cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miodrag Zečević
Društvena aktivnost
Član raznih tela organa društveno-političkih organizacija; Predsednik Naučnog veća Instituta za političke studije u Beogradu; Predsednik Društvenog saveta advokatske komore Srbije; Predsednik Društvenog saveta jugoslovenske smotre „Mermer i zvuci“ u Aranđelovcu; predsednik Izdavačkog saveta dnevnog lista Ekspres politika; potpredsednik Saveta univerziteta „Svetozar Marković“ iz Kragujevca i predsednik Komisije za reformu ovog Univerziteta; član Saveta Filozofskog i pravnog fakulteta u Beogradu, itd.
Član Uređivačkog odbora i urednik časopisa za pravne i društvene nauke „Arhiv“; Predsednik Komisije za polaganje pravosudnih ispita u SR Srbiji; glavni i odgovorni urednik časopisa „Samoupravno pravo“; član Redakcionog odbora časopisa „Ekonomika“, „Privredni pregled“ i dr.;
Predsednik Udruženja „Nauka i društvo Jugoslavije“; predsednik Udruženja za zaštitu životne sredine Jugoslavije; predsednik Saveza arhivskih radnika Jugoslavije; sekretar Lovačkog saveza Jugoslavije; Sekretar SUBNOR-a Jugoslavije; Predsednik Komiteta SUBNOR-a Srbije i Crne Gore; zamenik predsednika i predsednik SUBNOR-a Srbije i predsednik Komiteta za međunarodnu saradnju SUBNOR-a Srbije.
Objave i radovi
Objavio oko 280 radova (dva udžbenika, studije, monografije, brošure, rasprave, članke, priloge u edicijama, zajedničkim publikacijama i časopisima). Objavljeni radovi su iz oblasti pravnog, ustavnog i političkog sistema i savremene istorije.
Bio glavni redaktor i odgovorni urednik jednog broja kolektivnih publikacija (Stručno objašnjenje ustava SFRJ, komentar ZUR-a, komentar zakona o osnovama penzijskog i invalidskog sistema, Samoupravno pravo udruženog rada itd.), predsednik uređivačkog odbora Velike ilustrovane enciklopedije lovstva i rukovodilac više naučnih projekata.
Međunarodna priznanja – Uvršćena biografija u publikacije
1) Who is who in the world (Ko je ko u svetu) – Američki Biografski institut – 1992-98. g.
2) „Living Legends“ Law and history (Žive legende – zakoni istorija) – Internacionalni Biografski centar Kembridž, Engleska – 2005. g.
3) „2000 Outstanding Intellectuals of the 21st Century“ (dve hiljade istaknutih intelektualaca za XXI vek) – Fifth Edition – Internacionalni Biografski centar, Kembridž, Velika Britanija 2009. g.
4) Dictionary of the International Biographical Center – Internacionalni Biografski centar, Kembridž, Velika Britanija – 2009. g.
Đorđe Protić
Đorđe Protić (Bela Crkva, 1793. – Beograd, 7. decembar 1857) bio je srpski političar i sudija. Bio je ministar unutrašnjih poslova, ministar spoljnih poslova i predsednik Vlade Kneževine Srbije (15. maj 1840 — 7. septembar 1842). Jedan je od organizatora Miletine bune 1835. Režimu kneza Mihaila Obrenovića stvarao je neprijatelje, pa je velikim delom zaslužan za njegov pad.
Bompensiere, Caltanissetta
Bompensiere je naselje u Italiji u provinciji Caltanissetta, u regiji Sicilija.
Đorđe Protić
Sukob sa knezom Milošem
Bio je oženjen ćerkom gružanskoga kneza Petra Topalovića, koji se 1827. požalio knezu Milošu Obrenoviću na svoga zeta, da je Protić osramotio svoju svast, tj. Topalovićevu mlađu ćerku. Miloš je onda naredio da se Đorđu Protiću udari 50 batina. Od toga trenutka Đorđe je zamrzio kneza. Sa druge strane, knez Miloš je dao da ga izbatinaju Konstantina Nikolajevića jer nije sudio po njegovoj volji.
Jedrenski mir nakon Rusko-turskoga rata sklopljen je 14. septembra 1829. Deo sporazuma odnosio se i na Srbiju, tako da se Osmansko carstvo obavezivalo da će ispuniti Akermansku konvenciju i da će Srbiji vratiti šest otrgnutih nahija. Knez Miloš je odmah na te vesti 23. septembra 1829. poslao Đorđa Protića i Avrama Petronijevića na pregovore u Carigrad. Njihov zadatak je bio da traže komesara sa kojim će se vratiti i da se izvede obeležavanje granica. Trebali su i da traže Dunavske ade.
Miletina buna
Po povratku iz Carigrada Protić je nastavio da radi u sudu sve do 1834. Bio je ogorčen na kneza Miloša jer ga je 1827. kaznio batinama, pa se priključio organizatorima Miletine bune. Organizator zavere bio je Stojan Simić. Srce pokreta činili su Avram Petronijević, Mileta Radojković, Đorđe Protić i Ranko Majstorović. Bio je jedan od najradikalnijih, tako da su Stojan Simić i on tražili da se Miloš zbaci i da se za kneza uzme njegov sin. Međutim, ostali zaverenici su bili umereniji. Miletina buna izbila je u januaru 1835. i naterala je kneza da pristane na Sretenjskoj velikoj narodnoj skupštini, koja je donela Sretenjski ustav.
Beg u Zemun i povratak
Nakon proglašenja ustava postao je član Državnoga saveta, ali kako je ustav brzo suspendovan tako se i okončalo članstvo u Savetu. Postavljen je za predsednika suda beogradskoga okruga. Zbog jedne krivo dosuđene presude druge sudije su se digle protiv njega, pa je knez Miloš odredio komisiju da utvrdi da li je stvarno pogrešio. Pošto je komisija utvrdila da je pogrešio, knez Miloš ga je premestio i odredio za predsednika požarevačkoga suda, ali on nije hteo da ode u Požarevac, nego je marta 1836. pobegao u Zemun. Turskoj i ruskoj diplomatiji dostavljao je peticije protiv kneza. Otišao je i u Rusiju da se žali ruskom caru na nezakonitu kneževu vladavinu. Dok je boravio u Bukureštu knez je tražio od ruskih vlasti da ga proteraju. U emigraciji je napisao spis „Obraz knjaza Miloša i njegovog vladanja”, u kome je opisivao Miloševu samovolju i nestalan položaj činovnika u Miloševoj službi. U Srbiju se vratio tek nakon dolaska kneza Dolgorukoga u oktobru 1837. i tada je imenovan za predsednika okružnoga suda u Šapcu.
Predsednik Vlade
Posle toga postao je član Zakonodavne komisije. Kada je Avram Petronijević zbog ustava otišao 20. aprila 1838. u Carigrad knez Miloš ga je umesto Avrama postavio kao zastupnika kneževoga predstavnika (vršioca dužnosti predsednika vlade). Nakon donošenja Turskoga ustava Protić je 26. februara 1839. postavljen za ministra unutrašnjih poslova. Do toga vremena bio je među vodećim opozicionarima, a tada je po vlastitom priznanju prešao na suprotnu stranu. Nakon abdikacije kneza Miloša ostao je ministar unutrašnjih poslova i za vreme Namesništva. Kada je knez Mihailo došao na vlast Đorđe Protić je 15. maja 1840. postavljen za predsednika Vlade Kneževine Srbije (kneževoga predstavnika) i ministra spoljnih poslova. Na tom položaju ostao je sve do smene kneza Mihaila, tj. do 7. septembra 1842. Uz predsedničko zvanje 28. juna/10. jula 1841, dobio je i čin đeneral-majora, mada nije bio vojno lice. Kneginja Ljubica Obrenović i on su dali podršku Jevremu Obrenoviću da pobuni više nahija protiv kneževih tutora Tome Vučića i Avrama Petronijevića i načina na koji su to postali, pa je zbog toga sazvana Velika Narodna skupština, na kojoj je traženo da ustavobraniteljske vođe napuste Srbiju. Zameralo mu se da je režimu kneza Mihaila samo stvarao neprijatelje i da je velikim delom zaslužan za njegov pad. Došao je u sukob sa Tomom Vučićem, Avramom Petronijevićem, pa čak i sa Jevremom Obrenovićem. Čak je i Porta tražila da se Protić smeni.
Izbeglištvo i smrt
Sa knezom Mihailom je napustio Srbiju i otišao u Nemačku. Kada je Majska skupština održana 13. maja 1848. proglasila Srpsku Vojvodinu Protić je bio izabran u Glavni odbor Srpskog narodnog pokreta. U izbeglištu se bavio pisanjem svojih memoara. Takođe je preveo i u Novom Sadu štampao knjigu „Ustanak grčki od početka (1821) do Bitke pod Navrinom (1827)”. Kada se ponovo 1857. vratio u Srbiju, dobio je penziju. Umro je 25. novembra/7. decembra 1857. godine i sahranjen je na Tašmajdanu, pored Crkve Svetog Marka.
Jasenik (Konjic)
Jasenik je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Konjic koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 410 stanovnika.
Castellaro, Campobasso
Castellaro je naselje u Italiji u provinciji Campobasso, u regiji Molise.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 24 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 547 m.
Rogojel, Săcuieu
Rogojel je naselje u Rumuniji u okrugu Kluž u opštini Săcuieu.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 870 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 992 m.
Palmira (razvrstavanje)
Palmira ima više značenja:
Asimilatorna nitratna reduktaza
Asimilatorna nitratna reduktaza se može odnositi na
Jinan
Jinan čita se Đinan (kineski: 济南) je administrativni centar kineske provincije Shandong od 2 798 000 stanovnika (prema procjeni iz 2007.).
Poggio ai Grilli, Firenze
Poggio ai Grilli je naselje u Italiji u provinciji Firenze, u regiji Toscana.
Jinan
Geografske karakteristike
Jinan se prostire od sjevernih obronaka planine Tajšan, sve do plodne doline rijeke Žute rijeke, koja je velika prometnica tog dijela Kine.
Poggio ai Grilli, Firenze
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 29 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 144 m.
La Bebelama (razvrstavanje)
La Bebelama ima više značenja:
Teiușu, Izvoarele
Teiușu je naselje u Rumuniji u okrugu Đurđu u opštini Isvoarele.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 324 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 85 m.
Skokomish, Washington
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 617, što je 1 (0,2 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Julie Heldman
Julie Heldman (8. decembar 1945 - ) je američka teniserka jevrejskog porijekla, koja je tokom karijere osvojila 22 profesionalna naslova, a godine 1969. bila na 5. mjestu najbolje rangiranih teniserki svijeta. Na Makabejskim igrama 1969. je osvojila tri zlatne medalje.
Odrasla je u teniskoj porodici. Otac joj je bio Julius Heldman, juniorski prvak i jedan od vodećih američkih amaterskih tenisera 1930-ih i 1940-ih; majka joj je bila izdavačica World Tennisa Gladys Heldman.
Sudjelovala je i na Olimpijskim igrama 1968. u Ciudad de Mexico, gdje je tenis bio demonstracijski sport, i gdje je osvojila zlatnu, srebrnu i brončanu medalju.
Pätow-Steegen
Petov-Štegen je opština u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ludvigslust. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 396 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13054086.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Ludvigslust Petov-Štegen se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Ludvigslust. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 35 metara. Površina opštine iznosi 10,7 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 396 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 37 stanovnika/km².
Klasa C GPCR
Klasa C G protein spregnutih receptora su klasa receptora koja obuhvata metabotropne glutamatne receptore  i nekoliko drugih receptora.
Sunrise, Alaska
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 18, što je 0 (0,0 %) stanovnika više nego 2000. godine.
La Peñita, Mainero
La Peñita je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tamaulipas, u opštini Mainero.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 22 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 359 m.
Jošanica (Konjic)
Jošanica je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Konjic koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 226 stanovnika.
Double Back (NCIS)
Sopstvenim stopama (11. deo) je 247. epizoda američke kriminalističke TV-serije NCIS, premijerno prikazana na programu mreže CBS 14. januara 2014. godine.
Ḩaşīb Yāsīn, Taiz
Ḩaşīb Yāsīn je naselje u Jemenu u pokrajini Taiz.
Double Back (NCIS)
Radnja epizode prikazuje kako, u pokušaju da nađu teroristu Parsu, Gibs i ekipa pronalaze jednog od Parsinih ljudi koristeći dokaze iz krađe bespilotne letelice iz epizode "Lančana reakcija (1. deo)" dok se MekGi ostao da se bori da bi prevazišao ono što se desilo na večeri gala dodele crnog pojasa. Dok ekipa omanjuje da uhvati Parsu, oni dobijaju trag o tome gde bi mogao da bude. U međuvremenu, MekGi se poverava Gibsu da je Dilajla ostala nepokretna u toku napada, ali i da je odlučan da ostane uz Dilajlu.
Ḩaşīb Yāsīn, Taiz
Prema proceni iz 2012. u naselju je živelo 1 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 732 m.
Huerta Matilde, Arteaga
Huerta Matilde je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Coahuila, u opštini Arteaga.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 4 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2100 m.
El Olmo, Mexquitic de Carmona
El Olmo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi San Luis Potosí, u opštini Mexquitic de Carmona.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 254 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2139 m.
Palmita (razvrstavanje)
Palmita ima više značenja:
Трнавац
Трнавац се може односити на
Familia Paredes Landa, Ensenada
Familia Paredes Landa je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Baja California, u opštini Ensenada.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 14 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 14 m.
La Becerrera (razvrstavanje)
La Becerrera ima više značenja:
La Bejuquera (razvrstavanje)
La Bejuquera ima više značenja:
Димитрије Миленковић
Димитрије "Мита" Миленковић (26. октобар 1935) је један од најпознатијих књижевника из Ниша, и угледно име у савременој српској поезији, који од 1953. објављује поезију приче и есеје у најзначајнијим часописима. Превођен је на више од једанаест светских језика и заступљен у бројним антологијама многих земаља Европе.
Живот
Димитрије Миленковић рођен је 26. октобра 1935. у Нишу, у породици познатог нишког трговца Драгутина Миленковића. Основно школовање заврио је у школи „Вожд Карађорђе“‚ а средње у гимназији „Стеван Сремац“ у Нишу. На филолошком факултету у Београду дипломирао је југословенску и светску књижевност. По завршетку студија у Београду враћа се у Ниш где се бавио културом у широком значењу те речи. Њоме се Миленковић бавио као новинар, као критичар и есејиста, као уредник, као организатор и као функционер. Прво као новинар а од 1960. и као руководилац на дужности главног уредника „Гласа омладине“, уредника културне рубрике „Народних новина“, директора издавачке куће „Градина“ и Народног позоришта у Нишу.
Миленковић је све време и активни учесник у многим културним подухватима у Нишу, као председник Одбора за међународну културну, просветну и научну сарадњу Скупштине града Ниша, Секције Удружења књижевника Србије за Нишавски и Јужноморавски регион, уметнички директор Књижевне колоније у Сићеву, дугогодишњи члан Савета и редакције часописа „Градина“. Стални је члан жирија од оснивања Фонда „Дејан Манчић“ 2000. године. „Међутим интимна и трајна, како се сада показује, и истинска његова преокупација била је и остала поезија“.
Живи и ствара у родном Нишу, у срећном браку са супругом Слободанком (Данком) са којом има ћерке Тамару и Биљану.
Дело
Књижевна дела Димитрија Миленковића трају скоро шест деценија, од првих објављених песама 1953. године; „Радост“ „Каскаде“ „Лепота“, „Песма“. Своју прву самосталну збирку песама, бирајући самокритички сам сваку песму, Миленковић је припремао читаву једну деценију. Била је то „Припитомљена светлост“ у издању нишког књижевног друштва "Нестор Жучни". Од тада кроз преко више од седамнаест објављених књига може да се прати како је стваралачка фигура овог књижевника расла смирено, доследно и естетски осмишљено, све до угледног и савременог представника српске поезије. За собом има и богату библиографију са преко хиљаду библиографских јединица, махом књижевног карактера.
Миленковић располаже изузетним и драгоценим даром за претакање поетских слика у мисао, што је био један од најзначајнијих разлога да његова поезија скоро шест деценија траје не само у српском језику (на коме он ствара) већ и у једанаест светских језика у које је преточена. Његова дела су превођена и објављивана у бројним антологијама у Француској, Италији, Бугарској, Русији, Грчкој, Хрватској и многим другим земљама. У издавачким кућама у Нишу, Београду, Загребу, Барију објављено је и преко петнаест Миленковићевих књига. Аутор је више антологијских избора поезије, коаутор Сабраних дела Бранка Миљковића и књиге његових раних песама „Похвала свету“.
Миленковићеву поезију понекад није лако одгонетнути као и тајну његовог сложеног певања, мишљења, вибрације стиха и сложеност стилских фигура што најбоље илуструје италијански критичар Енрико Бањата:
Сви они који више деценија уназад прате литерарна догађања у Србији, могли су да примете да:
Миленковић и у другој деценији 21. века и даље наставља да ради и претаче у тишини родног Ниша, своје вредно поетско здање које ће нас још много година пленити префињеним ткањем мисли, осећања и многобројним визијама.
Награде и признања
Миленковић је добитник бројних награда и признања од којих су најзначајнија;
Perlin
Perlin je opština u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 91 opštinskog središta okruga Nordvestmeklenburg. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 380 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13058079.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Nordvestmeklenburg Perlin se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Nordvestmeklenburg. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 45 metara. Površina opštine iznosi 13,4 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 380 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 28 stanovnika/km².
Hidroksilaminska reduktaza
Termin Hidroksilaminska reduktaza ima više značenja.
Fiorano al Serio, Bergamo
Fiorano al Serio je naselje u Italiji u provinciji Бергамо, u regiji Ломбардија.
La Belleza (razvrstavanje)
La Belleza ima više značenja:
Camaleón, Arandas
Camaleón je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Arandas.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 17 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2043 m.
Jankovići
Jankovići je naselje u opštini Cetinje u Crnoj Gori. Prema popisu iz 2003. bilo je 21 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 28 stanovnika).
Demografija
U naselju Jankovići živi 12 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 32,5 godina (26,7 kod muškaraca i 40,3 kod žena). U naselju ima 5 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 4,20.
Ovo naselje je u potpunosti naseljeno Crnogorcima (prema popisu iz 2003. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.
Crkva svetog Ilije u Puračiću
Crkva svetog Ilije u Puračiću je na području opštine Lukavac, Bosna i Hercegovina i pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi, Eparhija zvorničko-tuzlanska. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH koji sačinjavaju: ikonostas sa 14 ikona na platnu, crkveni tron sa kompozicijom sv. Save, i ikona Ilijinog uzlaska na nebo u ognjenim kolima, te drveni krst.
Historija
Prva drvena pravoslavna crkva u Puračiću sagrađena je 1881. godine. Nakon toga, 1895. godine se započelo sa gradnjom nove crkve na pristupačnijem ravničarskom dijelu Puračića, ispod Čaršije prema rijeci Spreči. Završena je 1903. godine. U vrijeme ratova bila je djelimično oštećivana, ali je zadržala izvornu autohtonost
Opis
Pripada tipu jednobrodnih crkava sa zvonikom, zidanih sitnom ciglom - opekom. Ima pravougaonu osnovu dimenzija 18,80 m x 11,70 m. U osovini crkve, koja je orijentirana u pravcu istok - zapad, sa zapadne strane, nalaze se zvonik i apsida tako da je ukupne dimenzije crkve, 25,70 m x 11,70 m. Visina do sljemena dvovodnog krova iznosi 12,20 m, a visina tjemena zvonika iznosi 18,50 m.
Casali Pitassi, Udine
Casali Pitassi je naselje u Italiji u provinciji Udine, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 21 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 88 m.
Parco Simone, Napoli
Parco Simone je naselje u Italiji u provinciji Napoli, u regiji Campania.
Săcuieu, Săcuieu
Săcuieu je naselje u Rumuniji u okrugu Kluž u opštini Săcuieu.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 666 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 620 m.
Крупац (Пирот)
Крупац је насеље у Србији у општини Пирот у Пиротском округу. Према попису из 2002. било је 1444 становника (према попису из 1991. било је 1635 становника).
Демографија
У насељу Крупац живи 1213 пунолетних становника, а просечна старост становништва износи 45,0 година (42,3 код мушкараца и 47,9 код жена). У насељу има 443 домаћинства, а просечан број чланова по домаћинству је 3,26.
Ово насеље је великим делом насељено Србима (према попису из 2002. године), а у последња три пописа, примећен је пад у броју становника.
La Ceiba, San Pedro Tapanatepec
La Ceiba je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Pedro Tapanatepec.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 5 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 61 m.
MCAD
Termin MCAD ima više značenja.
Maria Bueno
Maria Esther Andion Bueno (São Paulo, 11. oktobar 1939 - 8. jun 2018) je bivša brazilska teniserka koja je 1960-ih osvojila 19 Grand Slam naslova (7 pojedinačnih 11 u ženskim i 1 u miješanim parovima).
Godine 1978. je uvrštena u Međunarodnu tenisku kuću slavnih.
Palo Alto (razvrstavanje)
Palo Alto ima više značenja:
Biohemijska kaskada
Biohemijska kaskada je serija hemijskih reakcija u kojima se produkti jedne reakcije konzumiraju u sledećoj reakciji. Postoji nekoliko važnih biohemijskih kaskadnih reakcija u biohemiji, što obuhvata enzimske kaskade, kao što su koagulaciona kaskada i sistem komplementa. Kaskade prenos signala koje ultimatno omogućavaju električnim potencijalima da prenose kroz nerve do mozga, gde se oni interpretiraju kao signali u procesima kao što su vid i miris.
Palo Amarillo (razvrstavanje)
Palo Amarillo ima više značenja:
La Bellota (razvrstavanje)
La Bellota ima više značenja:
Jeremy Kemp
Edmund Jeremy James Walker (3. februar 1935 - 19. jul 2019), poznat po profesionalnim imenom Jeremy Kemp, bio je engleski glumac čija su specijalnost bile uloge aristokratskih negativaca.
Al Mashrafah, Taiz
Al Mashrafah je naselje u Jemenu u pokrajini Taiz.
Prema proceni iz 2014. u naselju je živelo 1 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 724 m.
Oak Hill, Michigan
Ouk Hil je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Mičigen.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 569.
Pizzelle, Benevento
Pizzelle je naselje u Italiji u provinciji Benevento, u regiji Campania.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 62 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 766 m.
La Bendición (razvrstavanje)
La Bendición ima više značenja:
Das Lied der Ströme
Das Lied der Ströme je istočnonjemački crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1954. godine u režiji grupe sineasta na čelu sa Jorisom Ivensom. U filmu se prikazuje radnički pokret u tadašnjem svijetu kroz prizmu djelatnosti na šest velikih svjetskih rijeka: Volgi, Mississippiju, Gangesu, Nilu, Amazonu i Yangtze Yangtzeu. Film je napravljen u jeku Hladnog rata, i imao je snažan propagandni naboj, nastojeći publiku uvjeriti kako je položaj radničke klase u socijalističkim državama Istočnog bloka kao što su SSSR i NR Kina bolji nego u kapitalističkim državama Zapadnog bloka. U filmu su sudjelovala neki od najistaknutijih umjetnika i književnika svog vremena - muziku je napisao ruski kompozitor Dmitrij Šoštakovič, stihove za pjesme napisao Bertolt Brecht, a pjevao Ernst Busch, a naraciju je pružio afroamerički pjevač i glumac Paul Robeson.
Stefan Marković (političar)
Stefan Marković (Zemun, 26. decembar 1804. – Beč, 29. novembar 1864) je bio srpski političar i član Društva srpske slovesnosti.
Biografija
Osnovnu školu završio je u Zemunu 1815, gimnaziju u Sremskim Karlovcima 1821. Studirao je na univerzitetu u Austriji, 1834. je prešao u Srbiju 1834. Prvo je bio pisar suda u Kragujevcu 1834, a od 1835. je član Vlade i sekretar kancelarije predsednika Vlade od 1835.
Direktor Kneževe kancelarije postao je 28. septembra 1837, a glavni sekretar Sovjeta vlade 1839. Bio je član Sovjeta od 1842. do 1857. godine. Imenovan je 27. maja 1842. za prvog člana Društva srpske slovesnosti (preteča Akademije), a njegov predsednik bio je od 1854. do 1857. godine
Marković je bio ministar pravde i prosvete od 21. decembra 1854. do 29. maja 1856. i od 16. septembra 1856. do 19. juna 1857. Bio je vršilac dužnosti ministra inostranih dela od 29. maja do 16. septembra 1856, a ministar inostranih dela od 19. juna 1857. do 31. marta 1858. Posle povratka kneza Miloša u Srbiju napustio je zemlju.
Umro je u Beču 1864. godine. Njegovi unuci po kćerki udatoj za advokata Jovana Popovića su Bogdan Popović i Pavle Popović. Sestrić mu je bio Andra Nikolić.
El Hueso, Tancítaro
El Hueso je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Michoacán, u opštini Tancítaro.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 26 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1363 m.
Palo Bendito (razvrstavanje)
Palo Bendito ima više značenja:
Family (Star Trek: The Next Generation)
Family je bila jedina epizoda serije u kojoj se ne pojavljuje lik Date, a odlikovao ju je nizak budžet. Scenario je zamišljen kao prilika da se zaplet nasloni na zaplet prethodne epizode The Best of Both Worlds, prije svega kroz prika Picarda kako se suočava sa traumama nakon iskustva s Borgovima. Kritičari su kasnije izuzetno hvalili epizodu, prije svega Stewartovu glumu u scenama u kojima se Picard suočava s bratom.
Picher
Piher je opština u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ludvigslust. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 700 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 13054087.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Ludvigslust Piher se nalazi u saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija u okrugu Ludvigslust. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 55 metara. Površina opštine iznosi 39,1 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 700 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 18 stanovnika/km².
Respiratorna nitratna reduktaza
Termin Respiratorna nitratna reduktaza ima više značenja.
Istorija Ozrena
Несумњиво је да је у предисторијско и средњовјековно доба овдје било живота, као што је то било у сусједству, преко ријеке Босне и Спрече (локалитети Нови Шехер и околина Добоја). Крај обилује многим градинама, што упућује на предисторијске трагове; такође је много и црквина, а што опет казује да је ријеч о остацима из римског доба.
У селу Градина, један локалитет се зове Црквина, а вис у непосредној близини Градић, засеок села Боровци се, такође, зове Црквина. На једном од брда изнад Стога су остаци утврђења Града (Градине), непосредно под Градом је Пазариште, а близу су и Каурско брдо и Градац. У Гостовићу је Каурско гумно, а поред Грабовачког потока Градина; мјесто у селу Кућице зове се Старо Градиште, а ту је, такође, вис Градац.
Многе су старине овога краја за које се може рећи да су из Средњег вијека; то су, углавном, гробља са стећцима. Само је на једном стећку (Село Бановићи) сачуван натпис.
Стећке, као свједоке тога времена, налазимо на цијелом простору Озрена, Возуће и Гостовића. Народ их обично зове "мрамор", а приписује их Грцима, Чифутима или дивовима. Вјерује се да је Грке из ових крајева отјерала дугогодишња зима. Оваквих гробаља има у селу Бакотићу, на Ђералском брду их је већи број, има их у Доњој Пакленици на више мјеста, налазимо их у Шеварлијама, затим код школе у Доњем Раковцу, на молитвишту у Горњој Бријесници, на Поцјелову, у Гостовићу и још на многим другим локалитетима.
Да имена појединих насеља овога краја потичу из далеке прошлости говори нам назив врела Перун испод планине Озрен, који је, по свему судећи, преузет из старословенске митологије. Два насеља испод сјеверне падине Озрена зову се Какмуж и Бољанић, оба назива постоје у источној Херцеговини, што највјероватније упућује на стари завичај овдашњег становништва.
Backus, Minnesota
Bakus je grad u američkoj saveznoj državi Minesota.
Istorija Ozrena
У долини Криваје, у насељу Хрге, нађени су бронзани предмети, којима се потврђује да су још у прадавна времена ови простори били насељени становништвом са високим степеном материјалне културе. Много је предања и легенди, које предио везује за старине. Такво је и предање о имену планине Клек у Гостовићу, које се доводи у везу са временом чувене Марије Терезије.
Backus, Minnesota
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 250, što je 61 (-19,6 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Istorija Ozrena
Легенда, наиме, говори да је таква валичина, као што је аустријска царица клекла задивљена љепотом крајолика, и тако оста Клек. И назив планине Удрим потиче из предсловенског доба.
Прве поуздане вијести о приликама у овоме крају су из 16. вијека. Године 1503. у турско-угарском уговору о миру помиње се Маглај, као важније утврђење на турској страни, из чега се може закључити да је Маглај, као град постојао и раније. Од тада, Маглај се помиње као важније мјесто и управно средиште.
Из поменутога времена су и прве вијести о маглајским Србима. Фердинанд Харбсбуршки, као угарски краљ, спремао се 1529. године за рат против Турака, те је тражио ослонца код домаћих народних вођа да се и они дигну, обећавајући им награду. Тако је он тада писао и Жарку од Маглаја, и Јурашину од Жепча, и неком војводи Хасану. Да ли су Жарко и његови Срби били потомци каквих скорашњих досељеника, које су тек довели Турци, или су били представници старог, аутохтоног становништва, о томе се поуздано не може ништа рећи.
Срби су у 16. вијеку у овом крају били многобројнији и напредни, те у другој половини вијека подижу манастир Озрен, а у његовој даљој околини и манастире Возућу и Гостовић. У натпису о грађењу манастира Озрен 1587. године сачувано је име попа Јакова, који је био од племена Марића, о којима, иначе, нема више трагова. Срба из 16. вијека временом је нестајало; исељивани су и страдали у епидемијама и ратовима, а на њихова мјеста су долазили други, тако да међу данашњим становницима највјероватније уопште нема старосједилаца.
Krajkovići (Konjic)
Krajkovići su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Konjic koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 14 stanovnika.
Istorija Ozrena
десно|мини|Положај планине Озрен
Poggio al Topo, Firenze
Poggio al Topo è in Italia, in provincia di Firenze, nella regione Toscana.
Săbăreni, Săbăreni
Săbăreni je naselje u Rumuniji u okrugu Đurđu u opštini Săbăreni.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 2600 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 100 m.
Poggio al Topo, Firenze
Secondo una stima del 2020, ci sono circa 70 abitanti. Si trova ad un' altitudine di 159 m.
Höfn
Höfn ili Höfn í Hornafirði zvan i Hornafjardarbaer je Islandski grad i općina od 1 690 stanovnika.
Geografske karakteristike
Höfn leži na jugoistoku Islanda, na obalama fjorda Hornafjörður, udaljen 474 km istočno od Rejkjavika. Grad se smjestio na poluotoku, unutar zatvorene lagune, na mjestu gdje uski prirodni kanal vodi na otvoreno more. On je jedna od rijetkih luka u tom dijelu Islanda, čije su obale tu potpuno nepristupačne.
Njegovo ime - Höfn zapravo znači luka, ali se općina između 1994. - 1998. inače zvala - Hornafjarðarbær. Luka Höfne nije baš idealna jer u nju treba vrlo pažljivo uplovljavati da se ne nasuka na pličine. Pa joj je potrebno jaružanje, da se iskopa nagomilani pijesak i blato ispred luke, iako ulazni kanal ima minimalnu dubinu od 6 do 7 metara, ali ga treba vrlo pažljivo naciljati, jer je laguna ispred luke posuta niskim plitkim otočićima koji se za visoke plime uopće nevide. Tokom zime je zaleđena, pa je neupotrebljiva.
Historija
Taj kraj i fjord je naseljen već više vijekova ribarima, ali je naselje Höfn počelo izrasti 1897. kad je Ottó Tulinius, tu otvorio trgovinu, ipak je sporo raslo pa je tek - 1988. dobilo status grada.
Znamenitosti
Atrakcija grada je najveći evropski glečer - Vatnajökull koji se nalazi u istoimenom nacionalnom parku i rezervat prirode -Skaftafell, koji se nalaze prema sjevernoj unutrašnjosti.
Melodie des Herzens
Melodie des Herzens je njemački film snimljen 1929. u režiji Hannsa Schwarza, najpoznatiji kao prvo zvučno ostvarenje studija Universum Film AG (UFA) i prvi od tzv. operetnih filmova karakterističnih za njemačku i srednjoevropsku kinematografiju 1930-ih.
Radnja je smještena u Budimpeštu u doba Austro-Ugarske. Protagonist je mladi husarski oficir koga porodica želi oženiti za kćer bogatog posjednika, dok on voli siromašnu djevojku koja je prisiljena zaposliti se kao zabavljačica u varijeteu. Melodie des Herzens je originalno započet kao nijemi film, ali je UFA, suočena sa konkurencijom koju su predstavljali hollywoodski i drugi zvučni filmovi, odlučila usred produkcije prebaciti se na zvuk. Time je, s druge strane, dobijena prilika da se u film ubace popularni muzički brojevi. Melodie des Herzens je postigao veliki uspjeh, a kao i mnogi filmovi tadašnjeg doba je postao "višejezičan", odnosno snimljen je u još tri verzije različita tržišta - Melody of the Heart za englesko, Mélodie du cœur za francusko i Vasárnap délután za mađarsko govorno područje.
Istorija Ozrena
Мало је вијести о збивањима из 17. вијека, али их ипак има, а оне нам говоре о тадашњим етничким приликама. Године 1609. довршено је живописање манастира Озрен, што је веома скуп посао, а то свједочи да је крај тада био богат и напредан. Манастир је, заједно са цијелом околином, живио у благостању до аустроугарског рата 1683. - 1699. године, који ће тешко погодити цијели крај. Из тог времена је помен на род Комненовића, који је одселио у Топлу (Бока), гдје је стигао преко Бањана.
Значајан утицај на националну структуру имали су и аустро-турски ратови 1716. - 1718. и 1736. - 1739. године. Током ових ратова Аустријанци су два пута освајали Маглај. Најзначајнија епизода у рату 1683. - 1699. године била је провала аустријске војске под принцом Еугеном Савојским долином Босне до Сарајева 1697. године. Повлачењем из Босне, принц је са собом повео многе католике, који су полагали велике наде у успјех аустријске војске и помагали је, те су се тиме замјерили Турцима.
Мањих сеоба из Босне било је већ почетком поменутих ратова, а текле су према Далмацији, Славонији, Срему и Бачкој. Сеобом из 1697. године католика из долине Босне је, углавном, нестало (остала је само једна породица Антоловића на Вису изнад Бакотића). Вијести из тога времена су ријетке и штуре, али судећи по чињеници да су страдали многи манастири, како православни, тако и католички, на ширем простору, може се без сумње рећи да је ријеч о тешком и нестабилном периоду. Док се број хришћана, уопште, смањивао, број муслимана се осјетно повећавао. Пошто је Турска изгубила Угарску и Славонију, из тих земаља муслимани су се повлачили у Босну, а многи од њих су населили села око ријеке Босне, Криваје и Спрече. Једини поуздан податак из тога доба је о селу Маглајани и Лијевче пољу, које се помиње под тим иманом 1718. године. По једном опису Босне из 1716. - 1718. године Маглај је невелика тврђава и има пограђе од око 50 кућа, на планини Озрену је истоимени манастир, планина је густо насељена и то углавном православним живљем, а помињу се и манастири Возућа и Гостовић.
Током 17. вијека, а послије поменутих ратова, није било већих ратних страдања, али су епидемије куге затирале многа огњишта. Босну је куга у 18. вијеку походила неколико пута. Народно предање говори да су Српска Рјечица и Трбук прије куге била муслиманска насеља, а да су муслимани из Доње Пакленице одселили у село Шије, преко Босне. Тада је, вјероватно, страдало и српско становништво на Озрену, неки су одселили, а неки изумрли, али ипак није дошло до нарушавања етничке структуре, јер су и новонасељени били православци из Старе Херцеговине. Међу озренским Србима уопште нема старосједилаца, ријетки су родови, који о себи и мисле да су странци, а њихове тврдње су нејасне. И најбоље очувана предања о поријеклу не сежу дубље од 18. вијека.
Манастири на Озрену
Манастир у Возућој се у писаним изворима први пут јавља 1617. године, а из тог времена је, са обзиром на начин градње, вјероватно и манастир Гостовић. Пошто манастир Возућа датира из прве половине 17. вијека, за очекивати је да је у то доба у његовој околини било и већих насеља. Из тог времена је и легенда о Клисур Војводи, чије име се везује за горе и тјеснаце Возуће и Гостовића, и о његова два сина Жеравици и Пламеници, који су туда четовали, пресретали Турке, бранили слабе и нејач, а често долазили у сукоб са придошлицама због дјевојака. Са обзиром да су по стилу и начину градње овдашњи манастири веома слични, њихов настанак везује се за српског краља Драгутина Немањића, тадашњим владаром жупе Усора и Соли. Иако је у народу остало ово тумачење, постоји велика вјероватноћа да су мит о Немањићима донијели са собом досељеници из Старе Херцеговине.
San Moisè
Chiesa di San Moisè ili San Moisè Profeta je barokna venecijanska crkva u sestieru San Marco na istoimenom trgu (Campo San Moisè). San Moisè je jedna od većih venecijanskih crkava koja ima status parohijalni status.
Metabotropni glutamatni receptor
right|mini|[[Fluorescentna mikroskopija|Fluorescentna mikrografija ćelija koje izražavaju mGluR1 obeležen sa zelenim fluorescentnim proteinom ]]
Istorija Ozrena
Манастири на Озрену
Послије 1628. године нема никаквих помена о Возућој све до почетка 18. вијека. У то вријеме је живјело у манастиру у Возућој много калуђера, који су обрађивали много земље. Њихов посјед сачињавала су насеља Возућа, Миљевићи, Вуковине и Осјечани. У Осјечане су доселили муслимани, у Вуковинама су, такође, живјели муслимани, али послије куге су се населили православци. Становници тих села су рано прешли на ислам да би се ослободили намета.
La Bienvenida (razvrstavanje)
La Bienvenida ima više značenja:
San Moisè
Umjetnička djela
Baroknu fasadu je projektirao i izveo 1668. Alessandro Tremignon, donacijom bogatog venecijanskog patricija Vincenza Finija, čija se bista i danas kroči iznad glavnog ulaza u crkvu. Unutrašnjost crkve ukrašena je slikama i skulpturama iz 17. i 18. vijeka, od kojih se ističu Pranje nogu Tintoretta i Posljednja večera, pripisana Palma Mlađem. Monumentalni barokni oltar rad je kipara Heinricha Meyringa i slikara Michelangela Morlaitera. U crkvi je pokopan škotski bankar John Law (1671–1729) poznat kao osnivač francuske Banque Générale, te Compagnie du Mississippi koji se nakon niza financijskih debakla po Americi skrasio u Veneciji i tu umro.
Metabotropni glutamatni receptor
Metabotropni glutamatni receptor, ili mGluR, je tip glutamatnog receptora koji su aktivni putem indirektnog metabotropnog procesa. Oni su članovi klase C G protein spregnutih receptora, ili GPCR receptora. Poput svih glutamatnih receptora, mGluR receptori vezuju glutamat, jednu aminokiselinu koja funkcioniše kao pobuđujući neurotransmiter.
Istorija Ozrena
Манастири на Озрену
Послије пропасти манастира, манстирска земља је неко вријеме била без господара, док је није присвојио Сефер-паша из Црне Ријеке, а потом је дошла у руке Осман-паше Градашчевића, а затим је 1891. године била продана сарајевским агама Ћомари и Софтићу.
Metabotropni glutamatni receptor
Funkcija i struktura
mGluR receptori izvode različite funkcije u perifernom i centralnom nervnom sistemu. Na promer, oni učestvuju u učenju, memoriji, anksioznosti, i percepciji bola. Oni su nađeni u pre- i postsinaptičkim neuronima u sinapsama hipokampusa, malog mozga, i moždanoj kori, kao i drugim delovima mozga i u perifernim tkivima.
Istorija Ozrena
Манастири на Озрену
Госотовићки манастир и живот око њега су помињани још 1716. - 1718. године. Убрзо иза тога манастир је пропао, што је вјероватно била последица крупнијих промјена у Турској царевини крајем 17. вијека и почетком 18. вијека и великих страдања, која су тада задесила хришћане у Босни.
Metabotropni glutamatni receptor
Funkcija i struktura
Poput drugih metabotropnih receptora, mGluR receptori imaju sedam transmembranske domene koji idu od jedne do druge strane ćelijske membrane. Za razliku od jonotropnih receptora, metabotropni glutamatni receptori nisu jonski kanali. Oni aktiviraju biohemijsku kaskadu, što dovodi do modifikacije drugih proteina, na primer jonskih kanala. To dovodi do promena u sinaptičke pobudljivosti, za na primer presinaptičku inhibiciju neurotransmisije, ili modulacije i čak indukcije postsinaptičkog responsa.
Klasifikacija
Osam tipova mGluR receptora je poznato. Oni se obeležavaju sa mGluR1 do mGluR8 ( do ), i dele se u grupe I, II, i III. Receptorski tipovi su definisani na osnovu receptorske strukture i fiziološke aktivnosti. mGluR receptori se dalje dele u podtipove, kao što su mGluR7a i mGluR7b.
Istorija Ozrena
Манастири на Озрену
Последње српско становништво Озрена, Возуће и Гостовића углавном се населило из Херцеговине и Црне Горе. То је, углавном, тачно, ако се и за досељенике из Врховине (околина Јајца и Котор Вароши) узме да су старином Херцеговци и Црногорци. Тих досељеника има на западним падинама Озрена.
Манастир Светог Николе на Озрену је центар вјерског и духовног живота Срба у сливу средњег тока ријеке Спрече и подручја планине Озрен. Први писани податак о садашњој цркви манастира Озрен потиче из 1587. године. Радови на грађи ове цркве, која по својим архитектонским особинама припада шеснаестом вијеку, почели су вјероватно послије 1557. године када је, доласком патријарха Макарија Школовића на престо српске патријаршије у Пећи, успостављено нормално организационо стање у српској цркви и почела обнова цркава и манастира.
Становништво Озрена и њихово поријекло
Након што је опустио манастир Возућа, нестало је и православног живља из његове околине, а на његово мјесто су се досељивали муслимани из тузланског краја (у села Доња Госовица, Рибница и Осјечани). Ово је условило крупне промјене; некадашња православна манастирска села Осјечани и Вуковине постала су у цјелости муслиманска. Православце су из Госовице, такође, протјерали муслимани, а они пријеђоше у Баре. У насељу Кућице (Гостовић) такође су се населили прогнаници из Возуће. На Капетановом брду, са десне стране Криваје, досељавали су се православци из Подкочарина у Возућој.
Док су се једни селили, други су долазили, тако да је у Возућој и ближој околини било досељеника из Херцеговине и Бања Луке. Село Предрази је прије куге, послије које су остале само двије куће, било муслиманско, па су аге и бегови у опустјело село насељавали православце са свих страна. У Возућој се одржало и нешто старога становништва.
Напуштање и рушење манастира Гостовић није било нити посљедица, нити узрок расељавања, нити је пореметило структуру становништва, као што је био случај са Возућом.
Православно становништво се одржало и ојачало новим досељеницима из Херцеговине и других области. Временом је досељеника било све више, па су превладали гостовићким простором.
Родови поријеклом из Црне Горе и Херцеговине чинили су више од половине укупног становништва Озрена, Возуће и Гостовића, мада нису сви директно овамо долазили, него послије краћег или нешто дужег задржавања на другим просторима.
Релативном удаљавању од старозавичајних обичаја кумовала је већа удаљеност, као и досељавање у мањим групама и у дужем временском раздобљу. Сасвим мало се зна о животу ранијег српског становништва, као и шта су садашњи Озренци, Возућани и Гостовићани могли да наслиједе од њих.
Из турског доба познати су и путни правци (друмови), који су пресијецали овај крај. Свакако је од највећег значаја онај, што је, избјегавајући долину Босне, ишао до Сарајева, преко Вареша, поред манастира Гостовића и Возуће, и даље, преко Пурачића, Мосоровца за Тузлу. Други значајни пут водио је из Маглаја, преко Крчмарице, за Грачаницу, одакле се један правац одвајао, преко Мичијевића и Милина Села, за Пурачић. Постојао је, такође, и пут уз Раковачку ријеку, преко Омерове воде и Тумара, за Тузлу.
George J. Mitchell
George John Mitchell, Jr., (20. august 1933. -) je američki demokratski političar i diplomat koji je vršio dužnost posebnog izaslanika za Bliski Istok u Obaminoj administraciji. Od godine 1980. do 1995. je vršio dužnost senatora za državu Maine, a od 1989. do 1995. je bio vođa senatske većine. 1995. je bio jedan od posrednika u pregovorima kojima su postepeno okončani sukobi katolika i protestanata u Sjevernoj Irskoj. Od 2004. do 2007. je bio predsjednik The Walt Disney Company.
Istorija Ozrena
Становништво Озрена и њихово поријекло
Значајно је поменути и двије школе, и то у Возућој, која је, залагањем попа Серафијана Стакића, почела са радом 1856. године. Заузимањем попа Јефте Благојевића, уз обновљену манастирску цркву, изграђена је и школска зграда 1857. године. Школа је потом пренесена у Хрге, која је касније прерасла у возућку основну школу.
Озрен послије завршетка Турске владавине
Одмах по престанку турске владавине 1878. године, развој цијеле Босне кренуо је у другом правцу. И код озренских, возућких и гостовићких Срба почеле су се уочавати крупне промјене, што је имало за посљедицу и слабљење њиховог етничког јединства. Изградња нових путева, а посебно пруга долинама Босне, Спрече и Криваје довела је до наглих промјена у животу и раду локалног становништва. Дотадашње сточарско-ратарско становништво почело се запошљавати по тек основаним фирмама у Добоју, Маглају, Завидовићима, Грачаници итд. Настало је нагло спуштање породица из брда у поља, ближе комуникацијама, тако да су поред путева настали низови кућа и многи нови засеоци у пољима, а посебно око жељезничких станица. Почела је и индустријска експлоатација шума, а њу је пратило подизање погона за прераду дрвета у Завидовићима и Маглају. Отворени су и каменоломи у Липцу и Шеварлијама, а у Петрову први рудник.
У то немирно доба овдашњи Срби су позивани у разне армије, у које су се, хтјели или не хтјели, морали одазивати, али су, ипак, смогли снаге и начина да учествују и у балканском и Првом свјетском рату. Тако је на пробоју Солунског фронта учествовало око 400 Озренаца, Возућана и Гостовићана.