Narzes
Početak vojničke karijere
U međuvremenu, Justinijan je počeo sa ambicioznim planom obnove rimske vlasti na Zapadu. Posle osvajanja Vandalske kraljevine u Africi, Velizar je poslat protiv Ostrogota, gde je do početka 538. osigurao južnu i srednju Italiju Carstvu. U junu 538. godine u Ankoni se iskrcao Narzes sa oko 7000 vojnika. Pojačanje je bilo dobrodošlo Velizaru, ali je sa novim vojnicima stigao i izazov njegovom vrhovnom autoritetu. Narzes je dobio podjednako visoka ovlašćenja kao daleko prekaljeniji vojskovođa Velizar. Moguće je da je Justinijan postao podozriv i da je u Italiju namerno poslao pouzdanog i prepredenog evnuha kao protivtežu Velizaru. Na Narzesov zahtev, Velizar je odustao od prvobitnog plana ratovanja i pristao da oslobodi Rimini od gotske opsade. Po svedočenju prisutnog Prokopija uspešno razbijanje opsade Riminija, za koju je sve pohvale pobrao Narzes, označilo je početak rivaliteta i nepoverljivosti između dvojice vrhovnih zapovednika. U toku jeseni i zime 538/9 u vrhu rimske vojske je nastala prilična smutnja, Narzes, okružen laskavcima, je stalno osporavao Velizarove planove i namere. Vrhunac nesloge bio je pad Milana pošto su vojskovođe određene da oslobode opsednuti grad odbili da krenu u akciju bez direktnog Narzesovog naređenja. Slučaj je ponovo rasplamsao rivalstvo, dragoceno vreme je potrošeno i krajem marta 539. Goti su zauzeli grad i sproveli jezivu odmazdu tako što su pobili sve muškarce (300 000 ljudi?) a žene su kao roblje predali svojim burgundskim saveznicima. Ogorčeni Velizar je odmah poslao pismo u Carigrad, a zgroženi car je iz prve ruke obavešten o događajima preko očevica, izvesnog senatora Vergencija. Narzes je opozvan iz Italije, a Justinijan nije želeo da komlikuje prilike i teže kazni vinovnike događaja u Italiji. Međutim, posle Narzesovog odlaska, Heruli su odbili da služe drugog komandanta i preko Lombardije i Balkana su krenuli nazad u Konstantinopolj. Po povratku u prestonicu, Narzes je i dalje bio jedan od ključnih ljudi u službi Justinijana i carice Teodore. U političkim spletkama i dalje se odlično snalazio. Pomogao je Teodori i Antonini, Velizarovoj ženi, da u proleće 541. sruše moćnog pretorijanskog prefekta Jovana Kapadokijskog. Ubrzo se ponovo pokazao i kao sposoban diplomata i kao sposoban vojskovođa. Prilike u Italiji su se promenile u gotsku korist nakon izbora Totile za njihovog novog kralja i teške epidemije bubonske kuge koja je 542. pogodila carstvo. Velizar je 544. ponovo upućen u Italiju, dok je Narzes poslat Herulima. Misija u krajeve severno od današnjeg Beograda završila se uspešno i veliki broj Herula je stupio u carsku službu i sa Narzesom otišao u tračke zimovnike. Uz put, Narzes je odbio jedan veliki upad Slovena i razjasnio jednu neobičnu aferu. Među Slovenima nalazio se izvesni Ant Hilvud koji je nosio isto ime i telesno je podsećao na vizantijskog vrhovnog vojnog zapovednika Trakije ubijenog 534. godine upravo u borbi sa Slovenima. Na navaljivanje Slovena, Hilvud je i sam počeo da se izdaje za nekadašnjeg rimskog oficira. Krajem 545. Narzes je otišao Slovenima i razotkrio Hilvuda kao samozvanca budući da je nekada poznavao pravog vojskovođu. Hilvud je zatim odveden u Carigrad gde je utamničen.