Bakhilid
Epinikiji
Sačuvano je 14 epinikija ― oda u kojima Bakhilid slavi pobednike u različitim nadmetanjima držeći se iste strukture kao i Pindar, tj. aktuelnost ― mit ― aktuelnost. Prvo se hvali pobednik, njegovi preci i rodni grad. Zatim se pripoveda mit o nekom heroju kao slavljenikovom pretku ili o nekom događaju značajnom za njegov grad ili o lokalitetu nadmetanja ili o uvođenju nadmetanja. Na kraju dolazi deo gnomskog karaktera, koji sadrži moralne savete upućene pobedniku. Iz sačuvanih epinikija vidi se da Bakhilid zaostaje za Pindarom "u nadahnuću, u stvaralačkoj mašti, u poletu mislima", ali i da te nedostatke bar donekle nadoknađuje jasnim izrazom, tečnim stilom i glatkim jezikom, čija mirnoća naročito dolazi do izražaja kad razvija mit. Ni kad deli etičke savete Bakhilid nije naročito originalan, već ostaje u domenu opših moralnih načela, kao što je kritika gramzivosti i tvrdičluka te pohvala skromnog života. thumb|right|"Temu Bakhilidovog odnosa sa grčkom umetnošću ne može ignorisati niko no se bavi njegovim pesništvom", zapisao je Richard Claverhouse Jebb. [[Tezej posećuje svog oca Posejdona u njegovom dvoru na dnu mora i sreće se s Amfitritom, a taj susret posmatraju boginja Atena i nekoliko delfina ― slika na vazi umetnika Eufronija. O tom Tezejevom putu na dno mora govori i jedan Bakhilidov ditiramb (oda 17).]] Bakhilidovoj pesničkoj karijeri verovatno je pomogao veliki ugled koji je uživao njegov ujak Simonid, među čijim se pokroviteljima, kad je Bakhilid rođen, već nalazio Hiparh, brat atinskog tiranina Hipije (527–514. pne.) i u to doba pokrovitelj kulturne delatnosti u Atini. Simonid je kasnije svog nećaka upoznao s velikaškim porodicama u Tesaliji, kao i sa sirakuškim tiraninom Hijeronom, čiji je sjajni dvor privukao i tako velike umetnike kakvi su bili Pindar i Eshil. Bakhilid je svoj prvi značajni uspeh postigao negde nakon 500. pne., kad je sastavio svoj ditiramb Mladi ljudi ili Tezej (Ηίθεοι ἢ Θησεύς, oda XVII), zapravo pean koji je kejski hor pevao na festivalu na Delosu, te kad je ubrzo potom napisao jednu gozbenu pesmu (fr. 20B) u slavu mladog makedonskog princa Aleksandra, koji je svog oca Amintu nasledio na prestolu oko 494. pne. Usledile su pesme pisane za velikaške porodice na Egini, a 476. pne. ― kad Pindar u prvi olimpijskoj odi proslavlja Hijeronovu pobedu na Olimpijskim igrama savetujući tiranina o potrebi za umerenošću ― istu pobedu opeva i Bakhilid u petom epinikuju, verovatno nudeći tu pesmu kao neku vrstu reklame za vlastito pesničko umeće koja treba da privuče buduće porudžbine. To mu je očito pošlo za rukom, jer ga je 470. pne. Hijeron pozvao da napiše pesmu u čast pobede njegovog četvoroprega na Pitijskim igrama (četvrti epinikij); i Pindar je proslavio ovu pobedu, u svojoj prvoj pitijskoj odi, koja uključuje i ozbiljan etički savet tiraninu da uvek vlada mudro i plemenito. Pindar nije bio pozvan da napiše pesmu u čast Hijeronove najprestižnije pobede, kad je njegov četvoropreg pobedio na Olimpijskim ograma 468. pne., no zato je nju opevao Bakhilid u svom trećem epinikiju. Možda je na tiraninovu odluku da ovom prilikom prednost dâ Bakhilidu delimično uticao jednostavniji poetski jezik ovog pesnika, a ne samo činjenica da u njegovim pesmama ima manje moraliziranja nego u Pindarovim. No istovremeno je moguće da su se Bakhilid i njegov ujak lakše uklapali u dvorski život i politiku nego što je to bio slučaj s Pindarom, koji je osetljiviji na etička načela. Aleksandrijski su filolozi neke Pindarove stihove čak protumačili kao kritiku na račun Bakhilida i Simonida, a to je tumačenje našlo sledbenika i među modernim ispitivačima.