Ksenija_Atanasijević
Biografija
Ksenija Atanasijević je rođena 5. 2. 1894. godine u Beogradu kao šesto dete uglednog lekara, upravnika Opšte bolnice Svetozara Atanasijevića. Majka Jelena, iz beogradske svešteničke porodice i sestričina predsednika beogradske opštine Aćima Čumića, umrla je posle porođaja od sepse. Kada je imala 12 godina, umire joj otac, te brigu o Kseniji preuzima njena maćeha, prosvećena nastavnica Više ženske škole Sofija Atanasijević, s kojom Ksenija ostaje da živit do kraja njenog života. Najbolji drug u ranoj mladosti bio joj je pesnik Rastko Petrović, a njegova sestra, pariska slikarka Nadežda, predavala je Kseniji crtanje u Ženskoj gimnaziji. Maturirala je u Državnoj ženskoj gimnaziji 1912. godine i dotad stekla i osnovno muzičko obrazovanje (klavir). Na Beogradskom univerzitetu studira filozofiju s klasičnim jezicima. Profesor glavnog predmeta joj je slavni Branislav Petronijević, filozof, matematičar i paleontolog, koga zbog otkrića u paleontologiji i originalnih filozofskih radova visoko uvažavaju evropski naučni krugovi, profesor najvišega autoriteta na fakultetu. Ksenija se u pismu prijateljici jada da su njegova predavanja „fiziološki neizdrživa“ i da studenti padaju u nesvest na seminarima koje Petronijević vodi, trudeći se da ismeje, ponizi i s fakulteta zauvek otera svakog ko nije u stanju da mu intelektualno parira: ''Ja sam očekivala da svakog časa padnem mrtva. Jedna studenkinja je počela da plače, a jedna je otišla i nikada više neće doći'', kaže mlađana Ksenija. Ali taj strašni Petonijević primio je kasnije Kseniju za svog asistenta, očekujući od nje saradnju i sledbeništvo (Brana ne trpi originalnost, i želeo bi da mislim potpuno kao on.). Radi izrade doktorske teze, Ksenija putuje u januaru 1920. u Ženevu, prvi put u inostranstvo. Dotad je već govorila francuski, nemački, engleski, ruski, služila se talijanskim, a izuzetno je poznavala grčki i latinski. U Ženevi se prepušta filozofiji, studiju i muzici. Diplomski ispit položila je u junu 1920. s blistavim uspehom, posle čega počinju govorkanja o tobožnjoj ljubavnoj vezi s profesorom Petronijevićem. Zbog «strašnih ogovaranja», kako je pisala prijateljici, oklevela je i da li da nastavi rad na doktoratu. Za suplentkinju u Trećoj ženskoj gimnaziji, što je onda bilo najviše što je obrazovana žena mogla dobiti kao nameštenje, postavljena je 19. oktobra 1920. Posle kratkog rada, dobiva jednogodišnje odsustvo radi studijskog boravka u Parizu. Na Sorboni uči i proučava delo Đordana Bruna i traga za retkim knjigama o njemu po čitavoj Evropi. S 28 godina brani svoju doktorsku tezu Brunovo učenje o najmanjem, 20. 1. 1922. U komisiji kojoj predseda Petronijević još su i, među ostalima, Milutin Milanković i Veselin Čajkanović. Možda zato da bi sam raskrinkao tračeve o svojoj sentimentalnosti prema Kseniji, Petronijević u jednom času Kseniju Atanasijević, iako na filozofskom ispitu, vodi kroz područje više matematike. Ona neočekivano dokazuje da je sasvim spremna da objasni i matematičke formule koje se tiču dela Đordana Bruna, a zapanjeni Petronijević i Milanković gledaju jedan drugoga zapanjeni. Njihovi nespretni komplimenti trebalo je da kažu da je Ksenija „pametna kao muško“, no takve šale su učvrstile Ksenijinu rešenost da se bori za ravnopravnost žena u društvenom životu Kraljevine Jugoslavije.