cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeffrey R. MacDonald
Jeffrey Robert MacDonald (12. oktobar 1943 - ) je bivši američki ljekar i oficir Zelenih beretki, poznat po tome što su mu godine 1970. u bazi Fort Bragg ubijeni trudna supruga Colette Stevenson i kćeri Kimberly (r. 1964) i Kristen (r. 1967). MacDonald, koji je tokom incidenta ozlijeđen, tvrdio je da je to posljedica napada hipika; istraga vojne kriminalističke policije je, međutim, ukazala na njega kao počinitelja. Nakon dugotrajnog postupka, kompliciranog MacDonaldovim izlaskom iz vojske i sporom oko nadležnosti, MacDonald je 1979. na civilnom federalnom sudu proglašen krivim za ubistvo i osuđen na doživotni zatvor. Nastojeći javnost uvjeriti u svoju nedužnost, MacDonald je angažirao publicista Joea McGinnisa da o njegovom slučaju napiše knjigu; McGinnis je, međutim, u svojoj knjizi Fatal Vision iz 1983. godine MacDonalda opisao kao "narcisističkog psihopata" i stvarnog krivca, a što je izazvalo građansku parnicu i kontroverze u američkim novinarskim krugovima.
Albert Fish
Fiš kao mlad čovek
Januara 1917. žena ostavlja Fiša kao i šestoro dece s njim zbog Džona Strauba, majstora koji je radio na njihovoj kući.
Glutaminska kiselina
Metabolizam
Amonijak (kao amonijum) se onda izlučuje prvenstveno kao ureja, sintetizovana u jetri. Transaminacija može tako biti povezana sa deaminacijom, efektivno dozvoljavajući azotu iz amin grupa aminokiselina da budu odstranjen, putem glutamata kao intermedijara, i konačno izlučen iz tela u obliku ureje.
Jeffrey R. MacDonald
Prema McGinnisovoj knjizi je 1984. snimljena istoimena televizijska miniserija gdje je MacDonaldov lik tumačio Gary Cole.
Albert Fish
Fiš kao mlad čovek
Posle ovoga Fiš je počeo da „čuje glasove“ i jednom se zavio u tepih, rekavši da prati instrukcije Jovana Apostola. Fiš je zatim počeo sebi da bode igle po telu (posebno po penisu). Takođe je tukao sebe sa drvenom batinom na kojoj su bile igle. Kasniji iks-zraci su dali policiji informaciju da je on u sopstveni penis zabio oko 29 igala.
Hanston, Kansas
Hanston je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Albert Fish
Fiš kao mlad čovek
Godine 1910. Fiš je počinio prvi zločin na detetu, na dečaku poznatom kao Tomas Beden u gradu Vilmington, Delaver. Zatim je, 1919. počinio sledeći zločin na psihički bolesnom detetetu u Džordžtaunu, Vašington. Najviše njegovih zločina su počinjeni ili na mentalno bolesnima ili na Afro-Amerikancima.
Hanston, Kansas
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 206, što je 53 (-20,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Glutaminska kiselina
Neurotransmiter
Glutamat je najrasprostranjeniji uzbuđujući neurotransmiter u kičmenjačkom nervnom sistemu. U hemijskim sinapsama, glutamat se nalazi u mehurićima. Nervni impulsi izazivaju oslobađanje glutamata is pre-sinaptičkih ćelija. U naspramnim post-sinaptičkim ćelijama, glutamatni receptori, kao što je NMDA receptor, vezuju glutamat i aktiviraju se. Zbog njegove uloge u sinaptičkoj plastičnosti, glutamat je vezan za kognitivne funkcije kao što su učenje i memorija u mozgu. Forma plastičnosti poznata kao dugotrajna potencijacija se dešava na glutamatergičkim sinapsama u hipokampusu, neokorteksu, i drugim delovima mozga. Glutamat ne funkcioniše samo kao tačka do tačke transmiter nego i putem prelivnog sinaptičkog preslušavanja između sinapsi u kome sumacija glutamata oslobođenog iz susednih sinapsi stvara ekstrasiptičku signalizaciju/prostornu transmisiju.
Albert Fish
Grejs Bad
Edvard Bad je 25. maja 1928. stavio oglas u novine da traži posao. „Mlad čovek, 18 godina, želi poziciju u zemlji. Edvard Bad, 406 Zapad 15. ulica“. Tada 58-godišnji Fiš je 28. maja 1928. posetio porodicu Bad, na Menhetnu, Njujork i predstavio se kao Frenk Hauard, farmer sa Fermingdejla, Njujork. Kada je stigao Fiš je upoznao Badovu desetogodišnju sestru Grejs. Obećao je da će zaposliti Bada i da će ih ponovo posetiti za par dana. Tokom druge posete, rekao je da je čvrsto odlučio da zaposli Edvarda, a roditelje, Deliju i Alberta I Bada, zamolio da puste mladu Grejs sa njim na rođendan njegove sestre. Albert I Bad radio je u osiguravajućoj kući. „Grejs je imala sestru Bearis, i dva brata Alberta Bada II i Džordža Bada.“ Grejs je otišla sa Fišom tog dana ali nikada se nije vratila.
Glutaminska kiselina
Neurotransmiter
Glutamatni transporteri se nalaze u neuronima i glialnim membranama. Oni brzo odstranjuju glutamat iz ekstracelularnog prostora. Kod moždanih povreda ili bolesti, oni mogu da rade u reverzno, i višak glutamata se može akumulirati izvan ćelija. Taj proces uzrokuje da kalcijum joni prodiru u ćeliju putem kanala NMDA receptora, što dovodi do neuronkog oštećenja i eventualno do ćelijske smrti, to se zove ekscitotoksičnost. Mehanizam apoptoze uvrštava:
Ekscitotoksičnost uzrokovana glutamatom se javlja kao deo ischemične kaskade, i asocirana je sa moždanim udarom, i bolestima kao što su amiotrofična lateralna skleroza, latirizam, autizam, neki oblici mentalne retardacije, i Alchajmerova bolest.
Albert Fish
Grejs Bad
Šest godina kasnije, 1934. anonimno pismo stiže na adresu Badovih, koji i dalje neumorno traže dragu Grejs.
Glutaminska kiselina
Neurotransmiter
Evolucija glutamat receptora je potpuno različita kod bezkičmenjaka, posebno artropoda i nematoda, gde glutamat stimuliše glutamat-kontrolisane hlorid kanale. Beta podjedinice receptora su responsivne sa veoma visokim afinitetom na glutamat i glicin. Modulacija tih receptora je bila terapeutski cilj antiparazitne terapije koristeći avermektine. Avermektinova meta je alfa-podjedinica glutamat-kontrolisanog hloridnog kanala. Ti receptori su bili opisani kod artropoda, kao što je Drosophila melanogaster i Lepeophtheirus salmonis. Nepovratna aktivacija tih receptora sa avermektinom rezultira u hiperpolarizaciji u sinapsama i neuromuskularnim sastavima, rezultirajući u flacidnoj paralizi, i uginuću nematoda i artropoda.
thumb|center|250px||L-Glutaminska kiselina u fiziološkim uslovima
Moždana non-sinaptička glutamatergična signalizaciona kola
Ekstracelularni glutamat u mozgu Drozofile je bio nađen da reguliše grupisanje post-sinaptičkog glutamat receptora, kroz proces koji uvrstava desenzitizaciju receptora. Geni izraženi u glijalnim ćelijama aktivno transportuju glutamat u ekstracelularni prostor, dok kod nucleus accumbens usled stimulisanja grupe II metabotropiskog glutamat receptora, ti geni su nađeni da smanjuju nivoe ekstracelularnog glutamata. To otvara mogućnost da taj ekstracelularni glutamat igra ulogu sličnu endokrinu kao deo većeg homeostatičnog sistema.
GABA prekursor
Glutamat isto služi kao prekursor za sintezu inhibitornog GABA liganda u GABA-ergičnim neuronima. Ta reakcija je katalisana glutamat dekarboksilazom (GAD), koja je najzastupljenija u cerebelumu i u pankreasu.
Sindrom krute-osobe je neurološki poremećaj izazvan anti-GAD antitelima, što dovodi do umanjenja GABA sinteze i otuda, umanjenih motornih funkcija kao što su muskularna krutost i spazam. Pošto je pankreas isto bogat ovim enzimom (GAD), direktna imunološka destrukcija se javlja u pankreasu i pacijenti obolevaju od dijabetisa.
Pojačivač ukusa
Slobodna glutaminska kiseline je prisutna u širokom asortimanu hrane, uključujući sir i soja sos, i one je odgovorna za jedan od pet osnovnih ukusa ljudskog čula ukusa (umami). Glutaminska kiselina se često koristi kao prehrambeni aditiv i pojačivač ukusa u obliku njene natrijumove soli, mono-natrijum glutamata (MSG).
Hranljivi sastojak
Sva mesa, živina, riba, jaja, mlečni proizvodi, kao i kombu su izvrsni izvori glutaminske kiseline. Neka protein-bogata biljna hrana isto služi kao izvor. Devedeset pet procenata mlečnog glutamata je metabolizovano u intestinalnim ćelijama u prvom prolazu.
Uzgoj biljaka
Auxigro je preparacija biljnog hormona rasta koja sadrži 30% glutaminske kiseline.
Proizvodnja
Kineska Fufeng Grupa Limited je najveći proizvođač glutaminske kiseline na svetu, sa kapacitetom povećanim do preko 300,000 tona na kraju 2006 od 180,000 tona u toku 2006, čime oni pokrivaju 25%–30% Kineskog tržišta. Meihua drugi po veličini Kineski proizvođač.
Farmakologija
Lek fenciklidin (bolje poznat kao PCP) non-kompetitivno antagonizira glutaminsku kiselinu na NMDA receptoru. Iz istog razloga, sub-anastetičke doze ketamina imaju jake disocijativne i halucinogene efekte. Glutamat ne prolazi lako kroz krvno moždanu barijeru, ali je umesto toga njegov transport posredovan transportnim sistemom visokog afiniteta. On se može konvertovati u glutamin.
Indijsko-pakistanski ratovi
Indijsko-pakistanski ratovi (Indo-Pakistani Wars) je izraz kojim se opisuju oružani sukobi između Indije na jednoj, i Pakistana na drugoj strani, a koji su se zbili u drugoj polovici 20. vijeka na području Južne Azije. Pod time se u užem smislu podrazumijevaju četiri veća rata od 1947. do 1949. godine, iako su u istom periodu, a neko vrijeme i kasnije, bilježene manje čarke i oružani incidenti. Glavni uzrok ratova je bio spor oko Kašmira, područja na kome su za vrijeme podjele Indije većinu imali muslimani, ali čiji ga je hinduski vladar predao novostvorenoj državi Indiji umjesto Pakistanu; izuzetak je bio Treći indijsko-pakistanski rat, koji se vodio zbog indijske podrške pokretu za nezavisnost današnjeg Bangladeša od pakistanske vlasti.
Indijsko-pakistanski ratovi, poredani kronološki su bili:
Horionski gonadotropin alfa
Alfa lanac glikoproteinskih hormona je protein koji je kod ljudi kodiran CGA genom.
Četiri ljudska glikoproteinska hormona: humani horionski gonadotropin (hCG), luteinizirajući hormon (LH), folikulostimulišući hormon (FSH), i tireostimulišući hormon (TSH) su dimeri koji se sastoje od alfa i beta podjedinica, koje su nekovalentno vezane. Alfa podjedinice tih hormona su skoro identične, dok su njihovi beta lanci jedinstveni i definišu biološku specifičnost. Protein kodiran ovim genom je alfa podjedinica i pripada familiji alfa lanaca glikoproteinskih hormona.
Alfa lanac ima sledeću aminokiselinsku sekvencu:
Aminokiselinska sekvena beta lanaca je: NH2 - Ser - Lys - Glu - Pro - Leu - Arg - Pro - Arg - Cys - Arg - Pro - Ile - Asn - Ala - Thr - Leu - Ala - Val - Glu - Lys - Glu - Gly - Cys - Pro - Val - Cys - Ile - Thr - Val - Asn - Thr - Thr - Ile - Cys - Ala - Gly - Tyr - Cys - Pro - Thr - Met - Thr - Arg - Val - Leu - Gln - Gly - Val - Leu - Pro - Ala - Leu - Pro - Gln - Val - Val - Cys - Asn - Tyr - Arg - Asp - Val - Arg - Phe - Glu - Ser - Ile - Arg - Leu - Pro - Gly - Cys - Pro - Arg - Gly - Val - Asn - Pro - Val - Val - Ser - Tyr - Ala - Val - Ala - Leu - Ser - Cys - Gln - Cys - Ala - Leu - Cys - Arg - Arg - Ser - Thr - Thr - Asp - Cys - Gly - Gly - Pro - Lys - Asp - His - Pro - Leu - Thr - Cys - Asp - Asp - Pro - Arg - Phe - Gln - Asp - Ser - Ser - Ser - Ser - Lys - Ala - Pro - Pro - Pro - Ser - Leu - Pro - Ser - Pro - Ser - Arg - Leu - Pro - Gly - Pro - Ser - Asp - Thr - Pro - Ile - Leu - Pro - Gln - COOH
Metil etil keton peroksid
Metil etil keton peroksid je organsko jedinjenje, koje sadrži 8 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 210,225 Da.
Averton
Averton je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Majen koja pripada prefekturi Majen.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 601 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 14 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 40,62 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 108 metara (maksimalnoj 292 m, a minimalnoj 124 m).
Plazma (fizika)
mini|desno|250px|Plazmena lampa, ilustruje neke od složenijih pojava u plazmi uključujući nastajenje vlakana. Boje su posledica elektronskih prelaza pri prelasku rekombinovanog atoma iz pobuđenog u osnovno stanje. thumb|250px|Sunčeva koronarna erupcija izbacuje ogromne količine plazme u Sunčev sistem.
Plazma obično ima oblik neutralnog oblaka ili naelektrisanog jonskog mlaza ali može isto da sadrži zrnca prašine i nanočestica kada se naziva 'prašnjava plazma'. Nastaje zagrevanjem i jonizacijom gasa kada dolazi od odvajanja elektrona od atoma a nastala naelektrisanja se slobodno kreću.
Uobičajene plazme
Plazme su najrasprostranjeniji oblik postojanja materije u Svemiru. Postoje procene da je 99% vidljivog Svemira u obliku plazme. .
S obzirom da je prostor među zvezdama ispunjen plazmom, mada vrlo retkom (videti međuzvezdana sredina i međugalaktički prostor), u osnovi cela zapremina svemira je u obliku plazme (videti astrofizička plazma). U sunčevom sistemu, (planeta) Jupiter najviše doprinosi ne-plazmi, samo oko 0,1% mase i 10−15% zapremine unutar orbite Plutona. Poznati plazma fizičar Hannes Alfvén je primetio da se zbog sopostvenog naeletrisanja čak i male čestice kosmičke prašine ponašaju kao joni te tako kolektivno obrazuju svemirsku plazmu.
Definicija plazme
Plazma je najrasprostranjeniji oblik materije. Reč plazma (πλασμα) je grčkog porekla i označava ostvarenje, delo. Irvin Langmir je plazmom nazvao svetleći, visokojonizovani deo električnog pražnjenja. Iako se umesto naziva plazma vrlo često koristi naziv jonizovani gas, po svojim karakteristikama plazma se bitno razlikuje od gasnog stanja.
Na osnovu ovih osobina plazme dolazi se i do osnova za postavljanje kriterijuma plazmenog stanja.
Parametri plazme
Plazmu možemo kvantitativno okarakterisati pomoću niza parametara. Plazmeni parametri su:
Spoljašnji parametri su povezani za izvor napajanja kojim se inicira plazma. To su:
Parametri plazme koji su u tesnoj vezi sa sastavom plazme su: Stanje plazme u datoj tački prostora u trenutku vremena okarakterisano je koncentracijama čestica, elektrona, jona, molekula, atoma i radikala i funkcijama koje pokazuju raspodelu čestica po brzinama i po energijama. Temperatura svake čestice definisana je njenom srednjom termičkom energijom koja je srazmerana kT (gde je k Bolcmanova konstanta). Temperature svih čestica pri tome međusobno su jednake kada je plazma u stanju kompletne termodinamičke ravnoteže i kada je temperatura ista u svim delovima plazme. Laboratorijske plazme nisu u stanju kompletne termodinamičke ravnoteže najčešće zbog postojanja gradijenta temperature i čestica. Plazma u stanju kompletne termodinamičke ravnoteže ne bi bila zanimljiva sa aspekta spektroskopije i zračenja jer bi sva energija koja je izračena bila apsorbovana sistemom. U slučaju da postoje oblasti malih dimenzija u kojima lokalno postoji termodinamička ravnoteža i temperatura svih čestica je ista, tada kažemo da je plazma u stanju lokalne termodinamičke ravnoteže i takav model se veoma često primenjuje na laboratorijske plazme višeg pritiska. U plazmama u kojima nema ni u pojedinim tačkama jednakosti temperature različitih čestica, kažemo da je plazma van termodinamičke ravnoteže.
Kada je plazma u termodinamičkoj ravnoteži, bilo da je reč o kompletnoj ili lokalnoj termodinamičkoj ravnoteži, njeno stanje se može opisati makroskopskim parametrom temperaturom i sastavom plazme koji je određen termodinamičkim konstantama.
Ravnoteža može da bude parcijalna i tada se elektronima pripisuje jedna temperatura (veća vrednost) a težim česticama druga. U slučaju neravnoteže stanje plazme određuju spoljašnji parametri ali i unutrašnji kao što su konstante pojedinačnih reakcija.
Debajev radijus
Naelektrisane čestice u plazmi stupaju u interakciju jedna sa drugom pojedinačno ili putem usrednjenog polja svih ostalih naelektrisanih čestica. Ove interakcije su Kulonovog tipa, ali potencijal pojedinačne čestice nije strogo Kulonovog tipa (~1/r, gde je r-rastojanje). Oko naelektrisane čestice određenog znaka sakupljaju se suprotno naelektrisane čestice formirajući sferni oblak određenog radijusa D, odnosno Debajevu sferu. Ove čestice zaklanjaju (ekraniraju) česticu menjajući joj potencijal do vrednosti φ~(1/r)•e-r/D. Iz ove relacije sledi da svako naelektrisanje interaguje kolektivno sa naelektrisanjima koja se nalaze unutar Debajeve sfere. Uticaj naelektrisanja izvan Debajeve sfere je zanemarljiv. Debajev radijus je jednak: D=(ε0kT/nee2)1/2
gde je ε0 - dielektrična konstanta vakuuma, k - Bolcmanova konstanta, T - temperatura, ne - gustina elektrona, e - elementarno naelektrisanje
Ova veličina raste sa porastom temperature a opada sa porastom gustine naelektrisanih čestica. Dakle, Debajev radijus je jednak radijusu sfere unutar koje može doći do narušavanja elektroneutralnosti tj. do razdvajanja pozitivnog od negativnog naelektrisanja kao rezultat termičkog kretanja.
Za jednu tipičnu plazmu temperature T=10000K i ne=1016 m-3 Debajev radijus je D=6,9∙10-5 m. U intersteralnim plazmama Debajev radijus može iznositi i nekoliko metara. Dimenzija plazme L mora da bude mnogo veća od Debajevog radijusa, L»D. Ovo je prvi kriterijum plazmenog stanja.
Sada nam može izgledati da se plazma sastoji iz Debajevih sfera kao posebnih celina. U skladu sa ovim definišu se relaksacioni put i relaksaciono vreme.
Relaksacioni put je srednji slobodni put koji elektron treba da pređe pa da mu se energija kroz uzajamno dejstvo sa mikropoljem promeni za kT (srednja termalna energija).
Relaksaciono vreme je ono vreme koje je potrebno jednom sistemu da se posle nekog poremećaja vrati u stanje ravnoteže. Relaksaciona vremena su kratka:
Plazmena frekvencija
Plazme su izvori energije različitih vrsta čestica ali i zračenja. Plazma emituje i posebnu vrstu sopstvenih elektromagnetnih talasa niskih frekvencija (iz domena radio talasa 105Hz do visokofrekventnog zračenja 1011Hz). Nastajanje plazmenih oscilacija, koje se vezuju za oscilacije elektrona, povezano je sa očuvanjem kvazineutralnosti u plazmi. Svako slučajno pomeranje elektrona u odnosu na težu naelektrisanu česticu dovodi do nastanka jakog električnog polja koje vraća elektron nazad. Elektron počinje da osciluje frekvencijom ωp=(ne e2/me ε0)-1/2
Ako pomnožimo Debajev radijus i Langmirovu frekvenciju dobijamo:
ωxD=(kTe/m)1/2 - termalna brzina elektrona.
Opseg parametara plazme
mini|300px|Područja plazme. Gustina raste na gore, temperatura raste na desno. Slobodni elektroni u metalu mogu se smatrati elektronskom plazmom.
Vrednosti parametara plazme kreću se u opsegu od nekoliko redova veličine, međutim, ima slučajeva da su plazme sa očigledno vrlo različitim vrednostima parametara vrlo slične. Tablica koja sledi pokazuje samo uobičajene atomske plazme a ne egzotične pojave poput kvarknih gluonskih plazmi:
Elementarni procesi u plazmi
U plazmi se odvija niz elementarnih procesa. To su procesi disocijacije, jonizacije, ekscitacije, zahvata elektrona. Svi ovi procesi odvijaju se kroz elastične i neelastične sudare a karakteriše ih određena verovatnoća odnosno efikasni presek.
Capragrassa III, Chieti
Capragrassa III je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 99 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 135 m.
Plazma (fizika)
Elementarni procesi u plazmi
AB + C ↔ A + BC
e + B ↔ B+ + 2e
e + AB ↔ A + B+ + 2e
U termalnim plazmama preovlađuju procesi prvog tipa dok u netermalnim plazmama preovlađuju procesi drugog tipa.
Termalna jonizacija nastaje kao rezultat termičkog kretanja molekula i atoma. Toplota koja se dovodi sistemu manifestuje se kao kinetička energija prisutnih čestica. Na temperaturi T=2000K kada je srednja kinetička energija po čestici 0,26eV,postoje čestice koje imaju i znatno veću energiju (visokoenergetski deo Maksvelove raspodele čestica po brzinama, odnosno energijama). Ako je ta energija veća od njihove energije jonizacije one će se jonizovati. Nastali elektroni mogu takođe dalje da vrše jonizaciju. U termalnim plazmama uspostavlja se stanje ravnoteže između procesa jonizacije i rekombinacije. Saha-Egertova jednačina definiše stepen jonizacije, α.
Za formiranje pozitivnih jona kroz sudare elektrona i određenog atoma ili molekula potrebni su elektroni velike energije.
Za građenje negativnih jona pogodniji su elektroni manjih energija (do nekoliko elektron volti). Mehanizmi formiranja negativnih jona su:
Važan tip elementarnih procesa su jon-molekulske reakcije: CH4+ + CH4 = CH5+ + CH3 ;ove reakcije se odvijaju pod uticajem jonizujućeg zračenja.
Važan tip elementarnih procesa su i reakcije na graničnim površinama. U ovim reakcijama učestvuju pored elektrona i pobuđene vrste, dugoživući radikali. Višak energije prenosi se na graničnu površinu kao na treće telo. Ovakvi procesi su tipični za plazma-katalizu.
Hemija plazme
’’Prolaz elektriciteta kroz gas kao i kroz elektrolit praćen je i uslovljen hemijskim promenama i razlaganjem koje se ne može smatrati samo slučajnim pratiocem električnih pražnjenja, već kao njihova osobina bez koga se pražnjenje ne bi dešavalo.’’ zaključio je Tomson još 1893. godine. Još u XIX veku zapažena je mogućnost odigravanja hemijskih reakcija u električnim pražnjenima. Međutim, hemija plazme počela je intenzivno da se razvija tek sedamdesetih godina XX veka kad se javio veći interes za korišćenje plazme kao medijuma za odigravanje hemijskih reakcija.
Hemija plazme predstavlja disciplinu hemije koja se bavi ispitivanjem hemijskih promena kao i kinetike mehanizama hemijskih reakcija nastalih u plazmi, stimulisanih plazmom ili nastalih u interakciji između plazme i čvrste (ređe tečne) faze. Zbog svojih osobina, visoke temperature i prisustva velikog broja čestica, plazma predstavlja pogodan medijum za odigravanje najrazličitijih hemijskih reakcija. Plazma sadrži molekule, radikale, atome, jone i elektrone koji poseduju visoke kinetičke energije i mogu biti u visoko pobuđenim stanjima. Stoga se hemijske reakcije između ovih konstituenata plazme veoma razlikuju od uobičajenih hemijskih reakcija dajući jedinjenja koja ponekad ne mogu nastati u običnim hemijskim reakcijama ili je njihovo nastajanje u plazmi mnogo jednostavnije.
Ako se gasna plazma posmatra kao sredina pogodna za odigravanje hemijskih reakcija tada se na osnovu njenih fizičkohemijskih karakteristika, temperature, pritiska gasa i elektronske gustine razlikuju dva tipa:
Visokotemperaturske plazme nazivaju se i termičke, ravnotežne ili vruće plazme. Karakterišu se postojanjem lokalne termodinamičke ravnoteže (LTR), odnosno plazma se karakteriše jedinstvenom temperaturom, T. Elektronska gustina,ne, iznosi 1014-1016cm-3, pritisak gasa P›1 bar, temperatura T›105K.
Niskotemperaturske plazme su neravnotežne, netermičke, hladne i karakterišu se odsustvom termodinamičke ravnoteže, odnosno temperatura elektrona je znatno viša od temperature težih čestica, jona i neutrala i ne postoji jedinstvena temperatura plazme. Elektronska gustina iznosi 1010-1012cm-3, pritisak P‹1 bar, temperature, T do 105K. Sastav ovakve plazme izračunava se korišćenjem kinetičkih modela. Aktiviranje reaktanata u hemijskim reakcijama vrše elektroni koji imaju visoke energije i u neelastičnim sudarima sa česticama gasa grade jone, atome i druge produkte disocijacije i jonizacije. Ovi produkti su veoma reaktivni i mogu reagovati na različite načine dajući raznovrsne produkte. Niskotemperaturske plazme različitih vrsta električnih pražnjenja razlikuju se u vrednostima energija elektrona, pritiscima gasa i u veličini električnog polja tako da izbor pražnjenja određuje hemijsku promenu koju želimo da postignemo. Za reakcije krekovanja i disocijacije pogodne su plazme tinjajućeg ili radiofrekventnog pražnjenja dok za reakcije kondenzacije i polimerizacije se koriste plazme u kojima je energija elektrona niža kao npr. u korona pražnjenju.
Reakcije u visokotemperaturskoj plazmi
Osnovna karakteristika ovih plazmi je postojanje termodinamičke ravnoteže koja se ostvaruje pri visokim pritiscima i visokim strujama (lučna pražnjenja). U r.f. plazmenike se uvode visoke električne energije i snage (100kW i više) čime reaktanti dobijaju visoku kinetičku energiju translacionog kretanja koju u vrlo intenzivnim sudarima prenose dovodeći dominantno do procesa disocijacije i jonizacije. Stoga u ovim plazmama preovlađuju joni, atomi i radikali u pobuđenim stanjima, dajući u međusobnim reakcijama krajnje produkte. Zbog visokih temperatura koje u njima vladaju, ove plazme su pogodne za odigravanje endotermnih reakcija, za koje je potreban značajan utrošak energije. Pošto su na ovako visokim temperaturama dominantno zastupljene reakcije disocijacije, produkti reakcija u ovakvim uslovima su mali, jednostavni molekuli, stabilni na visokim temperaturama kao što su npr. NO,CH4,C2H2. Prednost reakcija koje se odigravaju u r.f. plazmenicima visoke energije je viši prinos reakcija od onih u neravnotežnim plazmama koje se koriste na niskim pritiscima. Ove plazme su temperaturski nehomogene, velikog temperaturskog gradijenta a sastav plazme u svakoj tački za dati ukupan pritisak i temperaturu određen je stanjem hemijske ravnoteže. Poznajući samo konstantan početni odnos prisutnih komponenata u sistemu, moguće je za pretpostavljene hemijske reakcije koje se u plazmi mogu odigrati izračunati rezultujući sastav plazme, ako su poznate toplote svake od reakcije i slobodne energije pojedinih komponenata u plazmi.
Termalna plazma - primene u hemiji plazme
U termalnoj plazmi se određenim mehanizmom stvara električna struja (električno pražnjenje) kroz noseći gas koji postaje delimično jonizovan. Strujni tok zagreva gas. Energija između čestica koje nastaju u plazmi razmenjuje se u sudarima. Pri dovoljnom pritisku uspostavlja se termodinamička ravnoteža, dakle sve čestice imaju jedinstvenu temperaturu T. To znači da je:
Termodinamička ravnoteža je lokalna pošto zbog gradijenta temperature Plankov zakon zračenja nije gotovo nikada ispunjen. Temperature ovih plazmi kreću se u opsegu od 5000K do 20000K. Ove plazme su najčešće slabo jonizovane ili kvazineutralne. Ovakva plazma se u hemiji kod hemijskih reakcija može koristiti kao:
U zavisnosti od načina stvaranja pražnjenja ovakve plazme nazivamo:
Od velikog značaja su plazmatroni jednosmerne i naizmenične struje kao i lukovi visokog intenziteta. Temperature su dovoljno visoke da obezbede visok stepen disocijacije reaktanata. Karakter hemijskih konverzija koje se dešavaju na temperaturama od nekoliko hiljada stepeni je određen termodinamičkim svojstvima supstancija koje učestvuju u hemijskoj reakciji. Ukoliko znamo termodinamičke konstante (slobodne energije), u većini slučajeva, možemo odrediti optimalne temperature za odgovarajuće hemijske reakcije kao prinos odgovarajućih produkata. Međutim, tok reakcije nije uslovljen samo termodinamičkim svojstvima supstancija koje učestvuju u hemijskim reakcijama. Od bitnog značaja su i intermedijerna stanja kroz koja prolazi sistem kao i raspodela energije po stepenima slobode, što određuje fizička kinetika. Naravno uvek je i pitanje u kolikoj meri je, što zavisi od tipa plazme, primenljiva Maksvelova raspodela čestica po brzinama i Bolcmanova raspodela čestica po energijama.
Hemijske reakcije sinteze u plazmi mogu se ostvariti u tri faze:
1. Argon se najčešće koristi kao gas u kome se realizuje visokotemperaturska plazma jer je potreban relativno nizak napon pare za formiranje pražnjenja. U njemu se grade metastabili preko kojih se ostvaruje ekscitacija pojedinih vrsta u plazmi. Inertan je i ima spektar relativno siromašan linijama. Veoma često se koristi smeša argona sa nekim drugim gasom kao npr. vodonikom ili azotom u vrućim plazmama. Na ovaj način, izmenom termodinamičkih osobina, mogu se menjati opšte osobine plazme pre svega njena temperatura i elektronska gustina, čime se reakcije i procesi u plazmi mogu voditi u željenom pravcu. Treba voditi i računa da i unete supstance kao reaktanti takođe svojim termodinamičkim i transportnim osobinama menjaju opšte karakteristike plazme.
2. U visokotemperaturskim plazmama za odigravanje hemijskih reakcija pored procesa stvaranja plazme veoma je bitno i unošenje reaktanata u plazmu kao i izdvajanje krajnjih produkata. Uzorak se može unositi pre, za vreme ili posle stvaranja plazme. Reaktanti se unose u sistem pre generisanja plazme kada učestvuju u nastajanju i održavanju plazme. Stoga se procesi uvođenja izvode zavisno od željenih efekata. PRIMER: Pri sintezi NO,prvo se u plazmu unosi N2 a zatim O2 da bi se favorizovala njegova reakcija sa nastalim aktivnim atomskim azotom, a ne sa molekulskim.
3. Proces zamrzavanja ravnotežnog sastava produkata i njihovog izvlačenja iz reaktora je od posebnog značaja za sinteze u plazmi. Potrebno je da se produkti nastali na vrlo visokim temperaturama reda 104K naglo ohlade do sobne temperature, a da se pri tome izbegnu naknadne reakcije rekombinacije. Uloga ovih procesa je da u vremenu kraćem od reakcione kinetike uklone kinetičku energiju sa nastalih produkata i da deaktiviraju vrste koje mogu razoriti krajnje produkte povratnim reakcijama. Najvažniji parametri za reakcioni prinos su brzina hlađenja i kašnjenje hvatanja produkata u odnosu na početak opadanja temperature. Oblast zadovoljavajuće brzine hlađenja iznosi 105 do 108K/s. Postoje različite tehnike za brzo hlađenje kao što su: brzo širenje mlaza kroz mlaznicu, kontakt sa hladnim zidovima, adijabatska ekspanzija ili ubacivanje neke lako isparljive inertne tečnosti ili hladnog inertnog gasa u plazmu. Radikali koji su u najvećoj meri prisutni u plazmi pri hlađenju prelaze u stabilne molekule. Dok u vrućim plazmama vladaju uslovi LTR dotle je proces naglog hlađenja naravnotežan, određen kinetičkim parametrima komponenata sistema. Stoga sadržaj krajnjih produkata nije određen samo ravnotežnim sastavom već i kinetikom procesa rekombinacije u toku hlađenja.
Plazma-hemijski procesi pod kvaziravnotežnim uslovima
Pri ispitivanju ovih procesa neophodno je tačno odrediti ravnotežnu koncentraciju krajnjih produkata. Izračunati sastav plazme određenog tipa ukazuje na mogućnost izdvajanja određenih molekula ili radikala kao produkata reakcije. Proračuni su zasnovani na činjenici da sistemu u stanju hemijske ravnoteže odgovara minimalna slobodna energija. Kao što smo ranije pomenuli, na visokim temperaturama procesi razlaganja i disocijacije postaju dominantni. Uporedo sa procesima disocijacije u plazmama nastaju molekuli i radikali kojih nema na običnim temperaturama kao što su C3, Al2O3, Na2, B2O3.
Plazme se koriste za redukciju hlorida i oksida do elemenata. Ovo se postiže u visoko intenzivnim lukovima u kojima je anoda napravljena od oksida datog elementa presovana sa grafitnim puderom. Redukcija BF3 i BCl3 se vrši u plazma džetu u struji vodonika odakle se dobija elementarni bor. U ovim plazmama mogu se sintetisati i metalokeramički materijali koji predstavljaju jedinjenja metala i nemetala, veoma su termootporni, velike tvrdoće i mehaničke čvrstoće. Najčešće se metalni prah unosi u plazmenik zajedno sa strujom nosećeg gasa,gde se vrši isparavanje, aktiviranje i reakcija sa pomoćnim gasom koji pri formiranju nitrida može biti azot ili amonijak, a pri formiranju karbida metan ili ugljenmonoksid. Uvođenjem praha metala u plazmatron ili visokostrujni luk u prisustvu amonijaka, metana, bora ili silicijuma proizvode se metalni nitridi (AlN-toplotna provodljivost uporediva sa provodljivošću bakra), karbidi (SiC), boridi (B4C) ili silicidi (Si3N4).
Unošenjem praha aluminijum-trioksida u radiofrekventnu plazmu u argonu (pomoćni gas sadrži i vodonik) dolazi do fazne selekcije između stabilne faze α-Al2O3 i metastabilnih γ,δ,θ-Al2O3. Razmatranje faznog sastava praha nastalog pri raspršivanju u plazmi je od značaja za kvalitet nanesenih prevlaka, jer metastabilne faze materijala mogu tokom vremena prelaziti u stabilne menjajući osobine materijala u vezi termalne provodljivosti, specifične zapremine.
Procesi u kojima su krajnji produkti intermedijerni produkti hemijskih reakcija
Pošto je ova reakcija endotermna, visoke temperature pogoduju njenom odigravanju.
U visokotemperaturskim lukovima sa ugljenim elektrodama vrši se sinteza tetrafluor etilena iz tetrafluor metana.
U samom luku nastaje reakcija: CF4 → C2F2 ali tokom hlađenja nastaje: C2F2 + F → C2F3 + F → C2F
Termalna plazma omogućava brzo zagrevanje i visoke reakcione temperature i tako obezbeđuje trenutno razlaganje. Tada su otvorene mogućnosti za nove sinteze u plazmi putem hemijskih reakcija na visokim temperaturama koje se odvijaju ili između atoma ili između radikala koji su produkti raspada štetnih jedinjenja ili se u ovakvu plazmu uvode i drugi reaktanti čime se ostvaruje sinteza odgovarajućih produkata. U svim ovim slučajevima, proračun ravnotežnog sastava predstavlja neku vrstu preliminarnog istraživanja koje može da odgovori na to da li je ili nije moguća sinteza odgovarajućeg molekula u plazmi i pri kojim uslovima (pritisak, temperatura, količina i vrsta reaktanata) ona treba da se odvija. Termodinamički proračuni su od velike važnosti ali pomoću njih se ne mogu objasniti svi koraci tokom odgovarajuće sinteze koji su nekada daleko od ravnotežnih.
Plazma hemijske reakcije u neravnotežnim uslovima
Ove hemijske reakcije se odnose na različite zone tinjavog pražnjenja, pulsirajućeg pražnjenja ili ozračivanja laserima. Analizom hemijskih procesa pod neravnotežnim uslovima došlo se do saznanja da se na ovaj način mogu dobiti:
Za proučavanje mehanizama i kinetike hemijskih reakcija pod neravnotežnim uslovima neophodno je poznavanje efikasnih preseka za sve procese, njihovu zavisnost od energije reaktanata, raspodelu energije po česticama i evoluciju ovih funkcija raspodele sa vremenom. U ovakvim slučajevima su bitne hemijske reakcije u kojima učestvuju elektroni i joni. Ovakva teorijska proučavanja je teško izvesti. Uslovi u neravnotežnim plazmama su obično takvi da su elektronske temperature daleko veće-104K, dok su temperature težih čestica (molekula) niske, 700K, pa hlađenje produkata nije potrebno.
Stepen jonizacije
Da bi plazma postojala neophodno je da postoji jonizacija. Izraz „gustina plazme“ obično se odnosi na elektronsku gustinu, odnosno, broj slobodnih elektrona po jedinici zapremine. Stepen jonizacije plazme predstavlja frakciju atoma koji su izgubili (ili primili) elektron i najvećim delom zavisi od temperature. Čak i delimično jonizovan gas u kojem je jonizovano svega 1% čestica može da pokazuje osobine plazme (t. j., da reaguje na magnetsko polje i da bude eletrično provodan). Stepen jonizacije, α definiše se kao α = ni/(ni + na) gde je ni brojčana jonska gustina a na brojčana gustina neutralnih atoma. Elektronska gustina je s time povezana preko srednje gustine jonskog naeletrisanja <Z> relacijom ne=<Z> ni gde je ne brojčana elektronska gustina.
R-oznake
-{R}--oznake (fraze, izrazi) ) su definisani trećim aneksom uputstva Evropske unije -{67/548/EEC}-: Priroda posebnih rizika karakterističnih za opasne supstance i preparate. Lista je objedinjena i publikovana u uputstvu -{2001/59/EC}-, gde mogu da se nađu i prevodi na druge jezike koji se koriste u Evropskoj uniji. Ove oznake su međunarodno usvojene, ne samo u Evropi i postoje napori da se lista uskladi u celom svetu.
Plazma (fizika)
Temperature
mini|150px|Plamen sveće. [[Vatra se može smatrati niskotemperaturkom delimičnom plazmom.]]
18-Metilaminokoronaridin
18-Metilaminokoronaridin je organsko jedinjenje, koje sadrži 22 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 367,485 Da.
R-oznake
Lista -{R}--oznaka
(Napomena: oznake koje nedostaju upućuju na to da su ili poništene ili zamenjene drugim oznakama.)
Plazma (fizika)
Temperature
Temperatura plazme se uobičajeno izražava u kelvinima ili elektronvoltima a (grubo govoreći) predstavlja merilo toplotne kinetičke energije po jednoj čestici. U većini slučajeva elektroni su u blizini toplotne ravnoteže tako da je njihova temperatura relativno dobro definisana, čak i kada postoji značajno odstupanje od Maksvelove raspodele energije, na primer zbog uticaja UV zračenja, energetskih čestica, ili jakog električkog polja. Zbog velike razlike u masama elektroni mnogo brže stupaju u termodinamičku ravnotežu međusobno nego sa jonima ili neutralnim atomima. Iz tih razloga jonska temperatura može biti veoma različita (obično niža) od elektronske temperature. To je naročito slučaj u slabo jonizovanim tehnološkim plazmama gde su joni često u blizini ambijentne temperature.
R-oznake
Spoljašnje veze
R- und S-Sätze
Plazma (fizika)
Potencijali
Munja je primer plazme koja se javlja na površini Zemlje. Munja pri naponima do 100 miliona volti i strujama do 30.000 ampera emituje svetlost, radio-talase, h-zrake, čak i gama zrake. Temperatura plazme u munji može da dostigne 28.000 kelfina a gustine elektrona mogu da pređu 1024/m3. Plazma se često naziva četvrtim agregatnim stanjem materije. Ona se razlikuje od ostalih niskoenergijskih stanja materije, čvrstog, tečnog i gasovitog mada ima izvesne sličnosti sa gasovitim stanjem, po tome što nema stalni oblik ni zapreminu. Fizičari smatraju da je plazma više nego gas jer poseduje nekoliko posebnih osobina uključujući sledeće:
Castle Hayne, North Carolina
je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Severna Karolina.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.202, što je 86 (7,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.
21. 5.
Dani - Godine
Događaji
.
Rođenja
.
Smrti
.
Blagdani/Praznici
..
Vidi takođe: Godišnji kalendar - Dnevni kalendar
Prvi indijsko-pakistanski rat
Indijsko-pakistanski rat 1947. (poznat je i pod nazivom Prvi kašmirski rat) je rat koji se vodio između Indije i Pakistana za region Kašmira. To je prvi od četiri rata, koji su se vodili između Indije i Pakistana.
Uzrok
Džamu i Kašmir je bila jedna od prinčevskih država Indije, koja je priznala britanski suverenitet, a imala je veliki stepen autonomije. Pre povlačenja Britanaca iz Indije 1947. Kašmir je bio pod pritiskom i Indije i Pakistana da postane njihov deo. Maharadža Kašmira Hari Sing je želeo nezavisnost Kašmira i nastojao je da odgodi rešenje. Međutim u vreme britanskog povlačenja dolazi do napada združenih propakistanskih plememenskih snaga iz Severozapadnih graničnih područja Pakistana, i regularne pakistanske vojske. Zbog invazije maharadža se odlučuje da preda Kašmir Indiji i tako je započeo rat. Pakistan je tvrdio da pošto su muslimani većina stanovništva Kašmira, prinčevska država Kašmir je trebala pripasti Pakistanu. Indijsko polaganje prava na Kašmir dolazi od toga da je maharadža predao Kašmir Indiji, kao što se desilo i sa drugim prinčevskim državama. Osim toga 48% stanovništva Kašmira su bili siki, budisti i hindusi.
Rat
AZK(Azad Kašmirske) snage su bile lokalne plemenske snage, koje je podržavao Pakistan. Njihova prednost je bila u sledećem: Kao rezultat tih prednosti AZK vojska je brzo nadvladala, ali ne i dokrajčila državnu vojsku Džamu i Kašmira. Međutim Indija je počela vazduhom slati pojačanja i time je spasila Džamu i Kašmir. Do kraja 1947. ofanziva AZK je izgubila na zamahu. Na Visokim Himalajima AZK je i dalje napredovala, sve dok nije došla do predgrađa Leha u junu 1948. Tokom 1948. vodilo se mnoštvo manjih bitki. Nijedna bitka nije dala odlučnu prednost drugoj strani, tako da se linija fronta učvrstila. Pakistan je vremenom sve otvorenije podržavao AZK snage, tako da su bile uključene i regularne jedinice pakistanske vojske, a ne samo pakistanski vojnici u AZK jedinicama. Formalni prekid vatre je proglašen 31. decembra 1948.
Rezultati rata
Kao rezultat rata Indija je dobila dve trećine Kašmira, a Pakistan jednu trećinu. Indijci su zadržali kontrolu nad relativno bogatim i gusto naseljenim područjem Kašmirske doline i većinom stanovništva Kašmira. Džamu i Kašmir je 1957. postao indijska država, a linija prekida vatre je postala faktička granica dve države.
Faze rata
Postoji deset faza rata.
22. oktobar - 26. oktobar 1947.
Veliki deo kašmirske doline je bio pod kontrolom paravojnih snaga. Pobedili su državnu vojsku Džamu i Kašmira i put prema glavnom gradu Kašmira Šrinagaru je bio otvoren. Vojska Džamu i Kašmira se nalazila u okruženju u nekoliko gradova. U očajanju vladar Kašmira maharadža Hari Sing je zamolio indijsku vladu da pošalje vojsku u pomoć, da bi se zaustavila pobuna. Indija je obećala Singu pomoć, ali tek kad potpiše da Kašmir ulazi u sastav Indije. Hari Sing je potpisao da Kašmir ulazi u sastav Indije, pa je stigla indijska vojska, koja je zaustavila napadače i sprečila pad Šrinagara.
27. oktobar -17. novembar 1947.
Indijska vojska je bila prebačena zračnim putem do Šrinagara i pobedila je paravojne snage AZK na predgrađima Šrinagara. Indijska vojska je ganjala razbijene AZK snage i oslobodila je dva grada Baramulu i Uri. U Panč dolini je nastavljena opsada vladinih snaga. Na severu propakistanske snage su zauzele još više teritorija.
18. novembar-26. novembar 1947.
Indijske snage su nastavile da ganjaju razbijene AZK snage i krenuli su južno da oslobode opkoljene vladine snage u Panč dolini. Indijske snage su potcenile koliko su slabe ceste toga područja. Došli su delom do Panč doline, ali sa prvim snagama nisu mogli ništa da učine. U Kotliju su uspeli da oslobode garnizon, a snage AZK su zauzele Mirpur i pobile su dosta hindusa u gradu.
25. novembar 1947.-6. februar 1948.
Pakistanske AZK snage su zauzele Džanger i uspešno su napali Naošeru, a Uri su neuspešno opsedali. Na jugu su Indijci osigurali Čamb. U toj fazi linija fronta se počela stabilizovati, a dolazilo je sve više indijskih vojnika.
7. februar - 1. maj 1948.
Indijske snage su u kontranapadu zauzele Džanger i Radžauri. U kašmirskoj dolini pakistansko AZK snage napadale su i dalje Uri garnizon. Na severu Skardu je došao pod opsadu AZK snaga.
1. maj. -19. maj 1948.
AZK uz pomoć pakistanske vojske je napadao bezbroj puta Džanger, ali bezuspešno. Indijci su zauzeli Titvali. AZK je napredovao na visokim Himalajima i počeli su opsedati Leh, a zauzeli su i Kargil. Pobedili su indijsko pojačanje koje je krenulo da oslobodi Skardu.
19. maj - 14. avgust 1948.
Indijci su nastavili da napadaju u Kašmirskoj dolini napredujući severno da bi zauzeli Keran i Gurais. Odbili su napad na Titvail. Snage u Punču su uspele da se privremeno i nakratko probiju. Skardu se uspešno branio, tako da je sprečavao prolaz propakistanskim snagama prema Lehu. U vagustu 1948. ipak uspevaju zauzeti Skardu.
15. avgust -1. novembar 1948.
Tokom toga perioda dolazi do manje aktivnosti sa obe strane. Linija fronta se stabilizuje. Opsada Panča se ponovo nastavila, a Indijci nisu uspeli u napadu na Dras.
1. novembar - 26. novembar 1948.
Indijci su počeli da napreduju na svim sektorima. Punč je konačno oslobođen opsade nakon godinu dana. Propakistanske Gilgit snage na visokim Himalajama su konačno bile poražene. Indijci su napredovali do Kargila i tu su se zaustavili zbog problema sa snabdevanjem. Zoji-La prelaz je osvojen tenkovima, što je bilo čudo zbog velike visine. Osvajanjem prolaza lako je zauzet Dras.
27. novembar 1948. 31. decembar 1948.
Indijski predsednik vlade Džavaharlal Nehru je odlučio da traži od UN da intervenišu. UN posreduju u dogovoru o prekidu vatre koji je stupio na snagu 31. decembra 1948. Nekoliko dana pre prekida vatre Pakistanci su izvršili kontranapad i odsekli cesnjtu između Urija i Panča. Izglasana je rezolucija UN-a 5. januara 1949. po kojoj je Pakistan trebao povući svoje snage i regularne i paravojne, a Indiji je bilo dozvoljeno da drži minimalne snage za održanje reda. Tek posle toga se trebao održati plebiscit.
Petar Veliki
Petar I Aleksejevič Romanov ili Petar Veliki (Moskva, 9. 6. 1672 — Sankt Peterburg, 8. 2. 1725 po gregorijanskom, ili 30. 5. 1672 — 28. 11. 1725. po julijanskom kalendaru) je bio ruski car i imperator koji je vladao Rusijom od 7. 5. (27. 4. po julijanskom kalendaru) 1682. pa sve do svoje smrti 1725. godine.
Na presto je došao nakon mnogih dvorskih intriga i zavera. U početku je vladao zajedno sa svojim slabim i bolesnim polubratom, Ivanom V, koji je umro 1696. godine. Nakon Ivanove smrti, kad je postao car Rusije i nemilosrdno je ugušio bilo kakav tip otpora, pa čak i u sopstvenoj porodici.
Petar je vladao sam do 1724, a potom je vladao zajedno sa svojom ženom, Katarinom I Aleksejevnom. Modernizovao je u to vreme prilično zaostalu feudalnu Rusiju na društvenom, političkom, vojnom i ekonomskom planu, a u isto vreme vodio je ekspanzionističku politiku, uglavnom ka zemljama koje su izlazile na more. U toku svoje vladavine, pretvorio je Rusiju u vodeću evropsku silu tog vremena. Odbacio je titulu cara 1721. i zamenio je titulom „imperatora“.
Detinjstvo
thumb|thumb|300px|Krunisanje Petra i Ivana, [[litografija (Ilja Rjepin, 1900)]]
Petar je bio sin ruskog cara Alekseja I i njegove druge žene, Natalije Kirilovne Nariškine. Aleksej I je iz prethodnog braka sa Marijom Miloslavskom imao pet sinova i osam ćerki, od kojih su samo dva sina — Fjodor i Ivan — bili živi kad je Petar rođen. Aleksej I je imao još dve ćerke sa Natalijom Nariškinom pre nego što je umro 1674. godine kada ga je nasledio najstariji preživeli sin, Fjodor III.
Fjodor je vladao šest godina a onda umro od skorbuta. Pošto nije imao dece, izbio je spor oko prava na presto između porodica njegove majke, Nariškina i porodice Aleksejeve prve žene, Miloslavskih. Pravno gledano, Ivan je bio sledeći vladar po naslednoj liniji, ali je bio fizički i mentalno nesposoban da preuzme dužnost cara, a i bojari nisu voleli vlastoljubive Miloslavske te je bojarska duma (veće ruskih plemića) u dogovoru sa patrijarhom, imenovala desetogodišnjeg Petra za cara zajedno sa majkom kao regentom, protiv čega se pobunila Ivanova porodica na čelu sa njegovom sestrom, Sofijom Aleksejevnom. Pod Sofijinim uticajem, izbila je pobuna „strelaca“ (elitne ruske vojne jedinice tog vremena). Elitne ruske vojne jedinice su upale u dvor, opljačkali ga i na Petrove oči pobili mnoge bojare među kojima i dva starija brata carice Natalije, njegove majke. Petar i njegova majka su bili prisiljeni da se povuku dok je Sofija preuzela mesto regenta nad zajedničkom vladavinom Ivana i Petra.
OKean, Arkansas
Okin je grad u američkoj saveznoj državi Arkanzas.
Petar Veliki
Mladost
thumb|thumb|200px|Petar kao desetogodišnji dečak. Portret iz 17. veka
OKean, Arkansas
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 194, što je 7 (-3,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.