cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Srbi u Hrvatskoj
Period Kraljevine Jugoslavije (1918 — 1941)
Prema etničkoj mapi srpskohrvatskog prostora centralne Jugoslavije, koja je 1936. godine rađena za potrebe Krunskog saveta Kneza Pavla, 90% stanovništva u Zapadnoj Slavoniji, Baniji, Kordunu, Lici i Dalmatinskoj Zagori, činili su Srbi. Tada je u granicama današnje Hrvatske bilo 1,2 miliona Srba. Pet godina kasnije, međutim, u tzv. Nezavisnoj Državi Hrvatskoj (NDH), nemački vojni predstavnik Glez fon Horstenau zapisao je u Zagrebu da Srbi u Hrvatskoj čine 31 odsto stanovništva i da su najviše koncentrisani u Savskoj, Vrbaskoj i Primorskoj banovini. U nemačkim službenim izvorima, u NDH je krajem 1940. godine, živelo 1.847.000 Srba, a Hrvata tri miliona. Na teritoriji NDH postojalo je devet srpsko-pravoslavnih eparhija, od čega su četiri bile u Hrvatskoj: Slavonska u Pakracu, Zagrebačka, Gornjokarlovačka i Šibenska.
Osnivanjem Komunističke partije Hrvatske 1937. godine, sve je veći broj Srba seljaka okupljen u ovoj stranci. Sporazumom Cvetković - Maček 1939. godine u kojem učestvuje kao partner Hrvatska seljačka stranka i Samostalna demokratska stranka, stvorena je Banovina Hrvatska. Jedan deo Srba nezadovoljan je tim rešenjem te traže stvaranje nove političke jedinice, Srpske krajine, sastavljene od delova Bosanske i Hrvatske krajine. Ipak, zbog vrlo male podrške toj grupi, do stvaranja takve jedinice nije došlo.
Genocid u NDH i oružani otpor (1941 — 1945)
Uspostavom Nezavisne Države Hrvatske 1941. godine počelo je najtragičnije razdoblje u istoriji srpskog naroda u Hrvatskoj.
Dolaskom Ante Pavelića i ustaša na vlast, Srbi su kao narod jednostavno bili potisnuti i podvrgnuti genocidu. To je ozakonjeno „Odredbama za obranu naroda i države“, zatim „Odredbom o zabrani ćirilice“ i „Naredbom o obeležavanju pravoslavaca“ trakom sa natpisom „P“, kao i „Odredbom za jezička pitanja“, koja je imala za cilj da da iskoreni srpski iz hrvatskog jezika. I kroz sve druge zakone koje je donosila vlada NDH, diskriminacija i genocid nad Srbima bio je legalizovan.
Ustanak je planuo isprva u krajevima koji su bili naseljeni srpskim stanovništvom. Ipak, u otporu ustašama, nacistima i fašistima učestvovali su zajedno Srbi i Hrvati. Iz zajedničkog otpora neprijatelju rađa se prividno jedinstvena Jugoslavija, iako i Hrvati i Srbi u Hrvatskoj baštine traume izazvane strahotama iz Drugog svetskog rata. Dokumenti ZAVNOH-a potvrđuju Srbe iz Hrvatske zajedno sa Hrvatima kao konstituente u formiranju ZAVNOH-a i u donošenju svih njegovih dokumenata kojima je tokom Narodnooslobodilačkog rata uspostavljena Demokratska Srbija (uz formiranje i djelovanje Srpskog kluba odbornika u okviru ZAVNOH-a).
Srpski klub vićnika ZAVNOH-a osnovan je 10. novembra 1943. godine, te je osnivanje Kluba dokaz pune ravnopravnosti i jednakosti Srba i Hrvata u Hrvatskoj. Povereništvo prosvete ZAVNOH-a uputilo je 9. februara 1945. raspis narodnooslobodilački odborima o upotrebi pisama u osnovnim i srednjim školama u Hrvatskoj. U tome raspisu stoji da se u školama uče i ćirilica i latinica. Nesumnjivo je najvažniji dokument Trećeg zasedanja ZAVNOH-a Deklaracija o osnovnim pravima naroda i građana Demokratske Hrvatske, jer je on osnova ustavnopravnog razvoja NR/SR Hrvatske u čitavu poslijeratnom periodu. U Deklaraciji stoji da su hrvatski i srpski narod u Hrvatskoj potpuno su ravnopravni.
Osnivanjem Srpskog kluba vićnika ZAVNOH-a usledilo je, na polju kulture i osivanje Srpskog pevačkog društva „Obilić“, pokretanje lista „Srpska reč“, a 14. novembra 1944. godine u Glini osnovano je i Srpsko kulturno društvo Prosvjeta.
Rat u Hrvatskoj (1990 — 1995)
Dana 27. juna 1990. godine na osnovu 43. amandmana na Ustav Hrvatske, Skupština opštine Knin donela je odluku o formiranju Zajednice opština Severna Dalmacija i Lika, što je faktički bio zvaničan predlog zagrebačkim vlastima za uvođenje m srpske autonomije u Hrvatskoj. Tom prilikom je lider tek osnovane Srpske demokratske stranke dr. Jovan Rašković javno istakao da je tzv. Zajednica opština baza za uspostavljanje političkog, a i teritorijalnog jedinstva srpskog naroda i korak ka modernoj autonomiji.
Dr. Milan Babić, tadašnji predsednik opštine Knin, odricao je da je tu reč o stvaranju srpske države, govoreći da se samo radi o reakciji Srba na kroatizam i na torturu većine u hrvatskom Saboru. 25. decembra 1990. godine Ustav Hrvatske je promijenjen, što su Srbi smatrali oduzimanjem prava konstitutivnoga naroda, iako je Ustav jamčio jednaka prava svim narodima, kako Srbima tako i Hrvatima i ostalima. Sabor 25. juna 1991. godine, proglasio stvaranje nove nezavisne Hrvatske, došlo je do oružanih sukoba i otcepljenja prvo te Zajednice opština, a potom i delova Zapadne Slavonije, kao i Istočne Slavonije, Baranje i Zapadnog Srema u jedinstveno područje Republiku Srpsku Krajinu, 19. decembra 1991. godine. Ovo područje naseljavalo je u toku rata oko 360.000 stanovnika, a od strane međunarodne zajednice proglašena je UNPA (ružičastom) zaštićenom zonom. Babić je kasnije na MKSJ-u u Haagu priznao da ga je prevarila Miloševićeva propaganda te je izrazio žaljenje i molio Hrvate za oprost.
Godine 1991. godine grupe intelektualaca i uglednih Srba iz Hrvatske pokreće inicijative u cilju sprečavanja rata i iznalaženja razrešenja konfliktne situacije u Republici Hrvatskoj mirnim putem. U tom kontekstu osniva se Srpski demokratski forum. U Zagrebu se obnavljaju i Srpsko kulturno društvo Prosvjeta i Srpsko privredno društvo Privrednik do kraja 1993. godine. Osniva se i Srpska narodna stranka koja s izbijanjem rata u Hrvatskoj postaje politička partija koja je zastupala interese Srba na područjima pod nadzorom hrvatske vlasti. Srpska narodna stranka je u periodu od 1992. do 1995. godine u Hrvatskom saboru imala 3 poslanika s Milanom Đukićem koji je bio potpredsednik Sabora.
1995. godine u vojnim akcijama operacija Bljesak i operacija Oluja Republika Srpska Krajina je ukinuta i vraćena pod međunarodno priznate granice Hrvatske, pri čemu je oko 250.000 Srba izbeglo u Srbiju i Republiku Srpsku, dok su se dogodili razni ratni zločini i ubojstva 677 srpskih civila.
Egzodus tijekom operacije Oluja
minijatura|Naređenje Milana Martića za evakuaciju civila s područja pogođenih vojnim dejstvima. thumb|175px|Starica iz Krajine na traktorskoj prikolici prelazi granicu Srbije.
Tokom čitavog rata Srbi su usled ratnih dejstava napuštali svoje domove u Hrvatskoj i odlazili u Srbiju, BiH, Crnu Goru ili udaljene zemlje. No, najveće masovno iseljavanje Srba iz Hrvatske zbilo se tokom operacije Oluja.
Objašnjavajući egzodus, hrvatski autori naglašavaju da su Srbi iseljeni po naređenju vlade "Republike Srpske Krajine" za evakuiranje civila s područja pogođenih vojnim dejstvima, izdanom 4.8.1995. Službeni stav Tuđmanove vlade je bio kako etničkog čišćenja nije bilo te da su "Srbi sami otišli" uprkos upornim pozivima hrvatske vlade da ostanu.
Tijekom i neposredno poslije akcije na tim prostorima zabilježeni su slučajevi paleža, pljačke i ubojstva preostalih pripadnika srpske nacionalnosti. Tijekom vojnih operacija, hrvatske vlasti su javno pozivale Srbe da ostanu. Mnogi civili koji su poslušali Tuđmanov savjet da ostanu kod svojih kuća su ubijeni: u Sektoru jug ostao je 4.051 građanin, a ubijeno je 15 posto, oko šest stotina civila, uglavnom staraca. Nakon zarobljavanja, strijeljan je i neutvrđen broj zarobljenika. Rezolucijom Vijeća sigurnosti br. 1009 od 10. kolovoza 1995. godine, Ujedinjeni narodi su oštro osudili granatiranje civilnih ciljeva, izrazili "duboku zabrinutost zbog teške situacije osoba prognanih iz svojih domova" i tražili od vlade Hrvatske zaštitu civila, njihove imovine i kažnjavanje počinitelja zločina.
Nedugo nedugo nakon rezolucije UN, Hrvatski predsjednik Franjo Tuđman je 26. kolovoza 1995. godine pozvao Hrvate da "ne uništavaju kuće Srba, koji su otišli, jer to je sada hrvatska imovina", najavljujući da se mora smjestiti 380.000 hrvatskih prognanika i izbjeglica "u domove, kuće i imanja, koja su ostala, koja su na hrvatskoj zemlji i koja su vlasništvo hrvatskog naroda, hrvatske države". U tako ispražnjena područja je vlada hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana nešto kasnije naselila izbjeglice hrvatske nacionalnosti iz BiH.
Organizacije za zaštitu ljudskih prava, poput Human Rights Watch-a, su i tijekom naredne 1996. godine upozoravale da su hrvatske oružane snage činile masovne ratne zločine ("skupna pogubljenja, nasilna odvođenja, mučenja i druga fizička zlostavljanja, palež, krađu i razaranja čitavih sela") koji su, uz rijetke izuzetke, ostali su potpuno nekažnjeni. Izvješće Državnog tajništva SAD iz 1996. godine navodi da se "ubojstva, krađe i prijetnje nastavljaju" na područjima oslobođenima u "Oluji".
Državno odvjetništvo Republike Hrvatske je 2011. godine priznalo da nitko još nije bio osuđen za počinje ratne zločine tijekom ili nakon Operacije Oluja
U poslednjih nekoliko godina deo Srba, većinom starijeg stanovništva, se vraća na svoja imanja u bivšoj Republici Srpskoj Krajini.
Srbi u Hrvatskoj danas
mini|300p|Rodna kuća [[Nikola Tesla|Nikole Tesle u Smiljanu (levo) sa spomenikom Nikoli Tesli vajara Mile Blaževića, i parohijska Crkva sv. apostola Petra i Pavla iz 1765. godine (desno) – kompleks Memorijalnog centra „Nikola Tesla“]] |mini|300p|[[Dalj]] Kako bi zaštitili svoj kulturni i nacionalni identitet, te se uključili u politički život Hrvatske, Srbi osnivaju svoja udruženja i političke stranke.
U Hrvatskoj deluju sledeće političke stranke Srba : parlamentarna Samostalna demokratska srpska stranka i vanparlamentarne Srpska narodna stranka, Partija podunavskih Srba, Nova srpska stranka, Demokratska partija Srba i Naša stranka.
Poptredsednik Vlade Republike Hrvatske prof. dr Slobodan Uzelac (na funkciji od 12. januara 2008. do 22. decembra 2011.) je bio prvi član Vlade srpske nacionalnosti u samostalnoj Hrvatskoj.
U Hrvatskom saboru Srbima su zagarantovana tri mandata.
Značajnija udruženja su Srpsko privredno društvo Privrednik, Srpsko kulturno društvo Prosvjeta i Srpski demokratski forum iz Zagreba koje deluju na teritoriji cele Hrvatske, te Zajedničko veće opština iz Vukovara, Društvo Đurđevdan iz Drežnice i Zajednica Srba Rijeka.
Eparhije Srpske pravoslavne crkve koje se nalaze na teritoriji Hrvatske su: Mitropolija zagrebačko-ljubljanska i cele Italije, Eparhija dalmatinska, Eparhija gornjokarlovačka, Eparhija slavonska i Eparhija osječkopoljska i baranjska.
Pod pokroviteljstvom Srpske pravoslavne crkve u Hrvatskoj i Zagrebačke mitroploije 2005. godine u Zagrebu je utemeljena Srpska pravoslavna opšta gimnazija Kantakuzina Katarina Branković.
Broj Srba je u Hrvatskoj sveden na trećinu predratnog broja. Zahvaljujući povratku izbjeglica iz Srbije i Republike Srpske, broj Srba je u porastu. Struktura povratničkog stanovništva je izrazito nepovoljna, jer se prvenstveno radi o starijim osobama najvećim delom s nižom stručnom spremom. Povratnici se prvenstveno vraćaju u manja mesta (do 500 stanovnika), dok je broj povratanika u veće gradove izrazito malen. Povratak teče sporo usled brojnih problema s kojima se susreću povratnici:
Prema Koaliciji udruženja izbeglica prava Srba u Hrvatskoj su ugrožena i velikom broju Srba koji su izbegli i prognani iz Hrvatske ni do 2011. godine nije obezbeđeno korišćenje svoje imovine i stečenih prava. Koalicija navodi da je do 2011. godine desetine hiljada izbeglih i prognanih Srba pokušalo da povrati svoja nezakonito oduzeta imovinska i stečena prava pred sudovima Republike Hrvatske, međutim to većini nije uspelo zbog pristrasnosti sudova.
U Hrvatskoj je od 1. januara 1996. do sredine 2012. ubijeno 83 uglavnom starijih Srba, a nijedan ubica nije otkriven.
Simboli
mini|150p|Zastava Na sednici Srpskog narodnog vijeća 9. aprila 2005. godine doneta je odluka o usvajanju zastave srpske zajednice u Hrvatskoj. Zastava je pravougaonog oblika, podeljena na tri horizontalna polja jednake širine, redom: crveno, plavo i belo (videti: panslovenske boje), bez drugih simbola, razmera 1:2. Upotreba zastave je legalizirana 26. aprila 2005. odlukom Savjeta za nacionalne manjine Republike Hrvatske – najvišeg organa manjinske samouprave u Hrvatskoj. Po izgledu zastava je slična narodnoj zastavi Republike Srbije. Zastava se ističe u prostorima Vijeća srpske nacionalne manjine i srpskih organizacija, i na skupovima srpske zajednice, i to uz zastavu Hrvatske.
Grb srpske nacionalne manjine u Hrvatskoj još nije usvojen.
Poznate ličnosti
mini|185px|[[Nikola Tesla, čuveni naučnik i inovator, rodom iz Smiljana, Lika.]] minijatura|185px|Narodni heroj [[Rade Končar, generalni sekretar Komunističke partije Hrvatske i organizator ustanka u Dalmaciji.]] Veliki broj znamenitih i poznatih Srba je rođen u Hrvatskoj ili je rođen u nekoj drugoj zemlji a veći deo svog radnog veka je proveo u Hrvatskoj. Izdvajamo:
Oakland, Mississippi
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 527, što je 59 (-10,1 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Eygaliers (Drom)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 103 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 12 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 8,00 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 408 metara (maksimalnoj 1.160 m, a minimalnoj 354 m).
Potsdam (razvrstavanje)
Potsdam se može odnositi na
Silver Springs
Silver Springs se može odnositi na
Port Džeferson
Port Džeferson se može odnositi na
Russia, Ohio
Raša je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 640, što je 89 (16,2 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Komolac
Komolac je jedan od dva gradska kotara grada Dubrovnika koji se nalazi u području Rijeke dubrovačke, a obuhvaća naseljena mjesta Komolac, Rožat i Prijevor.
Geografija
Komolac se nalazi na Jadranskoj turističkoj cesti, 5 kilometara sjeverozapadno od Dubrovnika u pravcu Splita.
Ypsilanti, North Dakota
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 104.
Komolac
Povijest
Na komolačkom groblju, u čijem je sastavu i srednjovjekovna crkva Sv. Duha, i danas postoji više nadgrobnih ploča koje datiraju još iz 15. i 16. stoljeća.
U prošlosti su, na izvoru rijeke Omble, stari Dubrovčani sagradili branu i mlinove, čiji je graditelj bio Paskoje Miličević. Isti graditelj je krajem 15. stoljeća tu sagradio kapelicu i rafineriju bakra.
Tijekom rata u Hrvatskoj Komolac su gotovo u potpunosti spalile, uništile i popljačkale četničke horde.
Gospodarstvo
U Komolcu se nalazi ACI Marina Dubrovnik u čijem sastavu je dvorac Sorkočević, otvoreni bazen, betonski gatovi sa vezovima za jahte, caffe bar, restoran, trgovački centar i servis za jahte.
U Komolcu se također nalazi i jedina trafostanica iz koje se Dubrovnik napaja električnom energijom, pa je tako Dubrovnik jedan od rijetkih svjetskih gradova koji se napajaju električnom energijom iz samo jedne trafostanice.
Glavne grane privrede u Komolcu su nautički turizam, turizam, trgovina i mali obrt.
Stanovništvo
U Komolcu prema popisu stanovništva iz 2011. godine živi 320 stanovnika, uglavnom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.
Napomena: U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1931. iskazivano kao naselje. U 1981. i 1991. podaci su sadržani u naselju Dubrovnik.
Znamenitosti
Komolac je poznat i po izvoru najkraće svjetske rijeke, Omble sa kojega se grad Dubrovnik opskrbljuje pitkom vodom još od vremena Dubrovačke republike. Ombla je od svog izvora do ušća, koji se nalazi odmah podno slapa od izvora duga svega tridesetak metara.
Obilježje Komlca su svakako i brojni ljetnikovci dubrovačke vlastele koji su građeni u vrijeme Dubrovačke Republike. Jedan od njih je i dvorac Sorkočević koji je danas djelomično devastiran tijekom Domovinskog rata, a nalazi se u prostoru ACI Marine Dubrovnik smještene u Komolcu. U samom naselju sačuvan je barokni ljetnikovac obitelji Bizzaro.
Terisa
Terisa se može odnositi na
Tonavonda
Tonavonda se može odnositi na
Rivasco, Verbano-Cusio-Ossola
Rivasco je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Federik Grisogono
Federik Grisogono Bartolačić (Bortolazzi) (Zadar, 1472. – Zadar, 2. siječnja 1538.), hrvatski renesansni liječnik, kozmograf, matematičar i astrolog.
Životopis
Podrijetlom je iz zadarske patricijske obitelji Grisogono. Rano je ostao pa se za njegov odgoj brinuo stric Franjo Grisogono. Osnovnu humanističku naobrazbu stekao je u Zadru, a 1498. otišao je na studij u Padovu gdje studira pravo i matematiku, a kasnije i filozofiju i medicinu. Za studija držao je na padovanskom sveučilištu nekoliko govora o filozofiji i etici, a nakon diplomiranja predavao je astrologiju i matematiku (1507.-1508.).
U knjizi Speculum astronomicum (1507.) objavio je svoja predavanja o značenju pojedinih znanosti, Aristotelovu učenju o uzročnosti i kritiku Euklidovih principa fgeometrije (definicija točke i usporednica). Knjiga sadržava poglavlje o cjelovitosti glazbe De musica integritate, koje je najstariji objavljeni tekst hrvatskog autora o teoriji glazbe i glazbenoj estetici.
Godine 1509. vratio se u Zadar, gdje djeluje kao liječnik, astrolog i član gradske uprave. Sastavljao je horoskope za svoje pacijente i za procjenu političkih prilika. Prigodom boravka u Veneciji 1512. uzbunio je Mlečane zlogukim astrološkim proricanjima u kojima je došlo do izražaja njegovo antipapinsko i profrancusko stajalište.
Godine 1528. tiskani su u Mletcima Grisogonovi traktati o medicinskoj astrologiji i liječenju groznica (De artificioso modo collegiandi egritudinum, De pronosticis egritudinum per dies creticos, De artificioso modo curandi febrium i De febre pestilentiali), filozofska rasprava o vrhunskoj sreći i ljudskoj savršenosti (De summa felicitate et suprema perfectione humana) i traktat o plimi i oseki (De occulta causa fluxus et refluxus mari). Grisogono piše u okviru Aristotelove filozofije i Ptolemejeve kozmografije, ali više je pod utjecajem Pitagore i Platona.
Kao liječnik bio je potpuno pod utjecajem astrologije. U svojim djelima donosi podatke o sušici i epidemijskim bolestima i njihovu liječenju u Dalmaciji. S gledišta povijesti znanosti osobito su vrijedni njegovi tablični podatci o nekim zvijezdama i originalna teorija o uzrocima plime i oseke. Smatrao je da je povišenje razine mora rezultat zajedničkog utjecaja Sunca i Mjeseca koji maksimalno privlače morske vode kako u zenitu tako i u nadiru. Ta je pretpostavka objašnjavala drugi dnevni val plime i omogućila Grisogonu izradbu prikladnoga matematičkog modela. Grad Rimini konzultirao ga je 1537. prigodom izgradnje nove luke.
Martius žuto
Martius žuto je organsko jedinjenje, koje sadrži 10 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 234,165 Da.
Xi Jinping
Xi Jinping (pinyin: Xí Jìnpíng; izgovor, 1. jun 1953) je kineski komunistički političar koji se trenutno nalazi na mjestu najvišeg vođe Narodne Republike Kine. Formalno služi kao generalni sekretar Komunističke partije Kine, predsjednik Centralne vojne komisije, potpredsjednik NR Kine, predsjednik Centralne partijske škole i prvorangiran član Stalnog odbora KPK, odnosno de facto najvišeg organa vlasti u državi. Prije toga je služio kao najviši član Centralnog sekretarijata Komunističke partije Kine, i potpredsjednik Centralne vojne komisije.
Rodio se kao sin komunističkog veterana Xi Zhongxuna (1913–2002), a početak političke karijere je uglavnom proveo u provinciji Fujian. Kasnije je imenovan za šefa Partije u susjednoj provinciji Zhejiang, da bi potom bio imenovan za šefa partijske organizacije u Šangaju nakon smjene Chen Liangyua. Poznat je po svom tvrdom stavu prema korupciji kao i otvorenom zalaganju za političke i tržisne reforme, te uživa status prezumptivnog nasljednika bivšeg generalnog sekretara Hu Jintao odnosno najvišeg vođe KPK u tzv. petoj generaciji vodstva.
Bio je oženjen dva puta. 1980-ih se vjenčao Ke Linging, kćer diplomata Ke Huaa poznatog kao ambasador NR Kine u Londonu. Brak je nakon nekoliko godina završio razvodom. Potom se 1987. oženio za poznatu pjevačicu Peng Liyuan s kojom ima kćer Xi Mingze (习明泽), koja trenutno pod pseudonimom studira na Harvardu. Xi posjeduje doktorate iz kemijske tehnologije i političkih nauka.
Si je trenutno Generalni sekretar Centralnog komiteta KPK, predsedavajući Centralnoj vojnoj komisiji KPK, predsednik NR Kine i predsedavajući Centralnoj vojnoj komisiji NR Kine.
Tivoli (razvrstavanje)
Tivoli se može odnositi na
Vošingtonvil
Vošingtonvil se može odnositi na
Takaho
Takaho se može odnositi na
Brsečine
Brsečine su naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u prigradskom dijelu grada Dubrovnika. Sastoji se od nekoliko manjih zaselaka: Brdari, Senj, Morter, Mihanovići, Podubrava, Kalac, Kula i Podkondžilo.
Zemljopisni položaj
Brsečine se nalaze oko 20 km sjeverozapadno od Dubrovnika, uz Jadransku magistralu, između Trstenog i Slanog. Brsečine se veċim dijelom protežu iznad magistrale, a manjim ispod nje.
Jangstaun
Jangstaun se može odnositi na
Brsečine
Zemljopisni položaj
Nizbrdicom, ispod magistrale, vodi uska asfaltna cesta do uvale, sjeveroistočno od rta Osmoliš, u kojoj su vezovi za barke, šljunčana plaža, ljetnikovac Cvijete Zuzorić i mul okrenut prema otocima Šipanu i Lopudu.
Brsečinska uvala je s morske strane lukobranom zaštićena od valova i utjecaja juga, a samo mjesto vapnenačkim grebenima Kondžilo od utjecaja bure. Iznad mjesta dominiraju i vrhovi Krst, Dujen, Žežnjice i Gradina.
Naziv
Naziv mjesta se veže uz naziv uvale Brsečine iznad koje je mjesto izgrađeno.
Povijest
Brsečine su u vrijeme Dubrovačke Republike bile omiljeno izletište i odmaralište dubrovačke vlastele pa se tako u u brsečinskoj uvali nalazi ljetnikovac Cvijete Zuzorić izgrađen u 16.stoljeću, a iznad uvale utvrđeni ljetnikovac obitelji Ohmučević-Bizzaro obitelji, s kapelom i perivojem, iz 17. stoljeća.
Red Army Mostar
mini|Navijače mini mini Red Army Mostar ili pod punim nazivom Udruženje građana "Klub navijača Red Army Mostar" je organizovana navijačka grupa navijača Fudbalskog kluba Velež iz Mostara. Ova navijačka grupa se prvi put organizovano javlja 1981. godine pod nazivom "Crveni šejtani" (da bi uskoro nakon toga promjenili ime u "Red Army"), a ta godina se smatra godinom osnivanja. Uz to Red Army je prva navijačka grupa u tadašnjoj Jugoslaviji koja je službeno registrovala svoje postojanje kao udruženje građana 1991. godine. Moto grupe je Mostar u srcu, Velež do groba! a slogan Prestati nećemo nikada. Red Army se danas nalazi na istočnoj tribini (Red Army tribini) stadiona "Rođeni".
Brsečine
Povijest
Osim navedenih ljetnikovaca u Brsečinama su i crkva Sv. Đurđa, a pored nje i kapelica Sv. Stjepana. U selu postoje i crkve Sv. Spasa i Sv. Ane koja je ujedno i zaštitnica sela.
U Brsečinama je 1853. godine rođen Vid Vuletić Vukasović, dubrovački književnik, povjesničar i etnograf.
Gospodarstvo
Stanovnici Brsečina se uglavnom bave turizmom, poljodjelstvom i ribarstvom.
Stanovništvo
Brsečine uglavnom nastanjuju Hrvati katoličke vjeroispovjesti. Prema popisu stanovništva iz 2001. godine u mjestu živi 77 stanovnika a prema popisu iz 2011. godine u mjestu živi 96 stanovnika.
Poznati Brsečani
Niko Bulić - bivši direktor Hrvatske turističke zajednice(HTZ), bivši ministar turizma RH
Vid Vuletić-Vukasović - hrv. književnik i etnograf
Vanjske poveznice
Turistička zajednica grada Dubrovnika - Brsečine
Red Army Mostar
Historija
Poslije tog finala odlučeno je da grupa ponese naziv Red Army. Neki su se i protivili, ali je ime ipak ostalo. U okviru Red Army-a djelovao je priličan broj malih grupa, a najbitnije među njima su bile: Zealots, Eagles, Chicago, Furia, Carina i druge.
Čvrsto jezgro Crvene armije sastojalo se od stotinjak ljudi, a računajući na sve, bilo je oko 1000 stalnih članova. Svoju podgrupu Red Army su imali i u Sarajevu (Red Platoon - Crveni Vod), a u početku je bilo navijača koji su dolazili iz Konjica, Čapljine, Travnika, Doboja, Tuzle, Dubrovnika itd. Kasnije se sve svelo uglavnom na Mostar. Red Army su bili brojni, s obzirom na veličinu grada. Engleze su uvijek imali kao uzore, a taj ostrvski način navijanja Veležovim tifozima je uvijek bio i najdraži. Red Army su oduvijek najveće rivalstvo imali sa splitskom Torcidom. U sezoni ’86 iz Mostara, tada grada sa 100.000 stanovnika, na prvenstvenu utakmicu u Split otišlo 8000 Veležovih navijača.
U istoj sezoni, u Mostaru, demolirano je 40-tak splitskih auta. Jedan od prvih incidenata na stadionima bivše domovine, koji je u medijima dobio veliki publicitet i čak nazivan Jugo-Hejselom, vezan je za Red Army i dogodio se 1987. godine u Tuzli, na utakmici Sloboda - Velež u zadnjem kolu. Veležu je pobjeda trebala za Slobodi za opstanak u prvoj ligi. 3-4000 pripadnika Red Army je otišlo u Tuzlu.
Kada je na utakmici Velež poveo, nastala je prava ludnica. Sudija iz Klisa je dosudio dva penala za Slobodu i ona je povela sa 2:1. Velež je bio šampion SFR Jugoslavije samo 13 minuta! Tada su navijači Veleža počeli gađati pomoćnog sudiju, a uprava Slobode je pozvala policiju. Počeli su preskakati ogradu i udarati. Stadion u Tuzli je imao vrlo usku kapiju. Tri hiljade navijača je tada krenulo kroz nju. Počela je opšta tuča i Red Army su bili izbačeni sa stadiona. Veležovi huligani su tada rušili sve pred sobom. Razvalili su robnu kuću i usput sve lomili, a stradali su i obični građani. Bilo je puno povrijeđenih. Ovi događaji imali su i dugoročne posljedice na uspon i kvalitet Red Army-a.
Međutim, bez obzira na ove nemile događaje, i u 90-im Red Army su nastavili sa navijanjem i gostovanjima. Red Army su bili žestoki protivnici nacionalizma.
Sredinom devedesetih počinje BH Liga, a Velež svoje domaće utakmice igra na stadionu u Vrapčićima pod lošim uslovima. Loše igre i loša organizacija, život na ivici materijalne egzistencije, te stadion bez tribina, samo su neki od razloga blijedog izdanja Red Army-a u tom periodu. Svoju renesansu Red Army doživljava u sezoni 1998./1999. Napravljeno je mnoštvo novih transparenata, većih i manjih zastava, izrađene su nove majice i šalovi, te izgrađena tribina za Red Army. Prateći Velež, Red Army su obišli sve prvoligaške i premijerligaške stadione u BiH.
Cicerone, Latina
Cicerone je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 53 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 17 m.
Astillé
Astije je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Majen koja pripada prefekturi Laval.
Petka (Dubrovnik)
thumb|300px|Velika i mala Petka thumb|mini|Lapadske šume (Petka) thumb|mini|Pogled na Dubrovnik s vrha Petke thumb|mini|Vrh Petke thumb|mini|Pogled na Lapad i Gruž s Petke thumb|mini|Ploča na ulazu u park-šumu Petka je naziv za niz od dva brežuljka i zaštićenu park-šumu iznad dubrovačkog gradskog predjela i poluotoka Lapad.
Astillé
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 547 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 26 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 20,73 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 118 metara (maksimalnoj 111 m, a minimalnoj 73 m).
Petka (Dubrovnik)
Općenito
Velika (197 m) i Mala Petka (146 m) svojim pružanjem prate karakteristični dinaridni smjer prostiranja kopna (sjeverozapad – jugoistok). Geološku podlogu u osnovi čine kredni sedimenti, vapnenci i na više mjesta dolomiti. Na takvim su se vrstama stijena razvili različiti tipovi zemljišta; uglavnom vapnenačka primorska tla poput primorskog smeđeg tla, na manje mjesta crvenica i neki drugi. S geomorfološkog gledišta područje park–šume Petka tipično je krško područje, međutim bez jasno izraženih krških oblika. Nema zabilježenih speleoloških objekata, osim Modre špilje koja se nalazi izvan granica park – šume, ispod Gorice Sv. Vlaha.
Ovaj prostor Lapada pripada vanjskoj obalnoj zoni, izobata od 100 m je svega 0,5 nautičkih milja južno od rta Petka. Cijelo vanjsko obalno područje od rta Petka do Gorice, izloženo je intenzivnom i snažnom abrazijskom utjecaju južnih vjetrova i valova otvorenog mora, te imaju oblik izrazitih obalnih strmaca (slično klifovima) i vrlo su strme (ponegdje visoke i do 100 m) i nepristupačne. Nasuprot njima, obale uvale Lapad su niske i pristupačne, s nekoliko lijepih plaža i nizom hotela u podnožju. Zapadno od rta Petka nalazi se skupina od 11 hridi poznata pod zajedničkim imenom Grebeni, među kojima se ističu dva veća (Greben i Vješala) i skupina manjih hridi (Kantenari), dok se malo istočnije nalazi hrid Jabuka.
Park–šuma "Velika i Mala Petka" jedina je zaštićena prirodna vrijednost koja se nalazi na užem području grada Dubrovnika. Od 21. prosinca 1987. godine odlukom tadašnje Skupštine općine Dubrovnik, ovo je posebno vrijedno područje prirode zaštićeno u kategoriji rezervata prirodnog predjela, odnosno park–šume zbog izuzetno razvijene i očuvane cjelovite šume alepskog bora i makije, te je s estetskog, vegetacijsko – botaničkog i potencijalno turističkog stanovišta izrazito vrijedan krajolik grada Dubrovnika. Guste šumske sastojine alepskog bora temeljna su komponenta park–šume i jedna su od posljednjih zelenih oaza Dubrovnika i njegove okolice, u kontrastu nasuprot golim kamenjarskim površinama Srđa i okolnih brda. Estetski je posebno zanimljiv krajolik uz južnu morsku obalu, na čijim strmim stijenama rastu neke endemične biljke ovog podneblja.
Biljni pokrov
Prevladavajući motiv park – šume su gusti sklopovi četinjača, prvenstveno alepskog bora (Pinus halepensis), a samo na nekoliko mjesta i nalazimo čempres (obični ili mediteranski čempres - Cupressus sempervirens). U vegetacijskom pogledu ovaj prostor spada u područje rasprostranjenja klimatogene eumediteranske zimzelene šumske zajednice crnog jasena i hrasta česvine ili crnike (Orno – Quercetum ilicis, Horvatić 1957.). Ova prvobitna česvinina šuma na Petki nije sačuvana; od nekadašnje prirodne vegetacije održali su se samo fragmenti pojedinih njenih degradacijskih stadija – makije i gariga, sada obraslih borovom šumom. Od florističkih rarireta našeg podneblja koje možemo ovdje naći svakako treba spomenuti endemičnu vrstu hrvatskog primorja jadransku peruniku (Iris pseudopallida), Jupiterovog ranjenika (Anthyllis barba – jovis) rijetku reliktnu vrstu, srebroliki slak (Convolvulus cneorum) rijetku i reliktnu vrstu ilirsko – apeninskog rasprostranjenja, te drvenastu mlječiku (Euphorbia dendroides), rijetku vrstu hrvatske flore uskog areala rasprostranjenosti.
Fauna
Među životinjama naročito je brojan ptičiji svijet. Sastojine makije značajna su zimovališta raznim pticama, što je razumljivo obzirom da gusto, neprohodno grmlje pruža pticama sigurnu zaštitu, a mnoštvo zrelih plodova osigurava im izdašnu prehranu tijekom zimovanja. Plodovi raznog sredozemnog drveća i grmlja dozrijevaju upravo zimi, što je naročito povoljno za ishranu ptica. Sklop grmlja jedno je od najvažnijih ptičjih staništa naše regije s drozdovima (Turdidae), grmušama (Sylvidae), zviždcima (Phylloscopus) i drugim pjevicama. Najčešće ptice ovakvih staništa su kos (Turdus merula), drozd cikelj (Turdus phyllomelos), crnokapa grmuša (Sylvia atricapilla), zviždak (Phylloscopus collybita), velika sjenica (Parus major), zelendur (Carduelis chloris) i druge. Visoke i guste šume alepskog bora također su značajne za zimovanje raznih ptica. Neke u njima mogu ostati preko cijele zime, a za mnoge predstavljaju sigurna zimska prenoćišta. Tamo redovito prenoće jata raznih zebovki – zeba bitkavica (Fringilla coelebs), češljugar (Carduelis carduelis) i neke grabljivice kao npr. kobac ptičar (Accipiter nisus).
Povijest
Povijesni izvori još davne 1296. godine Petku spominju kao Mons Acutus, nazivom romanskog podrijetla što u prijevodu znači oštri vrh, s ostacima hrama božice Venere na njegovom vrhu. U 15. je stoljeću, a moguće i prije, na mjestu urušenog hrama stajala crkvica Sv. Petke, po kojoj je i dobila ime. Crkvica je jedan od brojnih zavjetnih sakralnih objekata kakvi su se po starom Dubrovniku gradili još od 13. i 14. stoljeća. Ova se crkvica u povijesnim dokumentima još spominje kao "Sancta Parasceve", a 1882. godine i kao "S. Parasceve na Petki". Još u 19. stoljeću bili su vidljivi ruševni ostaci ove crkvice, kao i tragovi temelja kućice remete, pobožnog pustinjaka koji je stanovao u njenoj blizini. U današnje vrijeme nema više vidljivih ostataka ove crkvice, građevno je kamenje vjerojatno odneseno za neke druge namjene, a ostalo je prekrila zemlja i gusta vegetacija. U bližoj okolici Petke stajali su i drugi sakralni objekti. Neposredno pod Velikom Petkom do katastrofalnog je potresa 1667. godine stajala crkva Sv. Martina. Izvori je spominju još 1168. godine i smatra se najstarijim poznatim sakralnim objektom na području Lapada, a moguće i šire. Lapadski predjel Sumratin – Sumartin nazvan je po ovoj crkvi. Njeni su ostaci bili vidljivi još početkom 20. stoljeća. Nedaleko od hotela "Splendid" stajala je crkvica Sv. Marije Magdalene, spominjana još 1346. godine a 1882. godine spominju se samo njeni ostaci. Da prostor Petke postane dijelom nacionalne književne baštine, pobrinuo se dubrovački kroničar Ivo Vojnović. Osim što je opjevao njezine masline, on je Petku kao osobitu pejsažnu tvorevinu uvrstio u fabulu posljednjeg dijela "Dubrovačke trilogije". U dijelu "Na taraci" likovima, naime pogled pada upravo na Petkin stožac.
Deming
Deming se može odnositi na
Aztek
Aztek se može odnositi na
The Beverly Hillbillies
The Beverly Hillbillies je američki televizijski sitkom koji se originalno prikazivao na programu mreže CBS od 1962. do 1971. godine. Radnja je pratila doživljaje porodice neuke i priproste seoske porodice na čelu s Jedom Clampettom (koga je tumačio Buddy Ebsen) koja se iznenada obogatila otkrićem nafte te iskoristila priliku da se preseli na bogataški Beverly Hills u Kaliforniji.
Jedu, koji je bio udovac, su društvo pravili njegova punica Daisy May "Granny" Moses (glumila ju je Irene Ryan), kći Ely May Clampett (tumačila ju je [Donna Douglas]) te Jethro Bodine (tumačio ju je Max Baer). Stalni likovi su bili i Clampettov pohlepni bankar i susjed Milburn Drisdale (koga je tumačio Raymond Bailey), njegova snobovska supruga Margaret (tumačila ju je Harriet E. MacGibbon) i vjerna sekretarica Jane Hatthaway (tumačila ju je Nancy Kulp).
Ukupno je snimljeno 274 epizoda i 9 sezona. Prve tri sezone (1962 - 1965, 106 epizoda) su bile crno-bijele, dok su šest (1965 - 1971, 168 epizoda) bile u boji. Iako je bila prilično popularna, snimanje je prekinuto godine 1971. za vrijeme tzv. ruralne čistke na američkim televizijama.
Godine 1981. je snimljen TV-film The Return of Beverly Hillbillies, ali je u njemu sudjelovao samo dio originalne glumačke postave.
Godine 1993. je snimljen remake u obliku istoimenog igranog filma
Božidar Vilhar
Božidar Vilhar (1921. - 1999.) bio je  hrvatski konzervator restaurator. Većinom je radio u Zadru, a najvažniji njegov rad jest nesumjivo konzervacija dvije hrvatske   srednjevjekovne  brodice  nađene kod Nina. Kad su koncem 1960-ih na ulazu u ninsku luku pronađeni dobro očuvani ostatci dviju srednjovjekovnih brodica, na Vilharovu inicijativu i inicijativu voditelja istraživanja Zdenka Brusića, oba su plovna objekta izvađena iz mora, konzervirana i izložena u Muzeju ninske baštine. Također je značajan i njegov rad na srebrnoj škrinji Svetog Šimuna. Stručno se usavršavao u Švedskoj i Danskoj,gdje je proučavao  tehnologiju konzervacije  mokrog arheološkog drveta   polietilen glikolom. Bavio se i konzervacijom arheološkog stakla i keramike. Utemeljitelj je radionice za konzervaciju u Zadru.
Dodatna literatura
polyethilenglykolom, Pitanja zaštite hidroarheoloških spomenika kulture na području SR Hrvatske, radni sastanak, Dubrovnik, 12.-13. travnja 1973., Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, Zagreb, 88-92.
zaljev (Ždrijac), Arhivsko izviješće, Zadar.
i početak rekonstrukcije ranohrvatskih brodova iz Nina, Adrias - Zbornik Zavoda za znanstveni i umjetnički rad HAZU u Splitu, 4-5, Split, 43-62.
Viktor Troicki
Viktor Troicki (Beograd, 10. februar 1986) je profesionalni srpski teniser ruskog porekla.
Njegov najveći uspeh je bilo osvajanje Kupa Kremlja u Moskvi 24. oktobra 2010 pobedom nad Markosom Bagdatisom, kao i plasman među najboljih 25 na ATP listi.
Na turniru Hrvatska open 2007. u Umagu pobedio je Novaka Đokovića, u tom trenutku trećeg igrača sveta. Na tom turniru se po prvi put plasirao u polufinale jednog ATP turnira. Naredne godine je stigao do polufinala turnira u Vašingtonu usput pobedivši Endija Rodika, tenisera sa najjačim servisom. U finalu je poražen od Huana Martina del Potra. 2009 godine je u finalu turnira u Bankoku izgubio od Žila Simona. Naredne godine na istom turniru, zajedno sa Kristoferom Kasom je osvojio pri titulu u konkurenciji parova. Jedan od najboljih mečeva u karijeri je odigrao u polufinalu turnira u Tokiju protiv prvog tenisera sveta Rafaela Nadala. U kojem imao dve meč lopte koje nije uspeo da iskoristi i izgubio je 2:1 po setovima, a Nadal je kasnije osvojio titulu.
Prvi meč u Dejvis kupu za reprezentaciju Srbije Troicki je odigrao u Tel Avivu 2006. u paru sa Ilijom Bozoljcem, da bi u finalu 2010. ostvario pobedu u odlučujućem petom meču u finalu decembra 2010. i tako doneo prvi trijumf za Srbiju. U maju 2009. je uz Janka Tipsarevića i Nenada Zimonjića kao član reprezentacije Srbije osvojio Svetski kup u Diseldorfu pobedom nad Nemačkom u finalu od 2:1.
Elida (razvrstavanje)
Elida se može odnositi na
Ensino
Ensino se može odnositi na:
Tomislav Marijan Bilosnić
Tomislav Marijan Bilosnić (Zemunik Donji, 18. siječnja 1947.) hrvatski je slikar i književnik.
Životopis
Osnovnu školu polazio je u Zemuniku, srednju tehničku školu i Filozofski fakultet u Zadru.
Autor je sedamdesetak knjiga proze, poezije, kritika, feljtona i putopisa, a upriličio je i četrdesetak samostalnih izložbi slika u tehnici monotipija, ulja, pastela, crteža i umjetničke fotografije. Bavio se i ekologijom pišući o problemima onečišćenja i gospodarenja okolišom među prvima u Hrvatskoj još početkom 80-ih godina 20. stoljeća. Poznata je i njegova lutkarska TV-serija Pustolovine morskog konjica prema kojoj je kasnije napisao istoimeni roman za djecu.
Knjige ili njihovi izbori prevedeni su mu na strane jezike - talijanski, njemački, engleski, turski, albanski, španjolski, poljski, ruski, rumunjski, makedonski i slovenski.
Uvršten je u književne preglede, panorame, antologije, leksikone i školske programe; uređivao je listove, časopise, biblioteke i novinske rubrike. Pokrenuo je i uređivao listove Zoranić, Plakat i Zadranka. Bio je i jedan od urednika Zadarske revije, član redakcija Tla, Plavog vjesnika i Vedrih dana. Kao gost urednik uređivao je Maslačak. Uredio je i prvi broj Glasila Grada Nina Grad Nin. Bio je dugogodišnji urednik Festivala djeteta u Šibeniku i urednik biblioteke Matsuo Basho. Jedan je od osnivača i prvi direktor Zadarskog lista, kao i jedan od pokretača i prvi direktor Zadarskoga glazbenog festivala. Bio je predsjednik Upravnog odbora Narodnog lista. Bio je glavni urednik tjednika Zadarski Regional i prvog tjednika Ličko-senjske županije List. Sveprisutan je na hrvatskom medijskom prostoru (surađivao u novinama: Vjesniku, Večernjem listu, Slobodnoj Dalmaciji, Novom listu, Glasu Istre, Glasu Slavonije, itd.), napisao je na tisuće članaka, komentara, reportaža, zapisa i putopisa objavljenih gotovo u svim hrvatskom novinama. Surađuje na radiju i televiziji.
Za Domovinskoga rata Bilosnić je obnašao dužnost zapovjednika Samostalnog voda umjetnika (1991/92.). Član je Udruge hrvatskih veterana Domovinskog rata. Član je Društva hrvatskih književnika i predsjednik Ogranka Društva hrvatskih književnika u Zadru, član Društva hrvatskih haiku pjesnika, član Upravnog odbora MH Zadar, član Hrvatskog kulturnog društva “Napredak”, utemeljio je i vodi Umjetnički tabor Karin, član HDLU Zadar i član Kluba hrvatskih likovnih umjetnika veterana Domovinskog rata, obnaša dužnost tajnika hrvatsko-američke humanitarne udruge Dijete i obitelj (Children and Family Society), ex predsjednik Lions Cluba Zadar, predsjednik je Udruge 3000 ZA DAR.
Osuđivan je i nagrađivan. Kao sudionik Hrvatskog proljeća zatvaran je, proganjan i zabranjivan. Dobitnik je nagrada Grb grada Zadra i Nagrade Zadarske županije (2002. i 2008.) za umjetničku i društvenu djelatnost. Živi i radi u Zadru.
O književnom stvaralaštvu
U romanesknoj prozi najčešće piše o sudbini pojedinca unutar tvrdokorna društvena sustava koji ne priznaje individualnost, intimu, slobodu. Već u prvijencu, neoegzistencijalističkom romanu Ispovijed isuvšina čovjeka, Bilosnić ocrtava sudbinu mladog umjetnika, književnika i slikara, u događajima nakon sloma hrvatskoga proljeća, uvodeći u roman stvarne protagoniste. Nastavio se Bilosnić baviti problemom egzistencije i u Tijesnom prostoru, klasičnom djelu hrvatske zatvorske književnosti, ali i u Ljubavnom slučaju pisca gdje se umjetnikov egzistencijalni strah pokazuje u nepriordnu ljubavnom odnosu. Kolac u rijeci Zrmanji nastavak je Bilosnićeva romanesknog opusa; pisac sve događaje Domovinskoga rata fokusira u dvama suprotstavljenim likovima, u dvjema ljudskim sudbinama kojima se grubo poigrala sila Rata. Antimarcijalnu romanesknu poetiku razradio je do umjetničkog vrhunca u romanu Listopad u kojem radnju smješta u samo 24 sata najžešćih ratnih napada na Zadar. Lirskim promišljanjima o čovjeku i njegovoj sudbini on se ovdje opire zlu i užasu koji donose ratna zbivanja, pa sam rat pada u drugu dimenziju romana, dok je čovječja esencijalna svijest njegova istinska bit.
Njegov pjesnički opus jedan je od najraznolikijih poetskih opusa stvorenih u suvremenoj hrvatskoj književnosti u dvadesetak pjesničkih zbiraka. Svoju prvu zbirku poezije Bilosnić je objavio 1968. godine, sredinom 70-ih piše i objavljuje underground poeziju po uzoru na američku bitijevsku generaciju. Nadalje, Bilosnić piše i poeziju po uzoru na liriku afričkih primitivnih naroda, a 80-ih se okušava na skliskom terenu ljubavne poezije mediteransko-antičkoga duha te stvara jedan od najzanimljivih i najljepših ljubavnih pjesničkih opusa hrvatske lirike 20. stoljeća. Među prvima u Hrvatskoj, odmah nakon Vladimira Devidea, a u krugu s Dubravkom Ivančanom, Lukom Paljetkom, Tončom Petrasovim Marovićem piše haiku poeziju. Bilosnićeve su poeme, pak, zasebna priča, počevši od «pisma Majakovskom» u Čelu za metak, preko Vile Velebita i Štit(i) slovo hrvatsko koje su prožete «citiranjem» stare hrvatske književnosti, povijesti, europske mitologije (grčke, rimske, slavenske, judejsko-kršćanske) do domoljubne psalmodiče Ogrlice, i snažnog, ponovno «avangardnog» Krika 2001. godine. Pjesnička zbirka Tigar iz 2004. godine svojevrsna je kruna njegova pjesništva. Njome je otkrio nove metafizičke predjele lirskoga jezika, i otvorio puteve za novi povratak prirodi i iskonu u 21. stoljeću. Poezija Tomislava Marijana Bilosnića zanimljiva je i po tome što ovaj pjesnik nije nikada pripadao ni jednoj struji ili školi, nije konstatntno objavljivao ni u jednom časopisu na način da bi ga se moglo svrstati pod bilo kakav zajednički nazivnik. Postmodernim književnim postupcima intertekstualnosti i citatnosti služi se poput džezista, umjetnički ih iskreno osvježujući.
Njegova publicistička, feljtonska proza odlikuje se jednostavnošću i prijemčljivošću stila. Bilosnić zna zaintrigirati čitatelja za svaku temu iz svoga bogatog tematsko-motivskog repertoara. Podjednako su zanimljive njegove povjesnice o zadarskome kraju, povijesna i popularna feljtonistika, kao i feljtoni o mitologiji popularne kulture. Književne kritike su mu jasne, lucidne i iskrene. Putopisni žanr zauzima posebno mjesto u njegovu bogatu književnu opusu, jer tu TMB-ovo pero bilježi i najsitnije detalja poput dobro izvježbana fotografskog oka, dok su mu opisi bogati i dinamični poput slikarske geste.
Pisao je prikaze za Klasje naših ravni.
Nagrade
Dobitnik je nagrada Grb grada Zadra i Nagrade Zadarske županije (2002. i 2008.) za umjetničku i društvenu djelatnost. Ožujka 2008. je dobio nagradu Crvena ruža Elbasana za poeziju na Međunarodnom festivalu poezije u albanskom Elbasanu, u Albaniji. Travnja 2008. je dobio nagradu Dubravko Horvatić na najbolju prozu u Hrvatskoj.
Prva nagrada za pjesmu na 1. Susretu hrvatskoga duhovnoga književnoga stvaralaštva Stjepan Kranjčić 2009. za pjesmu Kuća fra Mate Perića
Onley, Virginia
Onli je gradić u američkoj saveznoj državi Virdžinija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 516 stanovnika.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 516 stanovnika, što je 20 (4,0%) stanovnika više nego 2000. godine.
Chambre (Savoja)
Šambr je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Savoja koja pripada prefekturi Sen Žan de Morjen.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1111 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 347 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,2 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 450 metara (maksimalnoj 760 m, a minimalnoj 419 m).
Jakov Boglić
Jakov Boglić (Hvar, 12. lipnja 1826. - Hvar, 3. prosinca 1897.) je bio hrvatski povjesničar i visoki školski dužnosnik.
Životopis
Rodio se u Hvaru 1826. godine. U rodnom je gradu pohađao pučku školu. U Splitu i Zadru je završio srednju naobrazbu. Bogosloviju je studirao u Zadru i Dubrovniku.
Zaposlio se 1853. godine u Zadru gdje je predavao na dvjema gimnazijama. U gimnaziji koja je imala nastavu na talijanskom jeziku od 1853. godine je predavao katolički vjeronauk, latinski i talijanski jezik, prirodoslovlje, povijest, vjeronauk i pedagogiju sve dok se nije umirovio 1883. godine. Druga ustanova u kojoj je predavao je pokrajinsko latinsko bogoslovno sjemenište, gdje je predavao vjeronauk i metodiku od 1868. do 1869. godine i od 1873 do 1897. godine. U Zadru je bio i ravnatelj gimnazije.
Od 1865. godine je upravitelj Pokrajinske gimnazijske knjižnice.
Bio je nasljednik arhiva obitelji Ivaneo (Ivanić). Petar Kasandrić je na to ukazao, a ponovio Nikša Petrić da arhiv Ivanić (Ivaneo) -- Boglić -- Božić u Hvaru ima dokumenata o pučkom ustanku, a da je taj podatak izmakao pozornosti hrvatskih povjesničara.
Bavio se umjetnim uzgojem spužava (usporedi radove zemljaka i suvremenika Grgura Bučića) te prirodoslovljem.
Paul Henning
Paul Henning (16. septembar, 1911 – 25. mart 2005) bio je američki producent i scenarist. Najpoznatiji je kao tvorac popularnog televizijskog sitkoma The Beverly Hillbillies.