cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krumpir
Početak korišćenja krompira u Evropi
Krompir je 1588. godine već bio poznat i gajen u određenim delovima Italije, što ukazuje na još raniju širu upotrebu ove biljke u Španiji. Postoje indicije da je uzgoj krompira u Španiji postojao pre 1573. godine. Skoro su pronađeni podaci o izvozu krompira sa Kanarskih ostrva za Antverpen u novembru 1567. godine. Ako se pretpostavi da je verovatno uzgajan bar pet godina na samim Kanarskim ostrvima, godine oko 1562. bi se mogle označiti kao godine introdukcije krompira u Evropu. Ovo bi značilo da je krompir stigao u Evropu samo deset godina posle opisivanja vrste, odnosno oko 30 godina posle Pizara, kao i da je najpre uzgajan na ostrvima, a tek kasnije i u kontinentalnoj Španiji.
Ostali podaci
Krompir je jedna od važnijih namirnica u ljudskoj ishrani, a bio je vrlo značajan za nestanak gladi u Evropi. U ljudskoj ishrani se upotrebljava kuvan i pečen dok je sirov blago otrovan. Industrijskim postupkom od krompira se dobija skrob, a sečenjem krompira na tanke listiće, zatim odstranjivanjem skroba, i pečenjem u vrelom ulju dobija se čips. Krompir napada insekt krompirova zlatica koja može biti pogubna za rod.
Eleanor H. Porter
Eleanor Emily Hodgman Porter (19. decembar 1868 – 21. maj 1920) je bila američka književnica, najpoznatija kao tvorac Pollyanna, jednog od najpopularnijih romana američke književnosti za djecu.
181
Godina 181. (CLXXXI) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Aurelija i Bura (ili, rjeđe, godina 934. Ab urbe condita). Oznaka 181. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Latulipe-et-Gaboury (Quebec)
Latulipe-et-Gaboury je CU u Kanadi u pokrajini Quebec. Prema rezultatima popisa 2011. u gradu je živelo 304 stanovnika.
Stanovništvo
Prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. u gradu je živelo 304 stanovnika, što je za -8,7 % više u odnosu na popis iz 2006. kada je registrovano 333 žitelja.
Julija Soemijas
Julija Soemias je bila kći Julije Meze. Bila je i sestričina cara Septimija Severa i sestra Julije Mameje.
Godine 217. njen sestrić rimski car Karakala je bio ubijen i presto je zauzeo Makrin. Familiji bivšeg cara je bilo dozvoljeno da se povuče u Siriju; čak im nisu oduzeta ni finansijska sredstva. Zajedno sa svojom majkom, Julija Soemias je organizovala zaveru za zbacivanje Makrina i postavljanja na presto svog sina, Elagabala. Da bi ojačali Elagabalovu poziciju, dve Julije su raširile glasine da je Elegabal bio Karakalin vanbračni sin. Jedna legija je prešla na stranu protivnika Makrina i stala uz žene iz dinastije Severa.
8. juna 218. u blizini Antiohije došlo je do odlučne bitke. Julija Meza i Julija Soemias su bile zajednso sa vojskom. Kasije Dion, koji je i sam bio neposredni svedok događaja, piše da se mladi Elegabal spremao na bekstvo pred nastupajućim Makrinovim trupama, ali su ga Julija Meza i Julija Soemias zaustavile i tako omogućile pobedu. Ovo je bilo odlučujuće: da je Elegabal pobegao, vojska bi se toliko demoralisala, da bi propast dinastije Severa bila neizbežna.
Tako je 218. godine Makrin bio ubijen i Elagabal je došao na presto.
Julija Soemias postala je de facto vladar Rimskog carstva, budući da je Elegabal bio maloletan i zainteresovan samo za veru. Njihova zajednička vladavina nije bila popularna i donela je nezadovoljstvo. Juliju Soemias i njenog sina su ubili pretorijanci 222. godine. Kasnije je Julija proglašena za državnog neprijatelja i izbrisana je iz svih državnih spiskova.
U Carskim povestima Juliju Soemias se opisuje kao prostitutku. Dalje, u ovom grotesknom izveštaju stoji da je Julija Soemias planirala formiranje ženskog senata. U stvarnosti, Julija Soemias je bila malo zainteresovana za politiku, za razliku od svoje majke Julije Meze.
Clerval
Klerval je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Franš-Konte, u departmanu Du koja pripada prefekturi Monbelijar.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1066 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 90 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 11,83 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 287 metara (maksimalnoj 550 m, a minimalnoj 274 m).
Aktivela
Aktivela je organsko jedinjenje, koje sadrži 40 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 612,838 Da.
Popis NGC objekata (1-1000)
Ovdje je dat spisak objekata dalekog svemira iz Novog općeg kataloga za NGC objekte 1-1000. Podaci su bazirani na revizirani NGC i IC katalog koji je napravio Wolfgang Steinicke.
Adhiperforin
Adhiperforin je organsko jedinjenje, koje sadrži 48 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 732,129 Da.
Sjeverni Maluku
mini|desno|300px|Karta koja pokazuje provinciju Sjeverni Maluku u Indoneziji
Sjeverni Maluku (indonežanski: Maluku Utara) je provincija Indonezije. Pokriva sjeverni dio Molučkih otoka, koji su podijeljeni na provincije Sjeverni Maluku i provinciju Maluku. Provincija Maluku je nekada pokrivala cijelo područje. Planira se da glavni grad provincije postane Sofifi na Halmaheri, ali je trenutni glavni grad i najveći populacijski centar otok Ternate.
U 16. i 17. vijeku otoci Sjeverni Maluku ili Sjeverni Moluci su bili izvorni "Otoci začina". U to doba je ova oblast bila jedini izvor mirodijskih klinčića. Holanđani, Portugalci, Španci i lokalna kraljevstva kao Ternate i Tidore su se međusobno borile za lukrativnu trgovinu tim začinima. Stabla klinčića su otada prevezena i posađena u drugim dijelovima svijeta, pa je tako potražnja za začinima s Otoka začina opala, a Sjeverni Moluci izgubili međinarodnu važnost.
Sjeverni Maluku ima 870.000 stanovnika (prema Nacionalnom socio-ekonomskom istraživanju iz 2004.), što ih čini najmanje nastanjenom provincijom Indonezije.
Pollyanna
Pollyanna je roman za djecu američke književnice Eleanor H. Porter objavljen 1913. godine. Naslovna protagonistica je Pollyanna Whittier, djevojčica koja nakon očeve smrti ostaje siroče i odlazi živjeti kod svoje stroge tetke Polly u Vermontu. Radnja prikazuje kako u najgorim situacijama pokušava primijeniti načelo koje naziva "igra radosti" (glad game), odnosno pronaći razlog za radovanje. Pollyanna je doživjela veliki uspjeh, te je autorica napisala čak petnaest nastavaka; danas se smatra klasikom američke dječje književnosti a adaptirana je nekoliko puta za film i televiziju, pri čemu se ističe film nijemi film iz 1920. s Mary Pickford u naslovnoj ulozi, odnosno Disneyeva verzija iz 1960. Popularnost knjige se odrazila i u tome da je "Pollyanna" u američkom svakodnevnom govoru postala sinonim za optimizam, odnosno pojmu princip Pollyanne koji se koristi u suvremenoj psihologiji.
Hrvatski akademski veslački klub Mladost
Hrvatski akademski veslački klub Mladost (HAVK Mladost) iz Zagreba.
Djeluje kao dio Hrvatskog akademskog športskog društva Mladosti. .
Vanjske poveznice
HAVK Mladost - službene stranice Hrvatskog akademskog veslačkog kluba Mladost iz Zagreba
NGC 873
NGC 873 je galaksija u zviježđu Kit.
NGC 872
NGC 872 je galaksija u zviježđu Kit.
Molena, Latina
Molena je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Parkin, Arkansas
Parkin je grad u američkoj saveznoj državi Arkanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.105, što je 497 (-31,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Baunach
Baunah je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 36 opštinskih središta okruga Bamberg. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 3.938 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9471115.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Bamberg Baunah se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Bamberg. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 238 metara. Površina opštine iznosi 32,1 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 3.938 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 123 stanovnika/km².
La Tuque (Quebec)
La Tuque je grad u Kanadi u pokrajini Quebec. Prema rezultatima popisa 2011. u gradu je živelo 11.227 stanovnika.
Stanovništvo
Prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. u gradu je živelo 11.227 stanovnika, što je za -5,0 % više u odnosu na popis iz 2006. kada je registrovano 11.821 žitelja.
Gu-Win, Alabama
Gu-Win je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 176 stanovnika.
Ker (kralj)
Ker je bio poglavar plemena Libu koje je vladalo zapadnim dijelom Delte Nila. Ker je vladao od 750. do 745. pne.
Bougainville (otok)
Bougainville je dio Papue Nove Gvineje, odnosno najveći otok u lancu Solomonskih otoka.
Bougainville, otok koji se nalazi u blizini Buke i ostalih vanjskih otoka ukkučujući Carterete se ponekad nazivaju Sjevernim Solomonima. Zajedno tvore istoimenu provinciju Papue Nove Gvineje. Imaju oko 175.160 stanovnika (popis iz 2000.).
Charny-sur-Meuse
Šarni sir Mez je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Lorena, u departmanu Meza koja pripada prefekturi Verden.
Filetto, Chieti
Filetto je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 537 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 427 m.
Chardogne
Šardonj je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Lorena, u departmanu Meza koja pripada prefekturi Bar le Dik.
Laval (Quebec)
Laval je grad u Kanadi u pokrajini Quebec. Prema rezultatima popisa 2011. u gradu je živelo 401.553 stanovnika.
Chardogne
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 284 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 22 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 12,82 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 237 metara (maksimalnoj 273 m, a minimalnoj 179 m).
Laval (Quebec)
Stanovništvo
Prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. u gradu je živelo 401.553 stanovnika, što je za 8,9 % više u odnosu na popis iz 2006. kada je registrovano 368.709 žitelja.
Bechhofen (Mittelfranken)
Behhofen je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 58 opštinskih središta okruga Ansbah. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 6.009 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9571115.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Ansbah Behhofen se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Ansbah. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 431 metra. Površina opštine iznosi 61,9 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 6.009 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 97 stanovnika/km².
Adipiplon
Adipiplon je organsko jedinjenje, koje sadrži 18 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 351,381 Da.
Rudamun
Rudamun je bio posljednji faraon Dvadeset treće dinastije u Drevnom Egiptu.
Bio je mlađi sin faraona Osorkona III i brat faraona Takelota III. O točnoj dužini vladavine postoji spor među egiptolozima - neki drže da je vladao 2-3 godine, dok mu drugi pripisuju vladavinu od 19 godina.
Mošerova kiselina
Mošerova kiselina je organsko jedinjenje, koje sadrži 10 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 234,172 Da.
Boussières
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 929 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 166 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,58 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 281 metar (maksimalnoj 452 m, a minimalnoj 220 m).
CK HPB-Čudnovati čunjaš
Curling klub HPB-Čudnovati čunjaš je hrvatski curling klub iz Zagreba.
Utemeljen je 2004. godine.
Na drugom PH u curlingu održanom 2007. su bili treći, iza Zagreba i Visa.
Na Beogradskom Curling Cupu, 30. i 31. siječnja 2011. godine, osvojili su 2. mjesto, igrajući u kombiniranom sastavu zajedno s beogradskim curlingaškim klubom Vukovima. Kombinirani sastav je nastupao pod imenom "Čudnovati čunjaš i Vukovi". Jedan od razloga je taj što je beogradski sastav, Vukovi neposredno prije turnira odustao od natjecanja. Na putu do završnice su bili neprikosnoveni, pobijedivši u svim susretima, uključujući i onu protiv mađarskog sastava Seniora. U završnici su izgubili od beogradskog sastava Ušća.
Vjačeslav Anisin
Vjačeslav Mihajlovič Anisin (ruski: Вячеслав Михайлович Анисин; Moskva, 11. srpnja 1951.) bivši je sovjetski hokejaš na ledu. Član je sovjetske Kuće slavnih.
Karijera
Vjačeslava Anisina smatra se najboljim hokejašem u dresu hrvatskog prvaka KHL Medveščaka. Karijeru od tri naslova svjetskog prvaka (sa SSSR-om) i osam naslova europskoga klupskog prvaka danas je gotovo nemoguće ostvariti. Anisin, član sovjetske Kuće slavnih i nositelj ordena "Zaslužni majstor sporta", još je osvojio osam naslova prvaka Sovjetskog saveza i zabio 176 golova u 509 utakmica u prvenstvu SSSR-a. U Medveščak je stigao iz moskovskoga Spartaka u zlatno doba kluba krajem 80-ih. Anisin je u Zagrebu ostao jednu sezonu (1988./1989.) i u 31 utakmici upisao 51 bod. Naravno, "medvjedi" su osvojili prvenstvo Jugoslavije.
Limun
Opis
Limun je manje drvo, visoko od 3 do 6 metara. Mladi izboji i cvjetni listići su ljubičasti. Plod je žute boje, unutrašnjost mu je bezbojna, ovalnog do gotovo okruglog oblika, obično uz peteljku malo udubljen sa šiljastim završetkom na suprotnom kraju. Kora može biti lagano hrapava ili glatka, a s unutrašnje strane obložen je bijelom spužvastom ovojnicom koja se zove albedo i nije jestiva. Limunovi listovi su tamnozeleni i rastu naizmjenice na stablu. Cvijetovi su bijeli i mirisni, imaju pet latica. Biljka se ponekad uzgaja kao ukras, ali općenito nasadi se uzgajaju radi dobivanja plodova. thumb|right|230px|Drvo limuna U odgovarajućem podneblju limunovo drvo rodi dva put godišnje. Proljetna cvatnja iz koje izrastaju nabolji plodovi traje najmanje dva mjeseca. Isto toliko dugo zreli plodovi mogu čekati branje na grani, što dozvoljava neprekidno branje tijekom cijele zime, od studenog pa do travnja ili svibnja. Druga cvatnja, koja se u komercijalnim nasadima izaziva prisilno, traje u kolovozu i rujnu, a plodovi se počinju brati u svibnju, odmah nakon što se poberu zadnji zimski plodovi.
Jedan limun ima oko 57% jestive tvari, na koru otpada 40% a na sjemenke oko 3%. Naravno, pri tome se mora uzeti u obzir da su to prosječne vrijednosti i da razni varijeteti mogu značajno odstupati od navedenog. Iz toga proizlazi da se limun ne koristi samo za dobivanje soka i limunske kiseline. Od kore se radi kandirano voće i dobivaju esencije i pektin. Od sjemenki se dobiva ulje, a ostatak se prerađuje za životinjsku hranu. Jedno odraslo drvo u povoljnim klimatskim uvjetima daje 600 do 800 plodova godišnje.
Podrijetlo i povijest
Limun je hibridno voće, kultivirano iz drevnog citrona (Citrus medica), koji je obično manji i smežurane kore, te je korišten u Mezopotamiji prije oko 6000 godina. Smatra se da limun, kao i naranča potječe iz Kine i Indije.Oko 700. je uvezen u Perziju, Irak i Egipat. Često je korišten kao ukrasna biljka. U Europu je prvi limun uvezen u Genovu sredinom 15. stoljeća. U Ameriku stiže 1493., kada Kristofor Kolumbo donosi sjeme limuna na Hispaniolu.
Varijacije
Limun se širom svijeta uzgaja u nebrojenim varijacijama koje, navodno, više niti botaničari ne registriraju. Razlike između novih varijacija su samo u vanjskom izgledu, dok njihove prehrambena svojstva i gospodarski značaj ostaju nepromijenjeni. Naime, limun se vrlo rijetko koristi kao svježe voće, tako da manje promjene okusa nisu previše važne. Za industrijsku upotrebu je dobra bilo koja varijacija osim, možda, onih koje nisu dovoljno trajne, pa ih se mora vrlo brzo nakon branja iskoristiti. Takve su, na primjer, gotovo nepoznate varijacije crvenih i slatkih limuna čiji su plodovi doduše kiseli, ali su istovremeno i slatki, pa ih uzgajivači koriste kao svježe voće. Njihov plod, kad se ubere, mora se potrošiti u dva-tri dana, pa je zbog toga gotovo nepoznat.
Limune uglavnom dijelimo na žute i zelene, no to je samo komercijalna podjela, jer rastu na istom drvetu. Zeleni limun se razvija iz proljetnog cvijeta drveta umjetno, namjerno izazvanom sušom koja mora trajati četrdeset dana između lipnja i srpnja. Tako dobijen proljetni plod ima tanku, zelenu koru i vrlo sočno "meso". Takav plod podnosi duga putovanja i skladištenje pa je moguć izvoz po cijelom svijetu. Uobičajeni žuti plodovi, koji su uobičajeni na tržištu, rastu na istom drvetu, samo što dozrijevaju zimi. Ovaj način korištenja drveta značajno skraćuje njegov životni vijek, ali kako je vrlo isplativ, vrlo često se koristi.
NGC 1
U vrijeme kad je sastavljen New General Catalogue (epoha 1860),ovaj objekat je imao najnižu rektascenziju od svih objekata u katalogu, pa mu je pridodjeljen broj 1. Od tada su se, zbog zemljine prescesije, koordinate promijenile, pa u epohi 2000 ovaj objekat više nema najnižu rektascenziju u katalogu.
Limun
Koristi
Limun se koristi za pravljenje limunade i kao ukras za pića (na rubu čaše se stavi kriška limuna). Limun se također koristi i za pravljenje marmelade. Velik je izvor limunske kiseline. Koristi se često za posvjetljivanje kose. Limunov sok i kora su sastojci u pripremanju surutke od limuna. Limun se također koristi u pripremanju kolača, šerbeta, pudinga, tvrdih bombona... Dodaje se u šlag, da bi dao šlagu stabilnost. Ljudi često koriste kandiranu (ušećerenu) narančinu koru. Zbog lijepog mirisa limun služi kao osvježivač zraka.
Medicina
Na Siciliji, koja je imala velike probleme s opskrbom pitkom vodom, oduvijek se u sve zalihe pitke vode stavljalo svježe polovice limuna. Ljudi su iz iskustva znali da limun dezinficira vodu, a moderna znanost je to potvrdila. Možda iz tog prastarog običaja proizlazi današnja navika da poslužujemo vodu s režnjem limuna.
Sok i esencija
Plod limuna sadrži od 40 do 50% soka. Boja soka je žuta do blijedo zelena, a okus kiseo. Sadrži do 8% limunske kiseline, manje količine drugih organskih kiselina, oko 3% šećera i puno vitamina, prije svega C-vitamin. Prije upotrebe ga se pasterizira ili koncentrira. Pasterizirani sok koji je i bez konzervansa trajan najmanje jednu godinu, koristi se kao dodatak jelima i pićima. Koncentrirani sok se obično koristi za daljnju industrijsku preradu za gotova jela i pića. Sok od limuna se često koristi za mariniranje mesa prije pečenja, kako bi meso dobilo njegovu aromu. Stavlja se u ledeni i vrući čaj.
Eterično ulje
Limunsko eterično ulje je žuta tekućina s izrazitim mirisom na limun, i potpuno je topivo u alkoholu. Sastoji se pretežno (oko 90%) od limunina. Industrijski ga deterpeniraju vakuumskom destilacijom ili uz pomoć otapala. Tako pročišćeno ulje koristi se prije svega u prehrambenoj industriji (likeri, kolači) i za izradu parfema. Industrija sredstava za čišćenje i deterdženata koristi ulje prije deterpenacije i čak ga razrjeđuje s jeftinijim proizvodima, primjerice s parafinskim uljem.
Limunada
Limunada je bezalkoholno piće s okusom limuna, obično napravljeno od limuna, vode i saharoze, a također neki proizvođači je prave od mješavine u prahu (kao američka tvrtka Kool-aid). Naziv je dobila po francuskoj riječi limonade, što se u mnogim zemljama odnosi na bilo koje bezalkoholno piće, bez obzira na okus.
Mane
Trnje sa stabla limuna često uzrokuje ogrebotine, jer je jako oštro. Limunovo eterično ulje može uzrokovati dermatitis kod ljudi sa osjetljivom kožom. Osobe koje svježi jedu limun mogu dobiti osip oko usana, jer limun ima jako visoku pH vrijednost.
HAŠK Mladost Sveučilišta u Zagrebu
Hrvatski akademski športski klubovi Mladost Sveučilišta u Zagrebu (HAŠK Mladost), sportsko je društvo iz Zagreba. Okuplja športske klubove s naglaskom na sveučilišni šport.
Povijest
Društvo je utemeljeno 1903. kao H.A.Š.K. (Hrvatski akademski športski klub). Nakon Drugog svjetskog rata, 1945. godine, ukidanjem H.A.Š.K.-a osnovana su dva nova društva – Zagrebačko omladinsko i fiskulturno društvo Mladost te Studentsko fiskulturno društvo Akademičar. Ta dva društva ujedinila su se 1946. i djelovala pod nazivom Omladinsko studentsko sportsko društvo Mladost. Taj naziv zadržao se do 1952. kad je Društvo promijenilo naziv u Akademsko športsko društvo Mladost. U lipnju 1991. ponovno je promijenjen naziv, a ovoga puta u Hrvatsko akademsko športsko društvo Mladost. Posljednja promjena naziva dogodila se u lipnju 1995. i otada Društvo nosi naziv Hrvatski akademski športski klubovi Mladost Sveučilišta u Zagrebu (HAŠK Mladost Sveučilišta u Zagrebu, kraće HAŠK Mladost).
Članovi
U ovom športskom društvu djeluju ovi odjeli:
Priznanja
Od 1950. ovo sportsko društvo dodjeljuje nagradu Trofej Mladosti, koja je najstarija hrvatska sportska nagrada. Godine 1991. nagrada nije dodjeljena jer je te godine Rat u Hrvatskoj onemogućio odvijanje normalnog sportskog života. Nagrada se dodjeljuje u šesti kategorija: najbolja športašica, športaš, športska ekipa, športska momčad, športski djelatnik i športski klub.
NGC 874
NGC 874 je galaksija u zviježđu Kit.
Motezanib
Motezanib je organsko jedinjenje, koje sadrži 22 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 373,451 Da.
Hackleburg, Alabama
Hackleburg je gradić u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 1.516 stanovnika.
Opsada Sarajeva
Opsada Sarajeva bila je jedna od najdužih opsada u povijesti modernog ratovanja i najduža opsada jednog glavnog grada ikada. Trajala je 44 mjeseca, od 5. travnja 1992. do 29. veljače 1996. godine, što je tri puta duže od opsade Staljingrada, a u prosjeku je 329 projektila ispaljivano na grad dnevno. Ukupno je ispaljeno oko 50.000 tona artiljerijskih projektila na grad. Sukobljene strane u sukobu bile su Vojska Republike Srpske, koja je sa 18.000 rezervista opkolila grad, i Armija Republike Bosne i Hercegovine i Hrvatsko vijeće obrane koje su branile grad, kao i raznorazne paravojne formacije s obje strane. Tijekom opsade, grad je bio gotovo potpuno odsječen od ostatka države te je nastala nestašica hrane, električne struje, plina, lijekova i vode, tako da su Sarajlije znale ići do rijeke Miljacka radi napajanja, gdje su često bili izloženi vatri snajpera.
Ujedinjeni narodi su tijekom tog razdoblja konvojima snabdijevali Sarajlije hranom, lijekovima i gorivom za generatore u bolnicama, jedinom pekarom tada u gradu te središnjom pumpom za vodu. Prema Istraživačko dokumentacijskom centru (IDC), opsada u Sarajevu je uzrokovala 14.011 žrtava, od čega je 7.808 ljudi preminulo 1992. a 3.392 1993. godine, čime je to najveće stratište rata po ljudskim gubicima. Doktori glavne bolnice u gradu su javili da su primali pet do petnaest ranjenih žrtava snajpera dnevno.
Međunarodni sud za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije (MKSJ) osudio je tri srpska zapovjednika zbog opsade: to su Stanislav Galić, Dragomir Milošević i Radovan Karadžić. Momčilo Perišić je prvostepeno osuđen na 27 godina, ali je drugostepeno oslobođen krivice. Slobodan Milošević, optužen kao vođa udruženog zločinačkog poduhvata, je preminuo tokom suđenja.
Uvod
Sarajevo je glavni grad Bosne i Hercegovine, površine 2.049 km2, te okružen brdima i planinama. Prema popisu stanovništva iz 1991., grad i njegovo šire područje brojalo je 525.980 stanovnika, od čega su Bošnjaci činili 49.3 %, Srbi 29.9 %, Hrvati 6.6 % a Jugoslaveni 10.7 % udjela.
Početak sukoba
Prema srpskim pogledima, rat je počeo ubojstvom srpskog svata Nikole Gardovića, koji je ubijen 1. ožujka 1992. kada je nosio srpsku zastavu. Time se međutim ignorira činjenica da je sam Alija Izetbegović isti dan pokušao smiriti napetost te da nije vjerovao da će biti rata:
5. travnja 1992. godine održale su se demonstracije za mir. Pripadnici SDS-a su pucali s krova hotela Holliday Inn na prosvjednike. Nakon demonstracija održanih na Marijin Dvoru, narod se uputio ka tadašnjem mostu Vrbanja. Snajperisti koji su bili smješteni u objektu nasuprot benzinske crpke su otvorili vatru na ljude. Suada Dilberović i Olga Sučić su prve žrtve opsade Sarajeva, a most na kojem su ubijene nosi njihova imena.
Korpus Romanija VRS-a je sa 18.000 vojnika zatvorio grad u "užem" obruču dugom 55 kilometara ("širi" obruč bio je dug 180 kilometara). Armija BiH imala oko 25.000 vojnika, ali je bila u oskudici oružja. U obrani grada pridružio se i HVO sa 2.000 vojnika, usprkos tome što je bio u sukobu sa Armijom BiH u Mostaru. Na početku opsade, velik broj Srba je pobjegao iz Sarajeva, a neki su se pridružili Vojsci Republike Srpske (VRS). Ostali su se preselili u područja pod kontrolom RS-a. Oko 40.000 Srba ostalo je u onim dijelovima grada pod kontrolom službene vlade Bosne i Hercegovine. Od 1.400 Židova, u Sarajevu je ostalo samo nekoliko stotina nakon opsade.
U travnju 1992. godine bosanskohercegovačka vlada je tražila povlačenje srpskih vojnih jedinica s brda. Vlada Slobodana Miloševića je pristala na povlačenju svih nebosanskih boraca, koji je obuhvaćao neznatan broj. Preostalim bosanskim Srbima, oko 80.000 ljudi, ostavljeno je oružje JNA i oni su se transformirali u VRS, dok je RS izglasila njenu nezavisnost od Republike Bosne i Hercegovine samo nekoliko dana od proglašenja nezavisnosti Republike Bosne i Hercegovine od Socijalistične Federativne Republike Jugoslavije.
Travanj-svibanj
lijevo|mini|220px|Karta opsade Sarajeva Nakon masovnih demonstracija za mir, otvorena je vatra na prosvjednike sa brda, čime započinje opsada a građani sve više odlaze u skloništa. Dne 7. travnja bombardirana je zgrada parlamenta u središtu grada. Istodobno, petero ljudi je poginulo u borbama oko policijske akademije Sarajeva. Ulice su se ispraznile. Nikola Koljević i Biljana Plavšić dali su otkaz u kolektivnom bosanskom predsjedništvu kako bi se priključili političkom životu RS-a.
Idući dan, 8. travnja, bombardiranje grada započelo je već u 5:30 ujutro te trajalo dva sata. Gađane su aleje u starom gradu, televizijska stanica i centar za solcijalnu skrb. Po prvi put je proglašena "uzbuna za snajpere". Tog dana je šestero izgubilo živote. Nakon što je uhićen jedan tjelohranitelj jer je bio snajper, Radovan Karadžić je izjavio: General JNA Milutin Kukanjac je pak izjavio:
Bosanska vlada objavila je "izvanredno stanje zbog mogućeg rata" te pozvala na borbu protiv JNA i paravojske. 10. travnja opet je počelo bombardiranje grada od 5:30 ujutro, a snajperi su otvorili vatru i na vatrogasce koji su htjeli ugasiti požar u policijskoj stanici. i na starački dom. 13. travnja policija je ušla u sukob sa srpskom paravojskom kada je pokušala skloniti barikade u četvrti Mojmilo i Dobrinja. Oko 16 sati, MiG-21 JNA probio je zvučni zid i time prouzročio paniku među Sarajlijama. Dolaskom Cyrusa Vancea i promatrača EEZ-a, borbe su utihnule 14. travnja, ali samo nakratko. 15. travnja JNA se ponovno preraspodijelila po predgrađima grada, dok je srpska paravojska granatirala parkirališta i autobusne stanice, uništivši ili oštetivši 24 autobusa i 14 tramvaja.
New York Times objavio je da Sarajevo počinje izgledati poput "labirinta barikada, kontrolnih točaka i klopki za tenkove". 18. travnja, nakon što je sarajevska televizija odbila prekinuti emitiranje, granatirana je obližnja tramvajska stanica. Armija BiH borila se sa srpskom paravojskom oko tvornice streljiva JNA dok je opet sedmero civila ubijeno taj dan. 21. travnja devet granata ispaljenih iz minobacača pogodilo je sarajevsku televiziju, dok je po prvi put granatirana bolnica, a kola hitne pomoći nisu mogla doći do ranjenih zbog snajpera. desno|mini|250px|Olimpijski muzej i groblje u okolici nakon opsade 25. travnja granatiran je Olimpijski muzej u 20:30 sati, te je velik dio njegove izložbe uništen u požaru. Dva dana kasnije, srpske snage zaustavile su sve konvoje hranom koji su išli prema gradu. 2. svibnja odigrao se napad na kolonu JNA u Sarajevu, znan i kao incident u Dobrovoljačkoj ulici, kada je Armija BiH napala konvoj JNA koji je napuštao Sarajevo prema dogovoru o povlačenju. Nakon tog okršaja, 215 pripadnika JNA je zarobljeno a najmanje šest je poginulo. Motiv je bio razmijeniti te vojnike za predsjednika Izetbegovića, kojeg je dan prije JNA zarobila kada se vraćao sa mirovne konferencije u Lisabonu na sarajevskom aerodromu.
Usprkos dogovorenom primirju, 3. svibnja srpske snage ponovno pokreću artiljerijsku paljbu na grad te ubijaju deset civila, uništavaju zgradu uz cestu Maršala Tita dok je Gazi Husrev-begova džamija, najstarija na Balkanu, oštećena. Najmanje 15 vojnika JNA ubijeno je u sukobima sa Armijom BiH tog dana. 4. svibnja MiG-ovi JNA napali su ciljeve na planini Trebević. U manje od tjedan dana, do novog primirja u srijedu 6. svibnja, poginulo je najmanje 70 osoba u gradu, od toga samo 14 vojnika. Dva dana kasnije, granatiranje je opet nastavljeno u području Ilidže.
Svibanj-prosinac
10. svibnja, New York Times je izvjestio da je otežavanje prolaska konvoja sa hranom ispraznilo trgovine Sarajeva, a da su ljudi bili u redovima kako bi kupili kruh od onih kamiona koji su uspijeli stići do svojih odredišta. Po prvi put u 453 godine, srednje škole su zatvorene kako bi se transformirale u centar za starije i nemoćne osobe. Istodobno, snage VRS-a počele su zaustavljati patrole UN-a i Međunarodnog odbora Crvenog križa te im oduzimati njihove kamione. Još veće nepoštivanje međunarodnih organizacija za mir dogodio se 18. svibnja kada je u Vraniku bombardiran konvoj Međunarodnog odbora Crvenog križa, pri čemu je uništeno 4,5 tona hrane i lijekove te ubijen predstavnik te organizacije Frederic Maurice. Ponovno su za napad optužene snage VRS-a. EEZ je 11. svibnja opozvao sve svoje veleposlanike iz Beograda te osudio "ubijanje i protjerivanje stanovništva iz Sarajeva", kao i zauzimanje sarajevske zračne luke, čime je spriječena humanitarna pomoć gradu. Idućeg dana, snage VRS-a otvorile su paljbu na četvrt Dobrinje, pri čemu je ubijeno tri civila.
Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda izglasalo je rezoluciju 752 kojom poziva Jugoslaviju da povuče svoje vojnike iz Bosne te da se otvori glavna zračna luka Sarajeva kako bi se osigurao dotok humanitarne pomoći za tamošnje stanovnike.
Kako bi pokušali probiti opsadu i stići do zaliha hrana i lijekova u Visokom, Armija BiH pokrenula je napad na Ilidžu, na što su snage VRS-a otvorile paljbu širom Sarajeva. Vodile su se i teške bitke za kasarnu Viktor Bubanj, pod kontrolom JNA. Granatirane su i UN-ove lokacije, pri čemu je uništeno njihovih 12 kamiona.
19. svibnja, u Ilidži je VRS zaustavila kolonu od tisuću automobila i 20 autobusa u kojima su bile izbjeglice koje su htjele napustiti grad i otići u Split. Oko 5.000 civila je tako postalo taocima te vojske, te su pušteni tek nakon nekoliko dana pregovora. Istodobno, VRS je istjerivala Bošnjake iz onih sarajevskih četvrti koje bi osvojila. 27. svibnja, u 10 sati ujutro, projektil je pao na skupinu ljudi u redu za kruh te ubio 16 a ranio preko stotinu osoba. Projektil je ispaljen iz brda pod kontrolom VRS-a.
16. i 17. svibnja, konvoj UN-a napustio je grad zbog straha od sigurnosti. 8. srpnja, Organizacija za europsku sigurnost i suradnju (OSCE) izbacila je Jugoslaviju iz svojeg članstva zbog umiješanosti u rat u Bosni. 30. svibnja, UN je nametnuo sankcije protiv Jugoslavije.
VRS je, umjesto da se zauzme grad, nastavio s gađanjem s okolnih brda. Ciljevi su bili morenje glađu i demoralizacija stanovništva. 18. lipnja Washington Post objavio je da "stanovnici Dobrinje jedu travu zbog nedostatka hrane, te da se u posljednja dva tjedna oko 50 ljudi na dan sahranjuje u gradskim parkovima". Međunarodna zajednica počela je polako reagirati na opsadu grada, slanjem promatrača, UNPROFOR-a i zračnog koridora kojim bi se snabdijevalo stanovništvo. 28. lipnja, François Mitterrand posjećuje Sarajevo i otvara zračni koridor prema gradu, ali govori o "katastrofi", a ne o opsadi. Nakon toga je potreba za vojnom intervencijom u visokim vojnim krugovima ocijenjena kao nepotrebna.
Zapovjednik snaga VRS-a, general Ratko Mladić, dao je izrazitu naredbu da se gađaju svi nesrpski civilni ciljevi u Sarajevu. Granatirana je gradska bolnica (posebno je bila granatirana tijekom vremena za posjete poslijepodne), džamije, crkve i mnogi drugi ciljevi. Niti kola hitne pomoći nisu bila sigurna: 24. lipnja VRS je otvorila paljbu na jedna takva kola te ubila svih šest ljudi u njima, uključujući i ranjenike. VRS je i često otvarala paljbu na ljude koje su odlazili na pogrebe. Neki su ranjeni, neki preminuli. 25. kolovoza, na Narodnu knjižnicu u Sarajevu otvorena je tenkovska i artiljerijska vatra. Tom objektu je time nanesena velika šteta i u njemu je buknuo požar. Uništeno je više od milion knjiga i dokumenata pohranjenih u tom objektu, među kojima je bilo i jedinstvenih drevnih rukopisa i knjiga neprocjenjive vrijednosti.
31. prosinca, Butros Butros-Gali, glavni tajnik UN-a, posjetio je grad na Silvestrovo, a dočekali su ga prosvjednici.
Siječanj-lipanj
desno|mini|250px|Vozilo UNPROFOR-a vozi se ulicama tijekom opsade, 1993. 1. siječnja 1993. Sarajlije su dočekale prvu Novu godinu pod opsadom. Te noći ponovno je otvorena paljba na grad, dok su se snage Armije BiH i VRS ponovno sukobile. Druga polovina 1992. i prva polovina 1993. godine su predstavile vrhunac opsade grada Sarajeva. Razne su grozote učinjene Sarajlijama uz žestoke gubitke. Neke su ulice bile toliko ugrožene da su nosile naziv "snajperska staza". Mnogi dijelovi grada kao naprimjer Novo Sarajevo bili su pod kontrolom VRS-a.
Branitelji grada po naoružanju su bili daleko slabiji od srpskih napadačima. Napadima na srpske kasarne u gradu branitelji Sarajeva su pokušali kompenzirati nedostatak oružja. Neki bošnjački kriminalci koji su u početku rata formirali obrambene jedinice sudjelovali su u trgovini oružjem. Jedan od bosanskih Srba koji su se pridružili Armiji BiH u obrani grada, Jovan Divjak, pokušavao je u tom razdoblju motivirati građane.
Sredinom 1993. godine u aerodromskom naselju Butmir završen je 800 metara dugačak Sarajevski ratni tunel, koji je dozvolio ne samo ranjenima da napuste grad, nego prije svega omogućio opskrbu grada hranom, ali, putem prevazilaženja embarga Ujedinjenih naroda na oružja, i oružjem. Početak tunela je u obiteljskoj kući Kolarevih pored staze Sarajevskog aerodroma na Butmiru. Danas je ta kuća muzej ratne povijesti. Najvjerovatnije Sarajevo ne bi preživjelo bez oružja, hrane i lijekova koji su prošli kroz taj tunel.
U svibnju 1993. Ujedinjeni narodi su proširili "sigurnosne zone" i na Sarajevo a istog mjeseca tada 17-godišnja Inela Nogić izabrana je za Miss opkoljenog Sarajeva i postala simbol otpora ovog grada. Nogić je prvi put stala na pozornicu na kojoj je osvojila titulu Miss, i s koje je umjesto mira u svijetu poručila: "Ne dozvolite da nas ubijaju".
1. lipnja, tijekom Kurban-bajrama, dva projektila su ispaljena na nogometnu utakmicu u Dobrinji, gdje se okupilo 200 gledatelja. Eksplozija je ubila 15 ljudi.
Mušan Topalović, zapovjednik 10. brdske brigade Armije BiH, započeo je osvetničke pohode protiv srpskih stanovnika koji su ostali u Sarajevu. Odvezeni su iz svojih domova, opljačkani te katkad ubijeni u jami "Kazani", u kojoj je pronađeno 29 leševa.
Srpanj-prosinac
lijevo|mini|220px|Ratko Mladić, zapovjednik VRS-a, stiže na zrakoplovnu luku u Sarajevo radi pregovora 1. srpnja, VRS je navela da je uvela "cestarinu" u rasponu od 140 do 350 $ za kamione i vozila UNHCR-a. U subotu, 3. srpnja, ispaljeno je preko tisuću projektila na grad te ubilo sedmero ljudi, što je najveći opseg bombardiranja u skoro mjesec dana. Kao odgovor na napad, Armija BiH krenula je u protuofenzivu napadom na četvrti pod kontrolom VRS: Vogošća, Rajlovac, Ilidža and Nedžarići. 4. srpnja, nastao je zastoj u raspodjeli humanitarne pomoći: službenici UN-a su odlučili dati 20 do 25 % pomoći vlastima RS, što je otprilike jednako broju stanovnika Sarajeva pod njihovom kontrolom u to doba. Međutim, vlasti RS-a su tražili 50 % pomoći. Kada je UN to odbio, RS je blokirala sve konvoje koji su prenosili gorivo. Nakon natezanja, službenici su VRS-u dali jedan od ukupno četiri kamiona sa gorivom. Kada su na zračnoj luci zahtijevali još jedan kamion, UN je odbio, zbog čega Sarajevo dva tjedna nije dobilo 70 tona goriva potrebno za održavanje struje. Također, usprkos dolasku ljeta, u grad je stizalo samo 2 % pitke vode u usporedbi sa količinom prije rata. 9. srpnja šefica UNHCR-a Sadako Ogata u Ženevi je upozorila da u prosjeku svaki građanin Sarajeva dnevno ima manje od 2,5 litara vode dnevno te da se očekuje da će stanje biti još gore.
24. kolovoza Vijeće sigurnosti usvaja rezoluciju 859 kojom "izražava zabrinutost" zbog opsade grada, te osuđuje "osvajanje teritorija silom".
Od kada su iz Armije BiH izbačeni kriminalci i odmetnici u listopadu 1993., Divjak je naveo da je vojska poboljšala disciplinu i sposobnost. Prema UNHCR-u, u gradu je do listopada 1993. bilo 68.200 izbjeglica, što je 21 % ukupnog stanovništva Sarajeva. Na Božić, 689 projektila je ispaljeno na grad, a nekoliko je palo u blizini bolnice Koševo. 27. prosinca, VRS je osvojila rovove Armije BiH u Vogošći, nakon čega su snage Bosne izvršile protunapad: 321 projektil je ispaljen na Sarajevo a 70 na položaje pod srpskom kontrolom. Granatirano je područje Grbavice. Nekoliko dana prije dočeka Nove godine, oko tisuću Sarajlija je autobusima evakuirano iz grada, dok je dr. Ismet Cerić po prvi put skovao novi termin, "Sarajevski sindrom", kako bi opisao stanje straha građana u tom gradu. 31. prosinca, tri projektila su pala na ulicu Vase Miškina te usmrtila troje a ranila 20-ak osoba.
1994.
Usprskos smanjenom trendu, ubijanja su nastavljena. Na Novu godinu, 93 projektila je ispaljeno na grad. Granatiranje je započelo u ponoć, upravo kada je američka sopranistica Barbara Hendricks držala koncert unutar zgrade televizije BiH, gdje se okupilo 200-injak gledatelja. Neke od njih je nakon koncerta evakuiralo osoblje UN-a. 70-godišnju ženu zakopale su ruševine nakon što su njenu zgradu pogodila dva projektila. Idući dan, projektil ispaljen na stan u Omladinskoj ulici 2 - udaljen 500-injak metara od predsjedništva BiH - ubio je šest članova obitelji Tatarević, a jedini preživjeli bio je 77-godišnji djed. Isti dan, jedan projektil je pao na gomilu djece koja su odlazila iz škole u zapadnom Sarajevu, te ubio jedno dijete. 5. siječnja, grad je ponovno postao odsječen od vode. UNPROFOR je objavio da je glavna opskrba strujom onesposobljena između Reljeva i Buća Potoka tijekom Božića, neće biti popravljena do sredine mjeseca zbog potrebe za odobrenjem popravka napajanje između Vogošće i Velešića. 11. siječnja, projektil je sletio ispred ulaza zgrade Međunarodnog odbora Crvenog križa - koja se nalazi u blizini televizije - te usmrtio 66-godišnju srpkinju Ljeposavu Pajić, koja je htjela poslati pismo svojoj unuci koja se nalazila u onom dijelu Sarajeva pod kontrolom VRS-a kako bi ju zamolila da joj pošalje mlijeko u prahu i slike svadbe.
11. siječnja ulazno-sletne staze zračne luke su granatirane te je tako na nekoliko dana onemogućena dostava hrane UN-a. 18. siječnja Sarajevo je imalo svoj prvi dan bez ijedne zabilježene smrti od početka godine. Naime, obilni snijeg je smanjio vidljivost te je stoga aktivnost snajpera prekinuta.
22. siječnja na područje Alipašinog polja pale su tri minobacačke granate. Prva granata je pala na park iza stambenih zgrada u Bosanskoj ulici 4, a druga i treća granata pale su ispred tih zgrada, gdje su se igrala djeca. Šestoro djece je poginulo, a pet odraslih je ranjeno. Vatra je otvorena sa teritorija pod kontrolom VRS-a. Sarajlije su pokušavale održati koliko-toliko normalan život: jedna znamenita epizoda bila je kazališna predstava antiratnog mjuzikla "Kosa" koja je privukla puno gledatelja zbog paralele rata u Vijetnamu i opsade grada.
4. veljače, projektil je ispaljen na ljude u redu za brašno u Dobrinji (petak je bio "dan brašna") te usmrtio devet ljudi. Izravan artiljerijski napad na otvorenu, krcatu tržnicu na Merkalama 5. veljače odnio je 66 života a ranio preko 200 ljudi. Međunarodna zajednica pozvala je VRS da povuče teško naoružanje iz grada, no ovi su samo dopsutili da ih UN "stavi pod nadzor".
U jednom od bizarnijih događaja, Karadžić je pozvao ruskog pisca i političara, Eduarada Limonova, u Pale na obilazak grada. Novinarka Slavenka Drakulić ovako je opisala taj susret:
mini|250px|desno|Ruševine gradske vijećnice
24. rujna Vijeće sigurnosti donijelo je rezoluciju 942 kojom se u jednim od najstrožih izjava osuđuje RS zbog odbijanja teritorijalnog dogovora kojim bi se završio rat u Bosni, te uvodi sankcije na bilo kakve gospodarske aktivnosti pod kontrolom bosanskih Srba, zamrzava sredstva te uvodi zabranu putovanja istima. Također se prilikom uspostavljanja tih mjera zabranjuje skretanje povlastica na područje pod kontrolom RS-a, ali i RSK-a. 23. prosinca, potpisan je novi sporazum o primirju. UNPROFOR je objavio kako je broj oružanih incidenata potom spao za 90 %, ali već u ožujku iduće godine, snage VRS ponovno su pojačale svoje vojne aktivnosti.
1995.
desno|mini|250px|[[Sarajevski ratni tunel|Sarajevski tunel]] desno|mini|250px|Rutina u jednom skloništu 7. travnja jedna modificirana avio-bomba pala je na stambeno naselje u Hrasnici, u podnožju planine Igman, uništivši pritom jednu kuću i oštetivši jedanaest kuća. Granata je imala za posljedicu civilne žrtve – jedna je osoba poginula, a tri su ranjene. Vatra je otvorena s Ilidže, s teritorija pod kontrolom VRS-a.
24. svibnja, na asfalt u ulici Safeta Zajke pao je i eksplodirao jedan projektil, usmrtivši dvoje i ranivši petoro ljudi. Vatra je otvorena s teritorija pod kontrolom VRS-a iz pravca jugoistoka. Jedna modifiicirana avio-bomba pala je na Majdansku ulicu bb. Poginula su dva civila, a šest ih je ranjeno. Istog mjeseca, pogođena je zgrada kod stambenog bloka u ulici Safeta Hadžića, uništivši tri gornja kata stambene zgrade. Nakon te eksplozije uslijedilo je nekoliko artiljerijskih granata. Više zgrada je teško oštećeno. Dvije osobe su teško ranjene.
16. lipnja jedna avio-bomba ispaljena je s teritorija pod kontrolom VRS-a iz pravca sjeverozapada. Bomba je pala na zgradu sveučilišnog medicinskog centra i onkološkog odjeljenja u ulici Dositejeva 4-a. Nanesena je velika šteta, a tri osobe su lakše ranjene. Istog dana, jedan projektil je eksplodirao pored zgrade br. 10 na Trgu međunarodnog prijateljstva, pri čemu je sedam ljudi lakše ranjeno, a okolni objekti su znatno oštećeni. Istog dana, oko 15:20 sati, jedna minobacačka granata kalibra 120 mm pala je na grupu od otprilike 50-70 civila koji su stajali u redu za vodu u ulici Marka Oreškovića, na Dobrinji. Poginulo je sedam ljudi, a dvanaest je ranjeno. Granata je ispaljena s Nedžarića, s teritorija pod kontrolom VRS-a. 28. lipnja ponovno je pojačan napad na grad kada je avio-bomba pogodila zgradu TV u Sarajevu. Jedna osoba je poginula, a 28 je ranjeno. Vatra je također otvorena s Ilidže, s teritorija pod kontrolom VRS-a.
22. kolovoza, oko 09:20 sati, jedna modificirana eksplozivna naprava eksplodirala je na stepeništu između drugog i trećeg kata zgrade BITAS u ulici Zmaja od Bosne 64. Jedna osoba je poginula, a jedna je zadobila teške ozljede. Naprava je ispaljena s teritorija pod kontrolom VRS-a, na jugozapadu.
28. kolovoza ispaljen je još jedan projektil na krcatu tržnicu te ubio 37 a ranio najmanje 90 ljudi, nakon čega je međunarodna zajednica odlučila intervenirati.
Intervencija međunarodne zajednice i kraj rata
1995. godine međunarodne snage su se suprotstavile vojsci VRS-a. Srpske snage su napale jednu točku za skupljanje oružja koja je bila pod zaštitom Ujedinjenih naroda, što je NATO tjeralo na zračne udarce na skladišta oružja bosanskih Srba. Srbi su pokušavali spriječiti te napade putem uzimanja talaca 370 vojnika Ujedinjenih naroda, ali u naprijetku sukoba VRS morala se postepeno povlačiti. Grijanje i opskrba strujom i vodom su se vratili u grad.
Poslije masovnog ubijanja u istočnobosanskom gradu Srebrenica, međunarodna zajednica je bila prisiljena reagirati. Krajem kolovoza 1995. godine NATO-ovi avioni su počeli bombardirati položaje VRS-a u Bosni i Hercegovini te SVK-a u Hrvatskoj. Istovremeno "Rapid Reaction Force" Ujedinjenih naroda pod zapovjedništvom Velike Britanije i Francuske gađa srpske položaje oko Sarajeva minobacačima sa Igmana. U listopadu 1995. godine sklopljeno je primirje i kasnije te godine Daytonski sporazum je Bosni i Hercegovini - i Sarajevu - donio mir.
U sklopu s Daytonskim sporazumom Sarajevo je poslije rata podijeljeno u dva dijela. Jedan dio pripada novo-formiranoj Federaciji Bosne i Hercegovine i u njemu se nalazi vlada države i vlada Federacije, a jedan dio (istočni) pripada Republici Srpskoj. Granica između ta dva entiteta je na Dobrinji kod aerodroma.
Iako je tada slijedilo jedno razdoblje stabilizacije i normalizacije, bošnjačka vlast je tek 29. veljače 1996. godine opsadu Sarajeva objavila završenom. Iako je sporazum u Daytonu potpisan u prosincu 1995., projektil ispaljen mjesec dana kasnije iz Grbavice, tada još pod kontrolom VRS-a, je 9. siječnja 1996. pogodio tramvaj i ubio jednu ženu te ranio 19 ljudi. To su bile zadnje žrtve opsade.
Posljedice
lijevo|mini|250px|Uništen stambeni kompleks nakon rata thumb|U okolici [[Olimpijska dvorana Zetra|Olimpijske dvorane Zetra je uspostavljeno groblje u kojem su pokopani poginuli civili nakon opsade]] U ovom su vremenu bile napadnute mnoge civilne zgrade. Izvještaji ističu da je već u rujnu 1993. godine na tisuće zgrada u Sarajevu bilo srušeno i sve ostale zgrade bile su manje ili više oštećene. Tome pripadaju bolnice, novinarske agencije, industrijske zgrade, zgrade vlasti, vojarne i baze UN-a. Među važnijim objektima se nalaze zgrada Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine i Vijećnica, koja je 25. travnja 1992. godine izgorjela zajedno s mnoštvom nenadoknadivih djela povijesti i kulture. Sarajevo je prije rata opskrbljivalo stanovništvo sa 210.000 kubičnih metara vode dnevno, što je otprilike 200 litara po osobi. Tijekom rata, bilo je moguće opskrbiti samo dvije do tri litre vode po osobi dnevno. Prije rata, godišnje je obavljeno pet tisuća popravaka na vodovodu, no tijekom rata bilo je moguće obaviti samo 300 popravaka zbog opasnosti od metaka. Zbog nestašice električne energije, bolnice su morale obavljati operacije uz svijeću a doktori sa hladnim rukama. Također, vladao je nedostatak zavoja, lijekova, proteza i ostale opreme. Do listopada 1993., u prosjeku je samo 20 % djece cijepljeno godišnje.