cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lumbago
Operacija
Diskektomija (djelomično uklanjanje diska koji uzrokuje bol u nozi) oslobađa od bolova učinkovitije od nekirurškog liječenja. Diskektomija daje bolje rezultate nakon godine dana, ali ne i nakon četiri do deset godina. Manje invazivna mikrodiskektomija nije pokazala drukčiji ishod od obične diskektomije. Za većinu drugih stanja nema dovoljno dokaza koji bi govorili u prilog tome da se preporuči kirurško rješenje. Nije posve jasan ni dugoročan učinak koji operacija ima na oboljeli disk. Manje invazivne kirurške operacije poboljšale su vrijeme oporavka, ali su dokazi o njihovoj djelotvornosti nedovoljni.
Za osobe kod kojih je bol lokalizirana u donjem dijelu leđa zbog degeneracije diska, ima dosta dokaza koji govore da je spinalna fuzija isto tako učinkovita kao i intenzivna fizikalna terapija i nešto bolja od nekirurških mjera niskog intenziteta. Fuzija dolazi u obzir kod pacijenata koji imaju bolove u donjem dijelu leđa prouzročene stečenim iskliznućem kralješka, a pri kojima ne dolazi do poboljšanja uz konzervativnu terapiju. Istina je da samo malen broj onih na kojima je provedena spinalna fuzija dožive dobre rezultate. Brojni su i različiti kirurški postupci kojima se postiže fuzija, ali nema jasnih dokaza o tome da bi jedan bio bolji od drugih. Dodavanje implantata u kralježnicu tijekom fuzije povećava rizik, ali ne pruža nikakvo dodatno poboljšanje u boli ili poboljšanje funkcije.
Alternativna medicina
Nije jasno da li kiropraktično liječenje ili terapija spinalne manipulacije (SMT) poboljšava rezultate više ili manje od ostalih tretmana u osoba s bolovima u donjem dijelu leđa. Neke ocjene govore da SMT pokazuje jednake ili bolje rezultate u savladavanju boli i u poboljšanju funkcije u usporedbi s drugim često korištenim intervencijama u kratkoročnim, srednjeročnim i dugoročnim kontrolama; druge pak kažu da nisu djelotvornije u smanjenju boli od bilo koje druge inertne intervencije, lažne manipulacije ili drugih tretmana i zaključuju da dodavanje SMT tretmana zaista poboljšava rezultate. Terapijske smjernice u različitim zemljama dovode do različitih zaključaka. Neki ne preporučuju spinalnu manipulaciju, neki opisuju manipulaciju kao opciju, a drugi preporučuju kratki tečaj za one kod kojih nema poboljšanja s drugim tretmanima. Za manipulaciju pod anestezijom ili medicinski potpomognutu manipulaciju, još nema dovoljno dokaza da bi je sa sigurnošću prepručili. Akupunktura nije učinkovitija od placeba, opće njege, ili placebo akupunkture za tretman nespecificirane akutne ili subkronične boli. Kod kronične boli, akupunktura poboljšava stanje sa smanjenjem boli više od manjka bilo kakve terapije i podjednako kao i uporaba lijekova, ali nema učinka na funkcionalnu nesposobnost. Ovo poboljšanje u osjećaju boli je prisutno samo neposredno nakon tretmana, ali ne u daljem praćenju bolesti. Akupunktura može biti razuman izbor kod pacijenata s kroničnom boli koji ne reagiraju na druge vrste terapije, kao neinvazivne metode ili lijekove. Iako se terapija masažom ne čini posebno učinkovitom u smanjenju akutne boli u donjem dijelu leđa, može pomoći pacijentima sa subkroničnom i kroničnom boli, pogotovo ako se kombinira s fizičkom aktivnošću i edukacijom. Noviji rezultati navode veću učinkovitost pri kombinaciji akupunkture i masaže od tretmana samom masažom.
Proloterapija, tretman injektiranja lijekova u kompromitirane zglobove lumbalnih kralježaka kako bi se izazvala upala i time stimulirao odgovor organizma u smjeru izlječenja, nije se sama po sebi pokazala učinkovitom, ali bi mogla biti od pomoći u asocijaciji s drugom terapijom. Neurorefleksoterapija, pri kojoj se mali komadići metala postavljaju plitko ispod kože uha ili donjih leđa, prividno su učinkoviti u smanjenju boli u leđima i funkcionalnom poboljšanju, iako postoji vrlo malo dokaza tome u prilog. Terapija biljem, kao npr. vražjom kandžom i bijelom vrbom može umanjiti broj pojedinaca koji percipiraju visoku razinu boli, međutim za one koji već troše analgetike ova je razlika beznačajna. Capsicum se dokazao učinkovitim i u smanjenju boli i u povećanju funkcionalnosti, kako u obliku gela, tako i u obliku flastera koji sadrži aktivnu tvar.
Behavioralna therapija bi mogla biti učinkovita protiv kronične boli. Postoji više vrsta bihevioralne terapije kondicionirane operatorom, koji koristi pojačanje kako bi umanjio nepoželjno ponašanje i ojačao ono poželjno; kognitivna behavioralna therapija, koja pomaže pacijentu identificirati i ispraviti negativno razmišljanje i ponašanje; i bihevioralna terapija kondicionirana pacijentom, koje modificira pacijentov psihološki odgovor na bol. Bolničko osoblje u pravilu predlaže pacijentu integrirani program različitih bihevioralnih terapija. Dokazi da redukcija stresa temeljena na punoj svjesnosti smanjuje intenzitet kronične boli u križima ili asociranu funkcionalnu ograničenost nisu konačni, iako ova terapija može biti korisna u boljem prihvaćanju postojeće boli.
Prognoza
Prognoza za akutnu bol u donjem djelu leđa je uglavnom pozitivna. Bol i motorička ograničenost se najčešće uvelike poboljša u prih šest tjedana i u potpunosti nestaje u 40 do 90 % slučajeva. U slučajevima kod kojih su simptomi prisutni nakon šest tjedana, poboljšanje je općenito sporije s vrlo malim napretkom u prvoj godini. Kod ogromne većine pacijenata, razina boli i motoričkog ograničenja je mala ili zanemariva nakon prve godine od napadaja akutne boli. Određeni psihološki problemi, kao npr. psihološki stres, depresija ili nezadovoljstvo gubitkom posla mogu produljiti trajanje boli u leđima. U više od polovice slučajeva križobolje, nakon prve epizode dolazi do ponovljenih epizoda boli u narednim godinama.
Kod perzistentne boli u leđima, kratkoročni ishod je također pozitivan, s bitnim poboljšanjem u prvih šest tjedana, ali vrlo malim poboljšanjem nakon ovog toga. Nakon godine dana, pacijenti s kroničnom boli najčešće i dalje pate od umjerene boli i motoričkog ograničenja. Osobe s većim rizikom od kroničnih posljedica križobolje su one s negativnim pristupom prema bolesti i lošom sposobnošću prihvaćanja boli i funkcionalnog ograničenja, osobe koje loše slijede upute medicinskog osoblja i pacijenti sa strahom da će fizička aktivnost ponovo izazvati bol (2,5 veća vjerojatnost negativnog ishoda u prvoj godini),, osobe s lošim općim zdravstvenim stanjem ili s bitnim psihološkim i psihijatrijskim poremećajima (Waddellovi znakovi).
Epidemiologija
Bol u donjem dijelu leđa koja traje najmanje jedan dan i ograničava aktivnost pojedinca vrlo je česta tegoba. Oko 40% svjetske populacije je bar jednom u životu imalo križobolju, dok se postotak u razvijenom svijetu penje i do 80%. U svakom trenutku, od 9 do 12 % svih ljudi u svijetu (oko 632 milijuna) trenutno pate od boli u donjem dijelu leđa, a gotovo četvrtina ljudi (23.2%) se žali da je u posljednjih mjesec dana patila od iste boli. Prvi simptomi često počinju između 20. i 40. godine života. Najčešće je prisutna u dobi od 40. do 80. godine, s konstantnim trendom povećanja ukupnog broja slučajeva zbog povećanja starosti populacije.
Nejasno je pate li više od boli u leđima žene ili muškarci. Pregled studija iz 2012. pokazuje učestalost od 9.6 % među muškarcima i 8,7 % među ženama. Druga studija iz 2012. pokazala je veću učestalost žaljenja na bol u lumbalom dijelu među ženama u odnosu na muškarce, što bi moglo biti posljedica česte asocirane boli od osteoporoze, krivo interpretirane boli vezane za menstrualne tegobe i bol u leđima od trudnoće, kao i opće tendencije izbjegavanja traženja lječničke pomoći od muškaraca u odnosu na žene. Procjenjuje se da 70 % žena pate od križobolje za vrijeme trudnoće s povećanjem učestalosti s napretkom trudnoće. Pušači, pogotovo adolescenti, imaju veću vjerojatnost pojave boli u leđima od bivših pušača, koji pak imaju veću vjerojatnost pojave boli u leđima od osoba koje su oduvijek bili nepušači.
Povijest
Početkom 20. stoljeća, liječnici su vjerovali da je križobolja izazvana upalom ili oštećenjem živaca, tako da je pojam neuralgija ili neuritis spominje kao najčešća dijagnoza u medicinskoj literaturi onog doba. Popularnost ovog navodnog uzroka počela je opadati kroz cijelo 20 stoljeće. U ranom 20. stoljeću, američki neurokirurg Harvey Williams Cushing povećava prihvaćenost kirurških tretmana za bol u leđima. Tijekom 1920-ih i 1930-ih, javljaju se nove teorije o nastanku ove tegobe. Liječnici su tvrdili da je to kombinacija psiholoških bolesti s patologijama živčanog sustava, kao neurastenije (živčane slabosti) i ženske histerije. Mišićna reuma, danas poznata kao fibromijalgija, je također sve više citirana kao uzrok križobolje.
Nove tehnologije u medicini, kao otkriće rendgenskih zraka omogućili su liječnicima nove i preciznije dijagnostičke postupke, stavljajući u prvi plan patološke promjene na intervertebralnim diskovima kao glavne razloge bolova u leđima. Godine 1938., ortopedski kirurg Joseph S. Barr izvjestio je o slučajevima poboljšanja ili nestanka križobolje kirurškim zahvatom na krelježnici. Kao rezultat ovog pionirskog tretmana, tijekom 1940-ih, model patologije intervertebralnih diskova postaje prevladavajuć, te dominira medicinskom literaturom kroz cijele 1980-te, dodatno potpomognut novim dokazima dobivenih razvojem dijagnostičkih tehnika CT i MRI. Ovaj je model djelomično izgubio na važnosti nakon što su istraživanja dokazala da je patologija diskova relativno rijetki uzrok boli. Od tada su liječnici shvatili da je manje vjerojatno da se specifični uzrok križobolje može identificirati kod većine slučajeva, te propituju smislenost ispitivanja spacifičnog uzroka, budući da u većini slučajeva bol prolazi sama od sebe unutar šest do dvanaest tjedana, neovisno o terapijskom postupku.
Istraživanje
Intervertebralna artroplastika diska je eksperimentalna opcija, ali ne postoje značajniji dokazi da je učinkovitija u odnosu na lumbalnu fuziju. Znanstvenici istražuju mogućnost induciranja ponovnog rasta intervertebralnih struktura putem injektiranja ljudskih faktora rasta, implantiranih tvari, stanične terapije, i inženjeringa tkiva.
Campo Chico (razvrstavanje)
Campo Chico ima više značenja:
Lupa, Napoli
Lupa je naselje u Italiji u provinciji Napoli, u regiji Campania.
Svilarstvo
Svilarstvo ili serikultura je djelatnost uzgoja svilenih buba u svrhu proizvodnje sirove svile. Iako postoji nekoliko komercijalnih vrsta svilenih buba, najčešće se koristi i najintenzivnije proučava Bombyx mori. Prema kongucijanskim tekstovima, otkriće proizvodnje svile preko B. mori datira oko 2700. pne., iako arheološki dokazi ukazuju na proizvodnju svile još u periodu Yangshao (5000 – 3000. pne.). Oko prve polovice 1. vijeka n.e. svilarstvo je doprlo do Khotana, a do 140. se uspostavilo i u Indiji. Kasnije je uvedeno u Evropu, Mediteran i druge azijske zemlje. Svilarstvo je postalo važna ekonomska djelatnost u nizu zemalja kao što su Kina, Japan, Indija, Koreja, Brazil, Rusija, Italija i Francuska. Danas su Kina i Indija glavni proizvođači, koji svake godine proizvedu 60 % sve svile na svijetu.
Intramolekulska sila
Intramolekulske sile su sile koja drže zajedno atome i time formiraju molekul ili jedinjenje. Intramolekularne sile obuhvataju sve tipove hemijskih veza. One su jače od intermolekulskih sila, koje se javljaju između atoma ili molekula koji nisu vezani.
Tipovi intramolekulskih sila
Postoje tri glavna tipa intramolekularnih sila, koji se razlikuju po vrstama konstitutivnih atoma i ponašanju elektrona.
Intermolekulske sile se razlikuju po magnitudi njihovih entalpija veze, i to utiče na fizička i hemijska svojstva jedinjenja na više načina.
El Zapote de Chávez, Ayutla
El Zapote de Chávez je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Ayutla.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 215 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1481 m.
Касетна бомба
mini|Амерички авион [[B-1 Лансер баца свој товар касетних бомби.]] mini|Демонстранти из [[Етиопија|Етиопије и Авганистана којима су ампутиране обе ноге протестују против употреби касетних бомби у Даблину маја 2008.]]
Касетна бомба, распрскавајућа бомба, кластер бомба, касетна авио-бомба (КАБ) је врста слободнопадајуће, аеродинамички обликоване муниције са касетном бојевом главом која се баца из ваздуха или испаљује са земље. У принципу то је невођена авио-бомба, са бојевом главом - специјалним, „контејнером“ у коме је смештена подмуниција која се популарно назива „субмуниција“.
Касетна бомба је конструисана тако да у својој унутрашњости носи субмуницију најразличитијег дејства: распрскавајућег, пробојног, запаљивог или комбинованог. Сврха оваквих бомби је уништавање непријатељске живе силе, уништавање материјално-техничких средстава, запречавање путева и онемогућавање коришћење објеката (нпр. аеродрома). Постоје и бомбе дизајниране да уништавају железничке пруге, далеководе, ослобађају хемијско или биолошко оружје, као и што постоје бомбе, које могу да разбацају неубојити садржај, као што су леци.
Касетна бомба је састављена од контејнера у коме има од неколико десетина до неколико стотина касетних бомбица, где се приликом дејства ослобађа већи број мањих бомбица над широм околином, које представљају опасност по цивилно становништво још дуго година после тога. Такву неексплодирану муницију је врло скупо пронаћи и уклонити. Стога за касетне бомбе можемо да кажемо да су једно од најмонструознијих оружја данашњице од кога и након завршетка рата већином страдају цивили у преко 95% случајева, као на пример у Вијетнаму и Лаосу где и после 30 година велики број њих страда.
Норвешка влада је започела процес конвенције о касетној муниције у фебруару 2007. године, са намером да постигне међународни споразум којим би се забранила употреба касетних бомби, чији је текст усаглашен у Даблину маја 2008. године, а потписало га је 95 држава у Ослу децембра 2008. . Ратификован је 1. августа 2010. године у УН у Њујорку и постао је Међународно правни документ кога морају све државе да поштују. Ову конвенцију је до сада потписало 115 држава, а од тог броја 88 је ратификовало, са даљом тенденцијом раста држава које се прикључују забрани касетних бомби.
Опис касетних бомби
Касетне бомбе су намењене за разбацивање, одједном или програмирано, већег броја субпројектила (бомбица) малог калибра, као и противтенковских мина. Конструисане су тако да у својој унутрашњости носе од неколико десетина до неколико стотина малих, али веома опасних бомбица најразличитијег дејства: распрскавајућег, пробојног, запаљивог или комбинованог. Постоје и друге врсте ове муниције, попут хемијских, биолошких и антиелектро касетних бомби са графитним влакнима (БЛУ-114/Б) које су намењене да изазову кратке спојеве, оштете или онемогуће довод електричне енергије у високонапонским далеководима и електро подстаницама. Те касетне бомбе су први пут коришћене на Косову 1999. од стране Америке. Што се тиче хемијског оружја у касетним бомбама, развијали су га током 1950-их и 1960-их година САД и Совјетски Савез. Конвенција о хемијском оружју је 1993. године забранила употребу тог оружја. Постоје и бомбице ЛБУ-30, које могу да разбацају неубојити садржај, као што су леци, који служе за вођење пропагандног рата и утичу превасходно на цивилно становништво као и на војску, а дизајниране су тако да избацују летке у оквиру бомбица, што осигурава да ће они пасти на предвиђену област без претераног распршивања због ветра.
Маса касетних бомби (субпројектила) се креће од неколико стотина грама, па до неколико килограма. Мале касетне бомбе су намењене за уништавање живе силе, утврђених објеката и лако оклопних возила, запречавање одређених земљишних праваца, авио писта и друго. Веће касетне су углавном противтенковске мине које су намењене за уништавање тенкова и других оклопних возила као и запречавање неких стратешких праваца којим би ова возила могла да прођу. Наша земља поседује овакву врсту касетних субпројектила који се испаљују из система Оркан и то је КБ-3.
Постоје и модерније касетне бомбе које су се појавиле у новије време а оне су дизајниране као паметна подмуниција, то јест бомбице које помоћу термовизијских сензора лоцирају мете и свака од њих има свој циљ који треба да уништи. Најчешћи циљеви су оклопно механизована возила. Неке од ових модерних касетних бомби је користила Немачка у Авганистану.
Субмуниција, то јест бомбице могу да се појаве и у облику „коктела“ свих ових бомбица и мина, уз додавање специјалних запаљивих елемената (белог фосфора, напалма или цирконијума), ради изазивања пожара. Када се користе у градовима или гушће насељеним местима, често су прво конвенционалним експлозивом касетних бомбица пробијани кровови и зидови зграда, да би се уједно у тој смеси са експлозивом активирао и запаљиви садржај у виду белог фосфора, цирконијума или напалма који изазива пожаре и у великој мери отежава њихово гашење. Бомбице могу да се активирају одмах приликом пада, могу бити обичне мине са различитим временима успорења или специјалне мине, опремљене разним типовима сензора (ИЦ, акустични и сеизмички) за детекцију и самонавођење на објекат дејства.
Конструкција
Основни део касетне бомбе чини контејнер напуњен са више десетина или стотина касетних бомбица и уређај за њихово програмирано избацивање. Отварање касета зависи од конструкције касетне бомбе, коришћењем једног од следећих принципа:
Посебну групу система за разбацивање субмуниције са авиона чине подвесни контејнери сталног типа (диспензери), који се могу користити више пута. Опремају се са неколико стотина малих авио-бомби у различитим комбинацијама и за различите намене.
Према конструкцији касетне бомбе можемо поделити на :
И једне и друге су облика специјалних контејнера напуњене великим бројем малих авио-бомби. Касете оба типа имају аеродинамични облик и подвешавају се на спољне, унутрашње или подтрупне носаче наоружања ваздухоплова.
Разноликост и врста циљева који су бомбардовани из ваздуха, условили су израду великог броја ваздухопловних касетних оружних система или, другим речима, ваздухопловних система оружја са касетном бојевом главом најразличитијег дејства и техничких решења. Обзиром на велику ефикасност употребе ваздухопловних система оружја са касетном бојевом главом за бомбардовање велике површине и територије једним налетом, сва средства за ношење и разбацивање малих бомбица из ваздуха можемо поделити на:
а). Свежњеве малих авио-бомби потрошног типа;
б). Касетне авио-бомбе;
ц). Касете сталног типа (касетни диспензери), неодбацујући (контејнери сталног типа);
д). Касете потрошног типа (контејнери), одбацујући (планирајући контејнери, вођени летећи контејнери, одбациви диспензери, аутономни слободнолетећи касетни диспензери, касетни диспензери или контејнери са ракетним погоном за повећање домета, минијатурне крстареће ракете са касетном бојевом главом итд.);
Подела касетних према намени
upright|mini|thumb|BLU-3, Америчке касетне коришћене у Вијетнаму Касетне бомбе су почеле да се користе још од II светског рата, али њихова експанзија коришћења је била током Вијетнамског рата где су употребљене касетне Америчке производње БЛУ-3. Оне су биле дизајниране тако да су авиони са касетним бомбама морали ниско да лете да би тачно погодили одређени део терена, због чега је долазило до великих губитака авиона услед добро организоване противваздушне одбране Вијетнама. У каснијем периоду током 1970-их година су дизајниране тако да су могле да се избацују и са нешто већих висина али не превише високо због велике непрецизности и великог раштркавања касетних бомбица па је ефекат дејства био веома мали. У периоду 1970-их и 1980-их касетне бомбе се уводе у многе армије и постају једно од основних оружја држава које су га користиле.
Крајем 1990-их година и почетком 21 века су осмишљене и модерније врсте касетних, такозване паметне које су биле високо прецизно оружје и које имају топлотне сензоре као и визуелне који су у стању да свака бомбица засебно лоцира и уништи своју мету. Такве бомбице имају и механизам за самоуништење у случају да је бомбица омашила свој циљ и у случају да није одмах експлодирала при паду, а после неког одређеног кратког времена она би требала сама себе да самоуништи, то је неки период од 4 до 48 сати. Тако да ове бомбице максимално избегавају рањавање великог броја цивила, као што су то радиле претходне, због којих је и почела велика кампања за забрану таквог нехуманог и неселективног оружја. САД већ имају такву врсту касетних ЦБУ-97 и оне су се први пут употребљавале током инвазије на Ирак 2003. године. Ова врста касетних није класификована као касетна муниција у оквиру широко прихваћене дефиниције оружја утемељеног у међународном праву по Конвенцији о забрани касетне муниције.
Према намени касетне бомбе можемо поделити на:
Запаљиве касетне
thumb|Совјетске трупе су током зимског рата против Финаца употребили запаљиве касетне бомбе 1939-1940. Запаљиве касетне су намењене за изазивања пожара, нешто као конвенционалне запаљиве бомбе. Оне су посебно дизајниране за ту намену, а у свом саставу има белог фосфора или напалма. Често се дешавало да се праве у комбинацији са противпешадијским и противтенковским минама, а намена им је да се што више отежају напори гашења пожара. Најчешће се користе у градовима да прво конвенционалним експлозивом пробију кровове кућа или зграда, а онда да са том додатом смешом напалма запале тај простор. Један од првих примера коришћења запаљивих касетних се десио у зимском рату 1939-1940. године када су Совјетске трупе користиле против Финаца. Такође су у II светском рату при нападу на Дрезден, коришћене ове касетне.
Противпешадијске касетне
Противпешадијске касетне бомбе су коришћење само са класичним експлозивом или уз комбинацију са смешом напалма ради изазивања пожара. Оне су нешто мало мањег облика и лакше су од противтенковских касетних. Намена им је да својом експлозијом или фрагментираним деловима убије или рани све који се нађу у њеној близини. Такве касетне су први пут коришћене у II светском рату, а најраспрострањенија употреба је била у Вијетнамском рату где је употребљено неколико стотина милиона противпешадијских касетних бомби.
Противтенковске касетне
Противтенковске касетне бомбе су нешто већег облика и имају више експлозива који им служи да пробију оклоп од тенка или лако оклопљеног возила, својом снагом експлозије или фрагментационим парчићима. Данас постоје и модерне касетне бомбе које производе САД ЦБУ-97, које су дизајниране тако да свака бомбица засебно има свој циљ и оне могу да пробију челични оклоп од тенка. Ове бомбице могу да се избацују и у комбинацији са противпешадијским минама.
Касетне за уништавање писта
thumb|миниminiМодерна Израелска касетна бомба за уништавање писта. Британске касетне бомбе типа ЈП233 су дизајниране тако да прво продру у бетон а онда да са благом задршком експлодирају тако да разбију бетон на писти и створе кратер, а то дејство се постиже са двостепеном бојевом главом. Касетне за уништавање писта се обично користе у комбинацији заједно са противпешадијским касетним бомбама са темпираним временом експлозије, тако да би се поправка писте учинила тежим, и онемогућило противничкој авијацији да користи своје авионе.
Мино-полагањем
Ове касетне су дизајниране тако да када се распрше по неком терену оне углавном остају на површини земље и имају упаљаче са темпирним временским кашњењем да се самоуниште у периоду од 4 до 48 сати. Тако да то умногоме отежава чишћење минских поља. Намењене су за спречавање брзих продора непријатељских трупа. Ове касетне производи САД.
Хемијске касетне
thumb|САД Хемијска касетна М134 Сарин бомбица, (фотографија око 1960) Хемијске касетне су САД и Совјетски Савез током 1950-их и 1960-их година развијали и дизајнирали тако да у њиховом саставу буду сем класичног експлозива и неки хемијски састојци. Због тешких и погубних последица које то оружје наноси цивилима, а које је коришћено у неким конфликтима у грађанским ратовима, довело је до тога да се покрене велика кампања за забрану овог оружја. Конвенција о хемијском оружју је од 1993. године забранила њихову употребу. САД и Русија су у процесу уништавања својих залиха, али нису успели да у задатом термину униште све своје залихе до 2007. године, па су добили продужење тог рока.
Касетне за прекид протока електричне енергије
Антиелектричне касетне, ЦБУ-94/Б, први пут су коришћене 1999. године од стране САД у рату на простору бивше Југославије. Контејнер је испуњен са 202 бомбице БЛУ-114/Б, а свака садржи мало експлозивно пуњења које у себи има 147 намотаја са графитним влакнима. Њихова сврха је да поремети или оштетити електрични систем за пренос електричне енергије и изазове кратке спојеве у високонапонским далеководима и електричним подстаницама.
Касетна за разбацивање летака
Касетна ЛБУ-30 је намењена да избацује велике количине неубојитог садржаја, као што су леци, који служе за вођење пропагандног рата и утичу превасходно на цивилно становништво као и на војску, а дизајниране су тако да избацују летке у оквиру бомбица, што осигурава да ће леци као пропагандни материјал пасти на предвиђену област без претераног распршивања због ветра. Овакве касетне су испитиване у једној америчкој војној бази 2000. године, када је авион Ф-16 бацио летке са 6100 метара, и показало се као добро осмишљено, јер је било веома мало растурање и немогућност да ветар одмах разнесе летке од места пада касетних.
=== Деминирање и чишћење контаминираног терена ===
Деминирање или чишћење је процес уклањања касетних бомби или неких других неексплодираних убојних средстава (НУС) из контаминиране зоне. Постоје неколико начина за уклањање касетних и то су:
Предности и мане касетних бомби
Највећа мана касетних бомби је то што, када касетна подмуниција или „бомбице“ остану неактивиране (њихов број може да достигне углавном од 5–30 % укупно бачене подмуниције) стварају де фацто једну врсту минског поља које наставља да односи животе и наноси тешке телесне повреде и годинама после завршетка сукоба. Та муниција се показала као веома лоша зато што је непрецизно, неселективно оружје и у већини случајева сем војних циљева буду погођени и цивилни објекти, па због тога ово оружје представља велики ризик по цивиле, како за време самог напада, тако и након тога. Неексплодирана бомбица може да убије или повреди цивиле и дуго након завршетка сукоба. Сведоци смо да и дан данас, после читавих 30 година, страдају цивили од касетних бомби у Вијетнаму, Лаосу, Камбоџи и другде и по томе се може видети какве су страшне последице овог оружја по цивилно становништво. Последице не трпе само повређени, него и њихове породице, као и заједнице у којима живе. Према званичним подацима УН у преко 95% случајева жртве су цивили, што је импозантан број у односу на страдале војнике, којима су и биле намењене.
Број жртава од касетних бомби
Према подацима ХРW-а (Хуман Ригхтс Wатцх) у 2011. години је у 29 земаља било страдалих од касетних бомби. Према извештајима, од почетка употребе касетних бомби до краја 2010. године број укупно потврђених жртава био је најмање 16.921. Међутим, жртве касетне муниције нису свуда убележене и у многим земљама није се водила правилна евиденција, тако да се укупан број жртава процењује на између 55.000 и 100.000, јер је само у Лаосу, Вијетнаму и Камбоџи процењено да их је било више од 54.000.
Врсте касетних бомби
Табела: Показује државе произвођаче и врсте касетних бомби које те државе производе
Погођене и контаминиране земље и региони
У свету постоји 38 држава контаминираних касетним бомбама, укључујући и спорне територије и то су: Авганистан, Албанија, Ангола, Азербејџан (укључујући и Нагорно-Карабах), Босна и Херцеговина, Чад, Црна Гора, Еритреја, Етиопија, Гренада, Грузија, Хрватска, Иран, Ирак, Израел, Јемен, Јужни Судан, Камбоџа, Колумбија, Демократска Република Конго, Кувајт, Лаос, Либан, Либија, Мауританија, Мароко (укључујући и Западну Сахару), Мозамбик, Руска Федерација (Чеченија), Саудијска Арабија, Србија (Косово), Сијера Леоне, Сирија, Судан, Таџикистан, Уганда, Велика Британија (Фолкландска Острва), Вијетнам, Замбија.
Током 2010. године контаминирани терен је очишћен и уништене су касетне бомбе у: Авганистану Анголи, ДР Конго и Ираку, док је забележен значајан напредак у чишћењу у Камбоџи, Србији и Вијетнаму. Најмање 59.978 неексплодираних касетних бомбица је уништено током операције чишћења, а очишћено је више од 18,5 км² контаминираног земљишта.
Корисници касетне муниције
Има 19 земаља које су користиле касетну муницију током оружаних сукоба у 37 земаља и то су: Еритреја, Етиопија, Француска, Грузија, Холандија, Ирак, Израел, Јужна Африка, Колумбија, Либија, Мароко, Нигерија, Русија, Саудијска Арабија, Сједињене Америчке Државе, бивша Југославија, Судан, Тајланд, Уједињено Краљевство.
Земље које производе касетну муницију
У 34 земље производило се преко 200 различитих типова касетне муниције а од овог броја, 16 земаља придружило се конвенцији о забрани касетних бомби и те земље су: Аргентина, Аустралија, Белгија, Босна и Херцеговина, Бразил, Чиле, Египат, Француска, Грчка, Холандија, Хрватска, Немачка, Индија, Иран, Ирак, Италија, Израел, Јапан, Јужна Африка, Јужна Кореја, Кина, Пакистан, Пољска, Румунија, Русија, Северна Кореја, Сингапур, Сједињене Америчке Државе, Словачка, Шпанија, Швајцарска, Шведска, Турска, Уједињено Краљевство.
Складишта касетне муниције
У 86 држава постоје складишта ове муниције, а у залихама има преко 1 милион касетних бомби, које садрже преко 1 милијарде бомбица и те земље су: Алжир, Ангола, Аргентина, Аустрија, Азербејџан, Бахреин, Белорусија, Белгија, Босна и Херцеговина, Бразил, Бугарска, Чешка, Чиле, Црна Гора, Данска, Египат, Еквадор, Еритреја, Естонија, Етиопија, Финска, Француска, Грчка, Грузија, Гвинеја, Гвинеја Бисао, Холандија, Хондурас, Хрватска, Индија, Индонезија, Ирак, Иран, Италија, Израел, Јапан, Јемен, Јордан, Јужна Африка, Јужна Кореја, Канада, Катар, Казахстан, Кина, Колумбија, Куба, Кувајт, Либија, Мађарска, Мароко, Молдавија, Монголија, Немачка, Нигерија, Норвешка, Оман, Пакистан, Перу, Пољска, Португалија, Румунија, Русија, САД, Саудијска Арабија, Северна Кореја, Сингапур, Сирија, Словачка, Словенија, Шпанија, Србија, Судан, Швајцарска, Шведска, Тајланд, Туркменистан, Турска, Уганда, Украјина, Уједињени Арапски Емирати, Узбекистан, Уједињено Краљевство, Зимбабве.
Напомена: ово су подаци из 2009. године.
Према новијим извештајима, до краја 2011. године известан број земаља је, придржавајући се конвенције и уништавајући своја складишта, успео да током овог кратког периода уништи своје залихе касетне муниције, тако да данас имамо још 70 земаља које поседују ово оружје.
Извештај држава ко и колико има залиха у својим складиштима касетних бомби:
Напомена: Ово су подаци из 2010. године и на овом списку нема многих држава зато што нису доставиле извештаје о количинама залиха у својим складиштима. Неке од ових држава са списка су већ завршиле са уништавањем а друге су у поодмаклој фази уништавања залиха ове муниције. Према једном извештају из 2004. године САД су пријавиле да поседују залихе од око 5,5 милиона касетних бомби, које садрже око 730 милиона бомбица.
Трансфер касетних бомби
Најмање 15 земаља је извезло више од 50 типова касетних бомби у најмање 60 других држава. Задњи забележени случајеви њиховог трансфера и коришћења у конфликтима су:
Коришћење касетних бомби у конфликтима
У Зимском рату 1939-1940. је први пут у историји примећена употреба запаљивих касетних бомби од стране совјетских трупа.
1939-1945: У Другом светском рату касетне бомбе су употребљавале и совјетске и немачке трупе. Совјетске снаге су их користиле за одбрану од продора немачких тенкова, а Немачка их је користила у Курској бици ради одбране од совјетске артиљерије. Типови касетних бомби које су користили Немци су: СД-1 и СД-2.
1943: У Уједињеном Краљевству су за време II светског рата 1943. године касетне бомбе употребљене од стране немачких борбених снага при нападу на лучки град Гримсби где је бачено преко 1.000 касетних СД-2.
1964-1975: У Камбоџи, Лаосу, Вијетнаму и Тајланду америчке снаге су употребиле огромну количину касетне муниције. Према неким проценама на светском нивоу, Лаос је једна од земаља која су највише настрадале. Тамо је бачено преко 414.000 касетних бомби које су садржале око 270 милиона касетних бомбица а према извештајима, око трећина тих бомбица није одмах експлодирала. Према неким проценама из 2011. године остало је још око 26 милиона неексплодиране касетне муниције за чишћење. Према грубим проценама, само једна десетина од укупне контаминиране површине земљишта које је остало за чишћење је око 8.750 km², а укупна површина је око 38% територије у Лаосу. Контаминираност онемогућава обраду земљишта, развој регионалне економије и представља животну опасност за десетине хиљада мештана. Тимови за чишћење у Лаосу су пронашли 19 различитих типова касетних бомби. Према званичним подацима убијено или рањено је више од 11.000 особа, а од тог броја 30% су деца. Једна од процена америчке војне базе података је да је током 9.500 летова у Камбоџи бачено око 87.000 авио касетних бомби, које су садржале преко 26 милиона бомбица, углавном у источним и североисточним деловима земље, који се граниче са Лаосом и Вијетнамом. Тамо је према проценама остало између 2 и 5,8 милиона неексплодираних касетних бомбица, а број жртава, пошто не постоје поуздани подаци, процењен је на више од 5.000. Остаци од касетних бомби који су пронађени су: БЛУ-24, БЛУ-26, БЛУ-36, БЛУ-42, БЛУ-43, БЛУ-49, као и БЛУ-61. У Вијетнаму је бачено преко 296.000 касетних бомби, које садрже око 97 милиона бомбица, а према незваничним информацијама војних стручњака, ако би се чишћење контаминираних територија одвијало овим темпом којим они раде, било би завршено за око 300 година. Према неким извештајима из Вијетнама око 300 особа сваке године страда од касетних бомби, међутим процењује се да је укупан број жртава преко 34.000. Пронађено је 15 различитих типова касетне муниције које су САД користиле а контаминирано је 64 провинција и градова, укључујући Хајфонг, Ханој, Хо Ши Мин, и Вин. Највише контаминирана подручја су у три провинције: Кванг Бињ, Кванг Нам, и Тија Тијен — Хуе. На Тајланду је 2010. године истраживање показало да је од неексплодиране касетне муниције САД МК-118, које датира још од Вијетнамском рата, контаминирано око 315.000м² земљишта у Факта округу на северу покрајине Утарадит. Касетна муниција је очигледно била бачена када су се авиони САД враћали у своје базе на Тајланду после бомбардовања Вијетнама и Лаоса.
1970: У Замбији су пронађени остаци од авио касетних бомби у две области и то у Јифумба, Солвези округу (северозападној провинцији), а други у Мајва, Схангомбо округу (западна провинција). Нема података које то могао да баци, претпоставља се да је то могло да се деси између 1970. и почетка 1990. У Јуну 2010. године замбијска војска и Норвешка народна помоћ су очистиле ове области, које покривају укупну површину од 484.000м2 и уништиле 22 касетне бомбице типа ЦБ-470.
Familia Baza, Ensenada
Familia Baza je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Baja California, u opštini Ensenada.
Касетна бомба
Коришћење касетних бомби у конфликтима
1973: У Сирији у такозваном Октобарском рату, израелска авијација је гађала тренинг кампове невладиних оружаних трупа близу главног града Дамаска.
Familia Baza, Ensenada
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 11 m.
Касетна бомба
Коришћење касетних бомби у конфликтима
1975-1991: У Западној Сахари и Мауританији су мароканске снаге због спора око територије користиле артиљеријску и авио касетну муницију против невладиних трупа Народног фронта за ослобођење Сагија ел Амре и Рио де Оро (Полисарио). Између 1980 и 1981. године Мароканско ваздухопловство спроводи нападе на места Акка, Гуелта Земмоур и Мессеид користећи касетне бомбе француске израде. Остаци од касетних бомби који су коришћени у овом сукобу су: авио касетне бомбе ЦБУ-71 са БЛУ-63 муницијом, као и МК-118с, онда артиљеријске М483А1 155мм са М42 и М46 муницијом. Укупно има 85 области контаминираних од касетне муниције што заузима простор од 32.74 km². У Мауританији су 1990. године марокански авиони гађали касетним бомбама једну област која је 34 км северно од места Бир Могреин, што је неких 6 км² контаминиране површине. Касетне које су коришћене у овом сукобу су БЛУ-63 као и МК-118с. Мароко је између 1979. и 1995. увезао касетну муницију из САД и то: 2,994 ЦБУ-52; 1,752 ЦБУ-58; 748 ЦБУ-71 и 850 ракетних касетних бомби, што свеукупно садржи око 2,5 милиона бомбица.
1978: У јужном делу Либана су Израелци такође користили касетне бомбе.
Portella, Agrigento
Portella je naselje u Italiji u provinciji Agrigento, u regiji Sicilija.
Касетна бомба
Коришћење касетних бомби у конфликтима
1979-1989: У Авганистану је војска Совјетског Савеза бацала авио и ракетне касетне бомбе против невладиних снага, а у том сукобу су и невладине снаге такође користиле артиљеријске касетне али у мањем обиму. Аустралијски фотограф Џон Родстед је 2002. године снимио око 60.000 тона (60 милиона кг) ускладиштених напуштених совјетских касетних бомби у области Баграм у авио бази изван Кабула. У августу 2010. године је Министарство одбране обавестило „Монитор“ да нема касетне муниције у складиштима и да је „око 113.196 касетних бомби које садрже 29.559 килограма“ старих совјетских залиха уништено. Остаје нејасно шта је са преосталим огромним количинама касетних бомби које су пронађене 2002. године.
Portella, Agrigento
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 38 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 101 m.
Касетна бомба
Коришћење касетних бомби у конфликтима
1982: У Либану је опет Израел користио касетне бомбе против сиријских снага и невладиних трупа.
1983: На Гренаду су морнарички авиони САД бацили 21 контејнер касетних бомби током операције ваздушне подршке.
1983: У Либану је у децембру 1983. године морнаричка авијација САД бацила 12 контејнера ЦБУ-59 и 28 ракетних касетних бомби на противваздушну одбрану сиријских снага у близини Бејрута.
1986-1987: У Чаду су француски авиони бацили касетну муницију на аеродром Вади Доум. У више области Чада пронађена је неексплодирана муниција и то у области близу места Фаиа Ларгеау, затим у области Гоуро (на североистоку Боркоу региона ) и у три северне провинције Билтине у Вади Фира региону (североисточни Чад) источно од главног града Нџамена. Либијске снаге такође су користиле касетну муницију Совјетског порекла АО-1СЦх, ПТАБ-1.5 и ПТАБ-2.5 а остаци од касетне муниције су пронађени у области близу места Фаиа Ларгеау.
1988: У Ирану су САД напали авионима бродове Иранске револуционарне гарде, гађајући их ракетним касетним бомбама МК-20 у операцији која се називала Богомољка.
1988-1994: На Нагорно-Карабаху у сукобу Јерменије и Азербејџана око спорне територије пронађене су касетне бомбе на 162 локације, које заузимају површину од 94 км². То су подаци из извештаја из 2008. године а пошто је један део територије очишћен од касетних бомби, према новијем извештају из марта 2011. процењени преостали простор за чишћење је 69.5 km², на 131 локацији. Значајан проблем са остацима касетне муниције је посебно у Аскеран и Мартакерт региону. Процењује се да је 180 касетних бомби бачено на град Степанакерт. Врсте касетне муниције која је пронађене је: ПТАБ-1, СхОАБ-0.5 и АО-2.5. Извештаји такође говоре да су касетне бомбе пронађене и на неким деловима територије Азербејџана.
1991: У Ираку и Кувајту су САД и њени савезници бацили 61.000 контејнера авио касетних бомби, који садрже око 20 милиона бомбица. Саудијска Арабија је у заједничкој акцији са САД гађала артиљеријским, као и авио касетним бомбама током битке за место Кхафји. Тачан број касетне муниције коришћен из артиљеријских и ракетних система није познат али се сумња да је било преко 30 милиона бомбица.
1991-1995: У Хрватској је током сукоба почетком 90-их година у залеђу Задра контаминирано од касетних бомби око 9,3 km², а процене су да има око 5.000 неексплодиране касетне муниције. Највећа контаминација терена у Хрватској је баш у Задарском залеђу. Такође су касетне бомбе коришћене 2-3. маја 1995. године када су невладине трупе гађале цивилне делове Загреба из М-87 Оркана. Овде треба напоменути да је 12. јуна 2007. године Међународни суд за бившу Југославију донео кривичну пресуду на индивидуалној основи Милану Мартићу за гранатирање Загреба и употребу касетних бомби типа М-87 Оркана током тог чина, и при томе погађање цивилних објеката. Одлука је донета на основу карактеристика употребљеног (веома непрецизног) оружја у комбинацији са карактеристикама гађаног/погођеног терена и с тиме у виду мале вероватноће погађања чак и потенцијалних војних циљева, као што су хрватско Министарство одбране или спољних послова. Током гранатирања центра Загреба 2 и 3. маја 1995. године погинуло је 7, а повређено је скоро 200 цивила.
1992-1994: У Анголи у грађанском рату због непризнавања изборних резултата поражена страна на изборима УНИТА на челу са опозиционим лидером Савимби који су имали 40% гласова у односу на другу страну МПЛА 49%, је одбила да прихвати изборне резултате и обнавља рат током кога је дошло до коришћења непознатог броја касетних бомби које су пронађене на многим локацијама. Деминери који су радили на рашчишћавању касетних бомби уништили су остатке у провинцији Хуамбо у близини места Цаала и Баилундо. То су биле бомбе совјетске производње и то: ПТАБ-2.5 и АО-2.5 РТ.
1992-1995: У Босни и Херцеговини Војска Југославије и невладине трупе су искористиле расположиве залихе касетне муниције. У раној фази сукоба авиони Југославије гађали су касетним бомбама и то БЛ-755, а у каснијој фази било је и ракетних касетних из М-87 Оркана. Авиони НАТО-а су бацили 2 касетне бомбе ЦБУ-87. Истраживање је показало да је загађено 669 области, које покривају површину од 12 km².
1992-1997: У Таџикистану су непознате трупе у грађанском рату користиле касетне бомбе и оне су пронађене у градовима Гхарм и Расх Валеј. Врсте касетних које су пронађене су: СхОАБ-0.5 и АО-2.5 РТ совјетског порекла.
1996-1999: У Судану су владине трупе гађале јужни део Судана авио касетним бомбама чилеанске производње ПМ-1. У јужном Судану је контаминирано 519 локација. Остаци од касетне муниције пронађени су у насељима, на пољопривредном земљишту, пашњацима, рекама и потоцима, на падинама брда, у пустињским областима, као и око бивше војне касарне.
1997: У Сијера Леоне су нигеријски мировњаци употребили БЛГ-66 Белуга бомбе (Француске производње ) на истоку града Кенема, као и на место Локосама, близу Порт Локо.
1998: У Судану су у августу америчке снаге са бродова и подморница на фабрику у Картуму испалиле 66 ТЛАМ-Д Блоцк 3 крстареће ракете, од којих свака садржи 166 БЛУ-97 бомбица.
1988: У Авганистану су америчке снаге гађале касетним бомбама невладине трупе у тренинг кампу.
1998-2000: У сукобу између Етиопије и Еритреје због граничног спора дошло је до коришћења авио касетних бомби. Еритреја их је бацала по аеродруму Мекеле и школи, док је Етиопија гађала аеродром Асмара и место Гас-Барка у западној покрајини Еритреје. Остаци од касетне муниције нам указују да су коришћени типови: БЛ-755 британске производње, М20Г грчког порекла, као и ПТАБ-2.5 руског порекла.
1998-2003: У  ДР Конгу у такозваном Другом конгоанском рату је учествовало 8 афричких земаља и око 25 наоружаних група, тако да је то био највећи афрички рат после II светског рата. У том сукобу су употребљене касетне бомбе БЛ-755 британске производње, БЛУ-63 америчке производње, и ПМ-1. Остаци касетне муниције пронађени су у провинцијама Екуатеур, Катангу, Маниема и покрајини Ориентале, а постоји сумња да их има и у провинцији северни Кив. Због сложености самог сукоба и учествовања доста земаља као и наоружаних група, не зна се тачно ко је употребио ту муницију. Према непотпуним извештајима, број жртава од остатака касетне муниције је најмање 207 и то од 1964. до краја 2010. године.
2001-2002: У Авганистану у периоду од октобра 2001. и почетка 2002. године авиони САД су током 232 напада на локацијама широм земље бацили 1.228 касетних бомби, које су садржале 248.056 бомбица. Такође велику опасност чине остаци касетне муниције бачене су још од стране совјетских снага током претходног рата, тако да су деминери приликом чишћења наилазили на касетне бомбе САД као и на Совјетске. Процењено је да је 24 области контаминирано од касетних бомби. У Авганистану је забележена најмање 771 жртва од касетне муниције.
2003-2006: У Ираку су САД и Велика Британија током 3 недеље ратних дејстава бациле око 13.000 касетних бомби, које садрже око 1,8 до 2 милона бомбица. У једном инциденту 7. априла 2003. године НАТО снаге су гађале Багдад и много бомбица је остало неексплодирано при удару услед кога је дошло до великог броја жртава од касетних бомби. Касетне бомбе су пронађене на многим локацијама а један извештај из 2004. године нам говори да је главни ауто-пут између Кувајта и Басре био мета тешког напада касетним бомбама, а ова муниција интензивно је коришћена и око Басре, Насирииах као и на прилазним путевима Багдаду. Контаминирано је 2.200 локација дуж река Еуфрат и Тигар. Процењује се да је од 1991. године било између 5.500 и 8.000 жртава касетне муниције, укључујући и губитке који су се десили током напада, а четвртину жртава чине деца. Касетне бомбе које су коришћене у овим сукобима су: БЛУ-97, БЛУ-63.
2006: У Либану су израелске трупе у јулу и августу гађале касетним бомбама Хезболах. Према проценама УН Израел је бацио око 4 милиона бомбица и то само током задња 3 дана сукоба, а око 1 милион је остало неексплодирано и то је изазвало несагледиву хуманитарну опасност за многе житеље тог подручја, као и дуготрајну економску кризу у претежно аграрном сектору погођеног подручја. Израелска офанзива је наишла на оштру међународну критику јер су овакве бомбе бацане на области насељене претежно цивилима. У првих месец дана после тог рата погинуло је или рањено у просеку 3-4 особе дневно, а у првој години мира је било више од 200 цивилних жртава. Према извештају из маја 2011. године, у преко 758 подручја земљиште је контаминирано од касетне муниције, на укупној површини од око 18,1 km².
2006: На северни део Израела Хезболах је испалио више од 100 касетних бомби кинеске производње Тип-81 од 122мм, а сваки пројектил је садржао по 39 бомбица. Тачан број испаљених бомби није познат.