cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Opatija sv. Augustina u Canterburyju
Povijest
Koncem 6. st., nakon pokrštenja kralja Ethelberta od Kenta, Sveti Augustin Kanterberijski je zasnovao samostan s crkvom unutar gradskih zidina. Samostan i crkvu su uništili Vikinzi u 9. i 10. st.
God. 978. nadbiskup Sveti Dunstan je podigao veću građevinu, posvećenu svetima Petru, Pavlu i Augustinu. Sredinom 11. st. u njoj je djelovao monah zlatar Spearhafoc koji je zahvaljujući svojoj čudotvornoj umjetničkoj vještini kasnije postao londonskim biskupom, a nestao je s draguljima koje je trebao ugraditi u krunu Edvarda III.
Goran Sultanović
Goran Sultanović (Zemun, Beograd, 23. avgust 1947) je srpski filmski i pozorišni glumac.
Eolsko jezero
mini|250px|[[Teke (jezero)|Teke u Kazahstanu]] Eolsko jezero, takođe i deflaciono je tip erozivnog jezera karakterističan za pustinjske i polupustinjske predele. Nastaje izduvavanjem lesa i peska radom vetra i formiranjem blagih ulegnuća — depresija, koje dopiru do gornje površine izdani. Izdanska voda tom prilikom ispunjava basen i formira se jezero. U Africi, se nazivaju „šotovi“, veoma su brojni i velikim površina širom Sahare. Najpoznatiji su Šot Džerid i Šot el Hodna. U Aziji oko Kaspijskog jezera nazivaju se „takiri“. Neka eolska jezera se zahvaljujući pomeranju dina i ulegnuća „sele“ sa jednog mesta na drugo i u srednjoj Aziji ih zovu „bair“.
Opatija sv. Augustina u Canterburyju
Povijest
U 12. st. sve anglosaksonske građevine su zamijenjene većim, romaničkim, a u 13. st dodane su i druge poput klaustra, toaleta, nove kuhinje i velike spavaonice i prijemne dvorane.
Eolsko jezero
U Srbiji se ovakava jezera formiraju u međudinskim ulegnućima Banatske peščare i ima ih ukupno pet — Palić, Ludoško, Kelebijsko, Krvavo i Slano.
Opatija sv. Augustina u Canterburyju
Povijest
U 14. st. izgrađen je veliki portal, pivnica i pekara, te ograđeni vinograd. Nakon potresa 1382. god., opatija je obnovljena i izgrađen je današnji portal (danas gradska vrata). Do 1500. god. opatijska knjižnica je brojala preko 2,000 knjiga, od kojih su mnoge proizvedene u opatijskom skriptoriju.
Danas su ruševine samostana, istočno od katedrale, UNESCO-va svjetska baština koja samo svojom veličinom govori o slavnoj prošlosti.
Kalmodulin
thumb|200px|3D struktura kalmodulina Kalmodulin (CaM) je kalcijum-vezujući protein koji poseduju sve eukariotske ćelije. On može da se veže i reguliše veliki broj različitih proteina, i stoga ima uticaja na brojne ćelijske funkcije.
Funkcija
CaM posreduje procese poput inflamacije, metabolizma, apoptoze, kontrakcije glatkih mušića, intracelularno kretanje, kratkotrajne i dugotrajne memorije, nervnog rasta i imunskog responsa. CaM je izražen u mnogim ćelijskim tipovima i može da nađe na raznim subcelularnim lokacijama, kao što su citoplazma, unutar organela, ili vezan za membranu plazme i organela. Mnogi od proteina za koje se CaM vezuje nemaju sposobnost vezivanja kalcijuma, tako da oni koriste CaM kao kalcijumski senzor i prenosnik signala. CaM takođe može da koristi zalije kalcijuma u endoplazmatičnom retikulumu, i sarkoplazmičnom retikulumu. CaM podleže konformacionoj promeni nakon vezivanja kalcijuma, što mu omogućava da se veže za specifične proteine za specifične response. CaM može da veže do četiri jona kalcijuma, i podložan je post-translacionim modifikacijama, kao što su fosforilacija, acetilacija, metilacija i proteolitički rascep, svaka od kojih potencijalno modulira njegove akcije. Kalmodulin takođe može da veže antraksni toksin iz antraks bakterija.
Drugi kalcijum-vezujući proteini
Kalmodulin pripada jednoj od dve grupe kalcijum-vezujućih proteina, zvanoj EF ruka proteini. Druga grupa, koja se naziva aneksini, vezuje kalcijum i fosfolipid (npr., lipokortin). Mnogi drugi proteini vezuju kalcijum, mada se vezivanje kalcijuma ne može smatrati njihovom primarnom funkcijom u ćeliji.
Ibn Hazm
Abū Muḥammad ʿAlī ibn Aḥmad ibn Saʿīd ibn Ḥazm (arapski: أبو محمد علي بن احمد بن سعيد بن حزم‎; također poznat i kao al-Andalusī aẓ-Ẓāhirī; rođen 7. novembra 994.–umro 15. augusta 1064. (456 po Hidžri)) je bio andaluzijski filozof, intelektualac, psiholog, historičar, pravnik i teolog, rođen u Kordobi (današnja Španija).
Pokrivao je razne oblasti, kao što su: Islamsko pravo, logiku, historiju, etiku, komparativne religije i teologiju. Autor je Golubičinog prstena, djela o umjetnosti ljubavi.
Kontrabas
thumb|right|150 px|Kontrabas Kontrabas je najveći gudački instrument. Pripada gudačkim instrumentima poput violine, viole i violončela. Ima četiri žice. Gudalo za kontrabas je najkraće i najteže u odnosu na ostala. Svira se stojeći ili sjedeći na visokoj stolici. Jedno je od najvećih instrumenata na svetu. Literatura i note za kontrabas na muzickacentrala.com
NGC 552
NGC 552 je zvijezda u zviježđu Ribama.
Brenta, Belluno
Brenta je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
NGC 553
NGC 553 je galaksija u zviježđu Ribe.
Dossenheim-sur-Zinsel
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1069 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 62 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 17,2 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 185 metara (maksimalnoj 421 m, a minimalnoj 176 m).
Stanići (Omiš)
Zemljopis
Nalaze se podno Omiške Dinare.
Upravna organizacija
Gradsko su naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako su od samog naselja Omiša udaljeni nekoliko kilometara. Po poštanskoj organizaciji, pripadaju poštanskom uredu u Omišu.
Stanovništvo
Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog sela su Hrvati.
Rock River, Wyoming
Rok River je grad u američkoj saveznoj državi Vajoming.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 245, što je 10 (4,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Izoamil alkohol
Izoamil alkohol je organsko jedinjenje, koje sadrži 5 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 88,148 Da.
NGC 554
NGC 554 je galaksija u zviježđu Kit.
Hydro, Oklahoma
Hajdro je grad u američkoj saveznoj državi Oklahoma.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 969, što je 91 (-8,6 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
NGC 555
NGC 555 je galaksija u zviježđu Kit.
Trnbusi
Trnbusi su naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Zemljopis
Po položaju smještene su u srednjoj Dalmaciji, u mikroregiji Poljičke zagore Južnohrvatskoga primorja, 23 km sjeveroistočno od grada Omiš, u Gornjim Poljicima. Nalaze se na križištu državne ceste D62 (Dugopolje (D1) i lokalne ceste L67086 (Donji Dolac- Putišići- Gornji Dolac- Trnbusi)
Upravna organizacija
Po upravnoj organizaciji gradsko su naselje grada Omiša. Po poštanskoj organizaciji, pripadaju poštanskom uredu u Blatu na Cetini.
Stanovništvo
Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog sela su Hrvati.
{"version":2,"width":723,"height":162.391,"data":[{"name":"table","values":[{"x":1857,"y":303},{"x":1869,"y":367},{"x":1880,"y":378},{"x":1890,"y":437},{"x":1900,"y":488},{"x":1910,"y":494},{"x":1921,"y":426},{"x":1931,"y":449},{"x":1948,"y":487},{"x":1953,"y":461},{"x":1961,"y":406},{"x":1971,"y":406},{"x":1981,"y":330},{"x":1991,"y":277},{"x":2001,"y":189},{"x":2011,"y":163},{"x":2021,"y":164}]}],"scales":[{"name":"x","type":"ordinal","range":"width","zero":false,"domain":{"data":"table","field":"x"}},{"name":"y","type":"linear","range":"height","nice":true,"domain":{"data":"table","field":"y"}}],"axes":[{"type":"x","scale":"x"},{"type":"y","scale":"y"}],"marks":[{"type":"rect","from":{"data":"table"},"properties":{"enter":{"x":{"scale":"x","field":"x"},"y":{"scale":"y","field":"y"},"y2":{"scale":"y","value":0},"fill":{"value":"steelblue"},"width":{"scale":"x","band":"true","offset":-1}}}}]} Popis stanovništva 2001
Popis stanovništva 2011 Popis stanovništva 2021
Najbrojnija prezimena redom su: Rodić, Lasić, Zeljković, Bajamić, Šarić, Vranković, Stanić, Vučević, Jurić, Čorić, Pavković, Bilić, Mrčelić, Vranjković, Lekšić, Lučić, Tomić, Šušnjara.
Gospodarstvo
Gospodarska osnova:
Povijest
Župna crkva sv. Luke evanđelista građena je od 1907. do 1912, u istoimenoj župi koja je osnovana u XV. st, a obnovljena 1625. godine. Poljički dekanat Splitsko-makarske nadbiskupije. Stara župna crkva sv. Luke izgrađena je u XVI st.
Godine 1857. i 1890. ime je Trambusi, a dijelovi naselja su: Bile Laze, Čorići, Dubine, Gornji Doli, Greda, Jasenje, Kalina, Kobiljaci, Lasići, Pod Orišnicom, Podstine, Podvardište, Podvorani, Polje, Rodići pod Lišnicom, Tomići, U Nedelišće, Vrankovići, Zavala, Zoran Dolac, Za Umcom te Zeljkovići.
Media
Dokumentarni film "Put"
https://youtu.be/Oic5oIROhgc
Izvori
Literatura: Ostalo:
Autor teksta: Jurić G.
Simeon (opat)
Simeon (? - 21. novembar 1093) bio je normanski redovnik i svećenik, poznat po srodstvu s kraljem Williamom Osvajačem, odnosno brat Walkelina, prvog normanskog biskupa Winchestera. Vjeruje se da je zahvaljujući uticaju svog brata postao prvo prior Winchestera, a potom 1082. postao opat Elyja, čiji je samostan počeo dograđivati u oblik danas poznat kao Katedrala u Elyju. Zahvaljujući njemu je samostan povratio zemljište oduzeto od Normana za vrijeme opsade Elyja kada ga je držao saksonski vođa Hereward the Wake.
Umro je godine 1093. u dobi od 100. Nakon smrti je samostan preuzeo Ralph Flambard, ministar na dvoru kralja Williama II, i nijedan opat nije imeovan sve do krunidbe kralja Henryja I godine 1100.
Cementon, Pennsylvania
Simenton je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.538.
Bob Dylan
Bob Dylan [ bɑb ˈdɪlən ]  (pravo ime Robert Allen Zimmerman  [ ˈɹɒbəɹt ˈælən ˈzɪmɚmæn ] ) (Duluth, Minnesota, 24. svibnja 1941.) je američki pjevač, skladatelj i pjesnik.
Stermizza, Udine
Stermizza je naselje u Italiji u provinciji Udine, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Bob Dylan
Jedan je od najvećih kantautora 20. stoljeća i kultna ličnost generacije 1960-ih godina. Često je kroz pjesmu izražavao bunt protiv politike i društvenih dogmi njegova vremena, govorio o problemima religije i vjere općenito, te pjevao o ljubavi. Najpoznatije su njegove pjesme Blowin' in The Wind, The Times They Are A-Changin', Like a Rolling Stone, Just Like A Woman, All Along the Watchtower, Lay Lady Lay i druge.
Stermizza, Udine
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 34 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 713 m.
Bob Dylan
Utjecaj Boba Dylana na rock glazbu je ogroman. Prvi je inzistirao na kvaliteti tekstova pjesama, a njegovo je pjevanje odškrinulo vrata drugim pjevačima s manje atraktivnim glasom (na primjer Lou Reed iz The Velvet Underground). Jedan je od prvih koji je svirao folk rock (na što ga je potakla obrada njegove pjesme Mr Tambourine Man grupe Byrds) te country rock i americanu (na albumima The Basement Tapes iz 1967./1975., John Wesley Harding iz 1968. i Nashville Skyline iz 1969.). Vlasnik je prvog dvostrukog albuma u povijesti (Blonde on Blonde iz 1966.) a njegove su tada još neobjavljene snimke s grupom The Band razlog nastanka bootleg albuma The Great White Wonder (1969.), prvog bootlega u povijesti rock glazbe.
God. 2016. osvojio je Nobelovu nagradu za književnost "za stvaranje novih poetskih izražaja unutar velike američke tradicije pjesama".
Milan Mihailović
Milan Caci Mihailović (Beograd, 8. januar 1949) je srpski glumac.
EPB41L1
EPB41L1 (protein 1 sličan bandu 4.1) je protein koji je kod ljudi kodiran genom.
Rezistin
Rezistin (sekretorni faktor specifičan za adipozno tkivo, ADSF,, XCP1) je protein bogat cisteinom koji je kod ljudi kodiran genom.
EPB41L1
Interakcije
Poznato je da EPB41L1 formira interakcije sa ITPR1, dopaminskim receptorom D2, dopaminskim receptorom D3, CENTG1 i proteinom 1 nukleusnog mitotičkog aparata.
Rezistin
Kod primata, svinja, i pasa, rezistin izlučuju imune i epitelne ćelije, dok ga kod glodara izlučuje adipozno tkivo. Dužina rezistinskog prepeptida kod ljudi je 108 aminokiselina, a kod miševa i pacova 114 aminokiselina. Molekulska masa je ~12.5 kDa. Rezistin je citokin čija fiziološka uloga je bila kontroverzna u pogledu njegovog uticaja na gojaznost i tip II dijabetes melitus.
EPB41L1
Literatura
{{PBB_Further_reading
Rezistin
Otkriće
Rezistin je otkrila grupa predvođena dr Mičelom Lazarom 2001 na Univerzitetu Pensilvanije u Školi za Medicinu. On je dobio ime „rezistin“ zato što je primećena insulinska rezistencija kod miševa nakon ubrizgavanja rezistina. Utvrđeno je da rezistin proizvodi i otpušta adipozno tkivo i da ima endokrine funkcije koje učestvuju u otpornosti na insulin. Ova ideja prvenstveno proizilazi iz sudija kojima je pokazano da se nivoi serumskog rezistina povećavaju sa gojaznošću u nekoliko model sistema (ljudi, pacovi, i miševi). U međuvremenu dalja istraživanja su povezala rezistin sa drugim fiziološkim sistemima kao što je inflamacija i energetska homeostaza.
EPB41L1
Literatura
{{refend}}
Svinišće
Svinišće su naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Upravna organizacija
Gradsko je naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako je od samog naselja Omiša udaljeno nekoliko kilometara. Po poštanskoj organizaciji, pripada poštanskom uredu u Kučićima.
Povijest
Spominje se 1315. u povelji, kojom hrvatski knez Juraj Šubić iz grada Klisa priznaje Breljanima, Rogožđanima, Svinišćanima i Kučićanima iste povlastice kao i ostalim pripadnicima ondašnje omiške komune.
Stanovništvo
Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog mjesta su Hrvati.
Izofluorofat
Izoflurofat je organsko jedinjenje, koje sadrži 6 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 184,146 Da.
Etoutteville
Etutvil je naselje i opština u severnoj Francuskoj u regionu Gornja Normandija, u departmanu Primorska Sena koja pripada prefekturi Ruan.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 439 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 37 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 11,59 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 140 metara (maksimalnoj 160 m, a minimalnoj 104 m).
Piane Favaro, Chieti
Piane Favaro je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 175 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 109 m.
Hipoksemija
Hipoksemija je stanje smanjene oksigenacija arterijske krvi (smanjen RaO2), nastalo kao posledica respiracijskih, bolesti pluća i srčanih šantova.
Postoji 5 osnovnih razloga za nastanak hipoksemije:
Dejstvo hipoksemije na organizam
Dejstvo hipoksije na organizam zavisi od brzine nastanka, težine i dužine trajanja, a karakterišu je:
Osman (ep)
Osman je povijesno-romantični ep nastao u posljednjem desetljeću života Ivana Gundulića.
Ep
Osman se sastoji od 20 pjevanja (14. i 15. nedostaju) ispjevanih osmeračkim katrenama s rimom abab. Ukupno sadrži 10428 stihova.
U djelu su, uz određene odmake od teme, opjevani događaji vezani uz život, vladavinu i smrt turskog sultana Osmana II.
Prvo izdanje Osmana tiskano je u Dubrovniku 1826. godine s dopunom Pijerka Sorkočevića.
Sadržaj
mini|[[Juliusz Kossak: Krzysztof Gniewosz brani poljsku zastavu kod Hoćima, akvarel, 1892., Varšava ]]
1. pjevanje
Ep započinje osudom oholosti te govorom o prolaznosti i varljivosti sreće. Pjesnik zaziva pomoć muza u opjevavanju Osmanove smrti. Predstavljaju se dva glavna lika, sultan Osman i poljski kraljević Vladislav kojeg pripovjedač slavi zbog pobjede nad Turcima u bitci kod Hoćima. Osman čezne za slavnom i hrabrom turskom vojskom kakva je bila u prošlosti, dok je ova današnja kukavička i nesposobna. Želi okupiti novu vojsku kako bi krenuo u nova osvajanja.
mini|[[Osman II., minijatura u Istanbulu ]]
2. pjevanje
Drugo pjevanje započinje apostrofiranjem mladosti koja zbog nedostatka iskustva srlja u propast. Kao primjeri navode se mitski Ikar, mitski Faetont, Aleksandar Veliki te sam Osman. Pripovjedač zatim opisuje Osmana u svečanoj odori te njegovo vijećanje s najbližim savjetnicima o tome kako ojačati Carstvo. Prvi govori veliki vezir Dilaver te upozorava na opasnost koju predstavlja majka Mustafe (Osmanova prethodnika) svojom željom da ponovo postavi sina na prijestolje. Hodža savjetuje Osmanu da oženi ženu visokog roda i tako osigura dostojno potomstvo, dok crnac eunuh predlaže da sklopi mir s Poljacima. Ovdje se spominje poljska ratnica Krunoslava i njezin zaručnik Korevski kojeg su Turci zatočili.
3. pjevanje
Carski poklisar Ali-paša kreće iz Carigrada sklopiti mir s Poljskom. Pripovjedač opisuje lik Orfeja i njegovo prekrasno pjevanje kojim uspjeva smiliti čak i sile prirode nakon čega se nabrajaju junaci narodne epike. Pripovjedač ponovo veliča kraljevića Vladislava. Ali-paša prolazi kroz Srbiju i Bugarsku i priča o povijesti tih zemalja. Prolaze Bogdanskim poljem gdje se prije godinu dana odigrala Hoćimska bitka između Turaka i Poljaka.
4. pjevanje
Ali-paša svome pratiocu, bogdanskom begu, detaljno priča o prošlogodišnjoj Hoćimskoj bitci. Govori mu o sastavu jedne i druge vojske te s ponosom ističe brojnost Turaka. Spominje vojskovođe i zapovjednike obiju zaraćenih strana te hvali Vladislava iako mu je neprijatelj. Potkraj pjevanja u priču uvodi lik Sokolice, mlade i prelijepe turske ratnice, koja je potajno zaljubljena u cara.
5. pjevanje
Nastavlja se priča o Krunoslavi. Ona dolazi u Carigrad gdje je Korevski zatočen i smišlja načine kako da ga izbavi. Želi ponuditi zlato za njegov otkup, ali shvaća da to neće biti moguće. Zato se preoblači u ugarskog velikaša misleći da će kao muško imati više uspjeha u svom naumu. Zatim pripovjedač govori o Osmanu koji nestrpljivo čeka poklisara iz Poljske s vijestima o primirju. U tom iščekivanju razmišlja o svojim budućim osvajanjima Perzije i Španjolske. Kazlar-aga odlazi na put kako bi sultanu našao ženu plemenita roda i tako mu osigurao zakonitog nasljednika.
7. pjevanje
Kazlar-aga putuje Grčkom pri čemu se kazuju brojne priče iz povijesti grčkih zemalja te europske povijesti. Započinje spominanjem slavne Troje i njene propasti. Kazlar-aga šalje sluge po otocima da biraju djevojke za sultana, dok njihovi roditelji i rodbina plaču i zapomažu nad takvom sudbinom. Nabrajaju se otoci pokraj kojih plove te se govori o pokušaju Giganata da preuzmu nebo od Zeusa, o Marku Antoniju i Kleopatri te o Cezaru. Gundulić apostrofira Grčku, njezinu slavu i pad, razloge padu itd. Kazlar-aga ide u Srbiju po Sunčanicu o čijoj je ljepoti čuo.
Pjevanje započinje slavljenjem austrijske princeze Cecilije Renate, zaručnice kraljevića Vladislava. Kazlar-aga dolazi u Smederevo te se opisuje sudbina Sunčaničina oca Ljubdraga i braće. Sunčanica se odlučila zarediti dok njezin otac želi da im se loza nastavi te organizira svečanost u svojem domu kako bi se ona možda zaljubila. Ljubdrag priča povijest svoga roda, upada Kazlar-aga te otima Sunčanicu.
9. pjevanje
Radnja se premješta u Poljsku, a započinje govorom o ljubavi. Na godišnjicu bitke kod Hoćima Vladislav odlazi u lov i tako simbolički obilježava prošlogodišnju pobjedu. Gospođe pjevaju pohvalnu pjesmu Vladislavu. Sokolica sa svojih dvanaest amazonki otima poljske plemkinje, a potom odlaze na kupanje gdje ih sreće Vladislav te zarobljava sve ratnice osim Sokolice, koja se junački bori i ubija dio kraljevićeve pratnje. Vladislav, zadivljen njezinom ljepotom i snagom, oslobađa amazonke uz uvjet da više ne ratuju po Poljskoj. Sokolica odlazi te susreće Kazlar-agu koji joj prenosi Osmanovu poruku da se vrati u Carigrad.
10. pjevanje
Mladić iz Vladislavove pratnje pjeva pjesmu pohvalnicu o pobjedi kod Hoćima, spominjući pritom sudionike bitke. Ali-paša dolazi na poljski dvor u Varšavu gdje razgledava kipove poljskih vladara, o čijim se životima priča.
11. pjevanje
Ali-paša dalje razgledava tapiserije u varšavskom dvoru koje prikazuju Hoćimsku bitku a knez Zborovski opisuje prizore iz bitke. Na jednom se mjestu pojavljuje sv. Blaž (sv. Vlaho, zaštitnik Dubrovnika) koji predvodi poljsku vojsku. Kralj prima Ali-pašu koji nudi Poljacima sklapanje mira te objašnjava zašto bi mir bio dobar za njih. Mir je sklopljen i Ali-paša se vraća u Carigrad.
12. pjevanje
U Carigradu svi slave sklopljeni mir osim Krunoslave, koja se oblači u muškarca kako bi oslobodila svojeg vjerenika Korevskoga. Rizvan-paša, njegov tamničar, ima dvije djevojke u kući, kćer Ljubicu i nećakinju Kalinku. Kalinka se zaljubljuje u Krunoslavu misleći da je muškarac te joj priča kako je Ljubica zaljubljena u Korevskog i kako je i ona njemu draga. Krunoslava najprije očajava, a zatim odlazi kod Rizvan-paše, predstavlja se kao brat Korevskog te ga želi otkupiti. Prijevarom postaje i sama zatočenica.
13. pjevanje
Uvodi se novi epski prostor – pakao. Opisuju se pakleni krajolik i njegovi stanovnici. Javljaju se demoni kao predstavnici zla u borbi protiv dobra. Pakleni kralj, ogorčen zbog poraza Turaka od Poljaka i upravo sklopljenog mira, strahuje za budućnost islama te poziva paklene sile na pobunu protiv Poljske.
'''14. i 15. pjevanje'''
Pjevanja nisu sačuvana.
16. pjevanje
Od ovog pjevanja pa do kraja epa mjesto radnje jest Carigrad. Sultan želi pripremiti vojsku za novo ratovanje na Istoku. Međutim, proširuju se glasine da Osman planira posjeći janjičare i skupiti novu vojsku. Zato se janjičari počinju buniti. Ali-aga, zapovjednik janjičara, pokušava ih umiriti, ali bez uspjeha. Traže od Osmana njegove savjetnike – Dilavera i hodžu – jer smatraju ih lošima, pa ako im udovolji, ostavit će Osmana na vlasti. Ipak, sultan odbija njihov zahtjev.
mini|[[Mustafa I.]]
17. pjevanje
Osman okuplja svoje vijeće usred noći želeći u teškoj situaciji čuti njihovo mišljenje. Prvi ga savjetuje Dilaver govoreći da će udovoljavanje zahtjevima janjičara samo potaći sve veće i veće zahtjeve. Husain mu savjetuje da preda savjetnike jer je bolje izgubiti njih nego cijelo Carstvo koje je u opasnosti. Osman pristaje na dogovor s pobunjenicima, Husain-pašu proglašava velikim vezirom, amnestira vojnike te odluči ne ići na Istok. Majka svrgnutog Mustafe savjetuje se sa zetom Dautom želeći maknuti Osmana s prijestolja i ponovo postaviti Mustafu. Daut pristaje na plan urote.
18. pjevanje
Daut poziva janjičare na pobunu protiv cara. Govori o Osmanu kao o djetetu koje svoje vojnike vodi u rat u nepovoljnim uvjetima, a kao argument navodi i prošlogodišnji neuspjeh na hoćimskom bojištu. Hvali Mustafu govoreći da je nepravedno svrgnut s vlasti. Pobunjenici navale na Dilaverovu palaču, nakon čega se zapute prema Sultanovu dvoru.
19. pjevanje
Opisuje se carski dvor i njegov okoliš. U pripovijedanje je umetnut opis ljubavi Dilavera i lijepe Begum Adžamkinje koju je Dilaver dobio u dvoboju s perzijskim kraljevićem Hajdanom.
Pobunjenici stižu Dilavera koji je prerušen krenuo po pomoć, napadaju ga i na kraju ubijaju. Begum ih moli da joj daju Dilaverovo tijelo da ga sahrani, no oni odbijaju. Oslobođaju Mustafu iz carske tamnice. Osman u dugom monologu iznosi svoje strahove, čuđenje i zapanjenost nad pobunom svojih vojnika. Vojnici ga hvataju i odvode u carsku tamnicu.
20. pjevanje
U završnom se pjevanju epa govori o Osmanu koji se žali na svoju sudbinu. Car Mustafa opet je na vlasti, a uz njega su nove paše – Daut i Hasan. Mustafa zapovijeda da Osmana odvedu u Jedi-kulu, carigradsku kulu sa 7 tornjeva koja je služila kao tamnica. Osman plače jer je svjestan da su ga svi napustili i da ga čeka smrt. Dautov rob na njegovu zapovijed davi Osmana. Nakon Osmanove smrti ep završava pripovjedačevom osudom turskih osvajanja i osmanske civilizacije te veličanjem kraljevića Vladislava.
Nastanak
Osman je, po svemu sudeći, nastajao u duljem vremenskom razmaku, možda već od sklopa događaja nakon Hoćimske bitke pa sve do autorove smrti 1638. godine. Za to je vrijeme pjesnik najvjerojatnije više puta zasnivao svoje djelo i ne jednom mijenjao koncepciju, iznalazio i odbacivao rješenja, u čemu ga je prekinula smrt.
U Osmanovu monologu i na drugim mjestima u epu mogu se pročitati izvrsne karakteristike stanja u Osmanskom Carstvu u prvoj polovici 17. stoljeća. Ipak, po mnogima najvrjednije stihove Osmana čine pjesnikove sažeto izrečene misli o ljudima i njihovim postupcima, o politici i političkim metodama, o vladarima i sposobnosti vladanja, o ljepoti, ljubavi i časti, o ljudskoj oholosti, o prolaznosti svega, pa i silne moći jednog od najmoćnijih zemaljskih vladara.
Promjena prijevoda
mini|lijevo|[[Žigmund III.]]
U posveti Pjesni pokornih Gundulić je spomenuo namjeru da prevede Tassov Oslobođeni Jeruzalem i posveti ga poljskom kralju Žigmundu III. („dokli s nebeskom pomoći Jeruzalem slobođen, spjevanje čestitijem imenom kralja poljačkoga narešeno, svemu našemu slovinskom narodu ukažem“ ). Gundulić je svoj prijevod htio posvetiti poljskom kralju jer se on tada bio jedini mogao oduprijeti Turcima, budući da su ostali europski narodi sudjelovali u Tridesetogodišnjem ratu (1618. – 1648.). Vijesti o pohodu vojske sultana Osmana II. protiv Poljaka stizale su u Dubrovnik već u proljeće 1621., a Gundulić je, kao državni službenik, bio među prvima koji su to saznali. S naročitim interesom pratio je pokret turskih četa prema sjeveru i iščekivao ishod sukoba. Dubrovački su senatori tražili od svojih poklisara, koji su pošli za Osmanom i predali mu godišnji danak negdje na putu prema Hoćimu, da što brže šalju vijesti o razvoju rata. Kao što se iz očuvanih pisama tih dubrovačkih poslanika vidi, vijesti su Dubrovčani dobivali zaista vrlo brzo, a one su u velikoj mjeri bile pouzdane. Prema njima je Gundulić mogao stvoriti jasnu sliku zbivanja te je smjesta odustao od namjere za tiskanjem prijevoda Oslobođenog Jeruzalema, odlučivši radije i sam napisati slično djelo, u kojem će obraditi nedavne događaje: poraz turske vojske kod Hoćima i smrt sultana Osmana II.
Povijesno i nepovijesno
Osman je zasnovan gotovo kao suvremeni povijesni roman. Gundulić je svoje djelo protkao ne samo elementima glavnih političkih događaja nego i stanovitim detaljima do kojih su tek u novije doba došli povjesničari mukotrpno prekopavajući po arhivima. Do takvih je podataka mogao doći samo preko suvremenih zapisa te vjerojatno preko isusovaca koji su djelovali širom katoličkog svijeta, osobito u pograničnim područjima prema islamu i pravoslavlju. O Osmanu i o nekim poljskim ličnostima, o kojima pjeva u svom epu, imao je Gundulić prilike slušati i od svojih zemljaka koji su bili u Anconi, kad je kroz taj grad godine 1624. prolazio Vladislav kao hodočasnik u Rim te je tom prilikom odsjeo u kući ankonskih Gundulića, vjerojatno pjesnikovih rođaka.
NGC 557
NGC 557 je galaksija u zviježđu Kit.
Osman (ep)
Povijesno i nepovijesno
Premda je svoj ep zasnivao na stvarnosti, nemajući zapravo sklonosti za prikazivanje nečeg nevjerojatnog i izmišljenog, Gundulić – po uzoru na Tassov Oslobođeni Jeruzalem – unosi u Osmana i mnogo nepovijesnih pojava. Takve su izmišljene i romantičke epizode; primjerice Sokoličini pothvati s njezinim djevojčicama („U nje družbi dvanaes ona / djevojčica bojnijeh ima, / i moguća i smiona / cijele vojske zateć š njima. // Sve u rukah kopja nose, / a u očiju drže strijele; / vezi od zlata njih su kose, / jašu konje jak snijeg bijele.“, IV., 349. - 356.) pa Sokoličin dvoboj s Krunoslavom („Prijete ovako dikle mlade / i prilike take imaju / da se obje vojske tade / u jednu od njih upoznaju.“, V., 297. - 300.), Krunoslavino osvetničko haranje po Moldaviji („Jak lavica, kad sred stijena / laviće joj lovac digne, / u nesvijesti nesmiljena / skakuć se ori, da ga stigne, / tač na konju hrlu // s kopjem leti a ne teče, / stižuć tursku vojsku vrlu / s drazim svojim nadaleče.“, V., 229. - 236.), njezin potajni susret s Kalinkom i Rizvan-agom, Dilaverovo viteško-trubadursko osvajanje lijepe Begum negdje u dalekoj Perziji – sve prizori koji za glavnu radnju nisu osobito važni. Po uzoru na epsku tradiciju Gundulić je u radnju (XVIII. pjevanje) upleo paklene sile koje su na strani Osmanovih neprijatelja, ali sudjelovanje pakla u radnji ostalo je samo u skici.
Popis gradova u SAD-u s preko 100.000 stanovnika
Sjedinjene Američke Države su 2008. godine imale 273 grada s preko 100.000 stanovnika : thumb|200px|1. – [[New York City, New York|New York]] thumb|200px|2. – [[Los Angeles, Kalifornija|Los Angeles]]
thumb|200px|4. – [[Houston, Teksas|Houston]] thumb|200px|5. – [[Phoenix, Arizona|Phoenix]] thumb|200px|6. – [[Philadelphia, Pennsylvania|Philadelphia]] thumb|200px|7. – [[San Antonio, Teksas|San Antonio]] thumb|200px|8. – [[Dallas, Teksas|Dallas]] thumb|200px|9. – [[San Diego, Kalifornija|San Diego]] thumb|200px|10. – [[San Jose, Kalifornija|San Jose]]
Osman (ep)
Povijesno i nepovijesno
Premda je za glavnu radnju svoga epa Gundulić uzeo povijesne događaje, nije ih obradio tako da sve pojedinosti odgovaraju povijesnim činjenicama, nego je, u skladu s baroknom poetikom epa koja dopušta slobodu u obradi povijesnih tema, odlučio nešto promijeniti kako bi postigao veći interes kod čitatelja.
Povijesni likovi
mini|[[Osman II.]]
Osman II. glavni je junak Gundulićeva epa. Kao najstarije dijete Ahmeda I. rodio se 1604. godine. Na prijestolje je došao 1618. kao četrnaestogodišnji dječak, preotevši vlast svom slaboumnom stricu Mustafi. On je u epu prikazan kao mlad, čestit i hrabar vladar, koji štiti svoje savjetnike, tako da ni u vlastitoj životnoj opasnosti ne predaje pobunjenicima velikog vezira Dilavera (“To li vas je krvi želja, / želju upijte srca prika / ne carskijeh prijatelja / negli carskijeh protivnika!”, XVI., 409. - 412.). Iz povijesti se zna da ga je Osman izručio pobunjenim vojnicima. Prema prvom pjevanju, osobito prema uvodnim stihovima, Osman je kao predstvanik nekrsta („Ah, čijem si se zahvalila, / tašta ljudska oholasti? / Sve što više stereš krila, / sve ćeš paka niže pasti!“, I., 1. - 4.) trebao biti utjelovljenje nasilja i zla, a u djelu se pokazuje kao junak s plemenitim i viteškim težnjama da svome carstvu vrati prijašnju slavu. Gundulić turskom sultanu pridaje i izrazite crte plemenitosti: prijedlog velikog vezira da prije odlaska na Istok pogubi svrgnutog cara Mustafu, njegovu majku i svoju braću, kako se nitko za njegove odsutnosti ne bi zaželio prijestolja, Osman odlučno odbija.
mini|[[Vladislav IV., kralj Poljske]]
Prema Gunduliću, i poljski se kraljević pokazao u boju kod Hoćima kao velik borac i junak nad junacima, premda je povijesna istina da Vladislav nije ni sudjelovao u bitci. Vladislav (Wladyslaw) bio je poljski kraljević, sin Žigmunda III. Rodio se 1595., a vladao je Poljskom, kao Vladislav IV., od 1633. do 1648. Iako u stvarnosti uopće nije sudjelovao u bitci kod Hoćima, poslije se pojavio pred vojskom kako bi joj na kraju bitke podigao moral.
Korevski ili Samuel Korecki, što je njegovo pravo ime, bio je poljsko-ukrajinski velikaš koji je zarobljen 1616. i odveden u Carigrad, odakle je, uz pomoć nekog Grka i njegove supruge Katarine, uspio pobjeći. Neki izvori kažu da je za vrijeme bijega boravio i u Raguzi, ali to nije bio tadašnji Dubrovnik, nego istoimeni naziv za mjesto na Siciliji. Korevski se vratio u domovinu 1620. godine, ali ondje je ponovo zarobljen i zatvoren u Jedi-kuli, gdje su ga zadavili 27. lipnja 1622. godine.
Krunoslava, zaručnica Korevskog, kojoj je pjesnik uz neke zajedničke crte s Katarinom, ženom Samuela Koreckog, a kćerkom moldavskog vojvode Jeremije Mohile, dao mnogo zajedničkih osobina, mogla je u epu umrijeti u zatvoru zajedno s Korevskim, jer u Dubrovniku se nije znalo da je bila u turskom zarobljeništvu, da je iz njega puštena i da je umrla na slobodi. U tvorbi njezina lika imao je Gundulić pred očima i figuru bojnice, figuru Venere militans poznatu iz Vergilijevih, Ariostovih, Tassovih epopeja; ali, isto tako, i sudbinu nesretne supruge nesretnog Korevskog. Krunoslavinom sudbinom intenzivno se bave sve dosadašnje dopune tzv. izgubljenih pjevanja.
Kazlar-aga nadstojnik je sultanova harema. Za Osmanove vladavine, kako izvori kažu, tu je dužnost obavljao Sulejman-aga. U zapisnicima dubrovačkog Senata iz 1618. godine nalazi se spomen nekog Kazlar-age, koji se u stvarnosti zvao Kizlar-aga. U Gundulićevu epu Kazlar-aga putuje, ali ne poput Ali-paše u poklisarsku misiju, već na Balkan u potrazi za ljepoticama koje će krasiti sultanov harem (VI. pjevanje). On u epu provodi otmicu Sunčanice, susreće jednom Sokolicu, a naposljetku ga Osman kao svoga predstavnika upućuje pobunjenicima koji su ga sasjekli sabljama (XIX. pjevanje).
Sokolica je još jedna romantična (izmišljena) bojnica u Osmanu. Podrijetlom je iz dinastije Tatara koji su vladali Indijom. Amazonka Sokolica zaljubljena je u Osmana, a nakon sudjelovanja u Hoćimskoj bitci, ostaje ona u Poljskoj i hara njezinim prostranstvima. Kupanje Sokoličinih bojnica jedan je od antologijskih prizora Osmana.
Hoćimska bitka
mini|350px|lijevo|[[Józef Brandt: Hoćimska bitka, ulje na platnu, 1867. . U crvenom je Jan Karol Chodkiewicz.]]
Dubrovački je pjesnik u svome epu očigledno izmijenio okolnosti Hoćimske bitke koje su izgledale ovako: u svibnju 1621. Osman II. poveo je vojsku od 300 000 ljudi i krenuo s njom na tvrđavu Hoćim, gdje su se pod vodstvom vojskovođe Jana Karla Chodkiewicza bili utaborili Poljaci. U taboru je bio i kraljević Vladislav, ali nije sudjelovao u borbi, nego je bolestan ležao u Kamjenjcu blizu bojišta.
Unatoč nadmoći Turci u tom boju nisu mogli pobijediti vojsku od 30 000 Poljaka. Poljaci su pretrpjeli teške gubitke i stradali zbog nestašice hrane, ali postojano su odbijali sve turske navale, pa upravo u trenu kad su nakon junačke Chodkiewiczeve smrti (27. rujna 1621.) poljske snage bile na izmaku, došla im je poruka od Turaka da bi Osman bio spreman sklopiti s njima mir, ako ga zatraže. Poljaci su bili sretni što je sve tako završilo, pa se i takav ishod mogao smatrati pobjedom, prije svega pobjedom u obrani Poljske. Na tu je odluku Osmana potaknula pobuna neposlušnih janjičara i općenito nezadovoljstvo u vojsci zbog slabih uspjeha u ratu. Pošto se vratio u Carigrad, nakon nemilog iskustva u Poljskoj, Osman je htio uvesti čvrstu stegu u svojoj vojsci pa je, pod izlikom da se želi pokloniti Muhamedu na njegovu grobu, naumio prijeći u Aziju, sakupiti ondje nove čete i njima zamijeniti nepouzdane janjičare. Za tu je njegovu namjeru nekako doznala vojska u Carigradu, pa se na taj glas pobunila i nanovo proglasila carem zatvorenog Mustafu, a Osman je bio uhvaćen, bačen u tamnicu i u njoj zadavljen 20. svibnja 1622. godine.
Kronologija
Osim toga, Gundulić mijenja kronološki red nekih događaja, više događaja stapa u jedan, a ulogu neke povijesne ličnosti daje u epu drugoj ličnosti. Tako, primjerice, ulogu kneza Zbarskog, koji je išao u Carigrad i poslije Osmanove smrti sklopio mir s Turcima, u epu ima Ali-paša, koji i nije stvarna povijesna ličnost. U Gundulićevu epu turski vezir putuje kao sultanov poklisar u Varšavu radi sklapanja tursko-poljskog mira. Taj je mir u stvarnosti sklopljen tek 1623. godine, dakle nakon Osmanove smrti, i to u Carigradu za vrijeme druge vladavine Mustafe I. U ime Poljske mir je tada potpisao knez Krištof Zbarski, a ne Vladislav, kako to iznosi Gundulić.
Kako je na Osmanu radio do svoje smrti, Gundulić je u nj unosio i neke događaje koji su se zbili poslije 1622.. godine, kad se svršava radnja epa. Tako se, primjerice, u epu nekoliko puta spominje Vladislavova zaručnica Cecilija Renata s kojom se Vladislav vjenčao tek godine 1637. („Česarovom kćeri obdari / i tvu mlados Višnji zgare“, III., 165. – 166.; „O česarska kćeri izbrana, / u porodu okrunjena, / ti sve vedra, sva sunčana / s ljepote si i s plemena.“, VIII., 29. – 32.; „od svê lijepe vjerenice“, IX., 598.). Mijenjati povijesne činjenice mogao je Gundulić samo kod onih događaja i ličnosti za koje je držao da ih nisu poznavali njegovi zemljaci. Zato primjerice može i knez Zborovski pokazivati Ali-paši na slikama Hoćimske bitke ljude (pustinjak Blaž, knez Rodovilski, vojvoda Zamoški, Mikleuš Senjavski, vojvoda Karlo Kotković, Altanski, Sajdački), kojih i nije bilo u tom boju, a o kojima Dubrovčani vjerojatno nikada nisu čuli. Ali, primjerice, o Korevskom, zapravo o Samuelu Koreckom, Gundulić nije smio mijenjati bitne činjenice jer su tog poljskog junaka bez sumnje upoznali mnogi Dubrovčani, kad se on na svom bijegu iz prvoga ropstva u Carigradu neko vrijeme zadržao u Dubrovniku (1618.).
Teme
Ivan Gundulić i epskim je postupcima u Osmanu izašao iz okvira dotadašnje hrvatske književnosti i utro put novom oblikovanju narativnih djela 17. i 18. stoljeća. Hrvatska je književnost prije Gundulića poznavala samo biblijski humanistički ep, pelegrinacijski alegorijski ep i stihovanu kroniku ili pak neke narativne žanrove s jednotematskom strukturom i linearnom kompozicijom. U predgundulićevskoj se epici epski svijet strukturirao linearno, preko jedne dominantne teme i mnoštva sporednih tema, a događaji se prikazivali po pravilima stroge linearne sukcesije, oponašajući slijed događaja u vremenskom lancu stvarnosti.
Ep Osman ima izrazito kompleksnu kompoziciju. U njemu se ne slijedi linearna kronologija događaja, štoviše, kompozicija se ostvaruje kao prepletanje prošlosti i sadašnjosti. Vremenske su perspektive epskih radnji različite, a pripovjedačevo je vrijeme često udaljeno od ispripovijedanih događaja. U epu se javlja više paralelnih fabularnih linija, mnoštvo glavnih i sporednih likova, a likovima iz zbilje i fikcije izjednačuje se status u epskome svijetu. Sveznajući se pripovjedač jasno opredjeljuje za kršćanski svijet te kvalificira epsku radnju kao borbu iznimnih političkih snaga, ali i kao borbu dobra i zla.
Ep objedinjuje tri teme: temu Hoćimske bitke, temu putovanja Ali-paše iz Carigrada u Varšavu i Kazlar-age iz Carigrada u Srbiju te temu Osmanove smrti. Hoćimska bitka odvija se u pretpovijesti epske sadašnjosti te – iako je oblikovana epskim digresijama, retardirajuće radnje u odnosu na pripovjedačevo vrijeme – predstavlja pravu temu djela jer je prikazana u cijelosti. Tema dvaju putovanja odvija se u istodobnosti s pripovjedačevim vremenom. Prikazana u velikom broju pjevanja, ona zahvaća golem epski prostor (od Carigrada do balkanskih zemalja i Poljske) i odulje epsko vrijeme (nekoliko mjeseci). Na taj način tema putovanja, s mnogo umetnutih epizoda, integrira Hoćimsku bitku. Osmanova je smrt prikazana u posljednjih pet pjevanja. Ona se također odvija u epskoj sadašnjosti, a slijedi nakon događaja koji su se odigrali unutar druge teme epa, tj. unutar teme dvaju putovanja. Osmanova je smrt prikazana na jednom jedinstvenom mjestu, u Carigradu, događaji su opisani kontinuirano, kako se događaju na sceni, u svega nekoliko dana. Malo je lirskih digresija i retardirajućih epizoda, a pripovjedač komentira samo posljednje događaje.
Motivacije
U skladu s time, u epu se javljaju dvije vrste motivacije: motivacija po načelu uzrok-posljedica ili vremenska/mjesna povezanost i motivacija po načelu intermedijalne povezanosti motiva. Tako je na primjer putovanje Ali-paše ili Kazlar-age motivacija za uvođenje mnogih motiva iz europske povijesti ili govor Ali-paše pred poljskim kraljem motivacija političkom diskursu o onodobnoj političkoj situaciji i odnosu tadašnjih europskih sila (vremenska/mjesna povezanost). Galerija je kipova u varšavskom dvorcu isto tako motivacija za opis povijesti Poljske i njezinih vladara (postupak intermedijalnosti).
Harapa
] Harappa je grad u Pendžabu, odnosno sjeveroistočnom Pakistanu, smješten u blizini negdašnjeg toka rijeke Rawi; oko 35km jugozapadano od Sahiwala.
Osman (ep)
Motivacije
Treba svakako napomenuti da postoji svojevrsna dosljednost i u strukturi svakog zasebnog pjevanja. Počeci su pjevanja specifični, svako pjevanje započinje apostrofom neke apstraktne kategorije ili vremenskom perifrazom (npr. II. pjevanje: apostrofa mladosti; III. pjevanje: opis dolaska proljeća i zore). No mnogo važnije od toga, svako pojedinačno pjevanje sadrži dvije vremenske dimenzije, prošlost i sadašnjost, a obje su podjednako važne za razumijevanje smisla priče. «Sudar prošlosti i sadašnjosti nije samo jedna od središnjih tema djela, nego ujedno i jedan od glavnih postupaka u njegovoj izvedbi.»
Harapa
Moderni grad je sagrađen u blizini ostataka drevnog utvrđenog grada, koji je pripadao civilizaciji Groblja H i Doline Inde. Grad je postojao od oko 3300. pne. [1] do 1600. pne. [2]. Vjeuje se da je grad imao oko 40.000 stanovnika, što je veliki broj za tadašnje doba.
Godine 2005. su kontroverzni planovi za izgradnju zabavnog parka na nalazištu obustavljeni kada su građevinari pronašli veliki broj artefakata za vrijeme početnih radova. Molba uglednog pakistanskog arheologa Ahmeda Hasana Danija Ministarstvu kulture je rezultirao u ponovnom pregledu nalazištu i obustavi projekta uslijed optužbi za korupciju i nesposobnost.
Osman (ep)
Motivacije
Svako pjevanje započinje naracijom u sadašnjosti koja teče neko vrijeme, zatim se nekim povodom vraća u prošlost, da bi se na kraju ponovno vratila u sadašnjost. Prošlost se s jedne strane javlja kao nedavna prošlost (Hoćimska bitka), a s druge strane kao davno prošlo vrijeme (povijest gradova kojima putuje Kazlar-aga). To vraćanje u prošlost javlja se dosljedno, čak i onda kad se takav postupak protivi logici pripovijedanja. Sam postupak vraćanja u prošlost važniji je od sadržaja digresije i ima trojaku funkciju, on podcrtava značenje sadašnjosti zbog relevantnih uzroka, sugerira mijenu svega u vremenu, nepredvidivost sreće te relativizira prikazanu zbilju.
Cjelovitost
Neki su opisi, digresije, retardirajuće radnje u epu zapravo redundantne u odnosu na glavnu fabulu, ako se glavnom temom smatra Osmanova smrt, tj. svaka radnja koja je neposredno vezana uz Osmana. Teško je uopće točno odrediti trajanje same radnje, moglo bi se pretpostaviti da vrijeme od Osmanovih savjetovanja sa svojim savjetnicima do njegove smrti traje svega 8 - 9 mjeseci. Baš zbog takve kompleksne naravi epa mnogi se povjesničari književnosti razilaze u pogledu njegove kompozicije. Tako Armin Pavić Osmana ne smatra jedinstvenim djelom jer je u njemu 12 od 20 pjevanja s radnjom povezano tek neposredno te vjeruje kako je Gundulić isprva napisao dvije pjesme, pjesmu o junaštvu Vladislava u turskome boju i pjesmu o ubojstvu sultana Osmana, od kojih je kasnije nastojao sastaviti Osmana. Za njega pjevanja 1, 16, 17, 18, 19. i 20. čine jedinstvenu cjelinu kojoj pripada tema Osmanove smrti te ta pjevanja smatra pravim Osmanom, a cjelokupno djelo naziva Osmanidom. Luka Zore pak, pozivajući se na Pavićeve tvrdnje, kompoziciju Osmana ipak smatra jedinstvenom, dok je Franjo Marković u Osmanu prepoznao dramsku kompoziciju.
Na kraju, iako je takva je kompleksna montažna kompozicija pomalo oslabila razumijevanje toka glavne fabulativne linije, ona je omogućila da se epski svijet prikaže u svom totalitetu, u svojoj povijesnoj sveobuhvatnosti. Komponiranje pojedinih događaja u različite vremenske dionice i povezivanje nekoliko različitih tema omogućilo je unošenje mnogo građe, mnogo različitih fabulativnih linija, miješanje stvarnog i fikcionalnog, povijesnog i privatnog, kršćanskog i muslimanskog, slavenskog i turskog svijeta. Razvedenost kompozicije urodila je i apsorbiranjem raznih književnih vrsta te se u djelu mogu prepoznati teme, motivi i ugođaji koji su dotad bili rezervirani za neke druge žanrove (npr. elementi ljubavne lirike). Osim toga, u epu se mogu pronaći i elementi drugih književnih medija kao što su usmene i pučke pjesme (npr. pjevanje o Sunčanici). Neki su događaji čak prikazani kao priča u priči.
Monroe City, Missouri
Monrou Siti je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Osman (ep)
Cjelovitost
Ovakvim strukturiranjem kompozicije po načelu montaže te povezivanjem različitih umjetničkih medija u jednome djelu, Gundulić se posve približio suvremenoj baroknoj epskoj tehnici. Izgradio je jedno novo literarno, romaneskno djelo koje će poslužiti kao najveći uzor mnogim hrvatskim epicima koji će stvarati nakon njega.
Monroe City, Missouri
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.531, što je 57 (-2,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Osman (ep)
Rukopisi
Gundulićev rukopis Osmana u svijet je sa sobom ponio njegov sin Frano (1630. – 1700.) koji je bio vojnik u Španjolskoj i Austriji. S njim je služio Nikola Ohmučević koji ga je prepisao i čiji je prijepis danas najstariji poznati rukopis Osmana jer se Gundulićev originalni rukopis nije sačuvao. Ohmučević je prepisivanje jednog dijela Osmana završio u Biskaji u Španjolskoj 15. kolovoza 1651. godine. Prepisivanje drugog dijela započeo je u Beču 20. listopada 1653., a završio 15. travnja 1654. godine.
Poznato je pet rukopisa iz 17. stoljeća: Ohmučevićev, Vatikanski, Valovićev, Adamovićev i Čingrijin, a veliki poznavatelj rukopisa Osmana, Đuro Körbler, početkom 20. stoljeća, smatrao je da u svijetu postoji oko sedamdeset sačuvanih rukopisa, ali da se u privatnim i javnim knjižnicama još uvijek „skriva“ velik broj. U Zagrebu, u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici, čuvaju se najstariji sačuvani rukopisi iz 1689., 1727., 1765., 1773. i 1816. godine.
Mnogo rukopisa čuva se u Poljskoj, a smatralo se da će se tamo pronaći i izgubljena pjevanja proučavanjem kojih su se bavili Heinrich Glück i Wacłav Parkott. Glück je uspio ući u trag sedam sačuvanih rukopisa: a) rukopisa u vlasništvu Władysława IV; b) rukopisa namijenjen Stanisławu Augustu; c) loše kopije prethodnog; d) rukopisa Aleksandra Sapiehe; e) rukopisa Michala Bobrowskog; f) rukopisa Andrzeja F. Kucharskog. Treba napomenuti da Glück nije vidio nijedan od tih rukopisa, a Parkott samo dva (točke c i e).
Izdanja
Osman je ostao u rukopisu sve dok prilike za njegovo tiskanje nisu postale povoljne, tj. do početka 19. stoljeća. Prvi pokušaj tiskanja Osmana bio je u Dubrovniku, oko 1810. godine (tiskanje je prekinuto nakon 10 araka). Zatim ga je pokušao izdati Antun Mihanović. Na Novu godinu 1818. u Padovi je pozvao na pretplatu za Osmana kojeg je mislio tiskati prema rukopisu kupljenom u Mlecima, međutim rukopis ipak nije tiskan. Prvo izdanje Osmana tiskano je u Dubrovniku 1826. godine, s dopunom Pijerka Sorkočevića. Rukopis je, prema bilješkama Džanluke Volantića, priredio franjevac Ambrozije Marković.
Matica ilirska 1844. godine izdala je Osmana s dopunom Ivana Mažuranića i rječnikom Antuna i Ivana Mažuranića. Kratak predgovor za ovo izdanje napisao je Vjekoslav Babukić. Prvo kritičko izdanje Gundulićevih djela izdala je Jugoslavenska akademija 1877. u uredništvu Armina Pavića kao IX. knjigu Starih pisaca hrvatskih. To je izdanje nastalo prema Cekinićevu rukopisu iz 1731. godine. Drugo i treće Akademijino izdanje priredio je Đuro Körbler; drugo 1919., a treće 1938. s dopunama Milana Rešetara.
Ostala važnija izdanja Osmana jesu:
Prijevodi
Osman je prevođen na sve važnije svjetske jezike. Slavenski prijevodi (poljski, češki, ruski) teže sačuvati strofu, stih i rimu originala, dok latinski, francuski, njemački, engleski i talijanski uglavnom odstupaju od metričkih osobitosti originala.
Prvi prijevod Osmana na talijanski i uopće na bilo koji strani jezik doslovni je prijevod Vicka Smeće iz 1786. godine. Najznačajniji francuski prijevod jest Antuna Sorkočevića iz 1838. godine. Latinski prijevod objavio je u Mlecima 1865. Blaž Getaldić, njemački 1918. u Berlinu Katarina von Pommer Esche, a engleski Edward D. Goya u Zagrebu 1991. godine. Poljskih prijevoda ima više, a prvi tiskani jest cjeloviti prijevod Czeslava Jastrzębieca-Kozłowskog iz 1934., objavljen u Varšavi.