cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Škotski referendum o nezavisnosti 2014.
Finansijski sektor
Neki ekonomisti, npr. Andrew Hughes Hallett, profesor ekonomije na Univerzitetu St. Andrews, odbacili su ideju da bi Škotska morala da samostalno jamči za ta dugovanja. On je primetio da spašavanje banaka koje deluju u više zemalja može izvesti veći broj vlada. Na taj su način banku Fortis i banku Dexia zajedničkim snagama spasili Francuska, Belgija i Nizozemska. Na istoj su osnovi i Američke federalne rezerve, u saradnji s britanskom vladom, uputile hitnu pozajmicu Kraljevskoj banci Škotske i Škotskoj banci.
Energija
thumb|Nalazišta nafte i gasa u Severnom moru Većina pitanja koja se tiču energetske politike nalaze se u domenu britanske vlade, iako kontrola nad pitanjima planiranja omogućuje škotskoj vladi da spreči izgradnju novih nuklearnih elektrana u Škotskoj. Pobornici nezavisnosti žele da zadrže jedinstveno energetsko tržište u Velikoj Britaniji i nakon proglašenja nezavisnosti, kako bi se zadržala stabilnost cena i održala logistička podrška za snabdevače. Protivnici nezavisnosti smatraju da bi nezavisnot ugrozila jedinstvo tržišta energije. Prema Euanu Phimisteru, profesoru ekonomije na Univerzitetu u Aberdeenu, i pored toga što bi nezavisnost uticala na odnos s Engleskom, u Engleskoj bi verovatno bi i dalje postojala potražnja za škotskom strujom, budući da predviđanja Kancelarije za tržište gasa i struje (OFGEM) kažu kako gotovo da i nema rezervnih kapaciteta. Drugi po veličini snabdevač energije u Ujedinjenom Kraljevstvu, SSE plc, veruje da bi se i nakon proglašenja nezavisnosti najverovatnije zadržalo jedinstveno tržište, iako bi to zahtevalo pregovore i moglo bi dovesti do nekih promena u postojećem sistemu.
Caroline Flint, laburistička članica britanskog parlamenta, rekla je da bi nezavisnost značila veću cenu energije u Škotskoj, budući da bi tamošnji potrošači morali izdvajati više novca za obnovljive izvore energije u Škotskoj, koji čine jednu trećinu u odnosu na celo Ujedinjeno Kraljevstvo. Euan Phimister smatra da bi se troškovi verovatno povećali širom Velike Britanije, jer projekti obnovljive energije i nove nuklearne elektrane u Engleskoj dobijaju veće subvencije nego elektrane koje će se uskoro zatvoriti zbog propisa o zaštiti životne sredine. Takođe je izjavio i da treba praviti razliku između postojećih i predloženih projekata obnovljive energije, budući da su postojeći projekti već isplaćeni, dok je za nove potrebno osigurati obećanje kupaca da će ih plaćati. Ed Davey, britanski državni skretar za energiju i klimatska pitanja, izjavio je da škotski proizvođači više ne bi imali pravo na britanske subvencije, što bi značilo veće račune za potrošače.
Nafta iz Severnog mora
Oko 90% britanskih naftnih platformi u Severnom moru nalaze se u škotskim teritorijalnim vodama. Prihodi od poreza koji se dobijaju od jedne naftne platforme ne idu u oblast koja joj je najbliža, nego se uzima da svi ti prihodi potiču od britanskog epikontinentalnog pojasa. Prihodi od severnomorske nafte koriste se za podršku tekućim rashodima, a ne za državnu štednju. Škotska nacionalna partija veruje da bi deo prihoda trebalo investirati u štednju osnivanjem suverenog naftnog fonda. Škotska vlada, pozivajući se na regulatora ovog polja, Oil and Gas UK, iznela je u dokumentu Budućnost Škotske svoju procenu da je za vađenje preostalo još oko 24 milijarde ekvivalenata naftnog barela (BOE). Sir Ian Wood, osnivač naftne kompanije Wood Group, izneo je u avgustu 2014. svoje uverenje da je preostalo još oko 15 do 16,5 milijardi BOE te da će se smanjena produktivnost početi osećati dpo 2030. godine. U septembru 2014. jedno istraživanje koje je sproveo portal Oil and Gas People sugerisalo je da postoje znatne rezerve nafte zapadno od Šetlandskih i Zapadnih ostrva. U tom je izveštaju izneseno predviđanje da će se ta oblast razviti u idućih deset godina zahvaljujući unapređenjima u tehnologiji bušenja, projektovanju opreme za bušenje i sistemima za premeravanje.
Poljoprivreda
Škotski poljoprivrednici primili su 2013, kao državljani članice EU, 583 miliona funti na ime subvencija od Evropske unije u skladu sa evropskom poljoprivrednom politikom. Ove subvencije plaćaju se na godišnjem nivou britanskoj vladi, koja ih dalje raspoređuje devolviranim upravama, među njima i Škotskoj. Po poslednjem sporazumu o zajedničkoj poljoprivrednoj politici, britanski poljoprivrednici imaju pravu na dodatne konvergencijske doplate, budući da škotski poljoprivrednici u proseku primaju manje iznose po hektaru, uglavnom zbog brdsko-planinskog terena Škotske. Pobornici nezavisnosti stoga veruju da bi nezavisna Škotska dobijala još više poljoprivredne subvencije no danas. Protivnici nezavisnosti, pak, veruju da škotski poljoprivrednici imaju koristi od toga što Ujedinjeno Kraljevstvo kao jedna od najvećih zemalja EU ima i jedan od presudnih glasova u pregovorima o zajedničkoj poljoprivrednoj politici. Postavljaju i pitanje da li bi nezavisna Škotska odmah dobila pune subvencije od EU, s obzirom na to da su drugim novim članicama EU te subvencije tek postupno uvećavane do punog iznosa.
Vojska
Škotska vlada se jula 2013. založila za to da nezavisna Škotska treba da raspolaže vojnim budžetom u iznosu od 2,5 milijardi funti godišnje. SNP smatra da je u prethodnih deset godina Škotska imala male izdatke za odbranu i da bi nezavisnost omogućila škotskoj vladi da to ispravi, pri čemu je tvrdila da je suficit između 2002. i 2012. iznosio "najmanje 7,4 milijardi funti". Britanska vlada je jula 2013. potvrdila da će, kao deo reorganizacije britanske vojske, sedam poligona Teritorijalne armije u Škotskoj biti zatvoreno, premda će istovremeno broj vojnih rezervista iz Škotske porasti s 2.300 na 3.700; SNP je izjavio da na Škotsku odlazi "neproporcionalno veliki deo u rezanju troškova odbrane". Planovi SNP-a vezani za vojsku nezavisne države uključuju 15.000 osoblja i obnavljanje istorijskih škotskih pukova.
Odbor za odbranu britanskog Doma komuna kritikovao je predloge SNP-a tvrdeći da je budžet od 2,5 milijardi funti previše malo. Što se tiče planova vezanih za vazdušnu odbranu, Odbor je izjavio: "Imajući u vidu izdatke vezane za nabavku aviona za protivvazdušnu odbranu različitih od onih s kojima danas funkcioniše Ujedinjeno Kraljevstvo, trenutno ne razumemo kako škotska vlada očekuje da, u okviru raspoloživog budžeta, organizuje kredibilnu vazdušnu odbranu, a kamoli da osigura dodatne transportne avione, rotokoptere i druge pomoćne letelice koje su potrebne svakom ratnom vazduhoplovstvu." Odbor je upozorio i na posledice nezavisnosti na vojnu industriju u Škotskoj: "Smatramo da bi se, u slučaju nezavisnosti, vojna industrija u Škotskoj suočila s neizvesnom budućnošću. Neposredne posledice odmah bi osetile one kompanije koje su uključene u brodogradnju, održavanje i visoku tehnologiju. Neke buduće škotske odbrambene snage ne bi garantovale dovoljno potražnje na domaćem tržištu koja bi nadoknadila gubitak unosnih ugovora s Ministarstvom odbrane Ujedinjenog Kraljevstva, a dodatne sigurnosne i birokratske prepreke verovatno bi smanjile konkuretnost u odnosu na kompanije bazirane u Ujedinjenom Kraljevstvu".
Kraljevski institut za odbranu sugerisao je oktobra 2012. da bi nezavisna Škotska mogla imati odbrambene snage koje bi se po veličini i snazi mogle uporediti s drugim manjim evropskim zemljama kao što su Danska, Norveška i Island, te da bi izdaci bili oko 1,8 milijardi funti, "značajno manje" od 3,3 mikijardi funti, koliko su tokom fikalne 2010/2011. godine škotski poreski obveznici platili u britanski vojni budžet. Ta je cifra bazirana na pretpostavci da bi se takve snage "prvenstveno koristile za zadatke u unutrašnjohj odbrani sa sposobnošću da doprinesu koalicijskim i savezičkim operacijama pod pokroviteljstvom organizacija u koje bi nezavisna Škotska bila učlanjena" te da stoga one "ne bi bile opremljene skupim i sofisticiranim vrstama oružja". Institut je istakao i da postoji potreba da nezavisna Škotska "postigne neki dogovor s ostatkom Ujedinjenog Kraljevstva" o prikupljanju obaveštajnih podataka i cyber-ratovanju, da bi budući izdaci za nabavku i održavanje vojne opreme mogli biti veći zbog malog opsega narudžbi, kao i da se regrutovanje i obuka "mogu pokzati problematičnim" u prvim godinama.
Jedan izveštaj koji je 2013. objavio think tank Škotski institut naveo je da bi neka buduća škotska vlada mogla odlučiti da izda u zakup mornaričku bazu Faslane ostatku Ujedinjenog Kraljevstva kako bi održala dobre diplomatske odnose i pospešila pregovore o članstvu u NATO-u. U izveštaju se istovremeno kritikuje odbrambena politika koju je predložio SNP zbog toga što potcenjuje troškove i napore potrebne za razvoj i pretvaranje nasleđene britanske vojne aktive u škotsku vojsku, kao i zbog toga što sadrži neke previde; na primer, u izveštaju se tvrdi da bi škotska vlada bazu svojih pomorskih snaga trebalo da smesti na istočnu obalu, da bi zaštitila naftne bušotine u Severnom moru, a ne u bazi Faslane.
Dorcha Lee, bivši pukovnik u irskoj vojsci, rekao je da bi Škotska mogla izbeći formiranje nove vojske bazirane na resursima nasleđenim od britanske vojske i umesto toga ustanoviti ograničene snage za samoodbranu "po ugledu na irski model", koje bi bile sposobne za učestvovanje u međunarodnim misijama za održavanje mira "sa nekih 1,100 osoba, uključujući jedan mehanizovani bataljon i druge elemente za podršku borbenim jedinicama"; zatim mornaricu "sposobnu za učesvovanje u [međunarodnim mirovnim misijama]", kao i vazduhoplovstvo s "helikopterima za transport osoblja" i "jednom logističkom letelicom, kao što je C130 Hercules". Profesor Malcolm Chalmers iz Kraljevskog instituta za odbranu tvrdio je da bi tako male odbrambene snage bile nekompatibilne sa zahtevima koje postavlja članstvo u NATO: "Škotska bi se mogla usredsrediti n rizike koje nesporedno prete njenoj teritoriji, dati jasno do znanja da nije zainteresovana za održavanje značajnog sistema za vođenje rata te srezati svoje vojne izdatke na nivo Irske. Međutim, tu opciju ne bi bilo lako prodati članicama NATO u škotskom susedstvu ― uključujući UK ― koje bi to mogle smatrati pokušajem da se osigura njihova zaštita bez vlastitih ulaganja" (an attempt to free-ride on their protection).
Nuklearno oružje
thumb|[[SLBM|Projektil UGM-133 Trident II ispaljen s nuklearne podmornice klase Vanguard]] Britanski nuklarni raketni sistem Trident smešten je u depou oružja u Coulportu i u pomorskoj bazi Faslane u području Firth of Clyde. SNP se protivi prisustvu nuklearnog oružja na teritoriji Škotske. Salmond je izjavio da je "nezamislivo da bi jedna nezavisna država od 5.250.000 ljudi mogla trpeti dalje prisustvo oružja za masovno uništenje na svojoj teritoriji". Britanski vojni zvaničnici tvrde da ne postoji alternativna lokacija za te rakete. Na jednom seminaru koji je organizovala Karnegijeva fondacija za međunarodni mir rečeno je da bi Kraljevska ratna mornarica trebalo da razmotri čitav niz drugih opcija, uključujući i razoružanje. Ian Davidson, zastupnik u britanskom parlamentu, naveo je jedan britanski izveštaj Kampanje za nuklearno razoružanje koji je sugerisao da bi se bojeve glave mogle deaktivirati u roku od nekoliko dana i sigurno ukloniti za 24 meseca.
Članstvo u NATO
Na godišnjoj skupštini SNP-a održanoj oktobra 2012. delegati te partije odlučili su da napuste dugogodišnje principijelno protivljenje članstvu u NATO. Škotska partija zelenih i Škotska socijalistička partija, koje činie deo kampanje Yes Scotland u prilog nezavisnosti, i dalje se protive članstvu u NATO. John Finnie i Jean Urquhart, zastupnici u škotskom parlamentu, napustili su SNP zbog ove promene u politici stranke. Finnie je izjavio da "postoji sveopšta želja da se Škotska oslobodi nuklearnog oružja, a taj se cilj ne može ostvariti s članstvom u vojnom savezu koji je spreman da prvi sprovede nuklearni udar" te je pozvao Salmonda da objasni "kako se može ostvariti cilj da Škotska bude član NATO-a i da se oslobodi nuklearnog oružja". Kurt Volker, bivši stalni predstavnik SAD pri NATO, rekao je da bi se prema članstvu nezavisne Škotske u NATO verovatno gledalo s "mnogo naklonosti".
Stav škotske vlade da se nuklearno oružje Trident mora ukloniti iz Škotske, a da ona treba da postane članica NATO nazvale su kontradikcijom neke ličnosti, kao npr. Willie Rennie, vođa škotskih liberalnih demokrata, i Patrick Harvie, jedan od čelnika Škotske partije zelenih.
Lord Robertson, bivši generalni sekretar NATO, rekao je da NATO ima "centralnu ulogu u nuklearnim pitanjima" i da SNP treba ili da to prihvati ili da drži Škotsku van članstva u tom savezu. Profesor Malcolm Chalmers iz Kraljevskog instituta za odbranu rekao je da su "pragmatičari" iz SNP-a prihvatili činjenicu da bi članstvu u NATO verovatno značilo dugorčni sporazum o bazama koji bi omogućio Ujedinjenom Kraljevstvu da zadrži Trident kod Clydea.
S druge strane, Salmond je izjavio da bi bilo "sasvim izvodljivo" učlaniti se u NATO i istovremeno zadržati antinuklearni stav te da bi Škotska ostala u okviru NATO "samo uz dogovor da se u Škotskoj neće nalaziti nuklearno oružje i da će NATO nastaviti da poštuje pravo svojih članica da učestvuju samo u operacijama koje su odobrile Ujedinjene Nacije".
Status nezavisne Škotske u EU
thumb|340px|Proces proširenja Evropske unije do 2014. SNP se zalaže za to da nezavisna Škotska s Evropskom unijom uspostavi odnos sličan onome koji danas postoji između Ujedinjenog Kraljevstva i EU. To podrazumeva puno članstvo uz neke izuzetke, kao što je izuzeće od obaveze da se prihvati euro. Nejasno je da li bi Škotska morala da podnese molbu za učlanjenje u EU i da li bi mogla zadržati pravo koje ima UK da ne učestvuje u nekim delovima pravnog sistema EU.
Španija bi mogla blokirati članstvo Škotske u EU zbog straha od posledica koje bi škotska nezavisnost mogla imati na Kataloniju i Baskiju,  This was initially denied by the Spanish government, no u oktobru 2012. španski ministar inostranih poslova José Manuel García-Margallo izjavio je da bi Škotska morala da podnese molbu za članstvo kao svaka nova članica: "U hipotetičkom slučaju nezavisnosti, Škotska bi morala da stane u red i podnese molbu za članstvo, pri čemu dobijanje statuse zemlje kandidata zahteva saglasnost svih država članica [...] te da potpiše završni sporazum [o pristupanju]". U novembru 2013. španski premijer Mariano Rajoy izjavio je: u jednom intervjuu: "Znam zasigurno da bi oblast koja bi se odvojila od države članice Evropske unije ostala van Evropske unije i to je nešto treba da znaju i Škoti i drugi evropski građani". Takođe je izjavio da bi Škotska, po osamostaljenju, postala "treća zemlja" van EU, kojoj bi bila potrebna saglasnost svih 28 država da bi ponovo postala delom EU, ali i da on ne bi blokirao prijem nezavisne Škotske u članstvo.
Vođa škotskih konzervativaca Ruth Davidson rekla je da su Rajoyevi komentari "zadali ozbiljan udarac Salmondovoj teoriji o članstvu u EU" i da "moramo znati kakvu je savet SNP dobio pre no što su svoju pohabanu teoriju izneli u belom papiru", dok je Darling rekao: "Ovo je još jedan udarac tvrdnjama Alexa Salmonda da se ništa neće promeniti ako glasamo za samostalnost. Španski premijer je upravo objasnio da i se sve promenilo." Predstavnik za štampu Nicole Sturgeon reagovao je na komentare španskog premijera rekavši da je "Škotska već integralni deo EU i nigde u dokumentima EU nema ništa o tome što omogućava izbacivanje postojeće teritorije ili uklanjanje prava njenih stanovnika kao građana EU". Salmond je citirao pismo Maria Tenreira iz generalnog sekretarijata Evropske komisije u kojem se kaže: "Bilo bi, naravno, pravno moguće da se ponovo pregovara o situaciji s Ujedinjenim Kraljevstvom i Škotskom u EU. Dakako, to bi zahtevalo promenu sporazuma, što se može uraditi samo uz saglasnost svih država članica".
José Manuel Barroso, predsednik Evropsle komisije, sugerisao je da bi nezavisna Škotska morala da podnese molbu za članstvo, dok bi ostatak Ujedinjenog Kraljevstva i dalje bio član EU. Odgovarajući na pitanje iz odbora za ekonomiju Doma lordova, Barroso je izjavio: "Ako bi neki deo teritorije države članice prestao da bude delom te države zbog sticanja nezavisnosti, sporazumi ne bi važili za tu teritoriju. Drugim rečima, nova nezavisna država bi, činjenicom svoje nezavisnosti, postala treća zemlja u odnosu na EU i sporazumi više ne bi važili na njenoj teriotoriji". U intervjuu BBC-u rekao je i ovo: "Mi smo unija država, pa ako imamo jednu novu državu, ona naravno mora da podnese molbu za prijem i da o uslovima članstva pregovara s drugim državama članicama. S tačke gledišta Evropske unije, pravno se svakako radi o novoj državi. Ako neka zemlja postane nezavisna, to je nova država i mora da stupi u pregovore s EU".
U septembru 2013. potpredsednik Evropske komisije, Španac Joaquin Almunia, izjavio je da "ako jedan deo teritorije neke države članice odluči da se odvoji, taj odvojeni deo nije član Evropske unije", komentarišući pri tom situaciju u vezi s Katalonijom. Odgovarajući na dalja pitanja španskih medija, predstavnik za štampu Evropske komisije potvrdio je: "Scenariji kao što su otcepljenje jednog dela države članice ili stvaranje nove države, kao što smo već više puta rekli, ne bi prošli bez posledica po sporazume Evropske unije [...] Drugim rečima, nezavisna država, po sticanju nezavisnosti, postala bi treća zemlja prema EU i od dana proglašenja nezavisnosti sporazumi Evropske unije ne bi više važili".
Evropska komisija ponudila je da postojećoj državi članici pruži mišljenje o ovom pitanju, ali britanska vlada je potvrdila da neće tražiti to mišljenje jer ne želi da pre referenduma pregovara o uslovima nezavisnosti.
Profesor sir David Edward, bivši sudija Evropskog suda, smatra da bi institucije EU i države članice "imale obavezu da počnu pregovore pre nego što otcepljenje stupi na snagu, kako bi se definisao budući odnos u okviru EU između različitih delova bivšeg Ujedinjenog Kraljevstva i drugih država članica. Ishod tih pregovora, osim ako sasvim ne propadnu, bio bi amandman postojećih sporazuma, a ne nov sporazum o pristupanju.
Bivši irski premijer John Bruton rekao je kako veruje da bi za članstvo Škotske trebalo da svih 28 država članica ratifikuju nov pristupni ugovor. "Ako se neka oblast odvoji od postojeće države članice, ta oblast time prestaje da bude u članstvu EU. Ona bi morala da ispočetka podnese molbu za prijem, kao da nikad nije bila članica EU i kao da podnosi molbu prvi put".
U januaru 2013. irska ministra za evropska pitanja Lucinda Creighton izjavila je u intervjuu BBC-u da, "ako bi Škotska postala nezavisna, morala bi da podnese molbu za prijem u članstvo, a taj proces može potrajati". Creighton je kasnije pisala Nicoli Sturgeon kako bi razjasnila da je njeno gledište bilo "uglavnom na liniji gledišta škotske vlade" i da ona "svakako ni u jednom trenutnu nije sugerisala kako bi Škotska, mogla, trebala ili morala biti izbačena iz EU". Dodala je: "Mislim da je jasno kako bi nova nezavisna država morala (i imala bi pravo i svakako bi trebalo) da pregovara o uslovima svog članstva, jer bi ti uslovi nesumnjivo bili različiti od postojećih. Ja jesam rekla kako će za to trebati vreme, i verujem da hoće". Creighton se takođe složil s izjaviom Angusa Robertsona iz SNP-a, koji je rekao da bi "EU usvojila pojednostavljenu procedukru za pregovore, a ne uobičajenu proceduru koja se primenjuje za prijem država koje nisu članice" te da bi se pregovori mogli završiti u roku od dve godine, između održanog referenduma 2014. i planiranog proglašenja nezavisnosti 2016. Johann Lamont iz Škotske laburističke stranke kasnije je optužio škotsku vladu da je "zasula Creightonovu uvredama" zbog njenih prvobitnih komentara.
Bivši britanski premijer sir John Major takođe je sugerisao novembra 2013. da bi Škotska morala da podnese molbu za prijem u članstvo EU, no da bi to značilo da se mora prebroditi protivljenje separatistima koji postoje u mnogim državama članicama, posebno u Španiji: "Španija neizvesnost oko pitanja članstva u EU koristi kako bi odvratila Kataloniju čak i od održavanja referenduma o nezavisnosti", upozorio je. "Teško je verovati da bi olako pristala na učlanjenje Škotske. A Škotska neće biti usamljena u izržavanju nepoverenja prema separatističkim tendencijama".
Britanski ministar inostranih poslova William Hague rekao je u decembru 2013. da bi Škotska morala da podnese novu molbu za prijem u EU: "Vrlo je važno razumeti da, ako Škotska napusti Ujedinjeno Kraljevstvo, ona bi takođe napustila i organizacije čiji je Ujedinjeno Kraljevstvo član, uključujući Evropsku uniju".
Budući status UK u EU
Januara 2013. britanski premijer David Cameron obećao je u ime svoje Konzervativne stranke da će 2017. biti održan referendum o članstvu Ujedinjenog Kraljevstva u Evropskoj uniji ako konzervativci pobede na parlamentarnim izborima 2015, što je poruka za koju se smatra da je u značajnoj meri upućena sve većem broju pristalica Stranke za nezavisnost Ujedinjenog Kraljevstva (UKIP). Predlog zakona o tom referendumu već je usvojen u Domu komuna.
Organizacija Yes Scotland saopštila je da ta odluka izaziva "ekonomsku nesigurnost" za Škotsku. Christina McKelvie, zastupnica u škotskom parlamentu iz SNP, dodala je da to pokazuje "hipokriziju u srcu kampanje protiv nezavisnosti [...] Usvajanje ovog zakona u Westministeru otvara vrlo veliku mogućnost za to da se Škotska protiv svoje volje izvuče iz Evropske unije, ako sledeće godine prevagu odnese glas protiv. To bi bila katastrofa za Škotsku i sasvim jasno pokazuje zašto Štkotska mora preuzeti odgovornost za naš vlastiti odnos s našim evropskim susedima".
Kad se radi oodnosu prema EU, istraživanja pokazuju da postoje određene razlike između Škotske i ostatka Ujedinjenog Kraljevstva. Premda je jedina studija škotske vlade, bazirana na podacima prikupljenim između 1999. i 2005, pokazala da ljudi u Škotskoj "iskazuju uglavnom slične euroskeptične stavove kao i ljudu u celoj Britaniji", Ipsos MORI je februara 2013. saopštio da su glasači u Škotskoj rekli kako bi na referendumu glasali za ostanak u EU, "za razliku od podacima o stavovima u Engleskoj iz novembra 2012", gde bi većina odabrala povlačenje iz EU. Maja 2013. anketa koju je sproveo Panelbase pokazala je da, u slučaju hipotetičkog povlačenja UK iz EU, u Škotskoj raste podrška nezavisnosti.
Juna 2013. Guardian je saopštio da Laburistička stranka razmatra davanje podrške raspisivanju referenduma o članstvu u EU pre nego što se održe sledeći parlamentarni izboru u Britaniji. Kao odgovor na to SNP je ponovila svoje uverenje da "najveći izvor nesigurnosti za budućnost Škotske dolazi iz stranaka u Westminsteru koje su više zainteresovane za vlastite političke igre nego za odgovore na želje ljudi u Škotskoj".
Škotska u EU i UK van EU
Neki su komentatori sugerisali da bi izlazak Ujedinjenog Kraljevstva iz EU smanjilo razloge za nezavisnost Škotske, jer se slobodna trgovina, sloboda kretanja i nepostojanje graničnih kontrola s Ujedinjenim Kraljevstvom ne bi više automatski podrazumevali. Brian Ashcroft, profeson ekonomije na Univerzitetu u Strathclyde, kritikovao je tezu SNP-a da Škotska treba da ostane u EU i ako Ujedinjeno Kraljevstvo izabere da napusti tu organizaciju. "Škotski izvoz u ostatak Ujedinjenog Kraljevstva četiri puta je veći nego izvoz u EU (bez UK). Štaviše, važnost izvoza ostatka Ujedinjenog Kraljevstva u Škotsku sve je veća, dok udeo izvoza u EU opada... S obzirom na te podatke, čini se da bi bila izuzetno luda odvažnost ako bi neka škotska vlada rizikovala trgovačke, investicione i migracijske veze s ostatkom Ujedinjenog Kraljevstva ostajući u EU ako je Ujedinjeno Kraljevstvo napusti".
Dr Fabian Zuleeg iz nevladine organizacije European Policy Centre napisao je da bi se "Škotska suočila s teškim izborom ako UK izabere da izađe iz EU. Osnovno pitanje, koje dosad još nije iskušano, jeste može li jedna zemlja biti deo monetarne unije (sa obavezujućim fiskalnim obavezama) s monetom van EU i isotovremeno biti deo evropske ekonomske i monetarne unije (sa čvrstim okvirom za upravljanje ekonomskom i fiskalnom politikom), čak iako se ta zemlja, bar zasad, nalazi van eurozone. Teško je predvideti jedan takav aranžman, jer bi moglo doći do konflikta između dva različita sklopa pravila, što bi pak proizvelo pravnu nesigurnost. Ujedinjeno Kraljevstvo bi se suočilo s ograničenjima u pristupu jedinstvenom evropskom tržištu, pa bi i Škotska morala da ta ograničenja primeni na uvoz roba i usluga iz Engleske, čime bi škotsku ekonomiju opteretila potencijalno vrlo visokim troškovima.
Angus Roxburgh napisao je u Guardianu: Do sada radna je teza bila da bi i nezavisna Škotska i ostatak Ujedinjenog Kraljevstva ostali u EU [...] Umesto udobnog aranžmana s Engleskom, kakakv predviđa većina pristalica nezavisnosti (jedna Kraljica, jedna valuta, otvorene granice, "društvena unija"), zapravo može doći do toga da duž reke Tweed niknu pasoške kontrole i menjačnice novca. Škotska bi možda morala da stvori vlastitu valutu ili da prihvati euro. Mogućnost da Škotska bude odsečena od Engleske i da se nađe zakačena na vrlo dugačkom evropskom sidru mogla bi zabrinuti čak i tvrdokorna hrabra srca.
Ujedinjene nacije
David Cameron je sugerisao da bi nezavisna Škotska bila "marginalizovana" u Ujedinjenim nacijama, gde je Ujedinjeno Kraljevstvo stalni član Saveta bezbednosti.
John Major je sugerisao da bi, u slučaju nezavisnosti Škotske, ostatak Ujedinjenog Kraljevstva mogao izgubiti svoje mesto stalnog člana Saveta bezbednosti UN.
Socijalna politika
Pristalice nezavisnosti tvrdile su da će jedna od važnih dobrobiti nezavisnosti biti kontrola nad socijalnom politikom. Prema Institutu za fiskalne studije, nezavisnost bi "pružila mogućnost za radikalniju reformu, tako da sistem [socijalne politike] bolje odslikava gledišta škotskog naroda". Grupa Yes Scotland i zamenica prvog ministra Škotske, Nicola Sturgeon, tvrdili su da se održanje postojećeg sistema može garantovati jedino glasanjem za nezavisnost. Septembra 2013. Škotski savet za dobrovoljne organizacije, koja okuplja neprofitna humanitarna udruženja, pozvao je na uspostavljane zasebnog sistema socijalne politike u Škotskoj.
Januara 2012. izvori bliski britanskom premijeru rekli su listu Scotsman da se "jedinstveni porezni i socijalni sistem nalazi u samom središtu jedne jedinstvene zemlje" i da ta ovlašćenja ne mogu biti delegirana Škotskoj nakon referenduma, premda je Michael Moore iz Liberalno-demokratske stranke u avgustu 2013. rekao da "treba raspravljati" i o delegiranju nekih delova budžeta za socijalna davanja. Laburista Jim Murphy, bivši državni sekretar za Škotsku, tvrdio je da se "snažno zalaže" za delegiranje škotskom parlamentu ovlašćenja koja se tiču socijalnih davanja, ali je i upozorio da bi nezavisnost bila remetilački faktor i da ne bi bila korisna. Komisija za devoluciju škotskih laburista preporučila je u martu 2014. da neke aspekte socijalne politike, kao što su stambena davanja i sledovanja za invalidnost, treba preneti na škotski parlament.
Penzioni sistem
Britanskim penzionim sistemom upravlja britanska vlada, pri čemu se svakoj osobi kvalifikovanoj za državnu penziju u 2013/2014. godini isplaćivalo 113,10 funti. Što se tiče muškaraca, za državnu penziju kvalifikuju se oni koji su napunili 65 godina života, no taj će se prag 2020. podići na 66 godina, do 2028. na 67 godina života. Prema istraživanju Nacionalnog insitutita za ekonomska i socijalna istraživanja, nezavisna Škotska mogla bi odložiti podizanje tog praga, i to zahvaljujući manjem životnom veku u Škotskoj. U belom papiru Budućnost Škotske pobornici nezavisnosti obećale su da će državnu penziju zadržati na sličnom nivou koji postoji u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Bivši britanski premijer Gordon Brown rekao je u aprilu 2014. da udeo troškova za penzije u Škotskoj prevazilazi prosek penzija u javnom sektoru i zaključio da se te penzije mogu štiti raspodelom rizika i izvora u okviru Ujedinjenog Kraljevstva. Steve Webb, ministar u britanskoj vladi zadužen za penzioni sistem, izjavio je u maju 2014. da će Škoti zadržati sadašnji nivo državne penzije i nakon nezavisnosti jer su pravo na penziju stekli u okviru postojećeg sistema. Webb je rekao i da bi se britanska vlada i vlada nezavisne Škotske morale dogovoriti o načinu isplate tih penzija.
Što se tiče privatnih penzionih sistema, u jednom izveštaju Instituta ovlaštenih računovođa Škotske izražena je zabrinutost zbog toga što škotska vlada nema nikakvih planova da se pozabavi pravilima EU koja mogu uticati na finansiranje prekograničnih sistema socijalnih davanja. Evropska komisija odlučila je u martu 2014. da ne olabavi ta pravila, prema kojima teret finansiranja prekograničnih sistema socijalnih davanja u potpunosti mora padati na dotične države članice.
Zdravstvo
thumb|230px|Središte mnogih ključnih delatnosti Nacionalne zdravstvene službe u Škotskoj nalazi se u zgradi [[Victoria Quay (Škotska)|Victoria Quay u Edinburghu]] Pitanje zdravstvene zaštite delegirano je škotskom parlamentu još kad je osnovan 199. godine. Škotska vlada uspostavila je politiku zdravstvene zaštite koja se razlikuje od one u Engleskoj, pa je tako, na primer, ukinula participaciju za lekove na recept i za brigu o starim osobama. Nacionalna zdravstvena služba u Škotskoj (NHS Scotland) operativno je nezavisna od te službe u ostatku Ujedinjenog Kraljevstva još od njenog osnivanja 1948. godine. Pristalice nezavisnosti tvrde da će bez nezavisnosti Škotske smanjivanje budžeta za zdravstvenu službu u Engleskoj dovesti i do smanjenog finansiranja za Škotsku, što bi otežalo održavanje zdravstvenih usluga na sadašnjem nivou. Harry Burns, bivši glavni medicinski savetnik za Škotsku, izrazio je u julu 2014. svoje uverenje da bi nezavisnost mogla bila korisna za javno zdravlje jer bi ljudima mogla osigurati veći stepen kontrole nad vlastitim životima.
Maja 2014. oko stotinu radnika u zdravstvu, uključujući hirurge, specijaliste, lekare opšte medicine, farmaceute, zubare i bolničke radnike, priključilo se grupi "Zdravstvo kaže 'Da'" (NHS for Yes), koja se zalaže za nezavisnost Škotske. Jedan od osnivača te grupe rekao je da zdravstvena služba u Škotskoj predstavlja "svetli primer škotske samouprave koji je jasno bolji od vlade u Westimsteru" i dodao da bi nezavisnost "zaštitila [zdravstvenu službu u Škotskoj] od budućih finansijskih rezova u Wesminsteru".
Protivnici nezavisnosti kažu da jedinstveno Ujedinjeno Kraljevstvo omogućuje Škotima pristup specijalističkim pregledima i lečenju u drugim delovima Kraljevstva. Nacionalna zdravstvena služba u Škotskoj trenutno ima recipročne aranžmane sa zdravstvenim službama u drugim delovima Ujedinjenog Kraljevstva o uzajamnoj dostupnosti specijalističkih pregleda i tretmana. Unionistička grupa pod nazivom "Glasajte protiv granica" (Vote No Borders) objavila je oglas u kome je tvrdila da će nezavisnost otežati Škotima pristup bolnici "Great Ormond Street Hospital" u Londonu, koja je specijalizovana za lečenje dece. Taj je oglas povučen nakon što se ova bolnica požalila da nije bila konsultovana o njemu te je izdala saopštenje u kome se kaže da ona ima recipročne aranžmane o lečenju s velikim brojem zemalja..
Granice i imigracija
Ujedinjeno Kraljevstvo uživa neka izuzeća od pravila Evropske unije. Jedno od njih je neučestvovanje u Šengenskom prostoru, što znači da u Ujedinjenom Kraljevstvu postoji puna pasoška kontrola za putnike iz drugih zemalja EU, osim Irske, koja s Ujedinjenim Kraljevstvom čini tzv. Zajedničku putničku zonu. Škotska je vlada sugerisala da bi i nezavisna Škotska ostala izvan Šengenskog prostora i priključil se Zajedničkoj putničkoj zoni, što bi osiguralo da na englesko-škotskoj granici ne bude pasoške kontrole. Nicola Sturgeon rekla je da bi nezavisna Škotska stupila u pregovore s EU o istim viznim aranžmanima koji postoje za Ujedinjeno Kraljevstvo. U maju 2014. David Martin, poslanik laburista u Evropskom parlament, izrazio je za Sunday Herald svoje uverenje da "EU ne bi primoravala [Škotsku] da se priključi Šengenu".
Alistair Carmichael, britanski državni sekretar za Škotsku, rekao je u januaru 2014. da ima smisla da se Škotska priključi Zajedničkoj putničkoj zoni, ali i da to znači da bi ona morala da ima imigraciona pravila slična pravilima koja postoje u ostatku Ujedinjenog Kraljevstva. Taj je stav podržala i Theresa May, britanska ministarka unutrašnjih poslova, koja je u martu 2014. izjavila da bi se morale uvesti pasoške kontrole u slučaju da Škotska počne da sprovodi labaviju imigracionu politiku. Richard Bacon, konzervativni član parlamenta za South Norfolk, rekao je da "nema razloga" za uvođenje graničnih kontrola.
Nauka
Willie Rennie, vođa škotskih liberal-demokrata, sugesrisao je bi nezavisnošću škotski univerziteti izgubili 210 miliona funti za istraživanja. Rennie je tvrdio da "se ne možemo baviti svim ovim novim istraživačkim aktivnostima bez dodatnih sredstava koja dobijamo s druge strane granice". Michael Russell, sekretar za obrazovanje u škotskoj vladi, odgovorio je tvrdnjom da škotski univerziteti imaju "svetsku reputaciju" koja će nastaviti da privlači investicije i posle nezavisnosti: "Samo ove [2011] godine investiramo 289 miliona funti u istraživanja i razmenu znanja putem Škotskog saveta za finansiranje (Scottish Funding Council). Očekuje se da će to proizvesti dodatnih 500 miliona funti od Istraživačkih saveta, Evrope, dobrotvornih organizacija i poslovnih kompanija.".
Prema podacima Instituta za politiku u visokom obrazovanju (Higher Education Policy Institute), akademske 2009/2010. godine škotski su univerziteti dobili 14,7% novca koji je na raspolaganju imao Britanski savet za istraživanja. Dr Alan Trench iz University College London rekao je da je taj nivo finansiranja od Britanskih istraživačkih saveta "izuzetno neproporcionalan" i da nakon nezavisnosti škotske ustanove neće više imati pristup tom novcu. Jedan predstavnik škotske vlade izjavio je da "Škotska u privlačenju fondacija ima iza sebe uspeh bez premca, što odslikava izuzetnost i svetsku reputaciju naših univerziteta, i to će se nastaviti i nakon nezavisnosti".
Professor David Bell, professor ekonomije na Univerzitetu u Stirlingu, rekao je da bi se prekogranična saradnja mogla nastaviti, no škotski bi univerziteti ipak mogli izgubiti finansijsku prednost.
Institut za fiziku u Škotskoj upozorio je da će pristup renomiranim svetskim centrima, kao što su CERN-ov Veliki hadronski sudarač, Evropska svemirska agencija i Evropska južna opservatorija, možda zahtevati da škotska vlada uđe u nove pregovore. Rečeno je i da bi nezavisna Škotska morala da razmotri i kako da zadrži sredstva koja stižu od uticajnih britanskih fondacija, kao što su Wellcome Trust i Leverhulme Trust, kao i da postoji "značajna neizvesnost" oko toga kako će međunarodne kompanije koje deluju u Škotskoj gledati na njenu nezavisnost.
Sport
Izneta je i teza da bi Komonveltske igre 2014, koje se održavaju u Glasgowu dva meseca pre referenduma, mogle biti upotrebljene za reklamiranje Škotske; premda je SNP negirao i kritikovao bilo kakvo povezivanje ovih igara s referendumom, Scott Stevenson, sportski direktor Kanadske asocijacije za Komonveltske igre uporedio je kanadsko iskustvo s kvebečkim nacionalizmom rekavši: "Priličan sam optimista da će postojati veće interesovanje za igre u Glasgowu nego za neke druge nedavne igre. Pitao sam na sastancima kakvu ulogu možemo očekivati da će imati politička pitanja i [zatražio] da politika ne bude deo igara. Sportisti žele doći i takmičiti se, neometani politikom".
Ovo se videlo na Komonveltskim igrama 1986. u Edinburgu, kad je Škotska prošli put bila domaćin, koje je većina zemalja bojkotovala zbog britanske podrške Južnoj Africi u trenutku kad je veliki deo država sprovodio sportski bojkot Južne Afrike.
Slično tome, tokom Letnjih olimpijskih igara 2012. Salmond je rekao da je to poslednji put da Škotska nastupa ka deo Velike Britanije na Olimpijadi pre no što nastupi kao nezavisna zemlja na Letnjim olimpijskim igrama 2016. Craig Reedie, predstavnik Međunarodnog olimpijskog komiteta izneo je mišljenje da bi škotski sportisti i 2016. predstavljali Veliku Britaniju, s obzirom da do međunarodnoj priznanja nezavisne Škotske ne bi došlo odmah nakon referenduma. Postavio je i pitanje da li bi nezavisna Škotska mogla da održi izdvajanja za sport u istoj meri kao Velika Britanija. Gordon Brown, bivši britanski premijer i sam Škot, ukazao je na broj medalja koje je osvojila Velika Britanija 2012. i rekao da to pokazuje uspeh unije.
Sir Chris Hoy izneo je mišljenje maja 2013. da će škotskim sportistima "biti potrebno vreme" da se "naviknu na novo okruženje za trening", čime je nagovestio da se uspeh škotskih sportista u okviru britanske ekipe ne mora automatski preslikati u uspešan olimpijski tim nezavisne Škotske. Rekao je da je morao trenirati u Manchesteru, jer u Škotskoj nije bilo uslova, te da bi nezavisna Škotska morala da se pozabavi nedostatkom neophodne infrastrukture za treniranje.
Zapadna, Šetlandska i Orkneyska ostrva
Mogućnost proglašenja nezavisnosti Škotske izazvala je pitanja o budućnosti Orkneyskih, Šetlandskih i Zapadnih ostrva. Jedan predstavnik SNP-a je 2012. izjavio da u slučaju nezavisnosti Škotske Orkney i Shetland mogu ostati u okviru Ujedinjenog Kraljevstva ako je njihova "želja za samoopredeljenjem" dovoljno snažna.
Političari su na ovim ostrvima govorili o škotskom referendumu kao o najvažnijem događaju u političkoj istoriji ostrva "od osnivanja ostrvskih veća 1975". Angus Campbell, vođa Zapadnih ostrva, rekao je da tekuća ustavna rasprava "nudi mogućnost da tri ostrvska veća osiguraju da naše zajednice dobiju više moći za donošenje odluka koje će biti od koristi privredi i životima onih koji žive na ostrvima".
U proleće 2013. anketa koju je naručio škotski list The Press and Journal pokazala je da samo 8% ljudi na Shetlandskim i Orkneyskim ostrvima podržava ideju da ta ostrva postanu nezavisna država, dok je 82% bilo protiv, a 10% neodlučno.
Škotska vlada je jula 2013. izdala Lervičku deklaraciju, u kojoj je iskazala zainteresovanost za devoluciju moći ostrvima u sastavu Škotske. Do novembra 2013. škotska se vlada na sastanku s vođama ostrvskih veća obavezala da će pristupiti daljoj devoluciji ovlašćenja Orkneyskim, Shetlandskim i Zapadnim ostrvima u slučaju nezavisnosti. Steven Heddle, predsedavajući Orkneyskog ostrvskog veća, pozvao je na usvajanje zakona kojim bi se omogućila devolucija, bez obzira na ishod referenduma.
Alasdair Allan, zastupnik u škotskom parlamentu za Zapadna ostrva, rekao je da nezavisnost može imati pozitivan učinak na ostrva, jer bi "seljaci i poljoprivrednici mogli očekivati značajan podstrek u razvoju poljoprivrede i sela kroz Zajedničku poljoprivrednu politiku ako Škotska postane nezavisna država članica EU".
Grafički sažetak
[[Datoteka:Scottish independence polls graphic.svg|thumb|center|800px|Rezultati istraživanja javnog mnjenja sa UKPollingReport. Zelena: za, crvena: protiv, siva: ne znam.]]
Domaće reakcije
Kraljica Elizabeta II izdala je, nakon referenduma, politički neutralno saopštenje, u kojem je rekla da se radi o "rezultatu koji ćemo svi mi u Ujedinjenom Kraljevstvu poštovati", kao i da će i ona i njena porodica podržati sve napore u cilju "konstruktivnog rada na budućnosti Škotske, kao i svih delova ove države".
Premijer David Cameron izrazio je svoje "oduševljenje" rezultatom referenduma i rekao da bi mu se "slomilo srce, da je naše Ujedinjeno Kraljevstvo bilo okončano, a znam da to osećanje dele ne samo ljudi širom naše zemlje, nego i širom sveta".
Alex Salmond, prvi ministar Škotske, izjavio je da prihvata "presudu naroda" i pozvao "sve Škote da ga slede u prihvatanju demokratske presude naroda Škotske". Referendum je nazvao "trijumfom demokratskog procesasa i političke participacije". Salmond je potvrdio da će se, nakon ovog rezultata, povući s mesta čelnika SNP-a i prvog ministra Škotske, rekavši takođe: "moje vreme kao lidera se uskoro završava, ali za Škotsku kampanja se nastavlja i san nikada neće umreti".
Peter Robinson, prvi ministar Severne Irske, i Carwyn Jones, prvi ministar Walesa, rezultat su ocenili pozitivnim. Robinson je izrazio svoje "oduševljenje time što je Škotska glasala da ostane u uniji".
Reference
{{reflist|4|refs=}
}}
Pop Extra
Pop Extra je bio hrvatski dvotjednik za mladež koji se bavio estradom.
Povijest
Prvi je broj izašao 1992. godine. Zadnji broj, br. 74/75 izašao je 1995. godine.
Izlazio u Zagrebu, a tiskao se je u Grazu u maloj tiskari Styria.
Opština Šid
Opština Šid je jedna od opština u Republici Srbiji. Nalazi se u AP Vojvodina i spada u Sremski okrug.
Geografija
U jugozapadnom delu Vojvodine, kraj magistralne pruge Beograd - Zagreb, prostire se opština Šid s naseljenim mestima: Batrovci, Ilinci, Morović, Jamena, Vašica, Višnjićevo, Kukujevci, Adaševci, Bačinci, Erdevik, Ljuba, Sot, Privina Glava, Berkasovo, Bingula, Molovin, Bikić do i Gibarac.
center|thumb|300px|Mapa opštine
Istorija
Prvi podaci o Šidu su iz XVIII veka, kada je ovo naselje bilo u Podunavskoj vojnoj granici. U XIX veku mesto naseljavaju pored Srba i Rusini iz Ruskog Krstura i Kucure, zatim Slovaci iz Gložana i Pivnica. Početkom XX veka Šid se razvija kao gradsko naselje. Rano se javlja radnički pokret, a u narodnooslobodilačkom ratu čitavo područje bilo je aktivno u organizovanju borbi protiv neprijatelja. Završne operacije za oslobođenje Jugoslavije početkom 1945. godine (Sremski front) vođene su u okolini Šida.
Kultura
U Šidu i okolini privlačne su prirodne i kulturno-istorijske znamenitosti - praistorijsko nalazište Gradina na Bosutu, ostaci grada i crkve u Moroviću, crkva u Molovinu, srednjevekovni grad Berkasovo, grob Filipa Višnjića u Višnjićevu, galerija Save Šumanovića i Ilijanum u Šidu. Grobnica palih boraca na Sremskom frontu i dr.
Privreda
Razvijena je poljoprivreda, industrija, trgovina, uslužne delatnosti i saobraćaj. Poznati su poljoprivredo-industrijski kombinat i hemijska industrija. U ovom delu Srema na domaku Fruške gore poznata su lovišta, izletište Lipovača i manastir Privina glava.
Opština Vrbas
Opština Vrbas je jedna od opština u Republici Srbiji. Nalazi se u AP Vojvodina i spada u Južno-bački okrug. Po podacima iz 2004. opština zauzima površinu od 376 km² (od čega na poljoprivrednu površinu otpada 33.989 ha, a na šumsku 124 ha). Centar opštine je grad Vrbas. Opština Vrbas se sastoji od 7 naselja. Po podacima iz 2002. godine u opštini je živelo 45.852 stanovnika, a prirodni priraštaj je iznosio -1 %. Po podacima iz 2004. broj zaposlenih u opštini iznosi 14.130 ljudi. U opštini se nalazi 8 osnovnih i 2 srednjih škola.
Loud & Queer
Loud and Queer (poznat i kao L&Q) je brend žurki namenjenih LGBT osobama nastao 2004. godine. Vlasnik ovog brenda je nekadašnji aktivista za ljudska prava, a sada član glavnog odbora Socijalističke partije Srbije Boris Milićević.
Opština Vrbas
Naseljena mesta
center|thumb|300px|Mapa opštine
Loud & Queer
Osnovna ideja Loud and Queer žurki bila je da se potpomogne formiranje queer klupske scene koja u trenutku nastanka ovog brenda faktički nije ni postojala. L&Q je uspešno povezao LGBT osobe iz celog regiona bivše Jugoslavije.
Opština Vrbas
Etnička struktura
Bačko Dobro Polje, Zmajevo, Kosančić i Ravno Selo imaju većinsko srpsko staniovništvo. Grad Vrbas ima relativnu srpsku većinu, Kucura relativnu rusinsku a Savino Selo relativnu crnogorsku.
Loud & Queer
Izmedju ostalih, na Loud and Queer žurkama do sada su nastupali: VIS Lollobrigida, Nipplepeople, Inje, Maja Uzelac, Una Senić, Nemanja Kostić, Markiza de Sadda, Mornar i Margarita, Vanja Bursać, Tijana T i mnogi drugi regionalni di-džejevi, bendovi i drugi izvodjači.
Opština Vrbas
Etnička struktura
85% stanovništva opštine izjavljuje da im je maternji srpski jezik, 8% rusinski, 4% mađarski i 1% ukrajinski.
Loud & Queer
Loud and Queer žurke se osim u Beogradu održavaju i u Novom Sadu, a poslednjih godina mnogo pažnje privukla je i Loud and Queer Cruising point bina na EXIT festivalu.
Campitelli, Rieti
Campitelli je naselje u Italiji u provinciji Rieti, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 4 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 47 m.
Metilenomicin A
Metilenomicin A je organsko jedinjenje, koje sadrži 9 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 182,173 Da.
Perrysburg, New York
Perisburg je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 401, što je 7 (-1,7 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Matej Ponzoni
Matej Ponzoni - Pončun talijanski: Matteo Ponzone (Venecija, 1583 - Venecija, 1663), u Splitu zvan Pončun Pengač bio je plodan i vješt venecijanski barokni slikar, koji je cijelo jedno desetljeće živio i stvarao u Splitu.