Umljanović
Municipij Magnum
Na prostoru Baline glavice, na krajnjem jugoistočnom rubu Petrovog polja, u razdoblju rimske vladavine nalazio se centar municipija Magnum. Na istom prostoru možda se nalazilo predrimsko naselje autohtonih Delmata, u povijesnim izvorima poznato pod imenom Sinotij, kojeg je tijekom borbi s Delmatima 34. godine pr. Krista uništio Oktavijan. Magnum je rimsko naselje koje se razvilo na pravcu magistralne prometnice Akvileja - Dirahij, segment koje je opisan u Tabuli Peutingeriani na trasi Salona XVI –Andetrio XIV – Magno VIII – Promona XVI – Burno. Duž ceste Akvileja-Dirahij nalazio se sustav rimskih vojnih logora poznat pod nazivom Delmatski limes kojeg su činili legijski logori Burnum i Tilurij s pripadajućim pomoćnim logorima te logori pomoćnih postrojbi u Kadinoj Glavici, Andetrij u Muću Gornjem i Bigeste u Humcu kod Ljubuškog. Magnum se smjestio na istoj cesti između logora u Kadinoj Glavici i Andetriju. Municipij u Magnumu nije baštinio predrimsko epihorsko ime naselja što govori o žestini ratnih operacija na tom prostoru i načina na koji su Rimljani provodili politiku romanizacije. Na teritoriju municipija, koji je najvjerojatnije zauzimao cijelo današnje Petrovo polje, podaci o stanovništvu nisu dovoljno poznati, a najčešći gentilicij jest Aurelii što se povezuje s širokim davanjem rimskog civiteta epihorskom stanovništvu za vrijeme cara Karakale (Constitutio Antoniniana) početkom 3. stoljeća. Magnum postiže municipalni status najkasnije u prvoj polovini 2. stoljeća. Natpisi kojima je potvrđen municipalitet Magnuma poznati su kao CIL III 6565=9798=14316, CIL III 14957 i CIL XIII 6538. Na prostoru Baline glavice nikad nisu provođena sutavna arheološka istraživanja tako da je topografija rimskog Magnuma nepoznata. Zbog minski osjetljivog područja nemoguće je rekognoscirati teren desne obale rijeke Čikole oko Velike i Male Baljačke glavice gdje bi trebala biti pozicija jedne nekropole Magnuma. Poznato je da je u Magnumu tijekom 2. stoljeća postavljena beneficijarska stanica sa svetištem od kojeg je ostao niz beneficijarskih zavjetnih žrtvenika posvećenih Jupiteru i Eponi. Stanica konzularnih beneficijara je arhitektonski kompleks koji se obično nalazio neposredno uz gradske zidine ili zidine rimskih vojnih logora kako je to bilo uobičajeno na germanskom limesu. U Magnumu je postojao i mitrej što se temelji na mitraičkoj kultnoj slici s reljefom tauroktonije pronađenoj u Umljanovićima. Magnum se najvjerojatnije napajao vodom s obližnjeg izvora rijeke Čikole u Mirlović polju, a još krajem 19. stoljeća su se navodno vidjeli ostaci akvedukta. Magnum se posljednji put spominje na drugom salonitanskom crkvenom saboru 533. godine kada je dodijeljen novoosnovanoj biskupiji u Ludrumu. Promona, poznata iz sukoba Rimljana s Delmatima, u doba rimske dominacije i pacifikacije Ilirika, postala je dio municipalnog teritorija Magnuma (pagus). Rimska Promona ubicira se na prostoru današnjeg sela Tepljuh na sjevernom rubu Petrovog polja. Oko 10 kilometara sjeverozapadno od Magnuma na prostoru današnje Kadine Glavice rimska vojska je početkom 1. stoljeća sagradila logor za smještaj pomoćnih postrojbi (castellum). Zapovjedno mjesto rimskih vojnika smještenih u logoru u Kadinoj Glavici bio je legijski logor (castrum) Burnum. U logoru u Kadinoj Glavici bili su smješteni pripadnici ale Claudia Nova te kohorti I. Lucensium, III. Alpinorum i I. milliaria Delmatarum. Neke od spomenika pripadnika tih postrojbi danas je moguće vidjeti uzidane u česmu na izvoru Banovača u Otavicama i česmu u Kadinoj Glavici.