Jovan_Trišić
Априлски рат 1941.
Након непуне четири године, Тришић је нови премештај добио 1. септембра 1940. године када је постављен за команданта Вардарског жандармеријског пука. На овој дужности је дочекао и агресију сила Осовине на Краљевину Југославију априла 1941. године. О дешавањима у Априлском рату  на простору његове надлежности Тришић је водио детаљне белешке које су сачуване захваљујући његовој ћерки, Мирјани Гавриловић, а објавио их је генерал Милисав Секулић у својој, већ поменутој књизи. Преносимо делове тих белешки: „6. април 1941 – Око 3 ујутро, војна пошта у Скопљу известила ме је да је Немачка објавила рат Југославији и да су на свим границама отпочела непријатељства... О почетку напада немачких трупа из Бугарске, из правца Струмице и Криве Паланке, известили су ме командир Кривопаланачког жандармеријског вода и командири Царевоселске жандармеријске чете и Струмичке жандармеријске чете... Око 5 ујутро немачки авиони извршили су бомбардовање аеродрома Петровац код Скопља. Уништена су наших 24 авиона на аеродрому... Око 9.30 надлетело је Скопље по прилици око 30 немачких бомбардера. Они су разорним и запаљивим бомбама засули варош. Бомбардовање је трајало све до 10.30 часова. Погођене су зграде 1. и 2. дела штаба 3. армије, официрски дом, зграда Народне банке, готово све школе и многе друге зграде. Жртава је било у вароши око 500-600 мртвих и рањених, већином грађанских лица... Дошло је до панике, а грађанство је кренуло да напушта варош. После овог бомбардовања, војне власти више нису одржавале никакву везу са штабом Вардарског жандармеријског пука, који сам изместио на периферију Скопља... Из Скопља је у току овог дана евакуисан штаб Армије, управа бановине и друге установе... 7. април 1941 – У току пре поднева донекле је постојала телефонска веза са појединим жандармеријским јединицама, путем жандармеријских телефона... Око 10 ујутро добијен је преко 1. Скопске жандармеријске чете телефонски извештај водника Велешког жандармеријског вода. У извештају се саопштава да су Немци својим моторизованим јединицама и тенковима заузели Царево Село, Кочане и Штип. Командир Струмичке жандармеријске чете известио је да граничне чете одступају заједно са деловима војске... Око 16.15 појавила су се над Скопљем два немачка авиона, на које је отворена артиљеријска и митраљеска ватра, тако да су се авиони почели спуштати (и веровало се да су погођени), међутим они су се спуштали ка периферији турског дела вароши на левој обали Вардара и испустили су мањи број падобранаца са којима су слаби делови војске ступили у борбу. Око 16.40, из правца Куманова, стигле су и ступиле у борбу и немачке моторизоване јединице и тенкови, који су свом жестином и брзо надирале у саму варош. Како сам се налазио у вароши на контроли рада жандарма и полиције, то сам и дошао у контакт са немачким моторизованим јединицама, чије је надирање – услед наших слабих снага – било немогуће спречити те сам се аутом упутио у штаб свога жандармеријског пука и наредио да се на теретни аутомобил натовари сав мобилизацијски материјал, строго поверљива архива 4. групе, каса, документи итд. и потом наредио да официри и жандарми одступе у правцу железничке станице Ханријево. Када смо стигли до железничког моста између Скопља и Ханријева, наредио сам да се мобилизацијски материјал и строго поверљива архива уништи, што је извршио потпуковник Цветковић... У Ханријеву сам са својим штабом и прикупљеним жандармима наишао на генерала господина Митића који је ту са неким деловима војске припремао отпор и ставио сам му се на расположење...“