cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Balet
Početak temelja klasičnog baleta
Baleti se nisu izvodili na uzdignutim pozornicama, već u središnjem prostoru velikih sala, dok je publika sjedila u povišenim galerijama koje su se protezale uzduž triju strana plesnog prostora.
17. stoljeće / razvoj baleta u klasičnom smislu
Balet se u klasičnom smislu razvio u Francuskoj. Najčuveniji plesač sredinom sedamnaestog stoljeća bio je Louis XIV; odjeven kao Apolon, Kralj – Sunce vladao je francuskim i europskim baletom.
Sada je i obična publika koji puta smjela prisustvovati izvedbama, a u nekim izvedbama su se pojavljivali i profesionalci. No balet je i dalje ostao sredstvom koje je prvenstveno imalo služiti plemstvu. Kada je napustio scenu, Louis XIV. je oformio školu za osposobljavanje plesača. Isprva su svi plesači bili muškarci, a s vremenom se pojavljuje i nešto žena.
18. stoljeće/odvajanje plesa za zabavu od profesionalnog plesa
U osamnaestom stoljeću je točno pobrojano svih pet pozicija, sve je veći naglasak na otvorenosti, pa se sada stopala postavljaju tako da tvore pravi kut. Plesalo se na sceni, a publika je sjedila ispred plesača. Tlorisi nisu više bili vidljivi, već u prvi plan dolaze pokreti.
Skokovi postaju sve češći i pojavljuje se mnoštvo pirueta.
Proširio se jaz između društvenog i teatarskog plesa, za scenu je norma bila nešto slobodnija. Suknje balerina se skraćuju na visinu do gležnja kako bi i one mogle izvoditi skokove, a cipele na petu se zamjenjuju cipelama bez pete radi čvršćeg pliea prije skoka. Kasnije se suknje i korzeti zamjenjuju jednostavnom laganom haljinom. No muškarci su u baletu i dalje nadmoćniji.
19. stoljeće/završna faza konačnog oblika forme klasičnog baleta
U devetnaestom se stoljeću plesne predstave počinju stvarati za manje elitnu publiku – za srednju klasu u usponu.
Noge se otvaraju do punih 180 stupnjeva, a baletni je klas progresivan niz vježbi, počevši od jednostavnih pokreta, pa sve do najsloženijih skokova i okretaja.
Sistematično vježbanje pospješio je brz napredak tehničke vještine. Žene su počele plesati na vrhovima prstiju. U početku je to bila tek trenutna poza, onda nekoliko brzih koraka, a potom još nekoliko. S vremenom je balerina naučila kako da opšivanjem pojača vrhove svojih papuča kako bi je one bolje podupirale (špice su se pojavile mnogo kasnije).
Balet danas
Krajem devetnaestog i u dvadesetom stoljeću struktura postaje savršeno precizna i ističe se ljepota linije. Solo plesovi, poznati kao varijacij' sada se uvijek grade na nekom motivu ili su inspirirani nekom posebnom osobinom plesača za kojeg su bili kreirani.Pas de deux uvijek sadržava propisan adagio za oboje plesača, varijaciju za svakog posebno, te tehnički briljantan allegro. Fouette, šibajući okret, doživljava svoj razvoj i ubrzo ih je većina plesačica uspjela izvesti trideset i dva na špici.
Muškarci se vraćaju plesu i sada muško – ženska zastupljenost postaje ravnopravna.To je i doba špica kao zasebnih papučica koje se razlikuju od mekanih.
Ang Lee
Ang Lee(kineski: 李安; pinyin: Lǐ Ān; rođen 23. listopada 1954.) je filmski redatelj porijeklom iz Tajvana.
Školovanje
Lee je pohađao je prestižnu srednju školu Tainan First Senior gdje je njegov otac prije bio ravnatelj. Očekivalo se da će upisati Joint College, pripremni koledž za sveučilište, jedini način za sveučilišno obrazovanje na Tajvanu. Nakon što je dvaput pao na ispitu, na očevo razočaranje, upisao je trogodišnji koledž, Narodnu umjetničku školu, gdje je 1975. diplomirao. Otac je htio da postane profesor, ali na koledžu se zainteresirao za umjetnost.
Nakon završetka obvezne vojne službe, Lee je 1979. otputovao u Sjedinjene Države kako bi studirao na Urbana-Champaignu na Sveučilištu Illinoisa, gdje je 1980. diplomirao u kazalištu. Nakon toga se upisao na Tisch School of Arts na Njujorškom sceučilištu. Studirao je zajedno sa Spikeom Leejem i radio na njegovom filmu-završnom radu, Joe's Bed-Stuy Barbershop: We Cut Heads. Njegov vlastiti završni rad bila je 43-minutna drama, Fine Line (1984.), koja je osvojila prestižnu nagradu Wasserman Njujorškog sveučilišta za režiju.
Faza mirovanja
Leejev završni rad privukao je pozornost agencije William Morris, slavne agencije za talente i književnost koja je poslije predstavljala Leeja. Isprva, iako je agencija pronašla nekoliko prilika za njega, Lee je šest godina bio nezaposlen. Tijekom tog vremena, bio je domaćin, dok je njegova žena Jane Lin, molekularna biologinja, bila jedina koja je privređivala u četveročlanoj obitelji. Ovaj dogovor, koji je poniženje u kineskoj kulturi, je stavio par pod veliki pritisak, ali uz Lininu potporu i razumijevanje. Lee nije odustao od svoje filmske karijere, ali je nastavio smišljati nove ideje za filmove i predstave. Tijekom tog vremena je napisao i nekoliko scenarija.
1990. je, na natjecanju pod pokroviteljstvom tajvanskog ministarstva informiranja, predstavio dva scenarija, Pushing Hands i Svadbeni banket. Scenariji su zasebno osvojili prvo i drugo mjesto. Dva pobjednička scenarija zainteresirala su Li-Kong Hsua, nedavno promaknutog menadžera u velikom studiju kojeg je zanimao Leejev jedinstveni stil i svježina. Hsu, prvi put producent, pozvao je Leeja da režira Pushing Hands, dugometražni film koji je premijerno prikazan 1991.
Debi u Tajvanu
Pushing Hands (1992.) bio je veliki uspjeh na Tajvanu među kritičarima i u kinima. Zaradio je osam nominacija za Filmskom festivalu Zlatni konj, tajvanskom filmskom festivalu. Inspiriran uspjehom, Hsu je surađivao s Leejem na njegovom drugom filmu, Svadbeni banket (1993.), koji je osvojio Zlatnog medvjeda na Berlinskom filmskom festivalu, a nominiran je kao najbolji strani film za Zlatni globus i Oscar. Film je ukupno osvojio jedanaest tajvanskih i međunarodnih nagrada, a Lee je postao zvijezda u usponu.
Prva dva Leejeva filma bili su temeljeni na pričama tajvanskih Amerikanaca, a oba su snimana u Americi. Hsu je 1995. pozvao Leeja da se vrati kako bi snimio Pij, jedi, muškarac, žena, a film prikazuje tradicionalne vrijednosti, moderne odnose i obiteljske sukobe na Taipeiju. Film je postao hit u kinima, kao i među kritikom. Drugu godinu zaredom, Leejev film bio je nomniniran za najbolji strani film za Zlatni globus i Oscara, kao i za BAFTA-u. Pij, jedi, muškarac, žena dobio je pet nagrada na Tajvanu i u inozemstvu. Hollywood je otkupio prava i snimio obradu, Tortilla Soup (2001., redatelj Maria Ripoll). Bila je to jedna od rijetkih prilika u kojima su tajvanski filmovi doživjeli obradu izvan zemlje.
Dolazak u Hollywood
Leejeve tri drame otvorile su mu vrata Hollywooda. 1995. je za TriStar režirao britanski klasik Razum i osjećaji. Prebacivanje s tajvanskih na britanske filmove nije zaustavio Leeja od osvajanja festivalskih nagrada. Razum i osjećaji donio je Leeju drugog Zlatnog medvjeda na Berlinskom filmskom festivalu. Nominiran je za sedam Oscara, a osvojio je nagradu za najbolji adaptirani scenarij Emme Thompson. Osvojio je i Zlatni globus za najbolju dramu. Nakon ovih uspjeha, Lee je režirao još dva holivudska filma, Ledena oluja (1997.), obiteljsku satiru smještenu u američko predgrađe sedamdesetih, i Zajahati s vragom, dramu o Američkom građanskom ratu (1999.).
Iako su kritičari hvalili ove filmove, komercijalni uspjeh nije bio impresivan, što je pomalo zasjenilo Leejevu slavu među širokom publikom i umjetničkim školama koju je stekao svojim dugometražnim filmovima. Međutim, krajem devedesetih i početkom 21. stoljeća, Ledena oluja dobro se prodavala na VHS i DVD formatu, a često se prikazivala na kabelskim televizijama.
Tigar i zmaj i superherojski žanr
Li-Kong Hsu, Leejev stari partner i navijač, 1999. ga je pozvao da snimi film temeljen na tradicionalnoj kineskoj "wuxia" (borilačke vještine i viteštvo) žanru. Uzbuđen zbog prilike da ostvari svoj san iz djetinjstva, Lee je okupio ekipu s Tajvana, Hong Konga i Kine za  Tigra i zmaja (2000.). Film je iznenađujuće doživio veliki uspjeh u cijelom svijetu. S kineskim dijalozima i engleskim titlovima, film je postao najuspješniji strani film u mnogim zemljama, uključujući u SAD-u i Ujedinjenom Kraljevstvu, a na dodjeli Oscara bio je nominiran za najbolji film, najbolji strani film i režiju. Osvojio je nagrade za najbolji strani film i tri tehničke kategorije. Uspjeh Tigra i zmaja inspirirao je afirmirane redatelje kao što su Zhang Yimou i Chen Kaige da snime wuxia filmove za zapadnu publiku.
Lee se 2003. vratio u Hollywood kako bi režirao  Hulka, njegov prvi visokobudžetni film. Iako je film bio temeljen na superheroju iz stripa i ispunjen specijalnim efektima, Lee je iskoristio žanr kako bi ispričao priču o odnosu oca i sina. Film je bio razočaranje među kritičarima i publikom. Nakon neuspjeha, Lee je razmišljao u ranom umirovljenju, ali ga je otac nagovorio da nastavi snimati filmove.
Planina Brokeback
Lee je odlučio snimiti niskobudžetni neovisni film zasnovan na kratkoj priči dobitnici Pulitzerove nagrade Annie Proulx, Planina Brokeback. U članku Roberta K. Eldera iz 2005., Lee je citiran kako kaže, "Što ja znam o gay ranču u Wyomingu?". Unatoč redateljevom ograđivanju od teme filma, Planina Brokeback je pokazala Leejevu sposobnost u israživanju dubina ljudskog srca.
Film o zabranjenoj ljubavi između dva kauboja iz Wyominga odmah je privukao pozornost i inicirao žučne rasprave. Zaradio je mnoge kritičke pohvale i osvojio mnoge nagrade za najbolji film i režiju na mnogim međunarodnim festivalima. Osim toga, "Brokeback" je postao kulturni fenomen i komercijalni hit. Nominiran je za osam Oscara te bio proglašen najvećim favoritom za najbolji film, ali je izgubio od  Fatalne nesreće, priče o rasnim odnosima u Los Angelesu, što je izazvalo velike kontroverze. Pojavile su se špekulacije da je prikazivanje homoseksualnosti moglo biti razlog tih kontroverzi, dok su drugi tvrdili kako je Fatalna nesreća jednostavno bila bolji film. Lee je rekao kako je razočaran što njegov film nije osvojio glavnu nagradu, ali je osvojio Oscar za najboljeg redatelja, postavši tako prvi Azijac kojem je to pošlo za rukom.
Žudnja, oprez
Nakon  Planine Brokeback, činilo se da Lee slijedi svoje prioritete koji variraju između vesterna i kineske kulture. Njegov sljedeći film bio je Žudnja, oprez, koji je adaptiran iz kratkog romana kineske spisateljice Eileen Chang. Priča je napisana 1950., a djelomično je temeljena na stvarnim događajima koji su se zbili 1939. i 1940. u Šangaju kojeg su okupirali Japanci tijekom Drugog svjetskog rata. Slično Planini Brokeback, Ang Lee je adaptirao i proširio kratku, jednostavnu priču u dugometražni film na način koji dopušta individuama da otkriju sofisticirane slojeve svojih rezerviranih emocija bez da ih zasjeni komplicirana radnja ili preopširni materijal.
Film Žudnja, oprez distribuirao je Focus Features, a premijeru je doživio na međunarodnim filmskim festivalima u ljeto i ranu jesen 2007. U Americi je zabranjen za publiku mlađu od 17 godina zbog eksplicitnih scena seksa. Bio je to veliki izazov za distribuciju filma jer mnoga kina ne žele prikazivati takve filmove. Redatelj i studio su odlučili ne žaliti se na odluku. Kako bi film mogao biti prikazan u Kini, Lee je zbog vladinih restrikcija izrezao devet minuta filma kako bi sadržaj prilagodio mlađoj publici.
Žudnja, oprez je osvojila Zlatnog lava na Filmskom festivalu u Veneciji 2007., čime je Lee postao pobjednik drugi put u tri godine. Kritike u Americi, međutim, nisu sasvim pozitivne. Kad je film prikazivan na Leejevu materinskom tajvanskom jeziku u originalnoj verziji, bio je vrlo dobro primljen. Ostavši u Tajvanu kako bi promovirao film i za tradicionalni kineski blagdan u to vrijeme, Lee se oduševio kad je otkrio da Tajvanci naveliko hvale njegov rad.
Mecena
Mecena i uz to vezani izrazi mecenatsvo - mecenatski (po imenu rimskog političara, pjesnika i pokrovitelja umjetnika, savjetnika i prijatelja cara Augusta - Gaja Mecene (Gaius Cilnius Maecenas) (13. april 70. pne. - oktobar 8. pne. ) označava osobu ili neko društvo koji nesebično i izdašno daje podršku i potporu umjetničkim, kulturnim ili u današnje vrijeme sportskim ili naučnim aktivnostima i njihovim nosiocima (umjetnicima, naučnicima, sportašima).
U historiji mecene su se regrutirale iz kruga kraljeva, plemića, zemljoposjednika i raznoraznih vladara i upravitelja (uglavnom iz višeg društvenog sloja) oni su financijski (ili materijalom) pomagali umjetnike svoga vremena (pisce, slikare, kipare, muzičare). Velike mecene bili su i brojni crkveni prelati, - kao i same crkvene organizacije.
Za vrijeme talijanske renesanse mecenatsvo je bilo usko povezano s fenomenom veličanstvenosti. Najpoznatiji mecene bili su firentinska vladarska dinastija Medici, točnije dvojica najpoznatijih Cosimo il Vecchio (1389-1464) i njegov nećak Lorenzo Veličanstveni (1449. -1492.) oni su na svom dvoru okupili najbolje umjetnike, književnike filozofe i humaniste svoga vremena, između otalih to su bili; Michelozzo, Pico della Mirandola, Angelo Poliziano, Antonio Pollaiolo i Sandro Botticelli.
Signalna sekvenca
Termin signalna sekvenca ima više značenja:
Moline Acres, Missouri
Molin Ejkers je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.442, što je 220 (-8,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Piane Favaro IV, Chieti
Piane Favaro IV je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 107 m.
Čelina (Omiš)
Čelina je naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Zemljopis
Nalazi se podno Omiške Dinare.
Upravna organizacija
Gradsko je naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako je od samog naselja Omiša udaljeno nekoliko kilometara. Po poštanskoj organizaciji, pripada poštanskom uredu u Lokvi Rogoznici.
Stanovništvo
Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog naselja su Hrvati.
Konrad od Burgundije
Konrad Burgundski Miroljubivi (o. 925 – 993.) bio je kralj Burgundije od 937. pa do svoje smrti. Bio je popularan i uistinu miroljubiv.
Obitelj
thumb|120px|[[Stjepan I. Sveti i Konradova unuka Gizela]] Konrad je bio sin kralja Rudolfa II. Burgundskog i unuk Rudolfa I. Burgundskog.
Oženio je Matildu Francusku s kojom je imao kćeri Bertu, Matildu i Gerbergu te sina Rudolfa III.
S drugom ženom Adelajdom, koju je oženio iz ljubavi, imao je kćer Gizelu, majku Gizele Bavarske.
Murray (rijeka)
Murray je najveća rijeka u Australiji koja utječe u Indijski ocean duga 2 530 km.
Amur
Amur (ruski: Аму́р, kineski: Heilong Jiang, mongolski: Kharamuren) je najveća rijeka na krajnjem istoku Rusije koja utječe u Tihi ocean duga 2824 km.
Kinesko ime rijeke Heilong Jiang znači Rijeka crnog zmaja, a mongolsko ime Kharamuren Crna rijeka.
Geografija
Amur se formira spajanjem rijeke Šilka, sa rijekom Argun kod sela Pokrovka na tromeđi Rusije, Kine i Mongolije. Šilka se formira u Siburu, spajanjem rijeka Ingoda i Onon. Argun izvire u kineskoj autonomnoj regiji Unutrašnja Mongolija.
Gornji Amur
thumb|left|240px|Katra [[Porječje|Porječja Amura]] Za Gornji Amur se uzima rijeka od svog formiranja do uvira rijeke Zeje kod ruskog grada Blagovješčensk a to je nekih 900 km. Tu rijeka teče kroz planinski kraj.
Srednji Amur
Srednji Amur proteže se nekih 970 km od ušća Zeje do grada Habarovska. U svom srednjem dijelu rijeka utiče u nizinu Zeja - Bureja, tu rijeka formira rusko-kinesku granicu.
Donji Amur
Donji Amur, proteže se nekih 970 km od grada Habarovska do ušća u more. Ovdje rijeka protiče kroz nizinski kraj, ruske Amurske oblasti i Habarovskog kraja. Amur sa svojim pritokama ima sliv velik oko 1,855.000 km², koje obuhvaća dijelove ruskog Sibira i dijelove kineske autonomne regije Unutrašnja Mongolija, kao i dio Mongolije.
Trepellice, Torino
Trepellice je naselje u Italiji u provinciji Torino, u regiji Piemonte.
Hunter, Oklahoma
Hanter je grad u američkoj saveznoj državi Oklahoma.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 165, što je 8 (-4,6 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Etalleville
Etalvil je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Gornja Normandija, u departmanu Primorska Sena koja pripada prefekturi Ruan.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 364 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 102 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,55 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 131 metar (maksimalnoj 152 m, a minimalnoj 107 m).
Samuel ibn Naghrela
Samuel ibn Naghrela (שמואל הלוי בן יוסף הנגיד, Sh'muel HaLevi ben Yosef HaNagid; أبو إسحاق إسماعيل بن النغريلة Abu Iṣḥāq Ismā‘īl bin an-Naghrīlah), također poznat kao Samuel HaNagid (שמואל הנגיד, Shmuel HaNagid, dosl. Samuel Princ), (993 - iza 1056) bio je jevrejski talmudski učenjak, gramatičar, pjesnik, političar i državnik koji je živio u Iberiji pod maurskom vlašću.
Rođen je u Meridi, iz koje je pobjegao u Cordobu kada su 1013. grad osvojili Berberi iz Sjeverne Afrike. Neko vrijeme je radio kao trgovac u Malagi, a potom se preselio u Granadu gdje je postao prvo poreznik, a potom pomoćnik vezira berberskom (ziridskom) kralju Habbus al-Muzaffaru. Nakon Habusove smrti 1038. je pomogao njegovom sinu Badisu da osvoji prijestolje, za što je nagrađen mjestom vezira. Godine 1047. je vodio granadsku vojsku u pobjedonosnoj bitci protiv savezničkih vojski Berbera, Seville i Malage; ona ga je potakla da napiše pjesmu u znak zahvalnosti Bogu. Nakon smrti ga je naslijedio sin Joseph koji će postati žrtvom masakra Jevreja 1066.
Mililani Mauka, Hawaii
Mililani Mauka je naseljeno mesto za statističke potrebe u američkoj saveznoj državi Havaji. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 21.039 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 21.039 stanovnika.
Nova Sela (Omiš)
Nova Sela su naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Zemljopis
Nalaze se sa sjeverne strane Cetine. Preko rijeke se nalaze Poljica.
Upravna organizacija
Gradsko su naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako su od samog naselja Omiša udaljeno nekoliko kilometara. Po poštanskoj organizaciji, pripadaju poštanskom uredu u Blatu na Cetini i Ugljanama.
Stanovništvo
Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog naselja su Hrvati.
Nemira
Nemira je naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Zemljopis
Nalazi se podno Omiške Dinare.
Upravna organizacija
Gradsko je naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako je od samog naselja Omiša udaljena nekoliko kilometara.
Stanovništvo
Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog naselja su Hrvati.
Dušan Golumbovski
Dušan Golumbovski (Beograd, 15. mart 1941 — Beograd, 3. januar 2016) bio je srpski glumac, voditelj pevač, publicista, radnik u kulturi i dugogodišnji član Dečje radio grupe. Slavu pred domaćom publikom zavređuje ulogom tajkuna-antagoniste Ozrena Soldatovića u serijama Srećni ljudi i Bela lađa, te ulogom parničnog, pa potom krivičnog sudije u seriji Bolji život.
Detinjstvo
Dušan se, kao drugo dete u braku Dušice Vasiljević, poznate beogradske balerine i Dragutina Golumbovskog, razmaženog sina bogatog industrijalca - poznatog po tome što je prvi u Beogradu priuštio Bentli - rađa uoči II. svetskog rata, nekoliko meseci nakon smrti oca. Poreklo vodi iz bogate, predratne, industrijalističke porodice. Njegov predak Živan Golumbovski bio je član Masonske lože Kraljevine Jugoslavije. Osam godina stariji brat Bogomir, diplomira fizičku hemiju 1961. godine. .
Glumačka karijera
Šezdesetih godina prošlog veka se, zajedno sa drugim doajenima našeg glumišta, kao što su Slobodan Đurić, Ivan Bekjarev, Miodrag Andrić-Moljac i Dejan Konstatinović, okuplja oko Teatra Nacionalne Drame i drugih grupa nastalih po ideji Eve i Radomira Stevčića Ras, koje prezentovane na netradicionalan način, započevši sa organizacijom književnih večeri prerastaju u politički teatar odlikovan kritikom komunističkog sistema.
Osim zapaženih rezultata u teatru, televizijskoj i filmskoj publici se predstavlja u više od pedeset ostvarenja, te snima više od sto epizodnih nastavaka poznatih serija, beležeći poseban uspeh u serijama scenariste Siniše Pavića.
Rad i delo
Zajedno sa Banetom Cvetkovićem, 1967. godine čini prvi voditeljski par kultne TV emisije značajne za formiranje Ju rokenrol scene "Koncert za mladi ludi svet" Nikole Karaklajića, u kojoj nastaju prvi muzički spotovi domaćih rok grupa. Istodobno, u duetu sa Edi Dekengom, muzičarem poreklom iz Konga, predstavlja svoje pevačke kvalitete.
Krajem devedesetih godina vrši dužnost upravnika „Pozorišta T“ u Beogradu, do njegovog odlaska u stečaj. U publicističkom stvaralaštvu zalaže se za međusobnu toleranciju i uzajamnu solidarnost, te se osim problematikom pozorišta, bavi i pitanjem širih društvenih odnosa, pružajući kritički osvrt na hijerarhiju, institucije i kulturu.
Privatan život
Supruga Mirjana Popović-Golumbovski, istaknuti novinar i feljtonista, nosilac Nagrade za životno delo Slobodan Glumac, povodom tri decenije uređivačkog rada TV strane i TV dodatka Večernjih novosti. Ćerka Ana, diplomac katedre za filmsku i TV montažu Akademije umetnosti u Beogradu
Dugogodišnju borbu sa alkoholizmom dobija 1999. godine, nakon pretrpljenog moždanog udara, pod pritiskom zdravstvenih razloga. Po odlasku u penziju 2002. godine, tumači isključivo lik Ozrena Soldatovića, koji smatra svojom posebnom obavezom.
Preminuo je u Beogradu 3. januara 2016. godine u svojoj sedamdeset i četvrtoj godini.
Adenokarcinom
Adenokarcinom je kancer epitela koji potiče iz tkiva žlezda. Epitelna tkiva obuhvataju, između ostalih, površinski slog kože, žlezde i brojna druga tkiva koja pokrivaju šupljine i organe tela. Epitel može da bude izveden embriološki iz ektoderma, endoderma ili mezoderma. Da bi bile klasifikovane kao adenokarcinom, ćelije ne moraju da bude deo žlezda, dovoljno je da imaju sekretorna svojstva. Ova forma karcinoma se može javiti kod pojedinih viših sisara, među kojima je čovek.
Dobro diferencirani adenokarcinomi podsećaju na glandularno tkivo iz koga su izvedeni, do slabo diferencirani adenokarcinomi ne moraju da imaju takav izgled. Bojenjem ćelija iz biopsije, patolog može da utvrdi da li je tumor adenokarcinom ili neki drugi tip kancera. Adenokarcinomi mogu da nastanu u mnogim tkivima tela usled sveprisutnosti žlezda.
Endorini tumori žlezda, kao što su VIPoma, insulinom, feohromocitom, itd., se tipično ne nazivaju adenokarcinomima, nego neuroendokrinim tumorima. Ako je tkivo žlezda abnormalno, ali benigno, on se naziva adenom. Benigni adenomi tipično ne vrše invaziju drugih tkiva i ratko dolazi do metastaze. Maligni adenokarcinomi vrše invaziju drugih tkiva i često metastaziraju ako im je dato dovoljno vremena.
Dopaminski receptor D2
Dopaminski receptor D2 (D2R) je protein koji je kod ljudi kodiran genom.
Funkcija
Ovaj gen kodira D2 podtip dopaminskog receptora. Taj G protein spregnuti receptor inhibira aktivnost adenilil ciklaze. Misens mutacija ovog gena uzrokuje mioklonalnu distoniju; druge mutacije su vile vezane za šizofreniju.
Alternativno splajsovanje ovog gena proizvodi dve transkriptne varijante koje kodiraju različite izoforme. Treća varijanta je bila opisana, ali nije određeno da li je ona normalna forma ili je posledica aberantnog splajsovanja.
Kod miševa, regulacija D2R površinskog izražavanja putem kalcijumovog senzora NCS-1 u gyrus dentatus kontroliše sinaptičku plastičnost i formiranje memorije.
Genetika
Variante alela: • 2 Ranija israživanja su uspostavila asocijaciju između polimorfizma Taq 1A (rs1800497) i DRD2 gena. Međutim, polimorfizam je prisutan u eksonu 8 ANKK1 gena.
Ligandi
Većina starijih antipsihotičkih lekova, kao što su hlorpromazin i haloperidol, su antagonisti dopaminskog D2 receptora, ali su generalno veoma neselektivni. Oni su u najboljem slučaju selektivni samo za "D2-sličnu familiju" receptora, tako da se vezuju za D2, D3 i D4, a često i za mnoge druge receptore kao što su serotoninski i histaminski. To proizvodi niz nuspojava i čini ih nepodesnim za naučna istraživanja. Slično tome, stariji dopaminski agonisti koji su korišteni za Parkinsonovu bolest poput bromokriptina i kabergolina su slabo selektivi za pojedinači tip dopaminskog receptora, te mada većina njih deluju kao D2 agonisti, oni utiču i na druge podtipove. Nekoliko selektivnih D2 liganda je dostupno.
Interakcije
Za dopaminski receptor D2 je pokazano da formira interakcije sa adenozinskim A2A receptorom, EPB41L1, PPP1R9B i NCS-1.
Seoca (Omiš)
Seoca je malo selo u srednjim Poljicima. Administrativno pripada gradu Omišu, a nalazi se u srcu bivše poljičke knežije.
Zemljopisni smještaj i položaj
U središnjem dijelu nekadašnje Poljičke Republike nalazi se malo selo Splitsko-dalmatinske županije – Seoca. Smještena su u omiškom zaleđu podno sunčane strane Mosora, području koje zemljopisno pripada srednjoj Dalmaciji. Zauzimaju površinu od oko 3 četvorna kilometra a nalaze se na 43,475 sjeverne zemljopisne širine i 16,846 istočne zemljopisne dužine. Iako nisu primorsko mjesto, za njih se ne može reći ni da su u zagori, što se vidi i po samoj vegetaciji identičnom onoj kojom je obilježen čitavi primorski pojas srednje Dalmacije. Seoca se nalaze unutar prirodnog polukruga što ga rijeka Cetina čini sa sjevera, istoka i juga, obilazeći ih u širokom luku, do svog ušća u Omišu, gradiću kojemu Seoca prirodno gravitiraju.
Na sjeverozapadu iznad Seoca uzdiže se mosorski vrh Kom sa 642m nadmorske visine. Na zapadnoj strani sela su dva brežuljka Veliki i Mali Ratak na 422m nadmorske visine. Sa svoje sjeverozapadne i sjeverne strane okružena su završnim obroncima planine Mosora i to: Mosorski vrh Kom sa svojih 642m nadmorske visine na sjeverozapadu, zatim Orjak sa svojih 566m nadmorske visine s podbrdom Orlić. Odatle se proteže završna mosorska „greda“ s vrhovima Golo i Bile Ploče na sjevernoj strani, do brda Grede s 509m nadmorske visine na sjeveroistoku i vrhom Velika Glavica s 381m nadmorske visine na samom istoku sela koji je ujedno i završni vrh planine Mosor. Odatle prema istoku je zaravan Šćadin, preko koje iz Seoca puca pogled izravno na planinu Biokovo. Na jugoistoku se izdižu tek dva manja samostalna brda: Oštro s 298m i Plana s 284m nadmorske visine. Južna strana Seoca potpuno je izložena suncu. Tu se proteže zaravan Kostanjska Ljut, a pogled do mora priječi jedino Omiška Dinara.
Seoca su čitavom svojom površinom okrenuta prema jugu. Stoga su suncem obasjana tijekom čitavog dana. Sa sjevera i sjeveroistoka završni obronci planine Mosor kao da su se zaštitnički nadvili nad Seocima čuvajući ih od udara bure koja ovdje zna biti vrlo jaka. Najbliži grad je Omiš kojemu Seoca prirodno gravitiraju a i administrativno mu pripadaju nakon pada Poljičke Republike 1807.god.. Najbliži veći grad je Split, udaljen od Seoca 37 km. Sjeverno i sjeveroistočno od Seoca najbliža središta su im Sinj i Imotski.
Reljef
Mosor se pruža usporedno s obalom prema jugoistoku, a njegovi završni obronci su upravo u Seocima. Ova planina je građena od vapnenca i dolomita što joj daje krška obilježja. U nižim predjelima i unutar samoga sela brojne su male škrapice, a u njihovom najnižem središnjem dijelu nalaze se dva mala obradiva polja: Gornja Doca i Donja Doca. Od kuća do Gornjih i Donjih Dolaca u obliku kruga, kako je raspoređeno i samo selo, terasasti je način obrade zemlje. Podzidane „meje“ jednostranim, a negdje i dvostranim suhozidom daju bogatstvo ovom krajoliku. To sve skupa reljef Seoca čini raznolikim.
Klima
Pisanih dokumenata o klimi u Seocima nema, no postoji zapis o klimi u Srednjim Poljicima u koja spadaju i Seoca, a taj zapis navodi da je potpuno Mediteranska klima. Srednja siječanjska temperatura iznosi 6 °C, a na brdu Ljuvača (oko 900m) iznosi 1,5 °C. Globalnim zatopljenjem ovaj indeks je u novije vrijeme zasigurno i promijenjen, no službenih zabilješki o tome nema. Ovoj klimi pogoduje blizina i utjecaj Jadranskog mora, te izdignuti oblici reljefa.
Ljeta su duga i suha, a zime dosta vlažne i kišovite. Najviše kiša pada u kasnu jesen i u mjesecu siječnju kada znaju poplaviti Donja Doca, maleno polje u selu koje ima najnižu točku, pa se u njega slije voda sa svih strana. Snijeg je u Seocima do 70-ih godina prošloga stoljeća padao svake godine visine i do 50cm, a od tada je prava rijetkost. I kada padne zadrži se vrlo kratko, jer strujanje zraka s mora utječe na njegovo brzo otapanje. Ipak, iznenadne niske temperature, pa čak i u rano proljeće znaju iznenaditi. Tako je primjerice jaki mraz u rano proljeće nanio znatne štete poljoprivrednim kulturama.
Svjedoči o tome i Odluka Splitsko-dalmatinske županije o proglašenju elementarne nepogode u kojoj stoji: „Proglašava se elementarna nepogoda uzrokovana niskim temperaturama (mrazom) koje su bile od 06. do 09. travnja 2003. godine na području naselja: Naklice, Tugare, Ostrvica, Smolonje, Zvečanje, Kostanje, Kučiće, Čišla, Seoca, Podgrađe i Blato na Cetini, grada Omiša i prouzrokovale štete na poljoprivrednim kulturama.“
U Seocima zbog njihove južne otvorene strane puše jako jugo uglavnom ravnomjerno iz smjera jugoistoka i donosi vlažni zrak. Od njegovih jakih udara Seoca su zaštićena Omiškom Dinarom.
Obzirom da puše iz sjeverne Afrike gdje uskovitla pustinjsku prašinu i donese je u oblacima, ponekad zna pasti i „žuta kiša“ (pustinjska kiša) što se može vidjeti na lišću ili primjerice na staklima automobila. Ovaj vjetar puše uglavnom u zimskim mjesecima kada je topao.
Drugi vjetar je bura od koje su Seoca zaštićena obroncima Mosora sa sjevera i sjeveroistoka. Najjači udari bure su na Lokvi jer je taj dio sela isturen na otvorenom.
Vode
Seoca su mjesto bez izvora vode i riječnog toka. Rijeka Cetina zaobilazi ih u širokom luku u Blatu na Cetini, produžujući svoj tok do Zadvarja, skrećući potom kroz Podgrađe, Kostanje i Kučiće prema svom ušću u Omišu. Mještani su se kroz svoju povijest snabdijevali isključivo kišnicom skupljajući je u iskopane lokve ili prirodna udubljenja u kamenu koja bi po potrebi dodatno utvrđivali. Od pojave cementa gradile su se gustirne (čatrnje) koje su kišnicu prikupljale s krovova kuća. U krškim vinogradima koji prevladavaju u Seocima bile su male poljske gustirne „ćemerom“ pokrivene kako bi se voda zaštitila od utjecaja sunčevih zraka. Ova voda služila je za prskanje vinograda, ali i za piće težacima za vrijeme poljoprivrednih radova.
Sinjsko polje
Sinjsko polje je krško polje u Zagori. Obuhvaća 64 km² plodne zemlje. Leži podno Sinja i najveće je polje Zagore. Nalazi se između 295 i 301 mnv.
Seoca (Omiš)
Vode
Na sredini sela postojale su tri lokve: Peračica, Sridnja Lokva i Rovanj. Ove lokve bile su velikog kapaciteta i mogle su opslužiti čitavo selo za pojenje stoke i pranje rublja. U tu svrhu su isklesane i dvije kamenice s također isklesanim naslonom koje su služile praljama za pranje rublja. U vrijeme prskanja vinograda, vinogradari bi uokolo lokava razmjestili drvene bačve, nalili ih vodom i u njima otapali modru galicu za prskanje vinove loze. Izgradnjom vodovoda, lokve su nažalost zatrpane i prekrivene asfaltom. Osim njih, još i danas u neposrednoj njihovoj blizini postoji „Depožit“ umjetni pokriveni bunar koji vodu prikuplja s ograđenog i betoniranog okolnog prostora. Ovaj bunar u početku je sve mještane snabdijevao vodom za piće. Oni mještani čije su kuće bile podalje od „Depožita“, gradili su vlastite gustirne u koje su skupljali kišnicu s krovova kuća. Ipak, sve do izgradnje vodovodne mreže, Depožit je nekim mještanima bio jedini „izvor“ pitke vode. U ovakvim uvjetima navodnjavanja nije ni moglo biti, pa je urod poljoprivrednih kultura ovisio jedino o padalinama.
Sinjsko polje
Sinjsko polje okružuje niza naselja. S istočne strane, to su redom Gala, Otok, Udovičić, Ruda i Grab. Na zapadu polja su Sinj, Brnaze, Turjaci i Košute. Na sjeveru su Glavice, a na jugu polje završava s Jabukom i Triljem.
Polje je nekada zimi plavilo. Kad bi se na proljeće povukle vode, u polju su pasla krda goveda i drugog blaga. Danas nema ispaše, a polje je posijano kukuruzom i pšenicom.
Seoca (Omiš)
Biljni pokrov i tlo
Tlo je uglavnom smeđe. U škrapama na zapadnoj i istočnoj strani sela prevladava crnica. Ona je bogata humusom, šupljikava za vodu i zrak što pospješuje njenu plodnost, pa je to razlog da su Selačani u tim predjelima u povijesti sadili vinovu lozu, trešnje, smokve i višnje. Na sjevernoj strani sela u podnožju brda prevladava glinasto bijelo plodno tlo, a u samim brdima ispiranjem vapnenca nastala je crvenica.
Sinjsko polje
Rijeke
Cetina je najveća rijeka u sinjskom polju. Još je nekoliko potoka i rječica u polju: Ruda (lijevi pritok Cetine), Grab i Ovrlja.
Seoca (Omiš)
Biljni pokrov i tlo
Od divljih životinja na ovom prostoru obitavaju lisice, vukovi i divlje svinje, a od ptica jarebica, kamenjarka, slavuj i kos.
Sinjsko polje
Rijeke
Donedavno je rijeka Cetina sa svojim pritocima Grabom, Rudom i Ruminom bila bogata plemenitom ukusnom ribom poput autohtone pastrve prepoznatljive po crvenim točkicama, klenom i lipljenom. Fond svih ribljih vrsta se na tom području zadnjih desetljeća smanjio. Stručnjaci razloge tome najviše vide u krivolovu i onečišćenju okoliša, također i melioracijskih zahvata odnosno izgradnje kanalske mreže za navodnjavanje u dalmatinsko-zagorskim kraškim poljima.
Seoca (Omiš)
Prirodne znamenitosti naselja
Jedina prirodna znamenitost Seoca je špilja u brdu Kretežu na sjeveroistočnoj strani sela. Poznata je od povijesti pod imenom „Turčeva jama“. Svojom unutrašnjošću nije puno velika, ali je zanimljiva po svojim stalaktitima koji su nastali otapanjem vapnenca. Pod je zemljani pa stalagmita nema. Do nje vodi mali i tijesni ulaz s južne strane. Iz zraka je neprobojna, a s juga gotovo neprimjetna, pa je mještanima služila za ratno sklonište. Put do nje nikada nije uređivan, vjerojatno zbog toga da ostane zaštićena od neprijatelja. Ipak do nje nije teško doći preko litica koje su prirodno poredane smjerom sjever-jug. Gledano s unutrašnje strane izlaz je trokutastog oblika i vrlo tijesan.
Mitropolit beogradski Petar
Petar Jovanović (svetovno: Pavle; Ilok, 18. februar 1800 — Sremski Karlovci, 22. septembar 1864) je bio mitropolit beogradski 1833—1859.
Seoca (Omiš)
Razvoj naselja kroz povijest
mini|150px|lijevo|Grb plemena Jerončić koje je poteklo od plemena Dražojević
Sinjsko polje
Rijeke
Cetina kod Trilja, pod Gardunom, istječe iz Sinjskog polja, ulazi u kanjon Cetine i teče prema jugu.
Mitropolit beogradski Petar
Biografija
Uredio je crkvu u Srbiji i njenu administraciju. Bio je prvi predsjednik školske komisije, radio je na organizovanju osnovne nastave u Srbiji i starao se o pisanju udžbenika. 1836. godine je osnovao bogosloviju u Beogradu, te godine donet je i crkveni ustav.
Seoca (Omiš)
Razvoj naselja kroz povijest
O razvoju naselja kroz povijest nemamo vlastitih zapisa ili provjerenih arheoloških nalaza, pa njegovu povijest promatramo u sklopu poljičke povijesti. Zasigurno su Seoca bila nastanjena najkasnije 1015. god. kada su se Poljica organizirala u hrvatsku Župu, za vrijeme kralja Krešimira III. Povijesni dokumenti navode da su u vrijeme feudalizma stanovnici „pučkih kotara“ u Poljicima bili vezani težačkim (kolonatskim) odnosima, dok u Seocima uopće nije bilo težačkih odnosa. O tome nam svjedoči i grb najbrojnijeg selačkog plemena Jerončić, što ima značiti da su Selačani, barem u svom najvećem dijelu bili plemići. I danas je u Seocima najveći broj obitelji s prezimenom Jerončić.
Mitropolit beogradski Petar
Biografija
Mitropolit Petar Jovanović je, zbog umešanosti u međudinastičke borbe u Srbiji, nakon povratka kneza Miloša na vlast 1858. kao protiv Obrenovićevac bio prinuđen da podnese ostavku 1859. godine. Posle toga je otišao u karlovačku mitropoliju i postao je episkop gornjokarlovački. Umro je 1864. godine.
Seoca (Omiš)
Razvoj naselja kroz povijest
Seoca sa Kostanjama od samih svojih početaka u crkvenom pogledu sačinjavaju jednu župu. Neka identična prezimena koja nalazimo u Kostanjama i Seocima, potvrđuju nam da su se Selačani doselili iz Kostanja. Tome se pridružuje i usmena predaja koja kaže da su najprije iz Kostanja došli pastiri u potrazi za ispašom za svoja stada. Oni su već počeli kopati lokve za pojilišta kako bi duže mogli ostati sa stadima na ispaši. Tako su počeli i sa gradnjom kuća od kojih ne samo u Seocima, nego i u čitavim Poljicima nije ostalo ništa jer su bile građene od greda, pletera i zemlje, a krov je bio od slame. Tako su nastajala mala pastirska „selca“ ili „seoca“, od kojih je i nastao naziv sela u množini. O najstarijim kamenim kućama još svjedoče tzv. „mirine.“ Te kuće bile su izgrađene od grubo klesanog kamena i u suhozidu. Kasnija kamena gradnja već poznaje fino klesani kamen, te vapno (miješanje klaka i crvenice) kao vezivno tkivo u gradnji. Kao što smo rekli, pismenih svjedočanstava nema, ali o starosti te gradnje svjedoči i gotovo u potpunosti sačuvana stara crkva sv. Ante, a pripada ranijoj fazi gradnje od grubo klesanog kamena. Ni o njoj nemamo pisanih dokumenata, no po svjedočanstvu konzervatora Radoslava Bužančića ona datira najkasnije iz 13. stoljeća. On to tumači činjenicom da od proglašenja svetim sv. Ante Padovanskog (a to je god. 1232. op. J.B.) u našim krajevima više ni jedna crkva nije bila posvećena sv. Anti Opatu (Pustinjaku). Pošto Selačani štuju oba ova sveca, stara crkva sv. Ante morala bi biti sagrađena prije te godine.
Stanovništvo
Prema zadnjem popisu stanovnika provedenom 2001. godine, Seoca su brojila 158 stanovnika. Stanovništvo je od samih svojih početaka isključivo autohtono i homogeno. Najstariji popis stanovništva (plemena) sačuvan je u arhivu Splitsko-makarske nadbiskupije, a datira iz god. 1725. U njemu je sačinjen „popis duša“ župe Kostanje, u sastavu koje su Seoca. Stoga nije moguće iz tog zajedničkog popisa izdvojiti stanovništvo Seoca, štoviše i zbog zajedničkih prezimena.
Prezimena u Seocima:
Prirodno kretanje i migracije
Teški uvjeti života, te otvaranje granica bivše Jugoslavije prema zapadnim zemljama šezdesetih godina prošlog stoljeća, pokrenuli su i Selačane u potragu za boljim životom. Mnogi od njih pošli su na privremeni rad u tadašnju Zapadnu Njemačku gdje ih je većina ostala do mirovine. Ipak, rijetki su ostali za trajno u inozemstvu. Oni koji su se vratili migrirali su prema primorskim mjestima od Omiša do Splita. Ušteđevinom zarađenom u SR Njemačkoj uglavnom su se naselili u Dućama pored Omiša, a neki su kupili zemljište ili stanove u Splitu. Samo jedna obitelj Jerončić otišla je u Australiju i ondje se trajno nastanila.
Gospodarstvo
Prije poljoprivredne zadruge postojalo je samo individualno gospodarstvo i svatko se je morao snalaziti na svoj način. Stanovništvo se je bavilo isključivo poljoprivredom i svatko se je morao snalaziti na svoj način. Trgovački put bio je otvoren prema Bosni gdje bi poljoprivrednici na konjima ili u zaprežnim kolima odvozili smokve, te ih trampili za žitarice po poznatom principu „kil`za kil`“. Prodaja proizvoda za gotov novac bila je rijetkost. U zimskim mjesecima bosanski poljoprivrednici dovozili bi sijeno i krumpir, te ih trampili za vino i rakiju prema dogovorenoj vrijednosti. Vino je bilo glavni gospodarski proizvod u Seocima. Uglavnom se proizvodio opol i crno vino. Inače prodaja vina tada je išla glatko, jer je selačko vino iz krša bilo nadaleko poznato i traženo. Kupci su dolazili po kućama i otkupljivali vino u (za ondašnje prilike), većim količinama. Da bi zadovoljili ostale životne potrebe, mnogi Selačani bi već do Uskrsa bili primorani prodati „do zadnje kapi“ te bi ostatak godine proveli bez vina.
Poslije vina, druga gospodarska grana bila je uzgoj višnje maraske i trešanja, dok je uzgoj smokava bio tek na četvrtom mjestu.
Od žitarica sijala se je pšenica, kukuruz i ječam, ali tek za domaće potrebe. Uz ove žitarice sijala se i ozimica poglavito zbog čvrste stabljike koja se koristila za pokrivanje kuća. Povrtlarskih kultura gotovo da nije ni bilo, jer u dugim i sušnim ljetima jednogodišnja biljka teško može opstati.
Stočarstvo je bilo usputna djelatnost. Uzgajale su se ovce i koze i to pet do šest grla po domaćinstvu, od stoke krupnog zuba po jedna krava, a oni imućniji čak i konja. Dakako, samo za obiteljske potrebe. Danas se u Seocima uzgojem koza bavi samo jedna obitelj. Samo jedan oblik organiziranog gospodarstva Selačani poznaju i to u vrijeme komunističke Jugoslavije odnosno socijalističke Hrvatske kada je u Kostanjama osnovana poljoprivredna zadruga „Gradac.“ Ona je vršila otkup poljoprivrednih proizvoda (vino, grožđe, trešnje i višnje) ali je diktirala i cijene, što je poljoprivrednike dovodilo u bezizlazan položaj.
Od uspostave Republike Hrvatske, što podrazumijeva i prelazak na kapitalističko društveno uređenje, u Seocima je otvoren samo jedan (bravarski) obrt. Radno sposobni mještani odlaze na posao u Omiš ili Split, jedan dio stanovnika je umirovljen, a ima i nezaposlenih. Obrada zemlje svedena je na minimum, tek za domaće potrebe.
Promet i prometna povezanost
Kroz središte Seoca prolazi županijska cesta koja vodi od Splita preko Tugara prema Imotskom i dalje u unutrašnjost. To je cesta drugog reda na nekadašnjoj Napoleonovoj trasi, proširena na dva vozna traka i prekrivena asfaltom 1980. godine. Ona seoca otvara i povezuje ih sa svijetom u pravcu Omiša i Splita prema zapadu, te u pravcu Šestanovca i Imotskog prema Istoku. Ovom trasom Seoca su sve donedavna sa svijetom povezivale brojne autobusne linije. Zbog nerentabilnosti mnoge od tih linija su ukinute, te se može reći da je prometna povezanost Seoca s obližnjim gradovima loša. Postoji redovita đačka linija Omiš - Seoca – Omiš koja prometuje samo u vrijeme školske godine, te jedna linija na relaciji Split - Tugare - Blato na Cetini - Kovačevići, radnim danom u popodnevnim satima, a u obrnutom smjeru u ranim jutarnjim satima. Lokalna prometnica koja povezuje Seoca sa Kostanjama u cijelosti je asfaltirana, kao i lokalni seoski putovi.
Hrvatska auto-cesta Autocesta A1 sa svojim čvorištem Blato na Cetini, od Seoca je udaljena nepuna dva kilometra. Ovo čvorište Seoca brže povezuje sa svijetom i predstavlja veliki korak naprijed i u smislu njihova vlastitog razvitka.
mini|150px|lijevo|Pogled na ulaz/izlaz Blato n/C
Vjerski sadržaji
U Seocima postoje dvije kamene crkve. Prva, starije gradnje posvećena je sv. Antunu Opatu (Pustinjaku). Ova stara crkvica više je kulturno-povijesni spomenik i u njoj se ne vrše vjerski obredi. Druga crkva novije je gradnje i posvećena je sv. Anti Padovanskom. Selačani štuju oba zaštitnika. Sv. Ante Opat slavi se 17. siječnja, a Sv. Ante Padovanski 13. lipnja. Za obje fešte organizira se procesija u kojoj se nosi kip zaštitnika, križ i barjaci. Procesija kreće iz nove crkve, te ophodnjom od zapada prema istoku obuhvaća staru crkvu i groblje, te se ponovo vraća u novu crkvu. Nakon procesije slijedi svečano misno slavlje. Selačanima tada dolaze prijatelji i rođaci iz drugih mjesta na tzv „brgulju“, feštu koja je ostala u poljicima kao relikt staroslavenskih religijskih običaja.
Na blagdan sv. Josipa Radnika koji se slavi 1. svibnja, u Seocima se procesijom oko crkve obavlja obred blagoslova polja i to na način da se opetuje na četiri strane svijeta. Nekada su se ovi blagoslovi obavljali na brježuljcima uokolo sela gdje i danas postoje kameni križevi i ugrađene moći u litici.
Osim svoja dva patrona Selačani posebno štuju i blagdan sv. Jeronima, 30. rujna, kao dan posvećenja nove crkve. Naime, toga datuma i blagdana, godine 1937. posvećena je nova crkva sv. Ante. Na taj dan Selačani imaju svečano misno slavlje, ali bez „brgulje.“ Svake nedjelje u novoj crkvi slavi se sv. misa, te u ostale kršćanske blagdane prema liturgijskom kalendaru. U vrijeme blagdana župnik obavlja blagoslov obitelji i tada osobno posjećuje svaku obitelj.
mini|150px|lijevo|Nova crkva sv. Ante u Seocima
mini|150px|desno|Stara crkva i župna kuća
Snimanje filmova
U ovom malom selu se je i snimalo film Kenjac.
mini|150px|desno|Mjesto snimanja filma Kenjac
Izvori i literatura
O Seocima malo je što zapisano, postoje samo fragmentarni povijesni zapisi spomenuti više usput u nekim povijesnim i zemljopisnim dokumentima, ili pak u sklopu neke druge tematike.
1. M. Pera, Poljički Statut, Književni krug Split, 1988., str. 115.
2. Odluka Splitsko-dalmatinske županije, KLASA:303-04/02-01/06, URBROJ: 2181/01-01-03-07, Split, 02. lipnja 2003.
3. I. Tišma, Geografija Hrvatske, ŠK Zagreb, 2007.
4. Poljica, list (godišnjak) Poljičkog dekanata, Gata 1993.-2008., brojevi: 18, 20, 28, 29 i 33
5. Poljički zbornik 1 i 2, Zagreb 1968 i 1971.
6. Lovro Katić, Dvije poljičke isprave iz XV. Stoljeća, Starohrvatska prosvjeta, III serija, Sv. 8-9, Zagreb 1963.
7. Mile Vidović, Splitsko – makarska nadbiskupija, Župe i ustanove, Split 2004.
8. Uprava za zaštitu kulturne baštine, Klasa: UP-1º 612-08/06-06/0374, UR.BROJ: 532-04-01-1/4-06-2, Zagreb, 30. listopada 2006.
NGC 541
NGC 541 je galaksija u zviježđu Kit.
Irinotekan
Irinotekan (Camptosar, Pfizer; Campto, Yakult Honsha) je lek koji se koristi u tretmanu raka. Irinotekan je inhibitor topoizomeraze 1, koji sprečava DNK odvijanje. Hemijski, to je polu-sintetički analog prirodnog alkaloida kamptotecina.
Njegova glavna primena je u suzbijanju raka debelog creva, posebno u kombinaciji sa drugim hemoterapijskim agentima. To uključuje FOLFIRI način lečenja koji se sastoji od infuzijskog 5-fluorouracila, leukovorina, i irinotekana.
Irinotekan je odobren za upotrebu u SAD-u od [[1994].] godine. U toku razvoja, ovaj lek je bio poznat pod imenom CPT-11.
Sporedni efekti
Najznačajniji nepoželjni efekat irinotekana je jaka dijareja i ekstremno suzbijanje imunskog sistema.
Dijareja
Dijareja vezana za irinotekan je jaka i klinički značajna. U nekim slučajevima dovodi do izuzetne dehidracije zahtevajući hospitalizaciju ili prijem na odeljenje intenzivne nege. Ovim sporednim efektom se može rukovoditi putem agresivne upotrebe antidijaretika kao što su loperamid ili lomotil sa privim znacima tečne stolice.
Imunosupresija
Irinotekan ima negativan uticaj na imunski sistem. To se manifestuje dramatičnim sniženju broja belih krvnih zrnaca u krvi, posebno neutrofila. Dok koštana srž, gde su neutrofili stvaraju, poveća proizvodnju da kompenzuje nedostatak, pacijent može iskusiti period neuropenije, kliničkog nedostataka neutrofila u krvi.
Farmakogenomika
Irinotekan se konvertuje u aktivni metabolit SN-38, koji se naknadno inaktivira enzimom UGT1A1 reakcijom glukuronidacije.
Ljudi sa UGT1A1 varijantama zvanim TA7, koje su isto poznate kao *28 varijante, izražavaju manje UGT1A1 enzima u njihovoj jetri i često boluju od Gilbertovog sindroma. U toku hemoterapije, ti pacijenti efektivno primaju veće doze od očekivanih doza zato što njihova tela nisu sposobna da odstrane irinotekan istom brzinom. U studijama to korespondira sa većom učestalošću jake dijareje i neuropenije.