cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakistan
Klima
mini|desno|150px|Pješčana oluja iznad Pakistana i okolnih zemalja u travnju 2005. godine
U Pakistanu vlada suha podtropska kontinentalna klima sa znatnim lokalnim i sezonalnim razlikama, dok padaline nisu česte. Lokalne razlike se najjasnije vide na primjeru obalne klime uzduž Arapskog mora gdje je obično toplo i klime u planinskim lancima na koje se može doći samo s vrhunskom opremom u svibnju i lipnju.
Zime su obično hladne i suhe, a traju od prosinca do veljače. Proljeća su topla i suha, te traju od ožujka do svibnja nakon čega počinje ljetno monsunsko razdoblje koje traje do rujna. Drugo monsunsko razdoblje traje od listopada do studenog.
Značajnije padaline (preko 1000 mm godišnje) se događaju u sjevernom Pandžabu. Lahore godišnje prima oko 500 mm, dok u južnom Pandžabu i Sindhu je taj prosjek manji od 200 mm. Iznimno sušno područje je Balučistan, gdje u zapadnim područjima godišnje padne manje od 100 mm padalina. Najveći broj padalina ovdje padne u zimi.
Najviša zabilježena temperatura u Pakistanu je izmjerena u Multanu u lipnju 1993. godine, kad je temperatura narasla do 54°C.
Politika
Od nezavisnosti je političku situaciju u zemlji karakterizirala nestabilnost. Kratka demokratska razdoblja su uvijek prekidali vojni udari. Vojska je vladala zemljom od 1958. do 1971., od 1977. do 1988., te ponovno od 1999. godine.
U nekim dijelovima zapadnog Pakistana gdje postoji feudalna i plemenska organizacija znatno je smanjen utjecaj države. To je posebno istaknuto u područjima gdje se nalaze paštunska plemena i u pograničnom području Waziristana pod talibanskom kontrolom u Plemenskim područjima pod federalnom upravom gdje službeni Islamabad praktički više nema utjecaja. Slična je situacija i u nekim dijelovima Balučistana i Sjeverozapadne pogranične pokrajine gdje puno veći utjecaj imaju plemenske vođe i veleposjednici. Država ima najveći utjecaj u gusto naseljenim pokrajinama Pandžab i Sindh.
Korupcija u državi je raširena skoro na svim razinama uprave. Prema međunarodnom indeksu korupcije Transparency Internationala za 2006. godinu, Pakistan se nalazi na 142. mjestu, prema čemu spada u najkorumpiranije zemlje svijeta.
Politički sistem
mini|Zgrada parlamenta u [[Islamabadu]] Prema ustavu iz 1973. godine, Islamska Republika Pakistan je federalna polupredsjednička demokratska republika. Islam je državna religija. Iako je nakon ukidanja ustava 1999. on ponovno vraćen 2002., ponovno je suspendiran u studenom 2007. godine.
Prema ustavu, na čelu države nalazi se predsjednik kojeg izborno tijelo bira na mandat od pet godina. Predsjednik mora biti musliman star minimalno 45 godina. Dužnosti predsjednika su većinom reprezentativne uz neka posebna prava. Predsjednik ima mogućnost raspuštanja nacionalne skupštine i nalazi se na čelu oružanih snaga.
Prema ustavu, zakonodavnu vlast ima parlament (medžlis). On se sastoji od dva doma, nacionalne skupštine (gornji dom) i senata (donji dom). Nacionalna se skupština sastoji od 342 zastupnika, od kojih se 272 bira izravno na izborima na petogodišnji mandat. Glasačko pravo imaju svi građani stariji od 18 godina. Šezdeset parlamentarnih mjesta imaju žene, a deset je rezervirano za članove vjerskih manjina. Rezervirana mjesta dodjeljuju se strankama sukladno njihovom izbornom rezultatu. Senat ima 100 zastupnika koji se biraju iz pokrajinskih skupština svih pokrajina i Plemenskih područja pod federalnom upravom. Iako se po hijerarhiji senat nalazi iznad skupštine, skupština ima više moći.
Pravosudni sistem
Pakistanski pravosudni sistem je još većinom zasnovan na britanskoindijskom pravu, uključujući Common Law, a od 1970-ih u sistem su uključeni i brojni islamski šerijatski zakoni.
Vrhovni sud Pakistana (Supreme Court) nalazi se u Islamabadu. Predsjednika vrhovnog suda (Chief Justice) bira predsjednik države. Ostale suce vrhovnog suda i sve suce visokih sudova (High Courts) u pokrajinama, također bira predsjednik države uz savjetovanje predsjednika vrhovnog suda. Vrhovni sud je nadležan za sporove između države i pokrajina, te između samih pokrajina.
Uz civilno pravosuđe postoji i Federalni šerijatski sud (Federal Shariat Court) s osam sudaca. Trojica od sudaca su vjerski učenjaci tj. uleme. Zadatak ovog suda je usklađivanje zakonodavstva s islamskim učenjima.
Iako su paštunska plemenska vijeća (džirge) zabranjena, u nekim dijelovima zemlje njihov sud se i dalje poštuje.
Političke stranke
Najvažniju ulogu poslije nezavisnosti zemlje imala je Muslimanska liga, koja je imala sličnu ulogu kao Kongrasna stranka u Indiji. Nakon smrti Ali Džine 1948. koji je bio vođa stranke, ona je brzo izgubila na važnosti. Najpoznatija nasljednca ove stranke danas je Pakistan Muslim League Quaid-e-Azam (PML-Q) bliska generalu Mušarafu. Dodatak imenu Quaid-e-Azam na urdskom znači „veliki vođa“, a odnosi se na osnivača države Ali Džinu. Narodna stranka Pakistana (Pakistan People’s Party ili PPP) koja je osnovana 1967. bila je vladajuća stranka za vrijeme Zulfikara Ali Buta i njegove kćeri Benazir Buto. Dvije glavne islamističke stranke su Jamaat-e-Islami (Islamska zajednica) i Jamiat-Ulema-e-Islam (Islamska zajednica ulema) koje zajedno čine dio vjerske koalicije Muttahida Majlis-e-Amal (MMA) koja je jaka u Balučistanu i Sjeverozapadnoj pograničnoj pokrajini. Muhadžirsku manjinu u zemlji zastupa Muttahida Qaumi Movement (MQM).
Članstvo u međunarodnim organizacijama
Stjecanjem nezavisnosti 1947. godine, Pakistan je postao član UN-a. Država je 1972. izašla iz Commonwealtha čija je članica bila od nezavisnosti zbog priznavanja Bangladeša i njegovog članstva u Commonwealthu. Iako se Pakistan 1989. ponovno odlučio za članstvo u zajednici, suspendiran je 1999. nakon Mušarafovog vojnog udara sve do 2004. godine. Nakon proglašenja izvanrednog stanja u Pakistanu, 22. studenog 2007. državi je ponovno suspendirano članstvo. Pakistan je član i Svjetske banke, Međunarodnog monetarnog fonda (MMF), Organizacije islamske konferencije (OIK), Azijske banke za razvoj, Južnoazijskog udruženja za regionalnu suradnju (SAARC), Organizacije za gospodarsku suradnju (ECO) i mnogo drugih međunarodnih organizacija. Unutar Svjetske trgovinske organizacije Pakistan spada u skupinu od 20 glavnih zemalja u razvoju (G-20).
Oružane snage
mini|220px|Razarač PNS Tippu Sultan (D 185), nazvan po [[Tipu Sultanu]] Pakistanski vojni budžet je s 4,26 milijarde dolara (2005.) puno manj od susjednih država kao što su Indija (19,04 milijardi), Kina (81,48 milijardi) i Iran (6,2 milijardi). Ipak udio vojnog budžeta u državnom proračunu je s 21% (2005.) neobično visok. Pakistanska vojska je podijeljena u tri klasična vojna roda s ukupno oko 520 000 ljudi. Od toga zračne snage imaju oko 45 000 pripadnika, a mornarica oko 25 000. Postoji i oko 513 000 rezervista i oko 300 000 pripadnika paravojnih jedinica. Sveukupno oružane snage imaju oko 1,4 milijuna ljudi. Glavni zapovjednik je predsjednik države.
Kopnene snage imaju oko 2300 tenkova, tipa T-59 (oko 1200 komada), T-80UD (oko 320 komada), Al-Khalid (modificiran T-90 II; oko 320 komada), T-69 (oko 250 komada) i T-85 (oko 200 komada). Uz 1150 oklopnih transportera tipa M113, vojska ima oko 3000 topova i haubica (stanje 2005.).
Zračne snage imaju oko 327 borbenih zrakoplova tipa Mirage 3 (87 komada), J-7 (inačica MiGa 21; 74 komada), Mirage 5 (52 komada), Q-5 (42 komada), J-6 (inačica MiGa 19; 40 komada) i F-16 (32 komada), kao i 288 školskih i 32 transportna zrakoplova. Pakistanske zračne snage imaju i 15 borbenih zrakoplova tipa Alouette III (stanje 2005.).
Pakistan je kao i Indija, Nuklearna sila i nije potpisao dogovor o neširenju nuklearnog oružja. Prvo nuklearno oružje testirano je 1998. godine. Pretpostavlja se da država posjeduje od oko 24 do 75 nuklearnih glava, makar ne postoje službene brojke. Također je nepoznat i broj srednje i dalekodometnih projektila. Poznato je da država ima projektile tipa Shaheen I, Shaheen II, Ghauri I-III kao i Hatf-II Abdali. Pakistan je u kolovozu 2005. testirao i krstareću raketu Hatf VII Babur koja može nositi nuklearnu glavu. Time ima mogućnost napasti bilo koju zemlju u središnjoj Aziji i bliskom istoku.
Politička podjela države
Pakistan je nakon ustava iz 1973. federalna država. Podijeljen je na četiri pokrajine, a to su: Balučistan, Sjeverozapadna pogranična pokrajina, Pandžab i Sindh od kojih svaka ima vlastitu pokrajinsku skupštinu čije članove narod bira na pet godina. Na čelu pokrajinske vlade nalazi se čelnik stranke s najvećim brojem zastupnika u pokrajinskoj skupštini.
Teritorij glavnoga grada Islamabada i Plemenska područja pod federalnom upravom na granici s Afganistanom su pod izravnom upravom središnje vlasti, kao i Sjeverna područja u Kašmiru pod pakistanskom okupacijom. Autonomno područje Azad Kašmir ima vlastitu zakonodavnu skupštinu, premijera i predsjednika.
Svaka teritorijalna jedinica je podijeljena u okruge. Teritorij glavnoga grada čini samo jedan jedini okrug. Sveukupno u Pakistanu postoji 119 okruga, od kojih su 14 u okupiranom području Kašmira. Jedina iznimka su Plemenska područja pod federalnom upravom.
mini|250px|Politička podjela Pakistana
Stanovništvo
mini|Rast stanovništva od 1961. do 2003.
Trendovi
Po popisu stanovništva iz 1998. godine, zemlja je imalo 132 milijuna stanovnika (isključujući okupirana područja Kašmira gdje živi oko četiri milijuna ljudi), u srpnju 2006. godine, ovaj broj se popeo na 166 milijuna, što uključuje kontrolirana područja Kašmira. Po tome je Pakistan šesta zemlja svijeta po broju stanovnika, poslije Kine, Indije, SAD-a, Indonezije i Brazila.
Gustoća stanovništva od 188 stanovnika/km² slična je Italiji. Ipak, stanovništvo je vrlo nejednako naseljeno diljem zemlje. Tri četvrtine stanovništva živi u plodnim riječnim područjima Pandžaba i Sindha, dok su suha područja na sjeveru i zapadu zemlje vrlo slabo naseljena. Najslabije naseljena područja su pustinja Thar i Balučistan. U Balučistanu koji pokriva oko 40 % površine zemlje živi samo pet posto stanovništva, dok u Pandžabu koji ne čini ni četvrtinu površine zemlje živi više od polovice stanovništva. Stopa urbanizacije je još prilično niska, 2004. godine samo je 34 % Pakistanaca živjelo u gradovima.
S godišnjim rastom stanovništva većim od dva posto, Pakistan ima jednu od najvećih stopa rasta u Aziji. Iako je broj živorođenih na 1000 stanovnika pao s 43 (1970.) na 29,74 (2006.), i dalje je na vrlo visokoj razini. Ipak, ovo nije jedini razlog visokom rastu broja stanovnika. Poboljšana zdravstvena zaštita je povećala očekivanu životnu dob s 51 godine (1970.) na 63,4 godine (2006.), čime je broj umrlih na 1000 stanovnika u istom razdoblju pao s 16 na 8,23. Stopa feritlnosti 2006. godine, bila je četiri djeteta po ženi, prosječna starost stanovništva bila je 20 godina, s postotkom od 39 % djece starosti manje od 15 godina.
Etnički sastav
mini|Pandžabac sa sinom Pakistan je višenarodna država. Više od tri četvrtine stanovništva zemlje su indoarijskog podrijetla. Daleko najveća etnička skupina od ove grupe su Pandžapci s udjelom od preko 40 % u stanovništvu, a slijede ih Sindhi s 14 % i Saraiki s 10 % koji žive u južnom Pandžabu. Poseban položaj zauzimaju muhadžiri s udjelom od sedam do osam posto u stanovništvu. Oni su jedna od posljedica podjele Britanske Indije 1947. godine, kad su brojni sjevernoindijski muslimani izbjegli u Pakistan. Za razliku od ostalih etničkih skupina oni žive većinom u gradovima diljem zemlje. U Sindhu zauzimaju 40 %, dok u Pandžabu zauzimaju 10 % urbanog stanovništva. Njihov udio među ruralnim stanovništvom je iznimno mali.
Iranski narodi čine oko 20 % stanovništva Pakistana. Paštunci koji žive u sjeverozapadu zemlje uz granicu s Afganistanom i u sjevernom Balučistanu su, s udjelom od 15 % u stanovništvu, druga po broju etnička skupina u Pakistanu. Najveći dio od procjenjenog broja od tri milijuna afganistanskih izbjeglica u Pakistanu pripadaju ovoj etničkoj skupini. Druga velika iranska etnička skupina su Baluči (Baluči) koji čine oko tri posto stanovništva. I Paštunci i Baluči podijeljeni su u plemenske zajednice.
Brahui u istočnom Balučistanu su izolirani predstavnici dravidskih naroda, koji inače većinom žive na jugu Indije. U zemlji žive još brojne etničke skupine, pogotovo na sjeveru zemlje.
Jezici
Službeni jezici su urdski i engleski. Dok se engleski koristi većinom u državne, poslovne i obrazovne svrhe, urdski je jezik općeg sporazumijevanja u zemlji. Ovaj nacionalni jezik iznimno je sličan hindiju, glavnom nacionalnom jeziku Indije, a razlikuje se većinom po posuđenicama iz perzijskog i arapskog, te po pismu (inačici arapskog pisma). Kao materinski jezik urdski govori sedam do osam posto stanovništva, većinom muhadžiri. Broj govornika ovog jezika, zbog njegove društvene uloge stalno raste, ponajviše zahvaljujući njegovoj upotrebi u školama (urdski je nastavni jezik na primarnoj i sekundarnoj razini školovanja). Promoviranje ovog jezika kao nacionalnog jezika naišlo je na otpor u mnogim područjima gdje se koriste lokalni jezici.
Daleko najveći jezik po broju izvornih govornika je pandžapski, kojeg prema popisu iz 1998. godine govori 43 % stanovništva, ipak ovaj jezik u pisanom obliku nema veliku važnost i za razliku od situacije u Indiji, nije priznat kao službeni jezik. Sindski jezik kojim se služi 14 % stanovništva, u pokrajini Sindh se koristi i u službene svrhe. Govornici saraikija (10 % stanovništva) većinom žive u južnom Pandžabu. Hindko, još jedan indoarijski jezik, materinski je jezik za oko petinu stanovništva u Sjeverozapadnoj pokrajini, što je oko dva posto stanovništva na nacionalnoj razini. Paštunski (15%) i balučijski (3%) su iranski jezici, dok je jezik brahui (1,5%) dravidski jezik. U Karačiju žive mumbajske skupine koje i danas govore gudžaratski.
Na sjeveru zemlje postoji veliki broj jezika, koji obično nemaju više od milijun govornika. Ovi jezici spadaju u dardske, indoarijske i sinotibetanske skupine. U sjevernim područjima živi i oko 100.000 govornika izoliranog burušaskog jezika.
Religije
mini|Džamija Faisal u [[Islamabadu koji prima do 74.000 vjernika]]
Islam je državna religija zemlje. Prema popisu stanovništva iz 1998. godine, 96,3 % pakistanskog stanovništva su muslimani. Od mnoštva oblika islama, oko 80% stanovništva prakticira tradicionalni ortodoksni oblik islamske vjere. Ovo je osobito izraženo među stanovništvom s paštunskom većinom. Religijske manjine, kao hinduisti, još uvijek nemaju sva prava u izražavanju svojih vjerskih uvjerenja koja često skrivaju od javnosti.
Većina vjernika su sunitski muslimani. Ovaj pravac islama podijeljen je na više škola mišljenja. Pravac s najviše sljedbenika su Barelvije, koji slijede sufijski pokret i hanefijski mezheb. Većinom dominiraju u ruralnim dijelovima Sindha i Pandžaba, ali imaju mnoštvo sljedbenika i u velikim gradovima kao Lahore, Multan i Rawalpindi. Deobandi koji isto slijede hanefijski mezheb i zagovaraju strogo pridržavanje islamskih pravila su najviše zastupljeni u Karačiju, te među Paštuncima u Sjeverozapadnoj pokrajini i Balučistanu.
Za vrijeme podjele 1947. godine, skoro svi hinduisti i sikhi su napustili Pandžab. U Sindhu je ostala trećina hinduista. Danas u toj pokrajini živi oko 1,8 milijuna hinduista, što je skoro sveukupna hinduistička zajednica zemlje koja na nacionalnoj razini čini 1,8% stanovništva. U zemlji postoji i nešto manji broj kršćana, oko 1,6%. Oni žive većinom oko Lahorea, u Rawalpindi i Islamabadu, te u Karačiju. Mnogi od njih su bili pripadnici kaste nedodirljivih, koji su za vrijeme britanske vlasti prešli na kršćanstvo. Jedan dio došao je i iz Goe. Oko polovice kršćana pripadaju Rimokatoličkoj Crkvi, dok druga polovica pripadaju zajednici protestantskih Crkvi naziva Church of Pakistan. Također postoje i neke manje kršćanske zajednice, kao i druge vjerske zajednice, primjerice zoroastristi. Napadi na hinduiste i kršćane nisu rijetkost, te je zbog toga Pakistan smatran zemljom vjerske netolerancije.
Gospodarstvo
mini|200px|desno|Pogled na Karači koji je financijsko središte Pakistana. U Pakistanu vlada tržišno gospodarstvo. Sva velika industrijska poduzeća koja su nacionalizirana u 1970-ima su postupno reprivatizirana od 1990-ih. Nakon velikog usporenja rasta gospodarstva koji se dogodio kao rezultat vojnog udara 1999. godine, pakistansko gospodarstvo od 2002. bilježi snažan rast. U razdoblju godine 2005./2006. taj je rast bio 6,6 posto. Ukupni bruto domaći proizvod 2005. godine je po Svjetskoj banci bio oko 110 milijardi USD. Godišnji prihod po stanovniku je još nizak i iznosi 700 USD.
Poljoprivreda
Četiri petine poljoprivrednih površina nalazi se uz Ind, dok se ostatak nalazi u oazama u Balučistanu i sjevernim planinama. Najviše se proizvode žitarice i voće, kao datulje i banane. Pšenica je kultura koja se najviše uzgaja. Pakistan spada među deset najvećih proizvođača pšenice na svijetu. U mnogo manjem broju uzgajaju se i riža, kukuruz i proso. Zbog močvarnosti i slanosti tla, poljoprivredna produktivnost nije visoka. Kako bi se izbjegli ovi problemi uvedeni su sistemi za odvodnju i pumpe.
Najveći poljoprivredni izvozni proizvod je pamuk kojeg se godišnje proizvede više od pet milijuna tona što čini Pakistan četvrtim svjetskim izvoznikom pamuka. Ostali važne izvozne kulture su šećerna trska i duhan.
Industrija
Stjecajem neovisnosti je u Pakistanu ostalo, uključujući današnji Bangladeš, samo pet posto britanskoindijske industrije. Budući da je razvoj industrije bio prioritet, počela je djelovati pakistanska industrijska politika. Danas država ima vrlo raznoliku industrijsku proizvodnju u kojoj je zaposleno 20,6% (2005./2006. ) radne snage, od čega dvije trećine u proizvodnji i jedna trećina u izgradnji. Udio industrije u ukupnom gospodarstvu zemlje je 26,0% ).
Daleko najvažnija grada industrijske proizvodnje je tekstilna industrija, pogotovo u preradi pamuka. Pakistan je jedan od najvećih svjetskih proizvođača pamučne robe. Također je vrlo bitna i prerada kože, od koje se proizvodi kožna odjeća, cipele, rukavice i nogometne lopte. Među ostale važne industrijske grane spadaju prehrambena, kemijska i farmaceutska industrija, te prerada i proizvodnja cementa, metala i papira.
Vanjska trgovina
mini|Tekstilna roba je najvažniji pakistanski izvozni proizvod 2005./2006. Pakistan je izvezao dobra vrijedna 14,962 milijardi USD. Glavni izvozni proizvodi bili su tekstilna roba (59,7 %, većinom pamuk, ponajviše odjeća, posteljina, ručnici i sl.), živežne namirnice (9,6 %, od čega riža čini 6,9 %), koža i cipele (ukupno 6,7 %), gorivo (4,5 %), kemikalije i farmaceutika (2,7 %), industrijski proizvodi (2,2 %, većinom medicinski instrumenti), sportska oprema (2,1 %) i tepisi (1,5 %).
Ukupni uvoz 2005./2006. iznosio je 25,598 milijardi USD, a uključivao je strojeve i vozila (27,5 %), naftu i naftne derivate (23,3 %), kemikalije (14,7 %), živežne namirnice (6,7 %, od čega 2,6 % ulje, 1,7 % šećer i 0,8 % čaj), željezo i čelik (6,0 %) i tekstile (1,9 %).
Najveći pakistanski trgovinski partneri su Europska unija (posebice Ujedinjeno Kraljevstvo i Njemačka), SAD, Ujedinjeni Arapski Emirati, Saudijska Arabija, Kina, Japan i Kuvajt.
Cestovni promet
Iako se pakistanska cestovna mreža u trenutku stjecanja neovisnosti sastojala većinom od neasfaltiranih cesta, brzo je razvijena i danas se 92% svih prijevoza roba i ljudi obavlja cestovnim prometom. Cestovna mreža velika je 254.000 kilometara, od čega je 60% asfaltirano. Oko 8 000 kilometara nacionalnih autocesta (National Highways) povezuje sve dijelove zemlje i sve veće gradove. Ovim snažno prometno opterećenim autocestama upravlja National Highway Authority (NHA). U zemlji postoje još i četiri autoceste (Motorways) koje su dugačke 700 kilometara (stanje 2003.), a planira se i gradnja drugih. Sveukupna cestovna mreža je trenutno nedovoljna i ne može pratiti razvoj prometa u zemlji.
Zračni promet
Tri glavne međunarodne zračne luke u Pakistanu su Karači (Jinnah International Airport), Lahore (Allama Iqbal International Airport) i Islamabad (Islamabad International Airport). Veze s zaljevskim državama gdje radi veliki broj pakistanskih radnika imaju i manje zračne luke kao Faisalabad, Gwadar, Multan, Pešavar i Quetta. U zemlji postoji veliki broj regionalnih zračnih luka, čak i u vrlo izdvojenim dijelovima zemlje. Nacionalni zračni prijevoznik Pakistan International Airlines (PIA) dugo je imao monopol nad domaćim letovima, dok danas letove u zemlji nudi i nekoliko privatnih poduzeća.
Energija
2003. godine, Pakistan je 63,7% svojih potreba za električnom energijom pokrivao termoelektranama. Glavni izvori energije su prirodni plin i nafta koja se uvozi iz bliskoistočnih zemalja. Iako ga sad trenutno ne uvozi, Pakistan će u budućnosti vjerojatno morati uvoziti prirodni plin zbog rastućih energetskih zahtjeva. Zbog toga je Pakistan zainteresiran za izgradnju plinovoda kojim bi se plin dopremio iz Turkmenistana preko Afganistana. Hidroelektranama se proizvodi 33,9% energije, dok udio od 2,4% ima nuklearna energija. Pakistan je bio prva i jedina islamska zemlja koja je imala nuklearne reaktore. Prva nuklearna elektrana proradila je 1971., dok je druga koja je izgrađena uz kinesku pomoć proradila 2000. godine. Planiraju se i druge ovakve elektrane uz kinesku pomoć. Osim hidroenergije, ostali obnovljivi izvori energije se praktički ne koriste. U svibnju 2003., vlada je osnovala Alternative Energy Developing Board kojim bi se trebala promovirati upotreba alternativnih energetskih izvora.
Telekomunikacije
Telekomunikacijsko poduzeće PTCL koje je privatizirano 1996. godine, držalo je monopol na fiksnu telefoniju sve do 2005. godine. Od tad takve usluge nudi nekoliko konkurenata koji su preuzeli samo mali dio tržišta. 2005. godine je u zemlji postojalo 5,3 milijuna fiksnih telefonskih priključaka. Broj korisnika mobilne telefonije popeo se u studenom 2006. na 46 milijuna što je četiri puta veći broj od situacije 2005. godine. Na tržištu mobilne telefonije vlada žestoka konkurencija između nekoliko pružatelja takvih usluga. Broj privatnih internetskih priključaka u zemlji je još malen. 2005. godine je postojalo samo 2,1 milijun priključaka na internet. Zbog toga su internetcaféi vrlo popularni u velikim gradovima.
Obrazovanje
Iako je od nezavisnosti postignut napredak u obrazovnom sistemu, stopa nepismenosti u Pakistanu koja je oko 50% je jedna od najviših u Aziji. Ta stopa kod muškaraca iznosi 37%, dok je od žena nepismeno čak 64% (stanje 2004.). Pakistanska vlada je 2005./2006. godine davala 2,1% BDP-a u obrazovne svrhe, što je najmanje od svih zemalja u južnoj Aziji. Do danas ne postoji obvezni školski program. Jedino je u Pandžabu osnovna škola obvezna po zakonu iz 1994. godine.
Obrazovni sistem
Državni obrazovni sistem sastoji se od tri stupnja. Petogodišnju osnovnu školu mogu pohađati djeca od pet godina starosti. Nakon toga slijedi trogodišnja srednja škola. Sekundarno obrazovanje sastoji se od dvogodišnjeg naukovanja u višoj školi (High School, ekvivalent hrvatskoj srednjoj školi) nakon koje slijedi završni ispit, poslije čega se obrazovanje može nastaviti u Higher Secondary School, koja također traje dvije godine. Nakon završetka ove škole, moguće je pohađati jedno od državnih sveučilišta. U Pakistanu postoji preko 110 državnih i privatnih sveučilišta.
Osim javnih škola važan obrazovni faktor su i hiljade medresa. Njih pohađaju većinom djeca iz siromašnih obitelji koji si ne mogu priuštiti državno obrazovanje. Također medrese često pružaju i humanitarnu pomoć. Ipak, budući da nisu pod državnom kontrolom, neke ekstremističke skupine koriste medrese za širenje ekstremističkih ideja.
Kultura
U trenutku osnivanja 1947. godine, Pakistan je zamišljen kao muslimanska država na indijskom potkontinentu. Od odvajanja Istočnog Pakistana (Bangladeša) 1971. godine, Pakistan više nije bio dom većini muslimanskog stanovništva u tom dijelu svijeta, nego manjem dijelu od 400 milijuna muslimana koji žive na potkontinentu. Osim religije, stanovništvo Pakistana nema zajedničku povijest, jezik, političku ideologiju ni jaki osjećaj zajedništva, te je zbog toga teško stvoriti jedinstven identitet zemlje.
Zbog svog položaja pakistanska kultura je snažno povezana s indijskom kulturom, ali sa znatnim perzijsko-arapskim utjecajima.
Književnost
mini|[[Muhamed Ikbal]] Pakistanska književnost stvarana je na mnogim jezicima, uključujuči najčešće urdski, sindski, pandžapski, paštunski, balučki, a u novije vrijeme i engleski, te u prošlosti često i perzijski. Sve do 19. vijeka je književnost na prostoru današnjeg Pakistana većinom bila ograničena na lirsko stvaralaštvo s vjerskim i narodnim temama. Dolaskom kolonijalnih vremena mijenja se i književnost na koju počinje djelovati zapadnjački utjecaj. Danas su iznimno popularna kratka djela.
Nacionalnim pjesnikom smatra se Muhamed Ikbal (1877.–1938.), koji je većinom stvarao na perzijskom, ali i na urdskom jeziku. Njegova djela većinom se bave islamskom filozofijom, a sam pjesnik je bio važna ličnost u pakistanskom nacionalnom pokretu.
Danas je najživlja urdska književnost, čiji korijeni sežu iz 14. vijeka. Najpoznatiji moderni pakistanski pisac koji je stvarao na urdskom je Faiz Ahmed Faiz (1911.–1984.). Najpoznatijim pjesnikom na sindskom jeziku smatra se sufijski mistik Šah Abdul Latif (1689.–1752.). U Pandžabu su najpopularnije ljubavne i vjerske teme. Paštunska književnost u Pakistanu vezana je za susjedni Afganistan, a najviše je karakteriziraju ljubavne i epske pjesme. Na balučkom jeziku stvarane su najviše narodne pjesme i balade.
Muzika
Pakistan ima bogatu tradiciju duhovne muzike koja je nastala spajanjem indijske muzike s iranskim utjecajima. Poseban značaj muzika ima u sufizmu gdje se pjevanjem izražava ljubav prema Bogu. Pjevanje često prati samo pljeskanje rukama ili bubnjevi. U klasičnoj se muzici na drugu stranu koristi veliki broj različitih muzičkih instrumenata, što je tipično za hindustansku muziku koja je raširena u cijelom Pakistanu i u sjevernoj Indiji. Ritam se obično daje tablom ili pahavadžom, dok se melodija proizvodi obično žičanim instrumentima kao što je sitar, tambura, sarangi i sarod ili puhačkim instrumentima kao što je bansuri.
U zemlji postoji veliki broj oblika narodne muzike, pogotovo u Balučistanu i među Paštuncima. Balučka narodna muzika slična je iranskoj. Modernu popularnu muziku obilježavaju zapadni utjecaji, kao i elementi klasične i tradicionalne muzike. Vrlo su popularne pjesme iz poznatih bolivudskih filmova. Najpoznatiji pakistanski izvođač u zapadnim zemljama je Nusrat Fateh Ali Khan.
Film
Kinematografija je jedan od najvažnijih medija u današnjem Pakistanu. Središte pakistanske filmske industrije je Lahore, gdje je 1924. i snimljen prvi nijemi film na tom prostoru. Prvi zvučni film snimljen je 1932. godine. Filmska industrija u Lahoreu koja proizvodi filmove na urdskom i pandžapskom jeziku poznata je pod nazivom „Lollywood“. U Pešavaru postoji manja filmska industrija koja snima na paštunskom jeziku.
Neizostavni dio pakistanskog filma su muzičke i plesne scene, tako da su danas mnogi filmovi muzičkog karaktera. Među stanovništvom su iznimno popularni indijski bolivudski filmovi, koji se unatoč zabranama njihova uvoza, mogu nabaviti na crnom tržištu. Ovi filmovi su posebno popularni zbog razumljivosti hindskog jezika pakistanskom stanovništvu.
Gastronomija
Pakistanska kuhinja uvelike nalikuje sjevernoindijskoj kuhinji, uz snažan utjecaj iz jugozapadne i središnje Azije. Pakistanska kuhinja je bogatija mesom, jer islam za razliku od indijskih religija, kao što su hinduizam, budizam, džainizam i sikhizam, nema razvijenu tradiciju vegetarijanizma.
Glavne namirnice su različite vrste kruha koje se rade od pšenice, kao nan, koje se poslužuju uz svaki obrok. Druga važna namirnica je riža koja se jednostavno priprema kao prilog i jede se uz povrće i meso. Primjeri ovakvih jela su začinjeni biryani ili nešto blaži pilav (pulao).
Uz jela često se koristi curry. U Sindhu i Pandžabu se posebno često koriste razni začini i trave, kao što su chili papričice, kurkuma, češnjak, crni papar, koriander, kardamom, đumbir, cimet, šafran i mnogi drugi. Najčešće vrste mesa su janjetina, piletina i govedina, dok se svinjetina iz vjerskih razloga ne koristi. Kebabi koji su došli s bliskog istoka se u Sindhu i Pandžabu često kombiniraju s indijskim umacima i začinima. Među mnogim lokalnim vrstama kebaba su Seekh Kebab, Shami Kebab ili tipični paštunski Chapli Kebab.
Od slastica je najpopularnija halva koja se i ovdje radi u mnogim inačicama. Popularna su i slatka mliječna jela, kao npr. gulab jamun.
Sva uobičajena pića u Pakistanu su bezalkoholna, jer islam zabranjuje konzumaciju alkohola. Nacionalno piće je čaj koji se često pije s mlijekom i začinima. Popularno piće je i lassi koje se radi od jogurta, a može se miješati s voćnim sokom.
Sport
Službeni nacionalni sport u Pakistanu je hokej na travi, mada su kriket i skvoš popularniji. S četiri pobjedničke titule (1971., 1978., 1982., 1994) u svjetskom prvenstvu u hokeju na travi, Pakistan je svjetski rekorder u ovom sportu.
Jahangir Khan i Jansher Khan popularizirali su skvoš u Pakistanu. Ova dvojica su ukupno osvojila 14 titula svjetskog prvaka u tom sportu (šest puta Jahangir Khan, osam puta Jansher Khan). Time je Pakistan najuspješnija zemlja u ovom sportu.
La Pureza, Villa Corzo
La Pureza je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Villa Corzo.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 25 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 560 m.
Praški ustanak
Praški ustanak (češki: Pražské povstání) je bio pokušaj češkog pokreta otpora da oslobodi Prag od njemačke okupacije u Drugom svjetskom ratu. Događaji oko ustanka počeli su se zbivati 5. svibnja 1945. godine, tokom posljednjih dana rata u Europi. Ustanak je završio 8. svibnja 1945. godine njemačkom pobjedom i prekidom vatre. Ipak, samo dan nakon što su ugušili ustanak, njemački vojnici su se predali Crvenoj armiji, koja je sljedećeg dana ušla u Prag.
Preludij
Nekoliko je faktora uvelike utjecalo na svakodnevni život većine stanovnika, među kojima militarizacija ekonomije, eliminacija političkih prava, transport u Njemačku radi prisilnog rada te nacionalna opresija. Njemačka opresija diljem Češke nije pogađala samo radničku klasu, koja je tradicionalno prikazivana kao neprijatelj, već i srednju klasu, odnosno male i srednje poduzetnike te državne i upravne činovnike.
‘Arwān, Hajjah
‘Arwān je naselje u Jemenu u pokrajini Hadžah.
Praški ustanak
Preludij
Tokom proljeća 1945., ukupno 7,500 ljudi se formiralo u partizanske odrede diljem Čehoslovačke. Oni su uglavnom sudjelovali u sabotažama na željeznicama, istovremeno transportirajući potrepštine saveznicima i sabotirajući njemačke vlakove. To je dovelo do toga da su Nijemci određene pruge mogli koristiti samo tokom dana i ne svaki dan.
Netom prije ustanka, organizacija znana kao Komunistička mladež vršila je snažnu propagandu, međutim ona nije dugo potrajala.
‘Arwān, Hajjah
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 6 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1019 m.
Praški ustanak
Bitka za Češki radio
Od 30. travnja do 1. svibnja 1945., Waffen-SS Obergruppenführer i general policije Karl Hermann Frank objavio je preko radija da će svaki pokušaj ustanka u Pragu biti ugušen u "moru krvi". Kako su glasine o približavanju Saveznika gradu postale sve snažnije, narod je počeo izlaziti na ulice kako bi dočekao pobjednike i osloboditelje. Frank je naredio uklanjanje ljudi s ulica te dao dozvolu svojim ljudima da pucaju u svakoga tko bi se oglušio o naredbe.
Dana 5. svibnja, objava "Tek je šest sati", koja je na kombinaciji češkog i njemačkog emitirana na Češkom radiju, potakla je ustanak. Skupina čeških policajaca pokušala je osvojiti radio u Vinohradskoj ulici, ne znajući da je skupina SS-ovaca već tamo, što je dovelo do žustre borbe. Uz zvukove borbe u pozadini, radio je nastavio emitirati poruke kojima je poticao narod na pobunu.
Ustanak
Oko 13:00, 5. svibnja 1945., skupina naoružanih čeških boraca svladala je članove Waffen-SS-a koji su branili zgrade radija. Ubrzo je preko radija emitirana poruka Česima da izađu na ulice i izgrade barikade. Na drugim lokacijama, Česi su uspješno okupirali središta Gestapa i Sipa.
Tokom popodneva, gradonačelnik Praga je formalno podržao Nacionalni komitet. Česi su na ulicama počeli uništavati njemačke prometne znakove i natpise na trgovinama. Pobunjenici su napadali Nijemce na ulicama i oduzimali im oružja. Nijemci su se branili tako što su pucali na pobunjenike.
Pred sam kraj dana, pobunjenici su saznali kako Nijemci planiraju ugušiti ustanak pomoću teškog napada izvana. Cilj ovog plana bilo je objedinjenje lokalnih njemačkih trupa s onima pozicioniranim neposredno izvan Praga. Središte pokreta otpora ubrzo je dobilo vijest o približavanju teške artiljerije glavnom gradu. Ubrzo je došlo do balansiranja snaga, iako su pobunjenici imali veliku prednost na samom početku.
Njemački kontranapad
Njemačke trupe izvan grada krenule su prema Pragu kako bi spasile svoje sunarodnjake. Drugi cilj njemačkih snaga bilo je osvajanje željeznica i telekomunikacijskih središta, što bi omogućilo nesmetani prilazak njemačkim trupama.
Dana 6. svibnja 1945., Nijemci su pokušali vratiti zgradu radija. Kako su njemačke trupe naišle na značajan otpor na putu do zgrade radija, odlučili su koristiti avione. Napad je bio uspješan, iako su Česi nastavili emitirati svoje poruke s tornja Husova doma. Od 7. do 9. svibnja, toranj Husovog doma korišten je kao improvizirani radio toranj, ali i kao sklonište za češke partizane.
Kada su pobunjenici saznali da su Amerikanci kod Plzeňa, porasla je nada da bi se njihovi tenkovi mogli ubrzo približiti Pragu. Međutim, pobunjenici nisu znali kako su Sovjeti i Amerikanci dogovorili demarkacijsku liniju nekih 70 km zapadno od Praga. Česi su preko radija slali molbe Amerikancima, međutim iste su odtale bez odgovora. Drugi problem bila je i činjenica da pobunjenici nisu znali gdje se točno nalazi Crvena armija, a njemački vojni pritisak je rastao.
SS napada
Dana 7. svibnja, oklopljene i artiljerijske jedinice Waffen-SS-a, frustrirane sporošću pješadije, pokreću nekoliko snažnih tenkovskih napada na grad. Situacija je bila teška. Waffen-SS je koristio tešku artiljeriju, a ubrzo je koristio i zračne napade Luftwaffea, što je dovelo do bombardiranja nekoliko povijesnih spomenika u centru grada. Tokom nekoliko sati, njemačke trupe su postepeno svladale pobunjenike.
Poseban problem bile su činjenice da su pobunjenici imali jako malo protutenkovskog oružja te da im je ponestajalo municije.
Rusi dezertiraju
Tokom marša na jug, 1. pješadijska divizija Ruske oslobodilačke armije, koju je predvodio general Sergej Bunjačenko, došla je pomoći pobunjenicima u Pragu. Iako je Andrej Vlasov, osnivač ROA-e, isprva bio protiv toga da se Bunjačenko bori protiv Nijemaca, na kraju se nije usprotivio njegovoj odluci.
ROA je ušla u Prag i počela se boritiv protiv Waffen-SS-a, koji je namjeravao sravniti Prag sa zemljom. Dobro naoružana, ROA je uspješno odbila njemačke napade i uspjela spasiti dobar dio grada od uništenja. Međutim, kako je češki pokret otpora bio većinski komunistički, ROA je već sljedećeg dana dezertirala i pokušala se predati Pattonovim trupama. Međutim, Saveznici nisu imali prevelikog interesa u skrivanju članova ROA-e, smatrajući da bi takav potez naštetio odnosima sa Sovjetskim Savezom. Ubrzo nakon neuspjele predaje Amerikancima, Bunjačenko, Vlasov i ostali pripadnici ROA-e su predani Sovjetskom Savezu, gdje su mahom pogubljeni kao izdajnici.
Njemačko povlačenje
Dana 8. svibnja, suočeni s nedolaskom pomoći i uništenjem grada, pobunjenici su morali prekinuti ustanak i pristati na uvjete koje je iznio njemački vojni upravitelj, general Rudolf Toussaint. Iako su uvjeti službeno znani kao njemačka kapitulacija, zapravo su omogućili Nijemcima da prekrše uvjete sporazuma i pobjegnu na zapad, gdje bi se predali Amerikancima. Zauzvrat, Prag ne bi bio uništen. Pobunjenici su u pregovore ušli znajući kako se Amerikanci neće udaljavati sa svojih pozicija te da je Crvena armija samo nekoliko dana udaljena od Praga. Kompromi se tako, iako je išao na ruku Nijemcima, činio kao jedino moguće rješenje.
Sporazum o prekidu vatre zapravo je koristio samo Nijemcima u Pragu, omogućivši im bijeg, dok njemačke tripe na Istoku nisu imale previše koristi od njega zbog brzog napredovanja Crvene armije.
Oslobođenje
Dana 9. svibnja 1945., sovjetska Crvena armija ušla je u Prag. Iako su američke trupe bile bliže Pragu od sovjetskih, a američke izvidnice su već bile u predgrađima kada je ustanak izbio, Česi su morali čekati Sovjete zbog prethodnih političkih dogovora između dvaju velikih sila.
Žrtve
Tokom Praškog ustanka, poginulo je 1,694 pripadnika pokreta otpora, dok ih je 1,600 teško ranjeno. Gotovo 1,000 njemačkih vojnika je ubijeno, s tim da je broj njemačkih civilnih žrtava nepoznat. Vlasovljeva ROA je izgubila oko 300 ljudi. Dana 9. svibnja, Crvena armija je izgubila 30 ljudi. Ukupan broj žrtava i danas je nepoznat jer mnoge nisu otkrivene ili identificirane.
El Suspiro, Bacalar
El Suspiro je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Quintana Roo, u opštini Bacalar.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 15 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 33 m.
Casa Circondariale
Casa Circondariale ima više značenja:
Društveni položaj
Društveni položaj ili socijalni status je položaj koji pojedinac zauzima u određenoj društvenoj grupi ili društvenoj strukturi, zahvaljujući svom poreklu, ekonomskoj moći ili ličnim sposobnostima i obrazovanju. Društveni položaj određuje vrednosti, prava, moć i karakteristično ponašanje ljudi, koje uključuje određene norme i ograničenja, što se izražava odgovarajućim simbolima.
U sociometrijskom istraživanju društveni položaj označava položaj pojedinca u grupi koji je određen stavovima svih članova prema njemu. Ukoliko je pojedinac dobio povećani broj članova grupe, njegov sociometrijski status je veći.
San Manuel, Tacotalpa
San Manuel je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tabasco, u opštini Tacotalpa.
Martinska Ves (Vrbovec)
Martinska Ves naselje je jugozapadno od Vrbovca.
Martinska Ves kao naselje prvi puta se spominje 1880. godine kad je nastalo na mjestu nekadašnjih šuma gospoštije Vrbovec.
Naselje je nastalo zbog potrebe za radnicima na marofu vrbovečkog vlastelinstva Đurđištu. Sam marof Đurđište (ili danas zvano: Đurište) nastaje 1857. godine na brežuljku udaljenom 2 km od centra Vrbovca prema zapadu. Legenda kaže da je marof Đurđište dobio ime prema Đurđicama što su rasle na brijegu, a ne prema kasnijem privatnom poduzetniku Đuri Predoviću, koji je 1920-ih osnovao industriju mesa.
Danas Đurđište pripada Martinskoj Vesi i na tom mjestu je industrijska zona (mesna industrija PIK Vrbovec, ciglana Gradip, trgovački centar KTC), dok se sami stanovnici Martinske Vesi pripajaju stanovništu Vrbovca.
Org 26576
Org 26576 je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 204,225 Da.
Los Olartes, Papantla
Los Olartes je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Papantla.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 19 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 137 m.
Casa Ferri
Casa Ferri ima više značenja:
Kegelove vježbe
thumb|Musculus pubococcygeus (mišići zdjelice) Kegelove vježbe pomažu ojačati dno zdjelice, pripomoć su liječenju inkontinencije i oporavljaju tonus mišića nakon porođaja. Nazvane su prema dr. Arnoldu Kegelu, ginekologu koji ih je i osmislio. Kada se osnaže mišići zdjelice bolje podržavaju uretru.
Kegelove vježbe uključuju stiskanje pubokoksigealnog mišića (isti mišić koji zaustavlja mlaz mokraće) i njegovo zadržavanje dok se sporo broji do 3. Žena se treba zatim opustiti dok izbroji do 5, a zatim ponoviti stezanje. Postupno treba povećavati zadržavanje stisnutog mišića dok se ne izbroji 10. Trebalo bi napraviti pet vježbi tri puta na dan i ostati na tome. Rezultati će biti vidljivi za šest do osam tjedana - a ti rezultati uključuju i bolji seks. Vježbe treba redovito izvoditi da bi se dobio koristan učinak. Za lakše razlikovanje tog mišića od ostalih treba pokušati zaustaviti mlaz mokraće dva do tri puta prilikom mokrenja. Međutim, kada se jednom spozna koji su to mišići, nije poželjno često zadržavati mokraću, jer to može voditi urinarnim infekcijama.
Kako taj mišić postaje jači lakše ga je razlikovati od drugih mišića u blizini koji se također grče.
Kegelove vježbe nisu učinkovite ukoliko se stišću mišići trbuha, bedara ili stražnjice istodobno kada se stišće područje rodnice. Zapravo to samo povećava pritisak unutar trbuha i pogoršava problem.
Kako bi žena bila sigurna da ispravno vježba, treba staviti dva prsta u rodnicu, malo ih raširiti i stisnuti mišiće rodnice, ukoliko osjeti kako se mišići oko prstiju stišću, vježba je pravilno izvedena. To su jedini mišići koje treba stiskati. Za provjeru da se ne stišću mišići trbuha istodobno kada se stišću mišići rodnice, stavi se druga ruka na donji dio trbuha kao podsjetnik da trbuh treba biti mekan i opušten. Žena može također isprobati stezanje mišića za vrijeme snošaja, tako što će stisnuti mišićima partnerov penis i koji bi u slučaju pravilno izvedene vježbe to svakako trebao osjetiti.
Postoji još lakši način izvođenja Kegelovih vježbi, a temelji se na drevnim kineskim tehnikama Taoista. Stavljaju se utezi u obliku stošca u rodnicu i koje jednostavno treba držati na mjestu po nekoliko minuta dva puta na dan. Počne se s lakšim utegom kojeg se može bez teškoća držati u rodnici jednu minutu, postupno se produžuje vrijeme do 5 minuta, zatim se prelazi na teži uteg, a na kraju se nastavlja s programom održavanja snage. Zadržavanje utega u rodnici automatski koristi i tako jača upravo one mišiće koje treba jačati. Premda Kegelove vježbe ne liječe svaku vrstu inkontinencije, uvijek ih treba isprobati prije lijekova ili operacije.
Razvijanje snažnog pubokoksigealnog mišića povećava dotok krvi u zdjelicu, pa se i povećava otpornost na infekcije urinarnog trakta, a poboljšava se i spolni život. Smatra se da bi rodilje prvih nekoliko dana nakon porođaja trebale izvoditi te vježbe jer ublažuju postporođajnu inkontinenciju i sprječavaju spuštanje maternice.
Andrew Sarris
Andrew Sarris (31. oktobar 1928 – 20. jun 2012) bio je američki filmski kritičar, najpoznatiji kao jedan od glavnih zagovornika autorske teorije u američkoj kinematografiji.
Bio je u braku sa feminističkom filmskom kritičarkom Molly Haskell.
1990-ih je povremeno preko telefona komentirao američke filmove za emisiju Vrtoglavica na Hrvatskoj radioteleviziji.
Svetozar Vujković
Svetozar Vujković - Toza (1899 — 1949) je bio predratni šef IV (antikomunističkog) odeljenja Opšte policije i upravnik logora na Banjici za vreme Drugog svetskog rata.
Predratna biografija
Rođen je u Beogradu 1898. U policijsku službu stupio je 1924. kao agent Odeljena opšte policije Uprave grada Beograda. Imenovan je 1935. za šefa IV (antikomunističkog) odseka Odeljenja opšte policije (politička policija) u Beogradu. Lično je isleđivao i mučio uhapšene komuniste. Pretpostavlja se da je odgovoran za smrt izvesnog broja uhapšenika. Uz njegovog zamenika, Đorđa Kosmajca, ostao je upamćen kao najbeskrupulozniji i najbrutalniji agent političke policije u međuratnom Beogradu.
Krajem 1940. privremeno napušta službu.
U službi nacističkog okupatora
Ubrzo po okupaciji Jugoslaviji, Vujković je imenovan za upravnika logora na Banjici 5. jula 1941, na predlog Dragog Jovanovića. Najodgovorniji je za zavođenje teškog režima u logoru. Lično je naređivao mučenja logoraša. Neposredno je određivao taoce za streljanje.
Pokušaj atentata na Svetozara Vujkovića
Udarna grupa skojevaca, petorica mladih metalskih radnika iz fabrika „Nestor“ i „Mikron“, organizovanih oko metalskog radnika Radomira Markovića Gembeša pripremila je u ranim jutarnjim časovima 5. avgusta 1941. atentat na upravnika logora Banjica Svetozara Vujkovića. Za izvršenje atentata određena je lokacija Šarene Ćuprije, koja se nalazila iznad današnjeg stadiona „Crvena zvezda“.
Izvršioci atentata pucali su na Vujkovića koji je motociklom dolazio iz grada na posao u logoru (bio je u prikolici motocikla). Kod Šarene Ćuprije put skreće, tako da je vozač morao da uspori vožnju. Omladinci su bacili bombu na vozilo, ali prerano. Jedan od omladinaca pokušao je da puca iz revolvera, ali se metak zaglavio u cevi. Vozač je poginuo u napadu, dok je Vujković teško ranjen. Izvršioci atentata su pomislili da je i Vujković ubijen, nakon čega su se udaljili.
Posleratno suđenje
U vreme borbi za oslobođenje Srbije, početkom oktobra 1944. godine, Vujković je evakuisan iz Beograda zajedno sa pripadnicima kvislinške strukture. Nakon kapitulacije Trećeg Rajha, izručen je jugoslovenskim vlastima od strane saveznika 27. jula 1945.
Neuobičajeno dugo je proveo u istražnom zatvoru. Osuđen je na smrt 4. novembra 1949.
Ascension Parish, Louisiana
je okrug u američkoj saveznoj državi Luizijana.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 107.215, što je 30.588 (39,9 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Caldarello, Macerata
Caldarello je naselje u Italiji u provinciji Macerata, u regiji Marche.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 34 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 399 m.
Santa Maria del Piano, Avellino
Santa Maria del Piano je naselje u Italiji u provinciji Avellino, u regiji Kampanija.
Deuterolizin
Deuterolizin (, Penicillium roqueforti proteaza II, mikrobna neutralna proteinaza II, kiselinska metaloproteinaza, neutralna proteinaza II, Penicillium roqueforti metaloproteinaza) je enzim. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Santa Maria del Piano, Avellino
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 90 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 545 m.
Deuterolizin
Ovaj enzim je prisutan u Penicillium roqueforti, P. caseicolum, Aspergillus sojae i A. Oryzae.
Casa Nuova
Casa Nuova ima više značenja:
Casa Serena
Casa Serena ima više značenja:
Tinker Tailor Soldier Spy (miniserija)
Slično kao i roman, i serija se odlikovala izuzetnim realizmom, odnosno nesentimentalnim prikazom obavještajne aktivnosti. Guiness je, kako bi se što bolje tumačio lik Smileya, proveo neko vrijeme sa Sir Mauriceom Odlfieldom, bivšim šefom MI6. Serija je imala izvrsnu gledanost, te dobila niz povoljnih kritika i osvojila prestižne nagrade, a lik Smileya se smatra jednom od najboljih uloga u Guinessovoj karijeri. Godine 1982. je snimljen nastavak pod naslovom Smiley's People, temeljen na istoimenom romanu.
Godine 2011. je snimljen remake u obliku istoimenog cjelovečernjeg filma gdje je Smileyev lik tumačio Gary Oldman.
Villa Rica, Georgia
Vila Rika je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 13.956 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 13.956 stanovnika, što je 9.822 (237,6%) stanovnika više nego 2000. godine.