogovorili da trguju DiMaggio za Teda Villiamsa, ali MacPhail je odbio da uključi Iogi Berra u trgovinu.. Tog oktobra Stengel je vodio svoje dečke ka još jednom šampionatu, pobedivši u Svetskoj seriji protiv Dodžera sa 4 pobede i porazom. Stengel, koji je pre imenovanja imao „reputaciju pomalo klovna“, prema Appelu i bio neuspešan u dva prethodna menadžerska stava MLB-a, ubrzo je izašao kao pobednik, nagrađen sa odlikovanjem da je Menadžer Godina AL. Kao rukovodilac, optimizirao je mečeve koristeći sistem vodova, igrajući više levičara protiv desnih rukavaca, a taj sistem se pokazao kao uspeh sa timom. Iste godine bi se posvetilo treći spomenik na poljima stadiona, u čast Babe Ruth, koja je svom timu, sportu i državi ostavila večnu zaostavštinu, dobro izgradivši osnovu uspeha tima u prethodnim decenijama i bio sam svedok uspona na vrhu elitnih timova bejzbola tokom godina. Sledeće sezone, 1950. godine, tim je dobio novo pojačanje u igračima manje lige Billi Martin, Dan Taussig i Jim Brideweser, kao i bacač „predsednika odbora“ Whitey Ford, koji su se pridružili redovima tima jer je odbranio titulu protiv žestoke ligaške konkurencije iz Detroita i Bostona. Na kraju, sa rekordom 98-56, 3 pobede ispred Tigrova, uspešno se zadržao na tituli prvaka u ligi i uskoro je bio kvalifikovan za povratak u Svetsku seriju, ovog puta okrenut Philliesu, čiji je "Wiz Kids" upravo je osvojio prvenstvo Nacionalne lige. U toj seriji tim je odigrao sve četiri utakmice protiv ekipe iz Filadelfije, a Dimaggio je pogodio pobednički domaći niz u drugoj utakmici u Parku Shiba. Od 200 baznih hitova Phil Rizzuto koje je regularna sezona zaslužila, on je dobio nagradu kao najvredniji igrač za AL. 1951. godine DiMaggio je video svoju poslednju sezonu posle 15 dugih godina sa klubom u kojem je igrao, predajući poziciju na središnjem terenu novoj zvezdi u usponu, Mickeiju Mantleu, koji je napredovao kroz manje ekipe pre nego što su pozvani. Zajedno s njim, organizaciji su se pridružila još dva, Don Bollweg i Jerri Lumpe. Tim je započeo veliku borbu za odbranu titule lige, što je i postigla prvoligaškom igrom u kojoj se nije odigralo 18. septembra, a Allie Reinolds je pobednik. Tog oktobra odbranio je šampionat u Svetskoj seriji protiv Njujorških Giantsi i ponovo ga osvojio u šest utakmica (četiri pobede i dva poraza), pri čemu je Stengel ovoga puta pobedio kao menadžer protiv svog bivšeg tima. Sve domaće igre te godine počele su da se unose jedinstvenim glasom koji je te godine postavljen za najavljivača javnog obraćanja na stadionu, Bob Sheppard. Tog decembra DiMaggio je zvanično proglasio penziju nakon što je igrao za svoj tim 16 dugih godina, legendarnu karijeru presjekao rat, ali ostavio iza sebe jedan od najboljih timova u profesionalnom bejzbolu u naciji u dobrim rukama, sa brojnim prvenstvima i uživanje igranja sa nekim od najboljih u sportu.