cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Крушевица (Власотинце)
Историја
Од старина, крушевачка црква је један од најстаријих објекта у овом крају. Од старог турског царског друма, од Бољара, преко Крушевице, Тупанског Дела и Свођа за Цариград су остали трагови зарасли у храстовој шуми, као подсетник на неко старо време где се није смело слободно ходати у караванима са коњима. Турке су пресецали хајдуци, отимали им благо и скривали га по многим непознатим местима. У овом крају из тог времена многи непознати али и локални авантуристи са многим исцртаним мапама у читавом планинском крају стално нешто прекопавају, тражећи отето злато од Турака.
У крушевачком крају је било доста хајдучије - борбе за националну слободу у време Турака, па и данас у планинском подножју Крушевица има места звана Хајдучки кладанац, Хајдучка падина, Хајдучки гроб.
Део лесковачке нахије
У неким историјским подацима село Крушевица се помиње у оквиру лесковачке нахије од 1455. до 1683. године, а према неким подацима из 1516. године, помиње се да је ово село имало 53 домаћинства, а двадесет година касније тај број је смањен на 26 кућа.
Према турском попису нахије Ниш из 1516. године, место је било једно од 111 села нахије и носило је исти назив као данас, а имало је 70 кућа, 26 самачка домаћинства. Те године је имало статус дербенџијског села.
Постоји могућност да је ово насеље постојало у XVI веку. Насељавање овог села власинско црнотравске области је извршено у XVIII и почетком XIX века. Тако у историјском Првом српском устанку (1804—1807. године. Међу селима које је одметнуо Илија Стреља налази се и село Крушевица.
Ignacije Loyola
Ignacije Loyola (Azpeitia, 1491. - Rim, 31. jul 1556.) rođen kao Íñigo López de Loyola) bio je španjolski vojnik i vjerski lider, poznat kao osnivač i prvi general jezuitskog reda u Parizu 1534.
Крушевица (Власотинце)
Део лесковачке нахије
Према попису из 1879. године село Крушевица је имало 1206 становника у 188 домова (кућа). 16 мештана је знало да пише и чита, више него тада у Црној Трави. Према броју писмених је била на трећем месту после Власотинца и Шишаве у власотиначком срезу. У селу 1939. године живи 1011 становника у 127 домова, а после Другог светског рата се смањује тај број, да би према попису из 1991. године се смањио на 778 људи.
Ignacije Loyola
Loyolu je katolička crkva (papa Grgur XV.) proglasila svetim 22. maja 1622.
Крушевица (Власотинце)
Становништво и генеалогија
Разне махале Крушевице су насељаване са свих страна.
Порекло досељеника
Крушевица је у потпуности насељена са стране. Највише фамилија са познатим пореклом доселило се из Дарковца: Анђелковићи, Вељковићи (где су се претходно се населили из Македоније), Јованцини, Мецкари, Миљковићи, Раденковци и Товаци.
Брзинци се доселили из села Брза код Вучја после Првог српског устанка. Видоњсци су из планинског дела Повласиња. Ђокици су пореклом из Дола код Бабушнице. Ђикинци су пореклом из Златићева, Караџинци из Равне Горе, Кисинци из Црне Траве, Кусинци (Стаменковићи и Стојановићи) из Козила, Љубицовци (оснивачи села Крушевица) из Овче поље (Повардарје источно), Паљинци са Косова, Петковићи са Косова, Сатановци са Космета, Симоновићи из Арнаутско, Џокинци (Марковићи) из Преслапа и Кривог Дела.
Вероисповест
Мештани Крушевице су православне вероисповести. Светог Николу славе домаћинства: Банковци, Беличинци (Белчинци), Величковци, Видоњци (Видојинци), Ђокинци (Џокинци), Јанковци, Кушинци, Мирчинци, Осојци, Петковци и Ћосинци. Осим тога слави се и Ђурђевдан: Кујинци и Славковци. Остале славе у селу су „Ђурђић“ коју славе Кочићевци и свети архангел Михаило који славе Јарчевци (Јарчовци).
Печалбарство и занатлије
Старији су причали да су у прошлости циглари одлазили у печалбу у Влашку у Румунији. Од занатлија су у Крушевици поред кројачких постојали содаџијски и бомбонџијски. Неки од њих су поред радње у Крушевици обилизали цео власотиначки крај где су на вашарима или на спортским утакмицама и надметањима продавали своје производе. Тако су Светислав-бомбонџија, Вељковићи и Богдан Стојичић обилазили цео крај и продавали клакере, соду и бомбоне по вашарима. Цака Станковић је постао познат по томе што је локални клуб ФК „Слога“ увек пратио са својим штандом на разним такмичењима и тако продавао клакере са ледом по власотиначким селима. Било је и кавгаџија, који су обавезно правили кавгу на оро када се играло на неком вашару или сабору поред крушевачке цркве. Они су весељаци и увек су били први у колу. Имали су увек ведар дух за шалу и живот.
Сеоски живот
Природни услови су погодни за развој сточарства и отварања мини-фарма и за воћарство. Сељаци пеку природну ракију која се продаје на пијацама у Власотинцу и Лесковцу. Као у осталим брдско планинским селима власотиначког краја, и Крушевчани беру гљиве, вргање и лисичарку.
Крушевчани су учествовали и у Првом и у Другом светском рату. Патили су од бугара који су држали цело село као таоце. Чак је и бугарски штаб био у просторијама крушевачке школе. Поред борбе за ослобођење од фашизма, крушевчани су били ангажовани у политици. Пред Другог светског рата радикали и демократе су се тукли у време избора и штаповима. После Другог светског рата један крушевчанин је био и председник општине док је учитељ Вита Бан-Благојевић био председник ССРН и директор и оснивач народног музеја у Власотинцу.
Основна школа „Карађорђе Петровић“
Школа је основана 1858. године на иницијативу руског конзула у Цариграду и била је манастирског типа. Прво отварање школе је било попраћено ферманом турског везира. Школа је била у црквеним конацима постојеће цркве у Крушевици. Ту су деца становала, служила у цркви и одлазила четвртком да се преобуку. Децу су учили свештеници. Школу су тада похађала деца из села: Бољаре, Црнатово, Била, Равног Дела, Доњег Дејана, Џакмонова, Златићева, Свођа, Брезовице, Горњег Ораха и Доњег Гара. Школа је подигнута средствима цркве. Први световни учитељ био је Јован Биволаревић из Лесковца. Убијен је од Бугара за време Првог светског рата. У време после Првог светског рата запаженији учитељ био је Мирко Тепавац. До 1948. године био је учитељ Александар Ђокић. Школа је мењала назив - до 1934. са називом „Основна школа крушевачка, срез власотиначки, бановина вардарска“. Име „Карађорђе Петровић“ добила 1934. године и задржала га до данас. После Другог светског рата најдуже су били учитељи Михајло и Десанка Вујић из Аранђеловца. Школа је радила са шест, потом са осам разреда са истуреним одељењима у селима: Равни Дел, Црнатово, Бољаре, Доњи Дејан. Због миграције становништва крајем XX века и почетком XXI века број ученика се нагло смањио. Хронолошки записи догађаја у школи су сачињени у Летопису школе.
Самосталност Крушевице у власотиначком срезу
Крушевачка општина је по броју становника до пред почетак Другог светског рата била највећа у власотиначком срезу.
Људи су се овде махом бавили сточарством, још има колиба изнад села, које су запуштене. Овце су чуване у трлама даље или близу кућа, а краве у појатама. Повећањем броја фамилија мештани су да би опстали почели да одлазе у печалбу, нарочито у цигларима. Тај занат је доста био развијен и после Другог светског рата, а седамдесетих година и осамдестих година XX века, па и сада у XXI веку крушевачки предузимачи-циглари, са Борондолцима, Дејанцима, Свођанима су били најпознатији не само у власотиначком крају, него и у Хрватској, Босни и Војводини.
Због недостатка пута, запошљавања и трагања за бољим животом село Крушевица данас у XXI веку има мање од половине својих некадашњих становника. Мали број младих људи је остао у селу. Они се баве печалбарским цигларским занатом, неки раде у приватним и државним предузећима у Власотинцу.
Легенда о поповом кладенцу
Попов кладенац се налази на територији Крушевице. Добио је назив по следећој легенди. У време под Турцима је у селу Крушевица био један поп, који је сарађивао са Турцима. Хајдуке, који су јатаковали исподе саме планине Крушевице код тадашњих сточара, одавао је Турцима. Тај поп је сакупљао у овом крају беклике (порез) и предавао Турцима. Поп је живео крај бегове ливаде у селу Бољаре. Због издаје хајдука и пореза, хајдуци га ухвате у подножју планине Крушевице на кладенцу, док је пио воду. Ту га убију. Од тада је овај кладанац добио назив Попов кладенац.
Демографија
У насељу Крушевица живи 485 пунолетних становника, а просечна старост становништва износи 47,7 година (45,1 код мушкараца и 50,3 код жена). У насељу има 209 домаћинстава, а просечан број чланова по домаћинству је 2,71.
Ово насеље је великим делом насељено Србима (према попису из 2002. године).
Oca
Oca ima više značenja:
Gonzalo Pérez de Vargas
Gonzalo Pérez de Vargas Moreno (Toledo, 10. siječnja 1991.) je španjolski rukometni golman i reprezentativac, aktualni član Barcelone.
Profesionalnu karijeru započeo je 2009. godine u Barceloni, gdje je, uz dva perioda posudbi, igrao cijelu svoju karijeru. Prvo je od 2011. do 2013. godine bio na posudbi u BM Granollersu, da bi narednu sezonu proveo u francuskom klubu Fenix Toulouse. S Barcelonom je u više navrata bio državni prvak te je osvojio nekoliko nacionalnih kupova, a dva je puta osvojio i Ligu prvaka.
Za reprezentaciju Španjolske debitirao je 2008. godine, nedugo nakon uspjeha s U-18 reprezentacijom, ali je se dugo godina borio za mjesto prvog reprezentativnog vratara, s obzirom da su prednost imali iskusniji golmani poput Joséa Javiera Hombradosa ili Arpada Šterbika. S reprezentacijom je osvojio tri medalje na Europskim prvenstvima, uključujući i prvo europsko zlato za Španjolsku (2018.). Na Euru 2020. godine proglašen je za najboljeg golmana turnira.
Neželjena baština
Neželjena baština, dugometražni dokumentarni film o sudbini spomenikâ narodnooslobodilačkomu ratu u Jugoslaviji u vremenu nakon raspada Jugoslavije. Film je režirala i scenarij napisala Irena Škorić. Premijerno je prikazan 18. kolovoza 2016. na Sarajevo Film Festivalu.
Radnja
Od 1945. do 1990. podignuto je na tisuće spomenika narodnooslobodilačkomu ratu u Jugoslaviji. Svaki spomenik obilježava neki događaj iz borbe jugoslavenskih partizana tokom Drugoga svjetskog rata. Neki su bili vrlo visoke umjetničke vrijednosti, a njima su se nastojale afirmirati antifašističke vrijednosti kroz obrazovni proces, političke skupove i turističke projekte. Promjenom društvenih vrijednosti i nastankom novih političkih okolnosti devedesetih godina 20. stoljeća u Hrvatskoj je srušena i devastirana polovica od ukupnog broja, odnosno oko tri tisuće spomenika. Među srušenim spomenicima našla su se i međunarodno priznata umjetnička djela. O njihovoj sudbini govore svjedoci rušilačkih napada, eksperti, umjetnici i političari, kao i oni koji su građu spomenika pretvorenih u otpad prodavali kao sekundarnu sirovinu. Istodobno se govori o društvu koje se odreklo svoje povijesti i vrijedne umjetnosti.
Потисје
Реч Потисје везује се реч Тиса и у основном значи:
Поред тога, реч Потисје може се односити и на:
Allentown, Georgia
Alentaun je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 169 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 169 stanovnika, što je 118 (41,1%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Mary Matalin
Mary Joe Matalin (19.8. 1953.-) je američka politička strateginja i konzultantica, poznata po bliskosti Republikanskoj stranci. Bila je pomoćnica predsjednika Georgea W. Busha i savjetnica potpredsjednika Dicka Cheneya do 2003. Matalin je od marta 2005. bila glavna urednica Threshold Editions konzervativnog ogranka izdavačke kuće Simon & Schuster. Udana je za demokratskog političkog konzultanta Jamesa Carvillea.
Липовица (Лесковац)
Липовица је насељено место града Лесковца у Јабланичком округу. Према попису из 2002. било је 1287 становника (према попису из 1991. било је 1433 становника).
Демографија
У насељу Липовица живи 1033 пунолетна становника, а просечна старост становништва износи 41,2 година (41,1 код мушкараца и 41,3 код жена). У насељу има 359 домаћинстава, а просечан број чланова по домаћинству је 3,58.
Ово насеље је великим делом насељено Србима (према попису из 2002. године), а у последња три пописа, примећен је пад у броју становника.
Las Tinas, San Mateo Río Hondo
Las Tinas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Mateo Río Hondo.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2449 m.
La Paz, Encarnación de Díaz
La Paz je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Encarnación de Díaz.
Austrijske savezne zemlje
Republika Austrija je federalna republika, sastavljena od 9 saveznih zemalja (Bundesländer). Land na njemačkom znači zemlja, ali se može prevesti i kao država ili provincija (pokrajina).
La Paz, Encarnación de Díaz
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1996 m.
Octayo, Platón Sánchez
Octayo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Platón Sánchez.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 74 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 71 m.
Austrijske savezne zemlje
Karakteristike
O austrijskim saveznim zemljama, govori članak 2. Saveznog ustava, on taksativno nabraja svih devet zemalja, definira Austriju kao federalnu državu, određuje ovlasti zemaljskih parlamenata, i razrađuje pravo na slanje delegata u saveznu skuštinu (Bundesrat) na osnovu veličine zemlje.
Austrijske savezne države imaju pravo na vlastite ustave, koji nesmiju biti u koliziji sa saveznim ustavom. Savezni ustavni sud može proglasiti ništavnim sve odredbe pokrajinskih ustava koje su u sukobu sa Saveznom ustavom.
Zakonodavne i izvršne ovlasti koje nisu izričito navedene kao nadležnost Savezne vlade u saveznom ustavu, spadaju u nadležnost saveznih zemalja. Međutim kako ustav najveći dio ovlasti daje saveznoj administraciji, pokrajinskim vladama ostaje da se bave lokalnim sigurnosnim pitanjima, nekretninama u njihovom vlasništvu, vatrogastvom, kulturom, regulacijom lova i ribolova, očuvanjem prirode, zaštitom životinja, sportom i turizmom i propisima koje se odnose na pokrajinsku administraciju. Ustav ovlašćuje savezni parlament da određuje visinu poreza i njegovu raspodjelu između federalne i lokalne administracije.
Jednodomni parlamenti Landtage su zakonodavna tijela saveznih država, a pokrajinske vlade na čelu sa Landeshauptmannom najviši organi uprave, koje biraju zastupnici pokrajinskih parlamanata.
Po saveznom austrijskom ustavu Beč ima poseban status, jer je istovremeno grad i savezna država, tako da bečka administracija ima dvostruku funkciju.
Geografija
Devet saveznih austrijskih zemalja su:
Veći dio površine saveznih država Gornja Austrija, Donja Austrija, Beč i Gradišće nalazi se dolini Dunava, na lako obradivom zemljištu, zbog tog je to i najgušće naseljeni dio Austrije, od prahistorije. Ostalih pet saveznih zemalja prostiru se po Alpama terenu neprikladnom za poljoprivredu, ali i za razvoj teške industrije, zbog prometne izoliranosti, pa su one i rijetko naseljene. Najgušće naseljena austrijska država je Beč, a Tirol je najnenaseljeniji.
Historija nastanka
Austrijske savezne zemlje (Bundesländer) rezultat su historijskih prilika na tlu Austrije. One su se razvile od marki, grofovija i komitata, koje su se ujedinile u jedinstvenu zemlju za vrijeme austrijskih kneževa. Svaka od tih provincija razvijala je još od srednjeg vijeka vlastito zakonodavstvo i svoj specifični sistem uprave.
One su od 17. vijeka postepeno gubile uticaj kako je rastao utjecaj carske vlasti, da bi ga za razdoblja apsolutizma potpuno izgubile. Nakon turbulencija koje je Austrijsko Carstvo prolazilo 1848. i donošenja ustava nakon Oktobarske diplome 1860. i Februarskog patenta 1861., osnovane su pokrajine (Landtage), sa ograničenom zakonodavnom vlašću i vlastitom administracijom. Ali je istovremeno uspostavljena i gotovo feudalna administrativna podjela carevine na guvernature i krunske zemlje. Koegzistencija ta dva različita administrativna sistema, nije mogla dugo trajati, nakon nekoliko sukoba, koji su kulminirali 1873. pokrajine više nisu mogle slati delegate u Carevinsko vijeće (Reichsrat). Nakon propasti Austro-Ugarske, Privremena narodna skupština proglasila je osnivanje Austrije kao nezavisne države 30. oktobra 1918. Nakon pokrajinskih konferencija u Linzu i Salzburgu donešen je ustav 1920., koji je definirao Austriju kao federalnu državu.
Novi autoritativni ustav iz 1934. derogirao je federalnu prirodu austrijske države. Nakon Anschlussa austrijske pokrajine su podijeljene na Gaue Trećeg reicha i stavljene pod izravnu kontrolu ministarstava u Berlinu. Nakon obnavljanja Republike 1945., vraćene su i pokrajine sa svojim starim ovlastima.
Oggeri
Oggeri ima više značenja:
Galicea, Galicea
Galicea je naselje u Rumuniji u okrugu Valča u opštini Galicea.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 4054 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 253 m.
UDP-N-acetil-2-amino-2-dezoksiglukuronat dehidrogenaza
UDP-N-acetil-2-amino-2-dezoksiglukuronat dehidrogenaza (, WlbA, WbpB) je enzim sa sistematskim imenom UDP-N-acetil-2-amino-2-dezoksi-alfa-D-glukuronat:NAD+ 3-oksidoreduktaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Star Wars: Episode III – Revenge of the Sith
Zvezdani ratovi — epizoda III: Osveta Sita je naučnofantastični film iz 2005. godine koji je napisao i režirao Džordž Lukas. To je šesti film u sagi Zvezdanih ratova, ali treći po hronologiji događaja.
Radnja filma je smeštena tri godine nakon početka Ratova klonova u kojima su plemeniti Džedaj vitezovi predvodili veliku Vojsku klonova u mnogim bitkama protiv separatista širom galaksije. Nakon kidnapovanja kancelara Palpatina, Džedaj učitelj Obi-Van Kenobi dobija dužnost da eliminiše zlog generala Grivusa. Red Džedaja ne odobrava sve jače prijateljstvo kancelara i Džedaj viteza Anakina Skajvokera koje postaje opasno po samog Anakina. Kada se hiljadugodišnja zavera reda Sita o vladavini galaksijom otkrije, sudbina Anakina Skajvokera, reda Džedaja i cele galaksije visi o koncu.
Film je premijerno prikazan 19. maja 2005. godine i imao je, generalno, dobre kritike, pogotovo u poređenju sa prethodne dve epizode. Procenjuje se da zarada ostvarena u 2.900 ponoćnih projekcija u SAD nakon premijere iznosi 16.5 miliona dolara. Ukupno, Osveta Sita je zaradila rekordnih 50 miliona dolara prvog dana prikazivanja. Film je prikazan u 115 država. Širom sveta zarada je dostigla 848.797.674 dolara, čime je Osveta Sita postala 12. film sa najvećom zaradom uopšte, a drugi u 2005. godini (iza filma Hari Poter i vatreni pehar).
Produkcija
Džordž Lukas je još 1973 napisao sinopsis Zvezdanih ratova; kasnije je izjavio da je u to vreme nije potpuno razradio priču, već samo glavne mesta u radnji. Svoje beleške o Epizodi 3 je pretvorio u scenario 2003. i 2004. i pri tom dozvolio dramatičaru Tomu Stopardu da napiše scenario i dotera dijaloge. Za vreme snimanja filma, veliki broj fanova je na Internetu nagađao podnaslov filma; predlozi su bili "Uspon Imerije", "Gmižući strah" (koji je bio i najavljen kao podnaslov na zvaničnom sajtu 1. aprila 2004.) i "Rođenje Imperije". Na kraju je i "Osveta Sita" postao "spekulisani naziv" koji je Džordž Lukas kasnije potvrdio.
Kada im je najraniji nacrt scenarija bio uručen, odsek za dizajn se bacio na posao. Za ambijent Kašiika, dizajnersko odeljenje je inspiraciju potražilo u "Božićnom specijalu Zvezdanih ratova". Narednih meseci, Lukas je odobrio stotine skica dizajna koji će se pojaviti u filmu. Kasnije je iznova pisao čitave scene i akcione sekvence kako bi odgovarali izabranom dizajnu. Skice dizajna su onda poslate na "previzualizaciju" gde su pretvorene u pokretne CGI verzije - "animatike". Lukas je sa montažerom Benom Bertom pregledao sve scene imajući uvid u njih pre nego što su i snimljene. Previzuelizovane scene su prikazivale osnovni CGI ambijent sa isto tako neobrađenim CGI likovima koji izvode scenu (obično akcionu sekvencu). Stivenu Spilbergu je takođe u~estvovao u izradi i previzualizaciji nekih akcionih sekvenci. Kasnije je odsek za previzualizaciju i dizajn poslao scene odseku za produkciju čime je "film izveden iz faze koncepta".
Za to vreme, glumci Hejden Kristensen i Juan Makgregor su sa koordinatorom akrobacija Nikom Gilardom intenzivno uvežbavali završni dvoboj svetlosnim sabljama. Kao i u prethodna dva filma, sve bitke svetlosnim sabljama u kojima su učestvovali Obi-Van i Anakin su izvodili sami glumci bez dublera. Kao rezultat meseca vežbanja, njihov dvoboj je sniman u realnoj brzini, bez digitalnog ubrzavanja. Međutim, u nekim sekvencama pojedini kadrovi su izbačeni kako bi se prividno ubrzali pojedini udarci.
Belgijske provincije
mini|300px|desno|Regije i provincije u Belgiji Belgijske regije Valonija i Flandrija podijeljene su u deset provincija, po pet u svakoj od njih. Regija glavnoga grada Bruxellesa nije podijeljena na provincije.
Provincije se dalje dijele na upravne okruge. Svaka provincija ima svoj administrativni centar.
Između 1830. - 1995. Belgija je bila administrativno podjeljena na devet provincija. Tadašnja Provincija Brabant bila je dio sve tri regije (obuhvaćajući u potpunosti Regiju glavnoga grada Bruxellesa). Granice tih devet provincija datiraju još iz perioda nizozemske vlasti (1815.-1830.). Prije toga Brabant je za vrijeme francuske okupacije (1795.-1815.) bio podijeljen na departmane, kako su francuski revolucionari podijelili Austrijsku Nizozemsku i kneževine Liège i Stavelot-Malmedy.
Ustavnom promjenom iz 1995., Provincija Brabant je podijeljena flamanski i valonski dio (Valonski Brabant i Flamanski Brabant), ali ne i teritorij glavnoga grada Bruxellesa, koji od tad nije dio ni jedne provincije, već ima status regije i vlastitog guvernera).
Provincijska administracija
Provincijska administrativni centar sastoji se od tri dijela: guvernera, izvršnog vijeća (Bestendige deputatie u Flandriji i Collège provincial u Valoniji), te provincijskog vijeća (provincieraad tj. conseil provincial). Članovi provincijskih vijeća biraju se na mandat od šest godina. Izvršna vijeća sastoje se od šest članova, od kojih je jedan guverner. Provincijska vijeća moraju se sastajati najmanje deset puta godišnje, a njihove rasprave su javne.
Lista provincija
desno|Valonske provincije
11. provincija (Eupen-Sankt Vith)
Budući da se Njemačka zajednica u Belgiji nalazi u potpunosti unutar provincije Liège, više puta je predloženo osnivanje posebne provincije (Eupen-Sankt Vith) koja bi obuhvaćala devet općina koje čine Njemačku zajednicu. Tada bi većinu funkcija koje provodi provincijska administracija provodila Njemačka zajednica.
Star Wars: Episode III – Revenge of the Sith
Produkcija
Osveta Sita je prvi (i jedini) film Zvezdanih ratova u kome je i Anakina Skajvokera i Darta Vejdera igrao isti glumac. Po rečima Hejdena Kristensena, prvobitno je bilo planirano da neki "visok momak" obuče Vejderov kostim. Ali, potom je Džordž Lukas odlučio da se Vejderov kostim prilagodi Kristensenovoj visini. Ipak, Kristensen, koji je visok 185 cm (za razliku od Dejvida Prausa, Darta Vejdera iz prethodnih filmova, visokog 2 metra), morao je da gleda kroz otvor za usta na kacigi.
Kod snimanja ključnih scena Lukas je često koristio "A i B kameru", odnosno "V tehniku", tehniku snimanja iste scene sa dve ili više kamera istovremeno kako bi se dobili snimci iste scene iz nekoliko uglova. Zahvljujuči HD tehnici korišćenoj pri snimanju filma filmadžije su mogle da snimke odmah pošalju na montažu, za što bi trebalo i 24 sata da su scene snimane na klasičnoj filmskoj traci. Snimci planete Mustafar slati su montažeru Robertu Bartonu koji je u Sidneju montirao završni dvoboj. Svi ostali snimci su slati glavnom montažeru Benu Bertu na Skajvoker ranču u Kaliforniji.
Odsek za postprodukciju radio je od početka snimanja filma pa sve do nekoliko nedelja premijeru filma 2005. godine. Specijalni efekti su pravljeni u svim formatima, od modela, preko CGI snimaka do praktičnih efekata da bi se kasnije ti efekti ubacili u već snimljene scene. Sve to trajalo je skoro dve godine. Osveta Sita je svetski rekorder po broju specijalnih efekata u jednom filmu: 2.151 kadar.
Samo za snimak snimak dvoboja na Mustafaru angažovano je 910 ljudi i potrošen ukupno 70.441 radni sat. Film je imao budžet od 113 miliona dolara, što je najveći budžet ako se porede samo prva tri filma serijala.
Radnja
U ovoj epizodi se zatvara krug, i priča zvezdanih ratova postaje potpuna. Rat postaje sve izvesniji i stvarniji. Anakin se sve više približava mračnoj sili...
Uvodni titlovi filma govore da je galaksija u ratu. Za vreme Bitke za Korusant general Grivus, drugokomandujući separatista, kidnapuje kancelara Palpatina. Džedaj vitez Anakin Skajvoker i Džedaj učitelj Obi-Van Kenobi polaze u spasilačku misiju. Spasavajući kancelara, ubijaju Grofa Dukua, ali Džedaj vitezove pri pokušaju bekstva hvata Grivus i odvodi na komandni most. Anakin i Obi-Van uspevaju da se oslobode, ali Grivus beži i ostavlja ih u teško oštećenom brodu koji Anakin uspeva da spusti na jednu od pisti planete Korusant. Posle povratka, Anakin sreće svoju ženu, Padme Amidalu, koja mu saopštava da je trudna. Uprkos Padminoj zabrinutosti zbog njihovog tajnog braka, Anakin je presrećan kad čuje vest i njih dvoje pravi planove za podizanje deteta. Međutim, Anakina muče vizije Padme koja umire na porođaju, vizije slične onima koje je imao o svojoj majci pred njenu smrt. Kasnije, Obi-Van nasamo govori Anakinu da Savet Džedaja želi od njega da špijunira kancelara jer veruju da je korumpiran. Anakin je uvređen ponudom jer je kancelar njegov pokrovitelj. Kao kancelarov telohranitelj, Anakin polako gradi prisne odnose sa Palpatinom, koji vešto manipuliše Anakinom navodeći ga da izgubi poverenje u Džedaje. U jednom razgovoru, Palpatin tvrdi da poznaje moć koja sprečava smrt. To zaintrigira Anakina, koji je spreman da učini sve kako bi sprečio ponovno ostvarivanje svojih vizija.
Obi-Van biva poslat na Utapau, gde se suočava sa Grivusom i ubija ga. U međuvremenu, na Korusantu, Palpatin otkriva Anakinu da je on Sit lord Dart Sidijus, koji kontroliše i Republiku i separatistički pokret. Anakin na to upozorava Savet Džedaja. Mejs Vindu i ostali članovi Saveta Džedaja odlaze kod kancelara sa namerom da ga privedu, ali Sidijus ubija većinu članova i upušta se u duel svetlosnim sabljama sa Vinduom. Anakin dolazi u momentu kada Vindu hoće da ubije Sidijusa i sprečava ga, jer veruje da Sidijus zna jedini način da spasi njegovu ženu. Sidijus to koristi da ubije Vindua gromom. Sidijus uzima Anakina za svog Sit učenika i daje mu ime Dart Vejder. Zatim mu naređuje da pobije sve Džedaje u hramu Džedaja, a zatim ode na Mustafar i pobije vođe separatista. Palpatin Naredbom 66 naređuje vojnicima-klonovima širom galaksije da se okrenu protiv Džedaja. Mnogi Džedaji su pobijeni, međutim, Joda i Obi-Van preživljavaju. Dart Vejder započinje ubijanje u hramu Džedaja, a zatim odlati kod Padme i govori joj da su Džedaji pokušali da preuzmu vlast, zatim odlazi na Mustafar, gde ubija vođe separatista. Senator Bejl Organa spasava Obi-Vana i Jodu i odvodi ih u hram Džedaja pre nego što krene u Senat. U Senatu, Palpatin obaveštava senatore o zaveri Džedaja protiv Republike. Kao odgovor, najavljuje da će Republika biti reorganizovana u galaktičku imperiju. U hramu Džedaja, Obi-Van i Joda izmene signal da upozorava Džedaje da se klone Korusanta. Obi-Van pregleda sigurnosne snimke i vidi Vejdera kako ispunjava Sidiusova naređenja. Iako odbija u početku, na kraju pristaje da pronađe i ubije Vejdera. Obi-Van odlazi kod Padme, koja odbija da mu poveruje da je Anakin prešao na Tamnu Stranu. Kada Padme krene za Mustafar, Obi-Van tajno kreće sa njom.
Po dolasku na Mustafar, Padme moli Vejdera da napusti javni život sa njom, ali on odbija, verujući da može da zbaci Palpatina a da će njih dvoje zajedno vladati galaksijom. Kada ugleda Obi-Vana kako izlazi iz Padminog broda, Vejder pomisli da ga je Padme izdala i onesvesti Padme gušeći je Silom. Obi-Van i Vejder započinju duel svetlosnim sabljama koji ih odvodi iz postrojenja na nezaštićena područja vulkanske planete. Na kraju, Obi-Van dobija prednost višeg terena, i kada Vejder pokuša da ga napadne odseca mu obe noge i levu ruku u dva brza poteza. Vejder pada na nasip na ivici lave; hvata ga vatra i zadobija skoro smrtne opekotine i ozbiljnu povredu pluća. Obi-Van napušta Mustafar sa teško povređenom Padme i Anakinovom svetlosnom sabljom. Kasnije, Dart Sidius pristiže na Mustafar i spašava Vejdera sa ivice smrti.
Padme dobija medicinski tretman, i iako je fizički zdrava, njena želja za životom je nestala i ona umire. Međutim, medicinski droidi uspevaju da spase njenu decu; ona donosi na svet blizance, dečaka i devojčicu. Pre nego što umre, Padme im daje imena Luk i Leja i kune se Obi-Vanu da još uvek ima dobra u Anakinu. Na Korusantu, Vejderovi izgoreli udovi i povređeni delovi tela se zamenjuju protezama i implantima. Vejdera smeštaju u puno crno oklopno odelo koje je zapečaćeno maskom za disanje koja će mu omogućiti da preživi povrede koje je zadobio. Kada Vejder pita Imperatora Palpatina o Padme, on mu odgovara da je, ponesen svojim besom, Vejder sam ubio Padme. Vejder ispušta krik pun besa kojim uništava droide i opremu u okolini dok ga Sidius gleda sa zločinačkiom osmehom. Na Tantivu 4, Obi-Van, Joda i Bejl Organa se dogovaraju da Vejderova deca budu razdvojena i sakrivena, a Obi-Van i Jod će ih nadgledati i čekati dok ne dođe vreme da Skajvokerova deca ispune svoju ulogu u borbi protiv Sita. Leju usvaja Bejl Organa i odvodi na Alderan, dok Luka odvode na Tatuin da živi sa svojim Ovenom i Beru Lars. Film se završava scenom u kojoj Oven i Beru drže Luka dok gledaju zalazak dvostrukog sunca na Tatuinu.
Reakcija
Reakcija kritike na ovaj film je bila veoma pozitivna, pogotovo u odnosu na prošla dva filma. Neki kritičari smatraju da je Osveta Sita najbolji među prva tri filma, dok drugi misle da je to najbolji film "Zvezdanih ratova" posle "Imperija uzvraća udarac". Takođe, od strane kritike je dobro prihvaćeno i MekDajarmidovo igranje Palpatina. Međutim, neki kritičari smatraju da je film "rame uz rame" sa "Fantomskim pretnjom" i "Napadom klonova".
Najveći deo negativnih kritika su dobili dijalozi u filmu, posebno za romantične scene. Kritičari tvrde da je ovo demonstriralo Lukasovu slabost u pisanju dijaloga, što je i sam Lukas potvrdio pri dobijanju Nagrade za životno delo Američkog Filmskog Instituta. Druge negativne kritike su uključivale teme pominjane i u prošla dva filma, kao što su "drvenasta" gluma i preterano korišćenje kompjuterskih specijalnih efekata. Često se pominje i da film sadrži veći broj "rupa u priči", mada se ta tema više diskutuje među fanovima.
Dobra indikacija opšte prihvađenosti filma je i njegova ocena od 7.9 (od 21. Februara 2007.) na veb strani IMDBa, gde su prethodna dva filma dobili ocene 6.3 (Fantomska pretnja) i 6.9 (Napad Klonova). Raniji "Zvezdani ratovi" su dobili ocene 8.7 (Nova Nada i Imperija Uzvraća Udarac) i 8.1 (Povratak Džedaja) i tako dospeli redom na 12. 9. i 108. mesto na listi 250 Najboljih filmova.
Nagrade
Iako je najgledaniji u novoj triologiji, Osveta Sita ima najmanje nominacija za nagrade (ukupno 35 kategorija, u odnosu na Fantomsku Pretnju - 55 i Napad Klonova - 38 kategorija).
Osveta Sita je jedini film "Zvezdanih ratova" koji koji nije bio nominovan za Oskara za specijalne efekte, mada je nominovan za Oskara za najbonju šminku.
Pojavljivanja
Džordž Lukas se pojavljuje u sceni Korusantske Opere kao biće plave boje po imenu Baron Papanoida (može se videti van Palpatin ove lože). To je jedino Lukasovo pojavljivanje u filmovima Zvezdanih ratova. Takođe, u filmu se pojavljuje i njegovo troje dece: njegov sin, Džet, kao mladi džedaj-učenik po imenu Zet Jukasa koji biva ubijen dok brani Hram Džedaja od klonova; njegova ćerka, Amida, kao lik po imenu Ter Tanil, koja može da se vidi na hologramu obezbeđenja; njegova druga ćerka Kejti kao vanzemaljac plave boje po imenu Či Ikvej, koju vidimo kad Palpatin stiže u Senat nakon što ga Džedaji spasu i dok priča sa Baronom Papanoidom u Operi.
Kada Anakin, Obi-Van i Palpatin stignu šatlom u Senat nakon što su se srušili na Korusant, Milenijumski Soko se vidi kako sleće na jednu od platformi niže od šatla.
Iako nije pravo „skriveno pojavljivanje“, potvrđeno je da je Tarfulovo režanje koje se čuje u sceni u kojoj Joda napušta Kašiik zapravo Ičijevo režanje iz Prazničnog specijala Zvezdanih ratova.
Takođe, veliki broj ljudi iz filmske ekipe se pojavljuju u filmu. Nik Gilard, koordinator akrobacija, igra Džedaja po imenu Cin Dralig (Cin Drallig), što je anagram njegovog imena na engleskom, Nick Gillard, samo bez slova k) U filmu se pojavnjuju i Džeremi Bulok (koji je igrao Bobu Feta u originalnoj triologiji), koji je pozajmio glas kapetanu Kolonu, pilotu "Tantina IV". Luka i Leju Skajvoker, koji se vide kao bebe na kraju filma, oboje glumi Aidan Barton, sin uređivača filma.
Obrisane uloge i scene
Scene u kojima grupa senatora, uključujući mladu Mon Motmu, planiraju da stvore savez koji ima za cilj da spreči Kancelara da stekne još veću moć, je obrisana iz filma kako bi se priča usredsredila na Anakina. U ranijim nacrtima scenarija postojala je uloga desetogodišnjeg Hana Soloa, ali nijedna scena vezana za tu ulogu nije snimljena. Scena u kojoj Joda stiže na planetu Degoba i započinje svoj samoizabrani egzil je takođe isečena. Takođe, isečene su i neke scene "Naredbe 66".
Džordž Lukas je ranije obećao da će Epizoda 3 razjasniti misteriju brisanja planete Kamino iz Džedajskih arhiva iz Ratova Klonova. Međutim, objašnjenje se nalazi, umesto u filmu, u romanu Lavirint Zla. Lukas je to uradio da bi se priča filma fokusirala na Anakinovu priču.
Torno Largo, Altamira
Torno Largo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tamaulipas, u opštini Altamira.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 104 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 3 m.
Cotu Ciorii, C.A. Rosetti
Cotu Ciorii je naselje u Rumuniji u okrugu Buzau u opštini C.A. Rosetti.
Srpska državna straža
Srpska državna straža je bila vojno-policijska jedinica Ministarstva unutrašnjih dela marionetske vlade na čijem čelu je bio Milan Nedić, koja je bila pod neposrednom kontrolom Vojne komande Vermahta na teritoriji Nemačke okupacione zone Srbija. Od samog osnivanja, u jesen 1941. bila je angažovana u borbama protiv partizana, nakon toga prelazi u redovno stanje do januara 1944. kada je ponovo angažovana protiv partizana. Prilikom formiranja je imala oko 17,000 ljudi. Za januar 1943. godine postoji podatak o brojnom stanju od 36,716 ljudi uključujući pomoćne službe i naoružanu seosku miliciju.
Pored redovnih policijskih poslova, pripadnici Srpske državne straže su vršili masovna streljanja banjičkih logoraša, uključujući veće grupe žena.
Zajedno sa nemačkom vojskom i grupacijom četnika iz Srbije tokom novembra 1944. učestvuje u proboju Armijske grupe E kroz Sandžak i istočnu Bosnu. U istočnoj Bosni ove snage učestvovale su u decembarskoj ofanzivi Mihailovićevih snaga protiv NOVJ i napadu na Tuzlu. Stalno se osipajući u borbama protiv jedinica NOVJ, SUK se nalazio u Sandžaku i istočnoj Bosni sa četničkim jedinicama sve do kraja decembra 1944.
Iz Sarajeva, Nemci ih u januara 1945. prebacuju železnicom u Beč, odakle su raspoređeni u Sloveniju i Istru, gde su bili raspoređivani po dobrovoljačkim ili četničkim jedinicama pod komandom Višeg SS i policijskog vođe jadranskog primorja Odila Globočnika.
Na kraju su završili u Italiji, gde ih saveznici razoružavaju.
Organizaciona struktura
Uredbom Ministarskog saveta, na teritoriji Nemačke okupacione zone Srbija policijsku i graničnu službu vršili su organi Srpske državne straže kao i službenici Ministarstva unutrašnjih dela. SDS su bile uniformisane i naoružane formacije, a delila se na:
U sastav SDS ulazile su i sve vatrogasne jedinice. Na čelu celokupne SDS stajao je komandant koji je sa svojim štabom činio Komandu SDS. Komandant, svi oficiri, podoficiri i stražari bili su potčinjeni ministru unutrašnjih dela. Gradska SDS se delila na gradske odrede. Komanda SDS Uprave grada Beograda bila je pod nadležnost upravnika grada Beograda. Gradska državna straža delila se na odrede gradske državne straže, a oni na kvartovske odrede s potrebnim brojem staničnih odeljenja. Poljska SDS se delila na poljske odrede a oni, takođe, na sreske, s potrebnim brojem staničnih odeljenja, njihova teritorijalna nadležnost poklapala se sa teritorijom okruga i srezova. Granična državna straža delila se na okružne i sreske odrede, vodove, stanična odeljenja i odeljke. Privremeno i po potrebi u sastav SDS ulazili su čuvari šuma, nadzornici puteva, opštinski čuvari polja, opštinske straže i ostali državni i opštinski organi javne bezbednosti.
Uredbom su propisani i uslovi pristupa SDS. Stražari i podoficiri morali su da budu srpske narodnosti, stari između 20 i 30 godina, telesno i duševno zdravi, visoki najmanje 172 cm, besprekornog vladanja i potrebne školske spreme. Po stupanju u SDS sporazumno su se obavezivali na službovanje u trajanju od tri godine. Kandidati za oficirski kor SDS morali su da ispune uslove: da su srpske narodnosti, stari između 18 i 30 godina, da su telesno i duševno zdravi, da su visoki najmanje 169 cm, da imaju najmanje završenu srednju školu i da su besprekornog vladanja. Pripremna služba za oficire trajala je godinu dana za fakultetsko obrazovanje, a dve godine za kandidate sa srednjom školom. Ispiti su se polagali u školi SDS. Svi pripadnici SDS primali su mesečne plate.
Cotu Ciorii, C.A. Rosetti
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 730 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 48 m.
Al ‘Ajājah, Hajjah
Al ‘Ajājah je naselje u Jemenu u pokrajini Hadžah.
Prema proceni iz 2014. u naselju je živelo 3 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 599 m.
IC 4322
Reference
</references>
Herald Harbor, Maryland
Herald Harbor je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Merilend.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.603, što je 290 (12,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Piani di Chienti, Macerata
Piani di Chienti je naselje u Italiji u provinciji Macerata, u regiji Marche.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 20 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 41 m.
Ilijada
thumb|Ahilej i Patroklo
Ilijada (grč. Ἰλιάς) je junačka epska pesma. Zajedno s Odisejom, Ilijada je jedan od dva antička grčka epa koja se pripisuju Homeru, navodno slepom jonskom ili eolskom pesniku. Ta se dva epa danas smatraju najstarijim delima grčke književnosti, a moderni filolozi ih datiraju u period 8. ili 7. veka stare ere.
Pretpostavlja se da su ta dva epa nastala u grčkim kolonijama u Maloj Aziji. Oblik u kome je Ilijada došla do nas dobila je u 6 veku stare ere u Atini u vreme Pizistrata (vladao Atinom sa prekidima od 560. st. e. do 527. st. e.). Pizistrat je ustanovio Panatenejske svečanosti o kojima su se recitovale Homerove pesme. U tu svrhu u atičkoj redakciji pripremljena su državna izdanja tih pesama. Pitanje o autorstvu, mestu i vremenu nastanka Ilijade i Odiseje čini deo tzv. homerskog pitanja.
Spev opisuje događaje iz desete i poslednje godine trojanskoga rata, ahejskoga rata protiv Ilija, što je drugo ime grada Troje. Pesnik nije obradio dugo vremensko razdoblje, nego je ograničio građu prikazavši događaje koji su se dogodili tokom 51 dana u desetoj godini rata.
Osnovni motiv Ilijade je srdžba jednog od najboljih ahejskih junaka, Ahileja. Taj motiv, zajedno sa motivom Zevsove odluke da Ahejci pretrpe niz poraza i tako osveti povređena Ahileja (pošto Tetida izmoli Zevsa da osveti njezina sina), daje jedinstvo ovom epu i unutrašnju povezanost radnje.
Troja ili Ilij je grad iz perioda mikenske kulture u severozapadnoj Maloj Aziji, u oblasti koju su Heleni nazivali Troada. Njeni ostaci su pronađeni sedamdesetih godina 19. veka prilikom arheoloških iskopavanja koje je preduzeo Heinrich Schliemann. On je ispod brežuljka Hisarlik pronašao tragove devet naselja, jedno povrh drugog. Za drugo naselje odozdo smatrao je da je Troja. Schliemannu se priključio i njegov rad nastavio nemački arheolog Wilhelm Dorpfeld koji je ustanovio da je Homerova Troja šesto naselje odozdo. To naselje se u svemu poklapalo sa Homerovim opisom Troje. Ostatke tog naselja Dorpfeld je uporedio sa Schliemannovim arheološkim nalazima pri iskopavanju Mikene i Tirinta i tom prilikom utvrdio da se oni u potpunosti poklapaju te da je Troja bila grad iz perioda mikenske kulture.
Sadržaj Ilijade je preuzet iz priča o trojanskom ratu. U starini se u istoričnost tog rata nije sumnjalo. Verovatno je bio u pitanju znatan događaj pošto je za njega prionuo veliki broj mitova, posluživši kao građa za veliki broj epova. Postoji nekoliko prethomerskih cikličkih epopeja sa tematikom iz trojanskog rata – Kiparska pesma, Etiopida, Ilijada mala, Razorenje Ilija, Povratak. Ovi ciklički epovi nisu sačuvani. O njihovom sadržaju nalazimo obaveštenja u proznim izvodima Gramatičke hrestomatije nekog Prokla, zatim u tzv. Ilijskim pločama.
thumb|Helena, Evelyn de Morgan, 1898
Knjiga I
Pesnik na početku zaziva Muzu da mu peva o srdžbi Ahilejevoj i o porazima koji su zbog nje stigli Ahejce pod Trojom. Zatim prelazi na pripovedanje događaja zalazeći odmah in medias res: u ahejski tabor dolazi Apolonov sveštenik Hris da otkupi kćerku koju su Ahejci bili zarobili i dali je kao počasni dar svome vođi kralju Agamemnonu. Agamemnon ga osorno primi i ljutito odbije njegovu molbu. Povređeni Hris zamoli Apolona da kazni Ahejce. Apolon za kaznu pošalje kugu na ahejsku vojsku, te nastane grozan pomor i ljudi i životinja. Da bi umirio boga, Ahilej sazove skupštinu Ahejaca u kojoj vrač Kalhant na podsticaj Ahilejev izjavi da se Apolon razljutio na Ahejce zato što su uvredili Hrisa. Ahilej tada pozove Agamemnona da vrati Hrisu kćerku, a Agamemnon nakon vrlo oštre svađe s Ahilejem izjavi da je spreman to učiniti, ali da će u zamenu uzeti najmiliju Ahilejevu robinju Briseidu, koju je Ahilej bio dobio od Ahejaca kao nagradu za svoje junaštvo. Premda se tome žestoko usprotivio stari i mudri junak Nestor, kralj Pilosa, Agamemnon ipak izvrši svoju pretnju i naredi da se iz šatora Ahilejeva odvede lepa Briseida. Ahilej raspaljen tom nepravdom odluči da više neće pomagati u ratu ni Agamemnonu ni njegovoj vojsci. Tu mu odluku odobri i majka, morska boginja Tetida, kojoj se junak potužio na uvredu, i ujedno mu obećava da će ga osvetiti. Tetida odlazi na Olimp Zevsu i potuži mu se zbog uvrede nanesene njenom sinu, a Zevs joj obeća da će Ahejci dotle biti nesretni u boju dok se ne pomire s Ahilejem i dok mu ne daju punu zadovoljštinu za uvredu. Međutim, to nije po volji boginji Heri, ženi Zevsovoj, koja voli i štiti Ahejce, i ona se zbog toga stane žestoko prepirati sa Zevsom; to uzbuni i ražalosti sve ostale bogove, ali ih napokon razveseli Hefest.
Knjiga II
Da bi Zevs održao obećanje koje je dao Tetidi i osvetio nepravdu nanesenu Ahileju, šalje Agamemnonu San. On u Nestorovom liku pristupa Agamemnonovu ležaju i nagovara ga da što pre zametne boj jer će osvojiti Troju. U zoru saziva Agamemnon starešine u skupštinu. Tu im otkriva svoj san i govori o potrebi da se što pre spremi vojska za napad. No pre toga hoće da iskuša raspoloženje naroda. Zato im neće reći šta je upravo sanjao, nego će im reći da je najbolje za Ahejce da se vrate kući jer neće nikada zauzeti Troju. Mislio je da će Ahejci smatrati sramotom povlačiti se od Troje, a da je nisu zauzeli. To će ih, mislio je Agamemnon, još jače podstaći na borbu. Starešine se slažu s Agamemnonovim predlogom. Nakon toga sazivaju narod u skupštinu, gde Agamemnon spominje teškoće i podseća ih na decu i žene koje ih kod kuće čekaju. Na kraju im predlaže da pođu kući jer im nije suđeno da zauzmu Troju. Protiv njegovog očekivanja narod počne kliktati od veselja, te svi pojure ka lađama da se spreme za dugo željeni povratak u domovinu. Po nagovoru Atene Odisej, pun ogorčenja i boli, zaustavlja svojom rečitošću narod koji se vraća u skupštinu. Narod se umiruje, svi su zauzeli svoja mesta, samo se još buni Tersit koji oštrim rečima napada Agamemnona. Kad je Odisej surovo ućutkao Terzita, nastane u skupštini grobna tišina. Odisej podstiče narod na hrabrost govoreći da će im ipak uspeti osvojiti Troju. Nakon njega govori Nestor, koji nagovara narod da se strpi i ustraje u borbi, a Agamemnona podstiče da sprema narod za borbu. Agamemnon naređuje da svi dobro pripreme oružje i konje, a preti kukavicama i onima koji budu izbegavali borbu. Nakon oštrih njegovih reči Ahejci se razilaze ka lađama i počnu spremati ručak. Agamemnon zakolje bika u čast Zevsa i moli da im dade razoriti Troju. Starešine se kod Agamemnona časte mesom i vinom. Tada ustaje Nestor i poziva sve da se prihvate ratnoga posla. Vođe se razilaze i uređuju vojsku. Pesnik se sprema na brojenje heroja i naroda Helade i Azije koji učestvuju u trojanskom ratu. On smatra to vrlo teškim poslom i zato u opširnom obliku zaziva zanosno u pomoć sve Muze. Sledi popis u kojem se broje lađe, plemena i vođe koji su s Agamemnonom došli pod Troju. Iz tog nabrajanja vidi se da je bilo 1.186 lađa na kojima su se Ahejci dovezli pod Troju. U isto vreme spremaju se u boj i Trojanci te se broje i njihove vođe i čete.