cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Касетна бомба
Коришћење касетних бомби у конфликтима
2008: У Грузији 12. августа 2008. Руси су бацили неколико типова касетних бомби на град Гори, а исто тако су их грузијске трупе користиле, што су касније и званично признали. У том сукобу најмање 11 је погинуло, а укупан број жртава је био најмање 70. Грузија је користила касетне бомбе и у сукобу са непризнатом државом Абхазијом, која се отцепила од Грузије 1992. године. Грузијске снаге су користиле касетне бомбе у долини Кодор и тврди се да је Грузија испалила велики број касетне муниције М85 муниције из ЛАР-160 ракетних касетних израелског порекла. Забележен је велики број неексплодираних касетних бомби у подручју на коме су се водиле борбе а коришћено је више врста касетних бомби у Грузији и Абхазији и то су: авио касетне АО-2.5 РТМ, ракетне 9Н210, као и М-85 муницијом из ЛАР-160мм ракетних касетних Израелске производње, а према извештајима купљене су од Израела 2007. године.
2009: У Јемену су САД 17. децембра бациле најмање једну крстарећу ракету ТЛАМ-Д са 166 бомбица БЛУ-97 на један камп за обуку.
2011: У Камбоџи је између 4. и 7. фебруара 2011. године у спорном делу појаса са Тајландом избио сукоб између те две земље, који је кратко потрајао. Сукоб се догодио на територији Камбоџе под заштитом УНЕСКО, у близини храма Преах Вихеар, где су тајландски војници бацили неколико врста касетне муниције и то су: М35, М42, М46 и М-85. Контаминирана територија захваћена овим сукобом је на површини од око 1.5 km² и доводи у опасност четири села а број угрожених особа је између 5.000 и 10.000. Тајландски амбасадор је 5. априла у УН у Женеви потврдио да су коришћене касетне бомбе. Ово је била прва употреба касетних бомби од 2008. године, од ступања на снагу конвенције о забрани касетних бомби. Конвенција је званично ступила на снагу 1. августа 2010. године.
2011: У Либији је избио сукоб између владиних и невладиних снага које су биле потпомогнуте НАТО алијансом из ваздуха, у циљу свргавања са власти Моамера ел Гадафија. Сукоби су трајали неколико месеци и дошло је до употребе касетних бомби у ноћи 14. априла 2011. године, а пронађени остаци су на 3 локације у градској четврти у западном делу града Мисрате. Касетне бомбе употребљене од либијских снага су минобацачки пројектили МАТ-120 шпанске производње од којих сваки садржи 21 бомбицу. Ознаке на остацима пројектила касетних бомби нам показују да су произведене 2007. године, а познато је да је Либија куповала касетне бомбе од Шпаније у периоду од 2006. до 2008. године.
Takanobu Okabe
Takanobu Okabe (Shimokawa, 26.10. 1970. -) je japanski skijaš skakač. Takmiči se u svetskom kupu od 1990. godine, a 1994. osvaja timsko srebro na olimpijadi u Lilehameru. Godine 1995. na svetskom prvenstvu u Tander Beju dolazi do pojedinačne zlatne medalje, gde osvaja i timsku bronzu. Dve godine kasnije dolazi do još jedne timske medalje u Trondhajmu. Na olimskim igrama 1998. u Naganu u timu sa Saitom, Funakijem i Haradom osvja zlato. Godine 2000. na Planici dozivljava težak pad posle koga je usledio osetni pad u formi, ali ipak na svetskim prvenstvima u Saporu i Liberecu dolazi do još dve timske bronze. U februaru 2009. sa 38 godina pobeđuje na takmičenju u Kuopiju čime postaje najstariji skakač kome je to pošlo za rukom.
Касетна бомба
Коришћење касетних бомби у конфликтима
2011-2014: У Судану је коришћена касетна муниција највероватније од стране оружаних снага Судана од 2011. године у градовима Троји и Онголо, који су близу границе Јужног Судана. У том грађанском рату од средине 2011. године између Суданске Народно ослободилачке армије Севера (СПЛМ-Н) и Оружане снаге Судана су коришћене касетне бомбе РБК-500  АО-2.5РТ совјетске производње, као и Type-81 кинеске производње. Доказано је из више независних извора да су коришћене касетне бомбе у близини ових градова, али нема званичне потврде ко их је користио, али основано се сумња да су их користиле владине снаге Судана, јер их иначе и имају у својим складиштима.
Конвенција о касетним бомбама и како је дошло до ње
Почеци борбе против овог оружја и истицања колико је оно нехумано потичу још из давне 1973. године, када је завршен рат у Индокини и када су обелодањене несагледиве последице настале од великог броја неексплодираних касетних бомби и изнети подаци о великом броју страдалих цивила у тим сукобима. Влада Швајцарске и Међународни црвени крст организују у фебруару 1974. године међународну конференцију са циљем да се установе правне рестрикције за коришћење врста оружја са несагледивим и непропорционалним хуманитарним последицама. На тој конференцији, Египат, Мексико, Норвешка, Судан, Шведска, Швајцарска као и СФР Југославија представљају радни докуменат, на основу којег би се забранила употреба касетних бомби. { Овде треба поменути М. Крепона који је 1974. године описивао несагледиве последице коришћења касетних бомби поводом анализе спољне и безбедносне политике САД по том питању, као и процеса одобравања развоја и закупа те врсте наоружања од стране државних институција и највиших државних органа и војног врха. (Крепон, М. (1974) Wеапонс Потентиаллy Инхумане: Тхе Цасе оф Цлустер Бомбс. Фореигн Аффаирс, 52(3), пп. 595-611)}. Пошто садржај радног документа није уврштен у протоколе Женевских Конвенција у 1977. години. његови аргументи коришћени су у даље сврхе утврђивања Конвенције о конвенционалном наоружању из 1980. године. Ипак, ни у том документу касетне бомбе као специфична врста наоружања нису се појавиле.
Хуманитарно право оставља велику правну празнину, првенствено у вези са употребом касетних бомби, по којој државе нису обавезане конкретним правним инструментима да преиспитају легалност и начин коришћена тог оружја. Принципи међународног хуманитарног права који произлазе из Женевских конвенција су уз то превише апстрактни да би могли да врше озбиљан политичко/правни притисак и тиме спрече употребу касетних бомби у будућности.
Изгледа да је морало да се чека више од 20 година да би се опет нека кампања покренула против касетних бомби а повод је био када је 2006. године избио сукоб између Либана и Израела. Тада су израелске трупе гађале касетним бомбама Хезболах. Према проценама УН, Израел је бацио око 4 милиона бомбица и то само у задња 3 дана сукоба а око 1 милион је остало неексплодирано и тиме је изазивана несагледива хуманитарна опасност за многе житеље тог подручја као и дуготрајна економска криза у претежно аграрном сектору погођеног подручја. У првих месец дана после тог рата погинуло је или рањено у просеку 3-4 особе дневно. Израел је тада оштро критикован јер је овакве бомбе бацао на области насељене претежно цивилима. Израелска офанзива је наишла на оштру међународну критику и према гледишту многих дипломата, била је главни подстицај на међународном плану да се поново интензивира расправа о касетним бомбама.
На основу слабог међународног правног контекста по питању касетних бомби и поновног неуспеха ЦЦW под окриљем УН у својој трећој ревизионој конференцији у новембру 2006. године да преговорима постигну споразум о забрани касетне муниције и након несагледивих последица коришћења касетних бомби од стране Израела током бомбардовања Либана у августу 2006. године, влада Норвешке је новембра 2006. године представила свој план и сазвала конференцију у фебруару 2007. године у Ослу, на којој је покренула иницијативу да се међународни преговарачки форум у сврху проналажења решења по питању пре свега продукције и коришћења касетних бомби пренесе на други неформални преговарачки колосек (паралелно и комплементарно са званичним напорима под окриљем УН) који би обухватао државе заинтересоване за проналажење решења са циљем установљења ефективног правног режима по том питању.
Дипломатски процес за забрану ове врсте наоружања почео је конференцијом у Ослу, у фебруару 2007. године. На овом састанку је 46 од 49 држава учесница усвојило декларацију којом су се обавезале да ће до краја 2008. године створити нови документ међународног хуманитарног права, којим би се забранила употреба, пренос, производња и складиштење касетне муниције, као и да ће створити оквир за сарадњу и подршку на пољу помоћи преживелим жртвама и њиховим заједницама, у чишћењу угрожених подручја и уништавању залиха, како на националном нивоу, тако и у оквиру међународног хуманитарног права и свих релевантних форума. .
Željeznička Stanica Kakanj
Željeznička Stanica Kakanj je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Kakanj koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 628 stanovnika.
Касетна бомба
Конвенција о касетним бомбама и како је дошло до ње
Поред Норвешке и влада Аустрије, Ирске, Новог Зеланда, Мексика и Перуа, изузетан допринос овом процесу су дале Уједињене нације, Међународни комитет црвеног крста, Норвешка народна помоћ и коалиција против касетне муниције ЦМЦ – која окупља преко 350 невладиних организација и удружења из целог света, које раде у око 100 земаља.
Процес се одвијао током наредних осамнаест месеци серијом глобалних конференција у Лими (мај 2007.), Бечу (децембар 2007.), Велингтону (фебруар 2008.) и кулминирао је усвајањем и потписивањем конвенције о касетним бомбама од стране 107 држава у Даблину (мај 2008.). Веома значајне су биле и регионалне конференције које су такође много допринеле усвајању конвенције а одржане су у: Белгији, Уганди, Босни и Херцеговини, Камбоџи, Еквадору, Мексику, Србији, Албанији, Бугарској,. Тајланду, и у Замбији.
И на крају, један од најистакнутијих догађаја одиграо се почетком децембра 2008. у Ослу, када је конвенцију потписало 94 земље, а до сада је потписало 115 земаља. Ову конвенцију је до сада ратификовало 88 држава, са тенденцијом даљег раста броја земаља које се прикључују. Највеће и најпријатније изненађење приредио је Авганистан својим потписом у Ослу, где је њихов председник Хамид Карзај то објавио само 2 сата пре почетка свечане церемоније потписивања.
Да би ова конвенција заживела и постала правно важећи документ било је потребно да најмање 30 земаља у својим парламентима ратификује тај докуменат. То се и догодило, тако да је конвенција званично усвојена и ступила на снагу 1. августа 2010. године и од тада је постала обавезујуће међународно право. Пошто је конвенција ступила на снагу, више није отворена за потписивање и државе које до 1. августа 2010. нису потписале, више не могу да потпишу конвенцију него морају одмах да је ратификују, прво у својим парламентима, па онда ту ратификацију предају у УН у Њујорку да би и званично биле уведене као земље чланице ове конвенције. Свака земља која је потписала конвенцију и даље може да је ратификује, како би постала држава чланица конвенције. За све државе које накнадно приступе или ратификују конвенцију, она ступа на снагу првог дана шестог месеца након ратификације или приступања.
'''115 земаља које су потписале конвенцију и 88 држава су чланице:
Чланице НАТО-а су: Албанија, Белгија, Бугарска, Чешка, Данска, Естонија, Француска, Грчка, Холандија, Хрватска, Исланд, Италија, Канада, Летонија, Литванија, Луксембург, Мађарска, Немачка, Норвешка, Пољска, Португалија, Румунија, САД, Словачка, Словенија, Шпанија, Турска, Уједињено Краљевство.
Напомена: Овде треба додати и једну врло важну чињеницу да од 28 чланица НАТО само 7 држава није још приступило овом споразуму и то су: Естонија, Грчка, Летонија, Пољска, САД, Словачка, и Турска.
Све владе и министри су исказали велику забринутост због страдања великог броја цивила и сви су се поводом тога заузели да се једном заувек стане на пут касетним бомбама и обавезали на то да ће дати максималну подршку и пружити сву неопходну помоћ жртвама и њиховим породицама.
Izvoru Crișului, Izvoru Crișului
Izvoru Crișului je naselje u Rumuniji u okrugu Kluž u opštini Izvoru Crișului.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 1638 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 626 m.
Kirkcudbrightshire
Kirkcudbrightshire zvan i County of Kirkcudbright bio je jedan od tradicionalnih historijskih škotskih countya nastao oko grada Kirkcudbrighta.
Knorrendorf
Knorendorf je opština u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 69 opštinskih središta okruga Demin. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 665 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13052044.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Demin Knorendorf se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Demin. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 58 metara. Površina opštine iznosi 28,5 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 665 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 23 stanovnika/km².
Kirkcudbrightshire
Geografske karakteristike
Kirkcudbrightshire je nekad formirao istočni dio historijske regije Galloway. Prostirao se duž obale Irskog mora između rijeka Nith i Cree, uključivo i Solway Firth i prema valovitoj brdovitoj unutrašnjosti sve do planine Merrick, visoke 843 metara na sjeverozapadu.
Danas se teritorij Kirkcudbrightshira, nalazi u potpunosti unutar Područnog vijeća Dumfries i Galloway.
Molly house
mini|250px|Ilustracija "mollyja" iz [[18. stoljeće|18. stoljeća]]
U Engleskoj 18. stoljeća, molly house je bila gostiona ili privatna prostorija u kojoj su se okupljali gejevi ili travestiti u svrhu socijalizacije ili potrage potencijalnog seksualnog partnera. Molly house je preteča nekih vrsta sadašnjih gejskih barova.
Povijest
Pojam molly se u Engleskoj 18. stoljeća koristio za efeminiranog, gotovo u pravilu homoseksualnog muškarca. Mollyji, i ostali pripadnici trećeg spola, bili su preteče šire skupine "homoseksualnih" identiteta u 20. i 21. stoljeću.
Najpoznatija molly house bila je Margaret Clap ili Mother Clap u Holbornu, dijelu Londonskog središta, koja je bila otvorena dvije godine, od 1724. do 1726.
Posjetitelji molly housea predstavljali su zaokruženu supkulturu u Engleskoj onog doba. Oni su sebe smatrali ženskim osobama, koristili ženska imena, ponašali se feminizirano i oponašali su ženski govor. Održavani su često i "obredi vjenčanja" između mollyja i njegovog muškog ljubavnika kako bi se formaliziralo njihovo partnerstvo i vjernost.
Ponekad su se izvodile ritualizirane predstave zvane lažni porodi (eng.: mock birth ili lying in). Tom prilikom je molly odjeven u u spavačicu i smješten na stolici glumio porod asistiran od drugih mollyja koji su glumili primalje. Ritual je završavao "rođenjem" drvene lutke koja je predstavljala novorođenče. Ovaj je ritual gotovo sigurno potjecao od kuvade ili muških babinja i imao je ulogu smanjenja snažnog stresa pod kojim je ova društvena skupina živjela.
U Engleskoj onog doba, prakticiranje analnog snošaja se kažnjavalo smrtnom kaznom na temelju zakona Buggery Act iz 1533.. Mnogi sudski zapisnici onog doba koji opisuju sudske postupke i presude na temelju Buggery Acta predstavljaju važne dokaze o postojanju i običajima molly housea. Iako su molly house postojale kroz cijelo 18. i početak 19. stoljeća, poneki od njih i djelomično javno, vlasnici su vrlo često zakonski gonjeni. Homoseksualci osuđeni da budu svezani na stup srama pojavljuju se u sudskim spisima vrlo često, čak jedan slučaj tjedno, kroz cijelu sredinu 18. stoljeća. Presude za sodomiju u Londonu rezultirale su čestim smrtnim kaznama vješanjem u selu Tyburnu, u kojem su se tradicionalno izvršavale smrtne presude za londonsko područje.
Sha‘b az̧ Z̧āfir, Taiz
Sha‘b az̧ Z̧āfir je naselje u Jemenu u pokrajini Taiz.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 2 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 750 m.
Corydon, Iowa
Koridon je grad u američkoj saveznoj državi Ajova. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 1.585 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 1.585 stanovnika, što je 6 (0,4%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Bee Ridge, Florida
Bi ridž je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Florida.
Valnegra, Bergamo
Valnegra je naselje u Italiji u provinciji Бергамо, u regiji Ломбардија.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 207 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 578 m.
Vladimir Fogelj
Vladimir Pavlovič Fogelj (Владимир Павлович Фогель; 1902 - 9. jun 1929) bio je sovjetski filmski glumac, poznat po nastupima u nekim od najznačajnijih, ali i najpopularnijih ostvarenja rane sovjetske kinematografije.
Prije bavljenja glumom je studirao na petrogradskom Tehnološkom institutu, a neko vrijeme je putovao svijetom i radio kao drvosječa. Karijeru je započeo nakon studija glume na moskovskoj filmskoj školi VGIK gdje ga je zapazio Lev Kulješov i 1924. angažirao u svom filmu Neobične pustolovine mister Vesta u zemlji boljševika. Tokom svoje relativno kratke karijere, Fogelj je nastupio u prilično raznorodnim filmovima, od prestižnih propagandnih spekatakala, avangardsnih eksperimenta pa sve do popularnih komedija. Sve učestaliji angažmani i nedostatak odmora se često navode kao jedan od razloga za pogoršanje njegovog zdravlja. Godine 1929. je izvršio samoubistvo u napadu duševnog rastrojstva.
Bee Ridge, Florida
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 9.598, što je 854 (9,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Hotarele, Hotarele
Hotarele je naselje u Rumuniji u okrugu Đurđu u opštini Hotarele.
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 8790 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 42 m.
The Dauphin (Star Trek: The Next Generation)
The Dauphin je epizoda američke science fiction TV-serije Star Trek: The Next Generation premijerno prikazana 20. februara 1989. godine. Radnja prikazuje kako USS Enterprise dobije zadatak prevesti mladu ženu koja treba preuzeti vlast nad jednom planetom, te kako se tokom putovanja u nju zaljubi Wesley Crusher.
Radnja
Enterprise je zadužen za pratnju mlade djevojčice i njezine skrbnice sa planeta Klavdia III, gdje su živjeli skoro cijeli djevojčičin život, na planet Daled IV, kojim od rođenja treba vladati. Šesnaestogodišnja Salia ima slučajan susret sa Wesleyem Crusherom, te se odmah sprijatelji s njim unatoč negodovanju njene skrbnice Ayne. Nakon kratke ljubavne lekcije od strane Guinan i Rikera, nervozni Wesley pozove Saliu u svoju sobu, gdje ju upozna sa blagodatima thalianske čokoladne pjene. Istovremeno, Troi je zabrinuta zbog emocija koje osjeća kod novih putnika.
U međuvremenu, tijekom obilaska brodske bolnice, Anya otkriva zaraženog pacijenta na brodu i zahtjeva da se odmah ubije. Kada nitko ništa ne želi napraviti, Anya se pretvori u podivljalo čudovište s namjerom da ubije pacijenta. Worf jedva uspije odbiti napad čudovišta prije dolaska osiguranja. Doktorica Pulaski sumnja da su putnici alasomorfi, rasa koja posjeduje sposobnost da se pretvori u druge oblike života. Kako ne bi dalje provocirao Anyu, Picard naredi Wesleyu da se drži podalje od Salie.
Oglušivši se na Anyine zapovijedi, Salia se ušulja u Wesleyevu sobu gdje razmjeni par poljubaca s mladim zastavnikom. Kada se ljuto čudovište iznenada pojavi, Salia se također pretvori u još opakije čudovište, što dovede do sukoba između djevojke i skrbnika. Nakon što se pretvore natrag u svoje humanoidne oblike, Wesley ostane šokiran otkrićem da djevojka njegovih snova nije ono što je on mislio da jest.
Presa de los Lirios, Matehuala
Presa de los Lirios je naselje u Meksiku, u saveznoj državi San Luis Potosí, u opštini Matehuala.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 18 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1505 m.
La Mesa del Pinal, Tacámbaro
La Mesa del Pinal je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Michoacán, u opštini Tacámbaro.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 14 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1470 m.
Ville, Pesaro e Urbino
Ville je naselje u Italiji u provinciji Pesaro e Urbino, u regiji Marche.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 30 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 944 m.
Villutta, Pordenone
Villutta je naselje u Italiji u provinciji Pordenone, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 15 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 16 m.
Macahuite, San Pedro Quiatoni
Macahuite je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Pedro Quiatoni.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 39 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1672 m.
Mesa del Chile, San Miguel el Alto
Mesa del Chile je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini San Miguel el Alto.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 33 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2063 m.
Kobrow
Kobrov je opština u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 76 opštinskih središta okruga Parhim. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 487 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13060040.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Parhim Kobrov se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Parhim. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 35 metara. Površina opštine iznosi 37,5 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 487 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 13 stanovnika/km².
Ekbert II od Meissena
Ekbert II (Egbert; cca. 1060 – 3. jul 1090) bio je grof Brunswicka i markgrof Meissena od 1068. do smrti. Bio je najstariji sin makrgrofa Ekberta I iz porodice Brunonen.
Oca je naslijedio kao dijete nakon njegove smrti 11. januara 1068. Kasnije se oženio za Odu, kćer grofa Otta od Meissen-Orlamündea; preko braka je naslijedio njegove zemlje, uključujućii zamak Wanderslebener Gleichen.
Godine 1073. su Saksonci na čelu sa vojvodom Magnus, vojvoda SaksonijeMagnusom i Ottom od Nordheima, digli ustanak protiv rimsko-njemačkog kralja Heinricha IV. Ustanak je 1075. nakon bitke kod Langesalze ugušen, pri čemu je važne zasluge imao češki knez Vratislav II. Historijski izvori su nejasni oko toga da li je Ekbert sudjelovao u ustanku ili ne; u svakom slučaju je Vratislav preuzeo njegove zemlje u Meissenu. Ekbert je, međutim, sljedeće godine uspio otjerati Vratislava iz Meissena; car je na to reagirao osudivši ga; za kaznu mu je oduzeta grofovija u Friziji koju je preuzeo biskup Utrechta.
Za vrijeme borbe za investituru Ekbert je ispočetka podržavao protivkralja Rudolf od Rheinfeldena, ali se kasnije, poput mnogih drugih saksonskih plemića, od njega ogradio. Kada je 1083. umro Otto od Nordheima, Ekbert je postao najvažniji, ali ne i najpouzdaniji, vođa opozicije Heinrichu u Saksoniji. Godine 1085. su se kralj i on nakratko pomirili, pa je u julu Ekbert čak ugostio Heinricha. Međutim, već u septembru su obnovljena neprijateljstva. Godine 1087. je ponovno sklopljen mir.
Prema nekim izvorima, nakon što je preminuo drugi protivkralj Herman od Salma, biskupi Hartwig od Magdeburga i Burchard od Halberstadta su nakraktko nagovorili Ekberta da podigne novi ustanak, obećavši mu da će on sam dobiti krunu. Međutim, savez s biskupima nije dugo potrajao, između ostalog i zbog Hartwigovog prelaska na stranu Heinricha. Godine 1088. je Heinrich zamak Gleichen stavio pod opsadu; ona je potrajala četiri mjeseca prije nego što je Ekbert na Badnju večer uspio pobjeći sa svojom vojskom. Još jednom je stavljen izvan zakona, te su mu odlukom plemićke skupštine u Quedlinburgu, a potom kasnije u Ratisbonu, oduzeti Meissen i frizijski posjedi. Ekbert je bio u bijegu prije nego što je poginuo u borbi 1090.
Njegove posjede je naslijedila sestra Gertrude zajedno sa mužem Heinrichom Debelim od Frizije; njihova kćer i Ekbertova nećaka Richenza se poslije udala za Lotara od Supplinburga, kasnijeg vojvodu i cara.
Satevó (razvrstavanje)
Satevó ima više značenja:
Campo Cincuenta y Seis (razvrstavanje)
Campo Cincuenta y Seis ima više značenja:
Milton Friedman
thumb|Milton Friedman Milton Friedman (31. srpnja 1912. – 16. studenog 2006.), američki ekonomist, dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju 1976. godine. Friedman i Keynes često se smatraju najutjecajnim ekonomistima 20. stoljeća, Keynes prve polovice, Friedman druge polovice 20. stoljeća.
Mladost
Friedman je rođen u Brooklynu, u New Yorku, u  obitelji nedavno doseljenih  židovskih doseljenika Sáre Ethel (rođ Landau) i Jenő Saula Friedmana, iz Beregszász u Zakarpatiji, Kraljevina Ugarska (sada Berehove u Ukrajini), od kojih su oboje radili kao  trgovci suhe robe. Ubrzo nakon Miltonova rođenja, obitelj se preselila u Rahway, New Jersey. U svojim ranim tinejdžerskim godinama, Friedman je ozlijeđen u prometnoj nesreći, koja je ostavila ožiljak na njegovj gornjoj usni. Nadareni učenik, Friedman je maturirao na Ragway High School 1928., neposredno prije svog 16. rođendana.
Godine 1932. Friedman je diplomirao na Sveučilištu Rutgers, gdje se specijalizirao u matematici i ekonomiji i početku je namjeravao postati aktuar. Tijekom svog vremena na Rutgersu, Friedman je potpao pod utjecaj dvojice profesora ekonomije, Arthura F. Burnsa i Homera Jonesa, koji su ga uvjerili da je moderna ekonomija mogla privesti kraju Veliku depresiju.
Nakon što je diplomirao na Rutgersu, Friedmanu su ponuđene dvije stipendije za diplomski rad. Jedna iz matematike na Sveučilištu Brown i druga iz ekonomije na Sveučilištu u Chicagu Friedman izabrao potonje, te tako  godine 1933. stekao titulu magistra znanosti. Na njega su snažno utjecali Jacob Viner, Frank Knight i Henry Simons. U Chicagu je Friedman upoznao svoju buduću suprugu, ekonomisticu Rose Director. Tijekom školske godine 1933.-1934. na Sveučilištu Columbia je studirao statistiku s poznatim statističarom i ekonomistom Haroldom Hotellingom. Vratio se u Chicago školske godine 1934.-1935., radeći kao asistent Henryju Schultzu, koji je tada radio na "teoriji i mjerenju potražnje". Te godine, Friedman je stekao ono što će se pokazati se cjeloživotnim prijateljstvom s Georgeom Stiglerom  W. Allenom  Wallisom.
Državna služba
Friedman u početku nije mogao naći akademsko zaposlenje, tako da je godine 1935. slijedio svog prijatelja W. Allena Wallisa u Washingtonu, gdje je Franklin D. Roosevelt u New Deal je bio "spasitelj" za mnoge mlade ekonomiste. U ovoj fazi, Friedman je rekao kako on i njegova žena "smatraju stvaranje novih radnih programa, kao što su WPA, HGK i PWA odgovarajućim odgovorima na kritične situacije, "ali ne i" zamrzavanje cijena i plaća". Nagovještajući svoje kasnije ideje, on vjeruje da kontrola cijena ometa bitan signalni mehanizam za korištenje sredstava gdje imaju najviše vrijednosti. Doista, Friedman je kasnije zaključio da su sve vladine intervencije povezane s New Dealom bile  "krivi lijek za krivu bolest", tvrdeći da je opskrba  novcem jednostavno morala biti povećana umjesto smanjena.
U publikaciji, Monetarna povijest SAD-a, 1867-1960 Friedman i Anna J. Schwartz, tvrde da je Velika depresija uzrokovana monetarnom kontrakcijom, što jebila  posljedica loše politike središnje banke i kontinuirane krize bankarskog sustava.
Tijekom 1935. godine počeo je raditi za Nacionalni odbor za resurse, koji je tada radio na velikim anketama potrošača. Ideje ovog projekta je kasnije postala dio njegove teorije o funkciji potrošnje. Friedman je počeo zapošljavanje uz Nacionalni ured za ekonomska istraživanja tijekom jeseni 1937. kako bi pomogao Simonu Kuznetsu u njegovom radu  o profesionalnom prihodu. Ovo djelo je rezultiralo njihovim zajedničkom publikacijom "Prihoda od neovisnih stručnih praksi", koja je uvela pojmove trajnog i prolaznog dohotka, glavne komponenta u računu i hipoteze stalne dobiti koje Friedman razrađuje detaljnije godine 1950. Knjiga smatra da  profesionalno  licenciranje umjetno ograničava pružanje usluga i podiže cijene.
Tijekom 1940. godine, Friedman je imenovan Docentom ekonomije na Sveučilištu Wisconsin-Madison, ali je naišao na antisemitizam u odjelu za ekonomiju i odlučio se vratiti u državnu službu. Od 1941-1943 Friedman je radio na ratnoj poreznoj politici za saveznu vlade, kao savjetnik viših dužnosnika Ministarstvo financija SAD. Kao glasnogovornik riznice tijekom 1942. zagovarao je Keynesovu politiku oporezivanja. On je pomogao osmišljavanju izmisliti poreznog sustava plaće po odbitku, jer Savezna vlada jako trebala  novac za potrebe rata. On je kasnije rekao, "Ja nemam opravdanja za to, ali da bar nam nije  trebalo i da bar postoji način da se to sad poništi. "
Počeci
Godine 1940., Friedman je prihvatio mjesto na sveučilištu Wisconsin-Madison, ali ga je napustio zbog neslaganja s fakultetom u pogledu angažmana SAD-a u Drugom svjetskom ratu. Friedman je smatrao da su Sjedinjene Države trebale ući u rat. Godine 1943., Friedman se pridružio Odjelu za ratna istraživanje na Sveučilištu Columbia (na čelu s W. Allenom Wallisom i Haroldom Hotellingom), gdje je proveo ostatak Drugog svjetskog rata radeći kao matematički statističar, s naglaskom na probleme dizajna oružja, vojne taktike, i metalurških eksperimenata.
Godine 1945, Friedman je podnio "Prihodi od neovisne stručne prakse" (koautorstvo s Kuznetsom i završeno godine 1940.) na Columbiju kao svoju  doktorsku disertaciju. Sveučilište mu je dodijelilo titulu doktora znanosti godine 1946. Friedman je proveo godinu 1945.-1946. držeći nastavu na Sveučilištu u Minnesoti ( gdje je bio   zaposlen njegov prijatelj George Stigler). 12. veljače 1945. godine, rođen je njegov sin, David D. Friedman.
Sveučilište Chicago
U to vrijeme, Arthur F. Burns, koji je tada bio šef Nacionalnog zavoda za ekonomska istraživanja, zatražio da se ponovno zaposli u Zavodu. On je prihvatio poziv, i preuzeo jeodgovornost za  istrage  ureda o ulozi novca u poslovnom ciklusu. Kao rezultat toga, on je inicirao "radionica u novcu i bankarstvu" ("Chicago radionica"), koja je promovirala oživljavanje monetarnih studija. Tijekom druge polovice 1940-tih, Friedman je započeo suradnju s Annom Schwartz, ekonomskom povjesničarkom na zavodu, što će će u konačnici rezultirati 1963. objavljivanjem knjige u njihovom koautorstvu  "Monetarna povijest SAD-a, 1867-1960."
Friedman je proveo akademsku godinu 1954.-1955. kao Fulbright Visiting Fellow na Gonville and Caius College, Cambridge. U to vrijeme, Cambridgeov Ekonomski fakultet je bio podijeljen na kejnezijansku većinu (uključujući Joan Robinson i Richarda Kahna) i anti-kejnezijansku manjinu (na čelu s Dennisom Robertson). Friedman je nagađali da je pozvan u zajedništvo, jer su njegovi stavovi bili neprihvatljivi za obe frakcije. Poslije su njegove tjedne kolumne za časopis "Newsweek" (1966.-1984.)  bile  dobro čitane   i sve utjecajnije među političkim i poslovnim ljudima. Od 1968. do 1978. on i Paul Samuelson sudjelovao u  seriji Economics Cassette Series, dvotjednoj  serijui u kojoj su ekonomisti  raspravljali dnevne probleme   oko pola sata.
Friedman je bio ekonomski savjetnik republikanskog predsjedničkog kandidata Barryja Goldwatera tijekom 1964.
Nobel za ekonomiju
Friedman je osvojio Nobelovu nagrada za ekonomiju. Bio je jedini primatelj 1976. "za postignuća u području analize potrošnje, monetarne povijesti i teorije i zbog njegove demonstraciju složenosti politike stabilizacije."
Umirovljenje
Godine 1977., u dobi od 65 godina, Friedman je otišao u mirovinu sa Sveučilišta u Chicagu, nakon podučavanja proteklih 30 godina. On i njegova supruga preselili su se u San Franciscu, gdje je postao gostujući profesor na Federal Reserve Bank of San Francisco. Od 1977. nadalje, bio je  povezan s Hoover Institution na Sveučilištu Stanford. Tijekom iste godine, Friedmanu je prišla i Free to Choose Network  i zatražio stvaranje televizijskog programa u kojem bio on  predstavio svoju gospodarsku i društvenu filozofiju.
Friedmani su radili na ovom projektu iduće tri godine, a tijekom 1980. godine desetodijeljna serija, pod nazivom "Free to choose",  objavljena je na Public Broadcasting Service  (PBS). Popratna knjiga u seriji (koautori Milton i njegova supruga, Rose Friedman), također pod nazivom  "Free to choose", bila je najprodavanija dokumentarna literatura knjiga 1980. godine i od tada je prevedena na 14 svjetskih jezika.
Friedman je služio kao neslužbeni savjetnik Ronalda Reagana tijekom predsjedničke kampanje 1980., a potom je služio kao savjetnik za ekonomsku politiku u savjetodavnom odboru u ostatku Reaganove administracije. Ebenstein kaže da je Friedman bio "'guru' iz Reaganove administracije." Godine 1988. Friedman je dobio Nacionalnu medalju za znanost i Reagan mu je uručio Predsjedničku medalju za slobodu. Milton Friedman je danas poznat kao jedan od najutjecajnijih ekonomista 20. stoljeća. Tijekom 1980-ih i 1990-ih godina, Friedman je nastavio pisati uvodnike i pojavljivati se na televiziji. Nekoliko puta je  posjetio istočnu Europu i Kinu, gdje je također savjetovao tamošnje vlade. On je također dugi niz godina bio povjerenik društva "Philadelphia".
Ekonomija
Friedman je najpoznatiji po oživljavanju interesa za  ponudu novca kao odrednice nominalne vrijednosti proizvodnje, to jest, teoriju količinu novca. Monetarizam je skup stavova povezanih s modernom teorijom količine. Njegovi počeci mogu se pratiti natrag do škole Salamanca iz 16. stoljeća ili čak i dalje. Međutim, Friedmanov doprinos je u velikoj mjeri odgovoran za modernu popularizaciju. On je koautor, sa Annom Schwartz, "monetarne povijesti SAD-a, 1867-1960 " (1963.), koja je ispitivala uloge ponude novca i gospodarske aktivnosti u povijesti SAD-a. Upečatljiv je zaključak njihovog istraživanja u svezi načina na koji promjene ponude novca pridoniose gospodarskoj fluktuaciji. Nekoliko studija regresije s Davidom Meiselmanom tijekom 1960-tihsugeriralo je primat ponude novca preko investicija i državne potrošnje u određivanju potrošnje i proizvodnje. To  je preispitivalo prevladavajući, ali u velikoj mjeri neprovjeren, pogled na njihovu relativnu važnost. Friedmanova empirijska istraživanja, i neke teorije podržavaju zaključak da je kratkoročni učinak promjene ponude novca bio prvenstveno na izlaz, ali da je dugoročni učinak je bio prije svega na razini cijena.
Friedman je bio glavni zagovornik monetarističke škole ekonomije. On je tvrdio da postoji bliska  i stabilna veza između inflacije i ponude novca, uglavnom da se inflacija može izbjeći uz pravilnu regulaciju stope rasta  monetarne baze. On je koristio slavnu analogiju o "bacanju novca iz helikoptera.", kako bi se izbjeglo mehanizama za ubrizgavanje novca i druge  čimbenike  koji bi njegove modele činilo prekompliciranima.
Friedmanovi argumenti su  se suprotstavljali popularnom konceptu inflacije troškova, da  povećana opća razina cijena u to vrijeme bila  rezultat povećanja cijena nafte, odnosno povećanja plaća; kao što je on pisao,
Friedman je odbacivao korištenje fiskalne politike kao alata za upravljanje potražnjom. Smatrao je da je ulogu  vlade u vođenju gospodarstva treba ozbiljno ograničiti. Friedman opširno pisao o Velikoj depresiji koju je nazvao Velika kontrakcija, tvrdeći da je uzrokovan običnim financijskim šokom čije su trajanje i ozbiljnost su uvelike povećale naknadne kontrakcije novčane mase uzrokovane pogrešnom politikom direktora središnje banke.
Friedman je također zagovarao prestanak državne intervencije na tržištima valuta, te je umnožio  ogromnu literaturu na tu temu, te  promicao praksu  kliznih valutnih tečajeva. Njegov bliski prijatelj George Stigler objasnio, "Kao što je uobičajeno u znanosti, nije osvojio punu pobjedu, dijelom i zbog toga je istraživanje usmjereno po različitim linijama teorije racionalnih očekivanja, novijim pristupom koji je razvio Robert Lucas, također na Sveučilištu Chicago. "
Friedman je također poznat po svom radu na funkciji potrošnje, hipoteze o stalnom prihodu (1957.), koji je sam Friedman nazivao svojim  najboljim znanstvenim radom. Ovo djelo je tvrdilo da će racionalni potrošači će trošiti proporcionalnu količinu onoga što percipiraju da je  njihov stalni prihod. Slučajne dobitke će uglavnom sačuvati. Porezna odbijanaj isto tako, jer racionalni potrošači  predvidjeti da će se porez morati povećati kasnije zbog  balansiranja proračuna. Drugi važni doprinosi su njegova kritiku Phillipsove krivulje i koncepta prirodne stope nezaposlenosti (1968.). Ova kritika povezana je s njegovim imenom, zajedno s imenom Edmunda Phelps, sa spoznajom da  vlada koja donosi veću inflacije ne može trajno smanjitii nezaposlenost na taj način. Nezaposlenost može biti privremeno manja, ako je inflacija neočekivana, ali na duge staze  nezaposlenosti će biti određena trvenjima i nesavršenostima na tržištu rada.
Friedmanov esej "Metodologija pozitivne ekonomije" (1953.) ponudio je epistemološki obrazac za njegova vlastita naknadna istraživanja. Tamo je tvrdio da bi ekonomija kao znanost trebala biti bez vrijednosnih sudova zbog objektivnosti. Štoviše, korisna ekonomska teorija treba suditi ne po opisanoj situaciji nego  po svojoj jednostavnosti i plodnosti kao motor predviđanja. Na ovaj način, studenti trebaju mjeriti točnost svojih predviđanja, a ne 'ispravnost svojih pretpostavki ". Njegov argument je bio dio nadolazeće rasprave statističarima su Jerzyja Neymana, Leonarda Savagea i Ronalda Fishera.
Statistika
Jedno od njegovih najpoznatijih doprinosa statistici bilo je sekvencijalno uzorkovanje. Friedman je  učinio statističke poslove u Odjelu za ratna istraživanja na Sveučilištu Columbia. On i njegovi kolege otkrili su tehniku, poznatu kao sekvencijalno uzorkovanje, koja je postala, prema riječima The New Palgrave Dictionary of Economics "standardna analize za kontrolu kvalitete". Rječnik dodaje, "Poput mnogih Friedmanovih doprinosa, u retrospektivi čini izuzetno jednostavnim i očiglednim primijeniti osnovne ekonomske ideje za kontrolu kvalitete,. To je ipak mjerilo njegovog genija"
Središnja banka
Friedman je smatrao da američku središnu banku (Federal Reserve) treba ukinuti, ali pod uvjetom da opskrba novcem treba biti pod centralnom kontrolom (kao što je sustav federalnih rezervi) koja će osigurati rast količine novca po stalnoj  stopi Međutim, umjesto uključivanja vlade u sve, bio je otvoren za pravi, nevladin, zlatni standardi, gdje je novac u produkciji privatnog tržišta: "Pravi zlatni standard je potpuno  u skladu s [klasičnim liberalnim načelima] i ja, za jedno , ja u potpunosti u korist mjera koje promiču njegov razvoj. " On je međutim dodao ovo upozorenje, "Dopustite mi istaknuti da je ova napomena nije molba za povratak na zlatni standard ... ja smatram povratak na zlatni standard   nije ni poželjan ni izvediv - s jednom iznimkom da bi to moglo postati izvedivo ako zakonska predviđanja hiperinflacije iz našeg sadašnjeg sustava se pokažu  ispravnima. On da je rekao razlog zbog kojeg to nije izvedivo, jer je" nema praktički vlade u svijetu koja je spremna predati kontrolu nad svojom domaćom monetarnom politikom. " Međutim, to može biti učinjeno, ako "biste mogli ponovno uspostaviti svijet u kojem državni proračun  iznosi 10 posto nacionalnog dohotka, u kojem vlada laissez-faire, u kojem vlade ne ometaju gospodarske aktivnosti i na koji politike punog zapošljavanja  bačene u  kantu za smeće ... "</ref name="Ebeling">
Friedman je smatrao sluha za slobodno bankarstvo.
"Ne mogu se sporiti s tobom da imati oko 500 ekonomista je izuzetno nezdravo. Kao što kažu, to ne doprinosi neovisnom, objektivnom istraživanju. Ti i ja znamo da je bilo cenzure objavljenih  materijala. Jednako je važno, mjesto ekonomista u središnjoj banci  je imalo značajan utjecaj na vrste sprovođenih istraživanja, stvarajući pristranost  istraživanjem  nekontroverznih tehničkih radova oko metoda, za razliku od materijalnih radova vezanih za  politiku i rezultate."
Socijalno osiguranje, socijalna pomoć i negativni porez na prihod
Friedman je predložio zamjenu postojećeg američkih sustava socijalne skrbi s negativnim porezom na dohodak, progresivnim poreznim sustavom u kojem siromašni dobivaju osnovne prihode za život od vlade. Prema New York Timesu, Friedmanovi pogledi u svezi ovoga su utemeljeni u uvjerenju da, dok "tržišne snage ... ostvaruju divne stvari", da "ne može osigurati raspodjelu dohotka koji omogućuje svim građanima zadovoljenje osnovnih ekonomskih potreba".
Korištenje droga
Friedman je također podržavao libertarijanske uredbe, kao što su legalizacija droge i prostitucije. Tijekom 2005. godine, Friedman i više od 500 drugih ekonomista zagovarali raspravu o ekonomskim prednostima legalizacije marihuane.
Vojna obveza
Milton Friedman je bio glavni zagovornik dobrovoljnog služenja vojske, navodeći da je novačenje u "neskladu sa slobodnim društvom." U djelu "Kapitalizam i sloboda", on je tvrdio da je  vojni rok nepravedan i proizvoljan, sprečavanje mladiće u oblikovanju života po svojoj mjeri. Tijekom Nixonove administracije bio je na čelu odbora kako bi istražio prebacivanje na plaćene/ dobrovoljačke  oružane snage. On će kasnije tvrditi da je njegova uloga u uklanjanju novačenja u Sjedinjenim Američkim Državama bilo njegovo najponosnije postignuće. Friedman je, međutim, smatrao da bi se narod mogao prisiliti na vojnu obuku  kao rezervu u slučaju rata.
Prava LGBT osoba
Friedman je bio također pobornik prava homoseksualaca. On je podržavao istospolne brakove rekavši u svezi toga : "Ja ne vjerujem da bi trebalo biti ikakvih diskriminacija homoseksualaca."
Ekonomska sloboda
Uz šesnaest drugih uglednih ekonomista on se protivio Zakonu o produljenja autorskih prava i dao podnesak kao  amicus curiae u slučaju   Eldred v. Ashcroft. On je podržavao uključivanje riječi "no-brainer" podnesku.
Friedman je zagovarao jaču osnovnu pravnu (ustavnu) zaštitu ekonomskih prava i sloboda u cilju daljnjeg promicanja industrijsko-komercijalnog razvoja i prosperiteta i podupirao  demokraciju i slobodu te općenito  vladavinu prava  u društvu.
Priznanja, nagrade i utjecaj
George H. Nash, vodeći povjesničar američkog konzervativizma, kaže da je "krajem 1960-ih Friedman  vjerojatno bio  najcjenjeniji i najutjecajniji konzervativni znanstvenik u zemlji, i jedan od rijetkih s međunarodnom reputacijom." Friedman je dopustio libertarijanskom  Cato Institutu uporabu njegovog   imena  za  dvogodišnju Milton Friedman nagradu za unapređenje slobode koja se očela davati od  2001. godine. Friedmanovu nagradu dobili su pokojni britanski ekonomist Peter Bauer 2002, peruanski ekonomist Hernando de Soto 2004. godine, Mart Laar, bivši premijer Estonije godine 2006. , te mladi venezuelanski student Yon Goicoechea godine 2008. Njegova supruga Rose, sestra Aarona Director, s kojim je inicirao "Friedmannovu zakladu za izbor obrazovnja " (Friedman Foundation for Educational Choice ) bila je člana  međunarodnog odbora za izbor. Friedman je također  dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju. Nakon Friedman smrti, predsjednik Harvarda Lawrence Summers nazvao ga je  "Velikima Osloboditeljem" rekavši "... bilo koji iskreni demokrat će priznati da smo sada svi friedmanisti." On je rekao da je Friedmanov super popularni doprinos bio "u uvjeravanju ljudi o važnosti omogućavanja rada slobodnog tržišta."
2013. Stephen Moore, član uredništva Wall Street Journala izjavio je: "Citiram naviše  cijenjenog prvaka ekonomije slobodnog tržišta, od vremena Adama Smitha je postalo nešto poput citiranja Biblije." On dodaje: "Postoje ponekad i više suprotstavljenih tumačenja."
Hong Kong
Friedman je jednom rekao, "Ako želite vidjeti kapitalizam na djelu, pođite u Hong Kong." 1990. pisao je da je ekonomija Hong Konga možda najbolji primjer slobodno-tržišne ekonomije.
Mjesec dana prije svoje smrti, napisao je članak "Hong Kong u krivu-što bi Cowperthwaite rekao?" u Wall Street Journalu, kritizirajući Donalda Tsanga, izvršnog direktora Hong Konga, za napuštanje "pozitivnog nonintervencionizma." Tsang je kasnije rekao da je samo mijenja slogan u "veliko tržište, mala država", gdje je mala država definirana  kao manje od 20% BDP-a. U raspravi između Tsanga i njegovog suparnik, Alan Leonga, pred izbore 2007. , Leong uvodi tu temu i u  šali optuži  Tsanga da je  naljutivši Friedmana uzrokovao njegovu smrt.
Čile
Tijekom 1975. godine, dvije godine nakon vojnog udara koji je doveo na vlast  vojnog diktatora Augusta Pinocheta   i završio vlast Salvadora Allendea, ekonomija Čilea je  doživjela  tešku krizu. Friedman i Arnold Harberger prihvatili poziv  privatne čileanske zaklade  za posjet Čileu i govoriti o načelima ekonomske slobode. On je proveo sedam dana u Čileu i održao  niz predavanja na Universidad Catolica de Chile. Jedno od predavanja pod nazivom "Krhkost slobode ", a prema Friedman, "bavio upravo prijetnjom  slobodi od centralizirane vojne vlasti."
U pismu Pinochetu 21. travnja 1975., Friedman  pisao na Pinochetov zahtjev, da smatra kako su  "ključni ekonomski problemi Čilea jasno ... inflacija i promicanje zdravog socijalnog tržišnog gospodarstva". On je naveo da "Postoji samo jedan način da se okonča inflacija: drastično smanjenje stope porasta količine novca ..." i da je "... rezanje državne potrošnje daleko najpoželjniji način smanjenja fiskalnog deficita, jer ... jača privatni sektor i time postavlaju se temelji za zdrav gospodarski rast ". Govoreći o tomu kako brzo bi inflacija trebala biti okončana, Friedman je osjetio da "za Čile, gdje  inflacija bjesni na 10-20% mjesečno. .. postepenost nije izvediva. To bi uključivalo tako bolne operacije tijekom tako dugog razdoblja da pacijent ne bi preživio. " Odabir "kratkog razdoblja  visoke nezaposlenosti ..." je manje zlo .. i da "iskustvo Njemačke, Brazila ... ..., od poslijeratne prilagodbe u SAD-u ... sve skupa zagovaraju šok terapiju ". U pismu je Friedman preporučio šok-terapiju "... paket kojim bi se uklonilo iznenađenje i ublažila  akutna uznemirenost" i "... s ciljem  određenosti dopustite mi  skicirati sadržaj paketa prijedloga ... koje treba poduzeti kao ilustraciju ", iako   je njegov poznavanje Čileu tada bilo  " previše ograničeno da  bi mogao bit  precizan i sveobuhvatan". On je na popisu je "primjera prijdloga " od 8 monetarnih i fiskalnih mjera, uključujući "uklanjanje što više prepreka privatnom tržištu. Na primjer, ukinuti ... ovaj zakon protiv otpuštanja zaposlenika". Zaključio je pismo, navodeći "Takva šok-terapija mogla bi dokrajčiti  inflacije u nekoliko mjeseci". Njegovo pismo je sugeriralo da će rezanje potrošnje kako bi se smanjio fiskalni deficit rezultirati u manjoj prijelaznoj nezaposlenosti od povećanja poreza.