cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leo Dadić
Leo Dadić (Split, 1936.) bivši je hrvatski nogometaš. Nastupao je za momčad RNK Splita, na poziciji desnog krila. U sezoni 1960./61. nastupio je 19 puta i postigao 6 golova.
Francisco Ferrer Guardia
Fransisko Ferer Gvardija, rođen 14. januara 1859—umro 13. oktobra 1909) je katalonski pedagog i osnivač „Pokreta modernih škola“.
Počeci
Tako je pisao Fransisko Ferer u pismu upućenom španskom prijatelju iz Barselone tokom svog prisilnog egzila u Parizu, uzrokovanog represijom koju je španska monarhija sprovodila nad revolucionarima, protagonistima građanskih, političkih, antimilitarističkih i antiklerikalnih borbi.
I upravo u Parizu, gdje je upoznao brojne anarhiste kao što su Sebastijan Faure (Sebastien Faure), Žan Grave (Jean Grave), Šarl Malato (Charles Malato), i osobe iz kulturnih krugova među kojima su bili Emil Zola i Anatol Frans, krajem 19. veka formira se i usavršava njegova slobodarska i pedagoška teorija. U tim godinama rada, studija i putovanja druži se veoma učestalo sa Polom Robinom (Paul Robin), Luiđi Fabrijem (Luigi Fabrio) i Elisom Reklusom (Elise Reclus), sa kojima ima mogućnost da produbi i razvije svoju edukacionu koncepciju.
Njegova sklonost ka vaspitanju i obrazovanju narodnih masa koje su isključene iz znanja i nauke, dolazi do izražaja već u samom početku njegovog socio-političkog angažmana, što dokazuje i osnivanje putujuće biblioteke sa kojom on odlazi u ruralne delove Katalonije kako bi pospešio širenje svakog znanja i tako probudio svest o neizbežnosti narodne revolucije.
Protiv države i Crkve
Polazna tačka njegove teorije i prakse je snažna kritika logike i ideološke funkcije postojeće škole. U svom najpoznatijem tekstu Moderna škola (La Escuela Moderna), Ferer kaže sledeće:
Država i Crkva, po Fereru imaju kao edukativni cilj obrazovanje ljudi spremnih na služenje i pokoravanje, putem lažnog znanja i religije. Da bi potkrepio svoje kritike piše:
Principi moderne škole
Tradicionalnoj školi i vaspitanju Ferer suprotstavlja sledeće alternativne principe:
Ferer će uvek mnogo insistirati na konceptu „racionalnog“ i „naučnog“ vaspitanja. Koncept „racionalnog“ definiše u suprotnosti sa religioznim i dogmatskim vaspitanjem, a „naučno“ se objašnjava kao pozitivistička vrednost svih naučnih otkrića, primenjivih na svim poljima ljudskog života, a nadasve na polju školovanja i vaspitanja. Njegove su ideje snažno obeležene ovim konceptima, ponekada čak i na štetu slobodarskog aspekta vaspitanja. Moderna škola će biti po nekim aspektima veoma različita od Tolstojeve škole „Jasna poljana“, mada su obe uvrštene u najveća slobodarska ostvarenja.
Njegova koncepcija celovitog školovanja različita je od škole Pola Robina, što je naročito vidljivo upoređujući praksu „Sempiusa“ i „Moderne škole“. Ferer podržava vrednost praktičnog odgoja, koji se nadovezuje na otkrivanje naučnih principa svojstvenih pozitivizmu. Iz ujedinjene teorije i prakse rađa se revolucionarna dimenzija odbacivanja hijerahijske podele rada. Ferer tvrdi da ako se dete odgoji za upotrebu razuma ono će to automatski činiti na svakom polju i u svakoj društvenoj aktivnosti: racionalizam je stoga, po toj logici, sam po sebi slobodarski. Kod Pola Robina su prisutni i ovi aspekti, ali naglasak je stavljen, po tradiciji prudonovske teorije, na profesionalno formiranje iz kojeg će nastati radnici svesni svojih sposobnosti. Na Ferera je Pol Robin značajno uticao i mada nije nikada posetio Sempius održavao je sa njim redovno dopisivanje, a u planiranju svoje katalonske škole nadovezuje se na iskustvo francuskog sirotišta.
Devojčice i dečaci zajedno
Kada se 1901. Ferer vratio u Španiju, nakon 16 godina egzila, situacija u toj zemlji bila je vrlo teška i problematična. Dve trećine populacije bilo je nepismeno, samo je jedna trećina gradova imala školu i to veoma konzervativnu, pod čvrstom kontrolom Crkve i državne birokratije.
Dana 08. septembra 1901. otvara se prva Moderna škola sa 30 učenika (12 devojčica i 18 dečaka). Odmah je praktikovana zajednička nastava polova, što se nije nikada desilo u španskoj školi. 1905. u opštini Barselone ima već 147 podružnica, a 1908. u Barseloni postoji 10 modernih škola sa 1000 učenika. U tim godinama otvaraju se takve škole širom Španije: Madrid, Sevilja, Malaga, Granada, Kadiz, Kordoba, Palma de Malorka, Valensija.
Škola se zasnivala na racionalnom i naučnom školovanju (Fererovski pozitivizam), vaspitanju kao bitnom elementu narodne revolucije (uticaji Kropotkina i Bakunjina), apsolutnom odbacivanju religiozne nastave i neprihvatanju čak ni nekog oblika neutralnosti naspram religije (razlikujući se po tome od Robina) - neka vrsta militantnog ateizma, zasnovanog na totalnom obacivanju uplitanja crkve u vaspitanje i školovanje, i na vrednosti zajedničkog odgoja različitih polova i klasa.
Škola dobija i biblioteku: autonomna izdavačka kuća štampa odgovarajuće udžbenike, šireći slobodarske, antiklerikalne i antimilitarističke ideje. Izlazi i bilten škole čiji je urednik Anselmo Lorenso. Između oktobra 1901. i maja 1909. objavljena su 62 broja.
U njegovim se stavovima primjećuje i neka vrsta idealizovanja nauke, što je odraz epohe u kojoj je živeo i stvarao. U jednom pismu napisanom nešto pre otvaranja prve škole možemo naći sažetak ideja koje su inspirisale Fererov dalji rad:
Mozak kao oruđe
Ferer je bio uveren da će deca koja odrastu u okruženju slobodarskog vaspitanja postati nezavisne i autonomne osobe, sposobne za stvaranje slobodarskog društva. Suština je u tome da treba osloboditi pojedinca a ne klasu.
Školovanje koje je predložio Ferer ne priznaje ni dogme ni ustaljene tradicije jer su to:
Ferer jasno daje do znanja da preferira slobodnu spontanost deteta, koje ne zna ništa od intelektualne deformacije deteta koje je pretrpjelo vaspitanje epohe. On postavlja akcenat na koncept celovite (integralne) edukacije koja razvija različite sposobnosti, a ne samo one koje pripremaju dete da postane nezavisan i autonoman radnik. Bitnija je psihološka dimenzija razvoja ličnosti od teoretske i praktične obuke kojoj je svrha profesionalno oblikovanje.
U Modernoj školi nema radionica, nema prakse, ali bitan je odnos teorije i prakse, u smislu da se do teorije treba doći putem praktičnog eksperimentisanja. U osnovi su racionalizam slobodne misli i pozitivna nauka (pod uticajem evolucionističkih teorija Herberta Spensera, Elisa Reklusa i Ernsta Hakela), koji transformišu vaspitanje u potpuno revolucionarni čin.
Ključna reč: sloboda
Nastavnik, po Fereru, ne bi trebalo toliko da zasniva svoja predavanja na „istini drugih“ već da omogući učeniku da „otkrije istinu koja je i njegova istina, putem metode koju će on sam pomalo usavršiti“. Stoga je ključna reč - sloboda.
Kako bi ostvarili nezavisnost od države moderna škola se plaćala, ali svako je doprinosio prema svojim mogućnostima. Nisu postojale ni nagrade ni kazne, ni bilo kakav oblik vrednovanja, samo jednostavan zapis o napretku kojeg su postizali učenici.
Poslednje godine
1906. kada se pokret modernih škola razvio u čitavoj Španiji, Ferer je optužen da je pomagač atentata na kralja Alfonsa II, koji je počinio slobodar Mateo Moral, nekada prevodilac u modernoj školi. Škola je zatvorena, a Ferer uhapšen. Suđeno mu je nakon 13 meseci zatvora, ali dobio je pomilovanje zahvaljujući međunarodnoj mobilizaciji koja se razvila u njegovu korist. Ponovno odlazi u Francusku gde se njegova angažovanost za slobodarsko vaspitanje ispoljava u osnivanju časopisa „L'Ecole Renov'e“, najpre u Briselu, a zatim u Parizu. On kaže: Rimokatolička crkva, koja je imala monopol nad obrazovanjem u Španiji, je agitovala protiv njega.
U jednom cirkularnom pismu iz aprila 1908. adresiranom brojnim revolucionarima-slobodarima i osobama sa polja kulture Ferer najavljuje da se stvara „Međunarodna liga za racionalni odgoj deteta“, čiji su najavljeni principi:
Ferer se vraća u Španiju u julu 1909. tokom događaja „tragične sedmice“, iz porodičnih razloga. Vlasti su ga uhvatile 31. septembra 1909. posle pet nedelja skrivanja u pećinama na svojoj farmi, i zatvorile u tvrđavu Montjuic u Barseloni, pod optužbom da je jedan od izazivača pobune. Prelati Barselone poslali su pismo Mauri otvoreno zahtevajući odlučnu akciju protiv Ferera i Moderne škole. Maura je javno odgovorio da će vlada „delovati u duhu vašeg pisma i pratiti liniju vladanja koju vi indicirate“. Usledilo je ubrzano suđenje u kome je Ferer optužen za podsticanje na zaveru (tokom „Tragične Nedelje“ u julu u Barseloni). Ferer nije imao ništa sa ustankom, za vreme kojeg se čak nije ni nalazio u Barseloni, ali stvoreni su lažni dokazi i iznuđena svedočenja. Vlada je takođe verovala da je Ferer podrstrkivao atentat na kralja 1906. i želela je osvetu. Vojni sud ga bez ikakvih dokaza osuđuje na smrt, bez obzira na ogromne proteste širom sveta. Dana 13. oktobra 1909. Fransisko Ferer je streljan u tvrđavi u Barseloni.
Pošto je Ferer bio poznat i van Španije, njegovo smaknuće izazvalo talas negodovanja širom Severne Amerike i zapadne Evrope. U Velikoj Britaniji, Džordž Bernard Šo, Herbert Džordž Vels i Artur Konan Dojl protestovali su sa Petrom Kropotkinom i drugim anarhistima. U Francuskoj demonstriralo je i borilo se protiv policije, preko 500.000 ljudi. U Argentini, demonstracije se se pretvorile u četvorodnevni generalni štrajk. Ovi događaji dovode do pada Maurinog ministarstva, koji je, i pored većine u Kortesu, smenjen zbog upravljanja „Tragičnom sedmicom“. Fererovo smaknuće je produbilo podelu u zemlji i okrenulo svet protiv Španije, a Ferer je postao mučenik slobodne misli. Moderne škole, po ugledu na njegovu u Barseloni, nastavile su da niču širom sveta još dugo vremena nakon njegove smrti.
Farsanski okrug
Farsanski okrug je jedan od devet okruga u pokrajini Čahar-Mahal i Bahtijari u centralnom Iranu. Glavni grad okruga je Farsan.
Winooski, Vermont
Vinuski je grad u američkoj saveznoj državi Vermont.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 7.267, što je 706 (10,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Monongahela (rijeka)
Monongahela (engleski: Monongahela River) koju često zovu samo Mon je rijeka u Sjedinjenim Američkim Državama duga 206 km, koja zajedno sa Rijekom Allegheny formira Rijeku Ohio kod Pittsburgha.
Geografske karakteristike
Monongahela je plovna nekoh 170 km od ušća, njene brdske pritoke iskorištene su za hidroelektrane.
Mario Duplančić
Mario Duplančić bio je hrvatski nogometaš.
Igrao je u RNK Split tijekom 1950-ih i početkom 1960-ih godina. U dvije prvoligaške Splitove sezone (1957/58. i 1960/61.) odigrao je 47 utakmica i postigao 6 golova.
Za Hajduk je odigrao 8 utakmica od čega 3 prvenstvene i 5 prijateljskih. Prvi službeni nastup imao je 8. ožujka 1953. protiv beogradskog BSK-a u Splitu.
Stjepan Deverić
Stjepan Deverić (Velika Gorica, 20. kolovoza 1961.) je bivši hrvatski nogometaš.
Deverić je počeo svoju karijeru u zagrebačkom Dinamu u tadašnjoj Saveznoj ligi Jugoslavije 1979. godine. Ostao je u Dinamu do 1984., igrajući u 345 utakmica i postignuvši 158 utakmica. 1984. godine prelazi u splitski Hajduk gdje je ostao do 1987.. U tom periodu je igrao u 114 utakmica i postigao je 42 pogotka. 1987. se vraća u Dinamo i tu ostaje do 1990.. Nakon hrvatske neovisnosti, igrao je u inozemstvu, u Sturmu iz Graza (1991.-1992.) i FC Lebringu.
Bio je član jugoslavenske nogometne reprezentacije na Svjetskom prvenstvu u Španjolskoj 1982., ali nije igrao. Također je bio član momčadi koja je osvojila brončanu medalju na Olimpijskim igrama 1984. Na tim Olimpijskim igrama postigao je 5 pogodaka te je tako postao najbolji strijelac turnira zajedno sa Borislavom Cvetkovićem. Za Jugoslaviju nastupao je 6 puta.
Trenirao je NK Zagorec, HNK Segestu, NK Marsoniu, HŠK Zrinjski i bugarsku Belasicu Petrić, koju je preuzeo 14. travnja 2008. i spasio od ispadanja. Jedno vrijeme bio je i trener u Dinamovoj Nogometnoj školi Hitrec-Kacijan.
Prvi mu je službeni nastup (početni sastav) u kupu pobjednika kupova 3. listopada 1984. u Splitu protiv Dinama iz Moskve, kada ujedno postiže i jedan zgodittak. Drugi gol dao je Zl. Vujović, a završilo je sa 2:5.
Kuhranški okrug
Kuhranški okrug je jedan od devet okruga u pokrajini Čahar-Mahal i Bahtijari u centralnom Iranu. Glavni grad okruga je Čelgard.
Hrvatska enciklopedija (LZMK)
Hrvatska enciklopedija, temeljno je izdanje Leksikografskoga zavoda Miroslava Krleže i jedan od središnjih i trajnih programa nacionalne kulture.
Povijest
Prvi je svezak Hrvatske enciklopedije objavljen na Dan hrvatske leksikografije, 5. svibnja 1999. godine. Svake sljedeće godine objavljen je po jedan svezak. Posljednji, 11. svezak javnosti je predstavljen 10. prosinca 2009. godine.
Ovo je izdanje peti takav pothvat na hrvatskome jeziku, nakon Hrvatske enciklopedije Mate Ujevića (vidi Hrvatska enciklopedija), Enciklopedije Leksikografskog zavoda i dvaju izdanja Opće enciklopedije.
Enciklopedija definira i objašnjava pojmove mnogih znanosti i umjetnosti, govori o čovjeku, o živom i neživom svijetu našega planeta, o svemiru i istraživačima svemira i svijeta, o svim područjima duha, od književnosti i povijesti, arheologije, jezikoslovlja i matematike do medicine, geografije, likovne i glazbene umjetnosti i astronomije. Osobita je pozornost posvećena etimologiji i izgovoru stranih riječi. Enciklopedija govori o položaju hrvatske kulture u bližem i širem okruženju.
Leksikografski zavod Miroslava Krleže idući u korak sa informacijskim tehnologijama, 2010. godine započeo je sa pripremom mrežnoga (internetskoga) izdanja. Za potrebe mrežnoga izdanja sadržaj Hrvatske enciklopedije je ažuriran i dopunjen novim sadržajima (primjerice novim slikama). Internetsko izdanje Hrvatske enciklopedije dostupno je na www.enciklopedija.hr od rujna 2013. godine.
Mario Brkljača
Prvi službeni nastup je za prvenstvo Hrvatske protiv Šibenika u Splitu 17. svibnja 2009. kada mijenja Rosu, a završilo je pobjedom Hajduka golovima Pandže i Kalinića sa 2:0.
290-e pne.
thumb|Menandar
Devèze
Devez je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornji Pirineji.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 62, a gustina naseljenosti je iznosila 12 stanovnika/km².
Bojerahmadski okrug
Bojerahmadski okrug je jedan od osam okruga u pokrajini Kuhgiluje i Bojer-Ahmad na jugozapadu Irana. Glavni grad okruga je Jasudž.
Rastislav Mstislavić
Rastislav Mstislavić ( 1225. - 1262. ) je bio knez Haliča 1236.-1237. i 1241.-1242., ban Slavonije 1247. godine i Mačve ( s Beogradom ) od 1247. - 1262. godine, knez od Novogrudoka 1254. - 1258. i car Bugarske tijekom zime 1256.-1257. godina.
Život
Otac Rastislava je bio Mihajlo Vsevolodovič vladar Kijeva iz dinastije Rurjikovič. U doba invazije Mongola kako bi se izgradilo savezništvo između Kijevske Rusije i Hrvatsko-Ugarske države dolazi do vjenčanja između Ratislava i kćerke Bele IV.. Kako je Mihajlo bio ubijen dok se Rastislav nalazio u Pešti on ostaje živjeti na ovom dvoru gdje mu kralj odmah dodjeljuje titulu bana Slavonije i Mačve. To Ratislava ne zadovoljava tako da se on nakon kratke neuspješne vojne avanture na području Svetog Rimskog Carstva odlučuje na povratak u svoju postojbinu gdje postaje knez Novogrudoka. Zahvaljujući prije svega svome utjecaju na Ugarskom dvoru jedna njegova kćerka se udaje za Mihajla Asena I. što ubrzo postaje razlog za novu vojnu avanturu. Smrt zeta u atentatu 1256. godine i potonje prisilno vjenčanje udovice za novog cara Rastislavu sada na vrhuncu moći postaje uvreda koja se može oprati samo krvlju. Tijekom svoje invazije Bugarske on obara tamošnjeg uzurpatora i kruni se za cara. Kako ga bez obzira na krunidbu Bugari nisu htjeli prihvatiti za vladara on se vraća kući zajedno s kćerkom. Tu u stvarnosti nepotrebnu avanturu je s druge strane iskoristila Litva čiji vladar počinje osvajanje Novogrudoka. Kako je cijelo kneževstvo palo u protivničke ruke do 1258. godine nemajući drugog izbora Rastislav se vraća u svoju Mačvansku banovinu gdje će i umrijeti 1262. godine.
1431
Godina 1431 (MCDXXXI) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak (1. 1. po julijanskom kalendaru).
Lordeganski okrug
Lordeganski okrug je jedan od devet okruga u pokrajini Čahar-Mahal i Bahtijari u centralnom Iranu. Glavni grad okruga je Lordegan.
Casino Royale (film, 2006)
Casino Royale je britanski triler iz 2006. To je 21. film o Jamesu Bondu i prvi s Danielom Craigom u glavnoj ulozi. Temeljen je na istoimenom romanu Iana Fleminga iz 1953., a scenarij su adaptirali Neal Purvis, Robert Wade i Paul Haggis, dok je režiju preuzeo Martin Campbell. To je treća adaptacija prvog Flemingova romana o Bondu, koji je 1954. produciran kao televizijska epizoda, a 1967. kao satirični film. Međutim, film iz 2006. je jedina službena adaptacija EON-a. Priča se vraća na početak, ali film nije zamišljen kao prethodnik filma Dr. No niti bilo kojeg drugog filma. Radnja filma smještena je na početak karijere Jamesa Bonda kao agenta 007, kad je tek stekao dozvolu za ubojstvo. Nakon sprječavanja terorističkog napada na međunarodnu zračnu luku u Miamiju, Bond polazi s Vesper Lynd, agenticom državne riznice, koja je zadužena za izdavanje novca na pokerskom turniru na velike uloge koji organizira Le Chiffre.
Casting za film uključio je veliku potragu za novim glumcem koji će utjeloviti Jamesa Bonda, a izazvao je velike kontroverze kad je izabran Daniel Craig. Neki obožavatelji Piercea Brosnana prijetili su da će bojkotirati film. Unatoč tome, film, i posebno izvedba Daniela Craiga, zaradili su velike pohvale od kritike. Casino Royale producirala je kuća EON Productions za filmska studija Metro-Goldwyn-Mayer i Columbia Pictures, a označio je prvi film koji je producirao potonji studio, koji je 1967. producirao neslužbenu verziju filma. Casino Royale je do danas financijski najuspješniji film iz serijala te 35. najuspješniji film svih vremena, 6. najuspješniji svih vremena u Ujedinjenom Kraljevstvu.
EON Productions je otkupio prava za Casino Royale 1999. nakon što je Sony zamijenio s MGM-om prava za film  Spiderman. U ožujku 2004., Neal Purvis i Robert Wade počeli su pisati scenarij za Piercea Brosnana u ulozi Bonda. Redatelj Quentin Tarantino izrazio je zanimanje za režiju adaptacije Casino Royalea, iako je to bio samo osobni interes te nije kontaktirao EON. U lipnju 2007., u časopisu GQ za Ujedinjeno Kraljevstvo, Tarantino je potvrdio kako je imao želju da snimi Casino Royale nakon Paklenog šunda. Tarantino je radio "iza kulisa" s članovima Flemingove obitelji, a vjeruje kako je on razlog što su filmaši odlučili snimiti Casino Royale. U veljači 2005., Martin Campbell, koji je prethodno režirao Bond film iz 1995., Zlatno oko, predstavljen je kao redatelj. Kasnije u 2005., Sony je predvodio konzorcij koji je otkupio MGM, što je dalo Sonyju pravo na distribuciju Bond filmova počevši s ovim.
EON je priznao kako su se u prethodnim filmovima previše pouzdali u specijalne efekte, posebno u filmu Umri drugi dan pa su bili odlučni snimiti kaskaderske scene u ovom filmu na "dobri stari način". Zbog ovoga su scenaristi Purvis, Wade i Paul Haggis odlučili da scenarij što točnije prati originalni roman iz 1953., držeći se mračnije priče i karakterizacije Bonda.
Casino Royale postao je prvi Bond film koji je preuzeo naslov iz Flemingova romana ili kratke priče nakon  Daha smrti iz 1987.
Casting
Tijekom 2004. i 2005. mediji su špekulirali o mogućem novom glumcu za ulogu Bonda. Govorilo se o poznatim holivudskim glumcima kao što su Eric Bana, Hugh Jackman, Goran Višnjić i Clive Owen, ali i o mnogim nepoznatim iz različitih zemalja. U jednom je trenutku producent Michael G. Wilson tvrdio kako postoji popis s više od 200 potencijalnih glumaca. Glasine o Owenu pojačale su se nakon što je nagrađen Zlatnim globusom i bio nominiran za nagrade BAFTA i Oscar za film iz 2004., Bliski odnosi. Engleski glumac Colin Samlon, koji je glumio MI6-ova operativca Charlesa Robinsona u ranijim Bond filmovima uz Piercea Brosnana, također je uzet u obzir kod izbora, što je pojačalo špekulacije kako bi mogao postati prvi Bond crnac. Međutim, prema Martinu Campbellu, Henry Cavill je bio jedini ozbiljan izbor - ali budući da su mu bile tek 22 godine, smatran je premladim.
U svibnju 2005., Daniel Craig je izjavio kako su ga MGM i producenti Michael G. Wilson i Barbara Broccoli uvjerili kako će dobiti ulogu Bonda, dok je Matthew Vaughn rekao novinarima kako mu je MGM ponudio redateljsku palicu, ali kuća EON Productions tada nije pristupila nijednom od njih dvojice. Kasnije je Craig ustvrdio kako mu je uloga zaista ponuđena, ali ju je odbio jer scenarij tada nije bio dostupan.
U kolovozu 2005. su se pojavile glasine kako će 37-godišnji Daniel Craig najvjerojatnije dobiti ulogu, iako cjelokupni casting nije bio gotov sve do rujna. Onda su 14. listopada 2005. EON Productions i Sony Pictures Entertainment na konferenciji za novinare u Londonu potvrdili kako će Daniel Craig biti šesti glumac koji će utjeloviti Jamesa Bonda.
Odluku su popratile kontroverze o tome jesu li producenti donijeli ispravnu odluku. Tijekom cijele produkcije trajale su internetske kampanje (kao što je "danielcraigisnotbond.com") kojima se izražavalo nezadovoljstvo te prijetilo bojkotom filma. Craig se, za razliku od prethodnih glumaca, nije uklapao u imidž visokog, tamnokosog, zgodnog i karizmatičnog Bonda na kojeg su gledatelji navikli.
Snimanje
Snimanje Casino Royalea počelo je 30. siječnja 2006., a završilo 21. srpnja 2006. Film je većinom sniman u studijima Barrandov u Pragu, uz lokacijska snimanja u Češkoj, na Bahamima, u Italiji i u Ujedinjenom Kraljevstvu. Produkcija se tradicionalno vratila u Pinewood Studios kako bi se snimanje dovelo kraju.
Michael G. Wilson prvo je potvrdio kako će se Casino Royale snimati u Pragu i Češkoj, a možda će se i radnja odvijati tamo. Međutim, EON Productions nije uspio osigurati filmske lokacije u Južnoj Africi, a jedina stvar u filmu snimljena tamo bila je scena u kojoj Bond izlazi iz aviona na Bahamima, dok se u pozadini vidi hotel Cape Grace u Cape Townu. Kako druge lokacije nisu bile dostupne, producenti su morali potražiti nove. U rujnu 2005., Martin Campbell i Phil Meheux (snimatelj) bili su na otoku Paraidse Island na Bahamima koji je bio moguća nova lokacija. 6. listopada 2005., Martin Campbell potvrdio je da će se Casino Royale snimati na Bahamima, a "možda i u Italiji". Osim lokacijskog snimanja, snimanje u studijima obavljeno je u Pragu (Barrandov Studios) i u studijima Pinewood u Engleskoj.
thumb|left|Producent Michael G. Wilson i Craig u [[Venecija|Veneciji tijekom snimanja.]]
Snimanje je počelo u Pragu 30. siječnja 2006., nakon čega se produkcija preselila na Bahame. Korišteno je nekoliko lokacija oko New Providencea tijekom veljače i ožujka, posebno na Paradise Islandu. Scene smještene u Mbaleu, u Ugandi, snimljene su u Black Parku u Buckinghamshireu, a taj dio snimanja završen je 4. srpnja 2006. Ekipa se u travnju vratila u Češku i nastavila snimati u Pragu, Plani i Loketu, prije završetka u svibnju u Karlovy Varyma. Toplice koje više nisu bile u upotrebi u Karlovy Varyma korištene su kao eksterijer Casino Royalea, dok je Grandhotel Pupp poslužio kao "Hotel Splendide". Završne scene snimane su u Veneciji.
30. srpnja 2006. buknuo je požar u 007 Stageu u Pinewoodu. Bilo je dosta štete, ali to nije utjecalo na objavljivanje Casino Royalea budući da je požar izbio tjedan dana nakon završetka snimanja, dok su setovi bili rastavljani.
Radnja
James Bond mora izvršiti dva ubojstva kako bi zaradio 00 status. U uvodnoj sekvenci, poslan je na misiju u Prag kako bi izvršio ubojstva: šefa odjela MI6-a, Drydena, koji prodaje britanske tajne dokumente, i njegova saveznika, Fishera. Na drugog strani, Mr. White služi kao posrednik koji upoznaje bankara Le Chiffrea s gerilskom grupom koja traži sklonište. Iako Le Chiffre kaže svojim klijentima kako "nema rizika" u njegovim investicijama, služi se njihovim novcem kako bi organizirao napade na određene tvrtke i prodaje njihove dionice.
Bahmajski okrug
Bahmajski okrug je jedan od osam okruga u pokrajini Kuhgiluje i Bojer-Ahmad na jugozapadu Irana. Glavni grad okruga je Likak.
Denski okrug
Denski okrug je jedan od osam okruga u pokrajini Kuhgiluje i Bojer-Ahmad na jugozapadu Irana. Glavni grad okruga je Sisaht.
Casino Royale (film, 2006)
Radnja
U svojoj prvoj miaiji kao 00 agent, Bond je poslan na Madagaskar u potrazi za međunarodnim izrađivačem bombi, Mollakom. Nakon vratolomne potjere do veleposlanstva Nambutua (izmišljena država), Bond ubija bombaša te je prisiljen dignuti u zrak dio veleposlanstva kako bi pobjegao. Bondove akcije snimlila je lokalna televizija i objavila ih širom svijeta, što je razbjesnilo M, njegovu šeficu u MI6-u. Bond bombašu uzima mobitel i primjećuje kako je ovaj primao pozive s lokacije na Bahamima. Bond odlazi tamo i otkriva kako je Alex Dimitros, koji je povezan s Le Chiffreom, bio pozivatelj. Nakon partije pokera u kojoj Bond osvaja Dimitrosovo auto, Bond zavodi Alexovu ženu, Solange, koja mu otkriva kako njezin muž putuje avionom u Miami. Bond odlazi za njim. U Miamiju, Bond ubija Dimitrosa i slijedi Le Chiffreova čovjeka Carlosa kroz aerodromski terminal, a onda kroz pistu u cisterni. Bond uspješno osujećuje Le Chiffreov plan o uništenju prototipa putničkog aviona Skyfleet i nanosi Le Chiffreu veliku štetu.
Kako bi vratio novac klijentima, Le Chiffre organizira pokerski turnir na velike uloge u Casino Royaleu u Crnoj Gori. MI6 ubacuje Bonda na turnir kako bi doveo Le Chiffrea do bankrota, nadajući se da će tada ponuditi pomoć britanskoj vladi u zamjenu za zaštitu od vjerovnika. Bond se susreće s Mathisom, svojim saveznikom u Crnoj Gori, i Vesper Lynd, agenticom državne riznice koja je poslana da nadzire kako Bond koristi 10 milijuna dolara koji su mu povjereni. Nakon što je Bond pogrešno procijenio Le Chiffreov "signal" kao blefiranje i izgubio svoj prvotni ulog, Vesper mu odbija izdati novac da se vrati natrag u igru. Bond umalo ubija Le Chiffrea, ali uskače CIA-in agent Felix Leiter i daje novac Bondu u zamjenu za Le Chiffrea ako pobijedi. Usprkos Le Chiffreovim pokušajima da ubije Bonda, ovaj pobjeđuje na turniru. Prije nego što mu je CIA uspjela ponuditi utočište, Le Chiffre otima Vesper i poslužuje se njome kako bi namamio Bonda u zamalo fatalnu automobilsku potjeru - nakon čega hvataju i njega. Le Chiffre ga počinje mučiti kako bi mu ovaj odao pristupnu šifru za pobjedu u igri. Kad je postalo jasno da mu Bond neće reći ništa, Le Chiffre ga odlučuje kastrirati. Međutim, prije toga, Mr. White ulazi u prostoriju i ubija Le Chiffrea i njegove suradnike zbog njihova neuspjeha, ali Bond i Vesper uspijevaju pobjeći živi.
Bond se budi u bolnici na jezeru Como i uhićuje Mathisa, za kojeg je Le Chiffre rekao kako je dvostruki agent. Bond izjavljuje ljubav Vesper i zaklinje se kako će napustiti službu prije nego ga napusti čovječnost. Nakon što se ona složila, Bond e-mailom šalje svoju ostavku M, a dvoje odlaze na romantični praznik u Veneciju. Bond ubrzo saznaje kako novac nikad nije uložen na račun riznice te da je Vesper odnijela novac organizaciji koja se nejasno spominje u filmu. Bond se daje u potjeru za njom u zgradu koja se renovira i namjerno opuca u plutajuće balone koji drže strukturu, nakon čega zgrada počinje tonuti u Grand Canal. Vesper se sva u suzama ispriča Bondu i ubija se zaključavši se u dizalo koje lagano tone u vodu. Bond ju pokuša spasiti i na kraju uspijeva ući u dizalo i iznijeti Vesper na površinu - ali je prekasno, a njegovi pokušaji umjetnog disanja su uzaludni. Mr. White, stojeći na suprotnom balkonu, odlazi s novcem.
Bond, osjećajući se izdanim, saznaje kako je MI6 vjerovao da Vesper radi za Le Chiffrea kako bi zaštitila svog otetog alžirskog dečka. Njezin posao bio je da se pobrine da Bond izgubi, ali nakon što se zaljubila u njega, počela je pregovore o predaji novca kako bi ga zaštitila od organizacije za koju radi Mr. White. Bond, koji ima Vesperin mobitel, otkriva kako je ona namjerno ostavila ime i broj Mr. Whitea kako bi ga on pronašao. U posljednjoj sceni, Mr. White stiže stiže u rezidenciju kod jezera Como i prima poziv. Glas na liniji kaže, "Mr. White? Moramo razgovarati." Dok White pita "Tko je to?", upucan je u nogu. Dok puže prema vili, pojavljuje se Bond s pištoljem u ruci, i odgovara "Ja sam Bond, James Bond."
Kritike
Kritičari su pozitivno ocijenili film, što se posebno odnosilo na uvjerljivu Craigovu izvedbu. Tijekom produkcije u medijima i među publikom vodile su se debate kako se Craig ne uklapa u originalni potret Iana Fleminga, Jamesa Bonda koji je tamnokos, visok i šarmantan. The Daily Mirror, koji je jednom na naslovnici objavili kritiku na račun Craiga, s naslovom The Name's Bland - James Bland, i The Daily Telegraph usporedili su Craigovu izvedbu s onom Seana Conneryja; Telegraph je hvalio pametno napisan scenarij, naglašavajući kako film označava odmak od konvencija serijala. The Times je usporedio Craigovu izvedbu s onom Timothyja Daltona te je pohvalio akcijske scene kao napete, dok je drugi kritičar posebno pohvalio akcijsku sekvencu s kranovima na Madagaskaru. Kritičar BBC Films, Kim Newman iz Empirea i Todd McCarthy iz Varietyja opisali su Craiga kao prvog glumca koji je dosljedno utjelovio Jamesa Bonda iz pera Iana Fleminga iz originalnog romana: ironičnog, okrutnog i hladnog.
Film je posebno dobro primljen u Sjevernoj Americi. Kabelska televizija MSNBC dala je filmu rijetkih savršenih 5 zvjezdica. Film je opisan kao povratak Jamesa Bonda "svojim korijenima", slično kao u filmu Iz Rusije s ljubavlju, gdje je fokus više bio na liku i radnji nego na modernim napravama i vizualnim efektima koji su kritizirani u filmu Umri drugi dan.
Rotten Tomatoes objavio je kako je 94% kritika bilo pozitivno, najviši rejting za filmove te godine. Osim toga, to je peti najbolje ocijenjeni Bond film na siteu poslije Goldfingera s 95%, Špijun koji me volio i Iz Rusije s ljubavlju s 96% i Dr. Noa s 97% pozitivnih recenzija.
Međutim, bilo je i nekoliko podijeljenih recenzija. Iako je radijski voditelj i kritičar Michael Medved ocijenio film s tri od četiri zvjezdice, opisujući ga kao "intrigantan, drzak i vrlo originalan ... vjerodostojniji i manje iskarikiran od prethodnih lakrdija", dodao je da će "povremeno spori tempo frustrirati neke Bond obožavatelje". Kritičar Suna pohvalio je film zbog mračnog ugođaja i Craigovu izvedbu, ali je dodao kako "kao i roman, film pati od manjka britkosti u radnji" te da vjeruje kako se moglo još poraditi na montaži, posebno na završetku filma. Komentatori kao što je Emanuell Levy zapazili su kako je kraj predug te da negativcima nedostaje više karakterne kompleksnosti, ali je zato pohvalio Craiga. Osim toga, Vesper Lynd (koju je portretirala Eva Green) izabrana je u časopisu Entertainment Weekly za četvrtu najveću Bond djevojku u cijelom filmskom serijalu. Drugi kritičari reagirali su negativno, među ostalima Tim Adams iz Observera koji je ocijenio film kao neuspješan pokušaj da se serijal učini malo grubljim, a kritizirao je i Bonda s naslovom recenzije "You might be shaken, but this Bond won't leave you stirred".
Scio, Ohio
Sio je grad u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 763, što je 36 (-4,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Col di Prà, Belluno
Col di Prà je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
The Bourne Identity (film, 2002)
Radnja
Tijekom olujne noći, skupina talijanskih ribara pronalazi čovjeka (Damon) kako pluta usred Sredozemnog mora blizu Marseillea, s dvije prostrijelne rane na leđima i uređajem s brojem računa u švicarskoj banci prišivenom na njegovu bedru. Iako pati od retrogradne amnezije, shvaća kako govori nekoliko europskih jezika i može izvoditi neuobičajene zadatke kao što su navigacija i vezanje neobičnih čvorova, ali se ne može sjetiti ničega o sebi ili kako je dospio ondje. Nakon što brod stiže u Onegliu, on odlazi u Zürich kako bi provjerio bankovni račun.
U sjedištu CIA-e u Langleyju, zamjenik direktora Ward Abbott saznaje za neuspjeli pokušaj ubojstva zbačenog afričkog diktatora Nykwana Wombosija. U međuvremenu, misteriozni čovjek shvaća kako je vješt u šakačkim obračunima i rukovanju oružjem nakon što svlada dvojicu švicarskih policajaca u nesvjesnoj akciji samoobrane. U banci u Zürichu, čovjek otvara svoj sef gdje pronalazi nekoliko putovnica sa svojom slikom, velike iznose raspoređenih valuta i 9-milimetarski pištolj. Još ne zna koje mu je stvarno ime pa pretpostavi da je to Jason Bourne kako piše u američkoj putovnici. Nakon što ga američke i švicarske vlasti pokušaju uhvatiti u američkom veleposlanstvu, on ponudi Marie Helen Kreutz dvadeset tisuća dolara da ga odveze u Pariz, grad koji stoji u putovnici Jasona Bournea. U međuvremenu, Alexander Conklin, šef tajne skupine Operacija Treadstone, uvjerava Abbotta da će uništiti svaki dokaz koji ih povezuje s agentom na terenu odgovornim za operaciju. Aktivira tri druga agenta kako bi likvidirali Bournea: Castela, Manheima i Profesora.
Nakon što Bourne stiže na adresu navedenu u putovnici, ondje ga odmah prepoznaje kućepaziteljica, a prema inventaru svog stana, on zaključuje kako se bavi prodajom brodova. U potrazi za još kojim dokazom, naziva redial na telefonu i spaja se s Hotelom Regina, gdje prepoznaju jedan od njegovih aliasa, John Michael Kane. Kažu mu da je Kane bio gost koji je poginuo dva tjedna prije u prometnoj nesreći. Nekoliko trenutaka kasnije, Castel provaljuje kroz prozor i započne obračun s Bourneom. Nakon što ga Bourne svladava, pokuša ga ispitati, ali Castel skače kroz prozor ubivši se. Marie u Castelovoj torbi pronalazi tjeralicu na kojoj stoje njezina i Bourneova fotografija.
Bourne počne nagovarati Marie da ga ostavi dok on pokušava shvatiti tko je i zašto ga ti ljudi traže. Kaže joj da ode na policiju i objasni im sve; ona odlučuje ostati s njim i ohrabri ga da otkrije misteriju. Nakon bijega od pariške policije i provedene noći, počnu slijediti trag koji ih odvodi do Hotela Regina. Ondje Marie upita za informacije o Johnu Michaelu Kaneu. U međuvremenu, Conklin podmjesti tijelo u parišku mrtvačnicu kako bi prevario Wombosija da pomisli da je Kane mrtav, ali Wombosi zna da tijelo ne pripada njegovom ubojici. Conklin naređuje Profesoru da ubije Wombosija u njegovoj kući. Bourne počne istraživati slučaj, prijašnji pokušaj ubojstva i kontakte Johna Michaela Kanea, i zaključi da je on ubojica koji je zakazao. On i Marie bježe iz grada na selo kako bi odsjeli u kući Mariena bivšeg ljubavnika, gdje Jason odlučuje da ga više ne zanima njegova prošlost.
Bourne iskoristi elektronski uređaj kako bi aktivirao alarme svih auta parkiranih na ulici, a nakon što buka zbuni čuvare, popne se u sigurnu kuću gdje se nalaze Nicky Parsons i Conklin.
Produkcija
Redatelj Doug Liman je izjavio kako je bio obožavatelj romana Roberta Ludluma otkad ga je pročitao u srednjoj školi. Pred kraj produkcije svog prethodnog filma Swingers, Liman je odlučio snimiti adaptaciju romana. Nakon više od dvije godine osiguravanja prava na knjigu od Warner Brothersa i još jedne godine pisanja scenarija sa scenaristom Tonyjem Gilroyem, film je prošao dvije godine produkcije. Od početka snimanja, poteškoće u odnosu sa studijem su usporile razvoj filma i uzrokovale raskol između redatelja i Universal Studiosa, budući da su direktori bili nezadovoljni ritmom filma, malim akcijskim sekvencama i općenitim odnosom između njih i Limana, koji je bio sumnjičav prema izravnom upletanju studija. Nekoliko presnimavanja i prerada scenarija pred kraj produkcije su odgodili izlazak filma s rujna 2001. na lipanj 2002. te povisili predviđeni budžet od 52 milijuna dolara za dodatnih osam milijuna. Svađe su se posebno vodile oko originalnog Gilroyeva scenarija zbog scena smještenih na farmu pred kraj filma. Liman i glumac Matt Damon su se borili da se sačuvaju scene u filmu nakon čega su se upustili u prepravku trećeg čina na inzistiranje studija. Liman i Damon su smatrali kako su scene, iako diskretne, integralne zbog razumijevanja Bourneova lika i središnjih tema filma. Sekvenca na farmi je prošla kroz niz prepravljanja prije konačne verzije. Osim toga, studio je želio zamijeniti Montreal ili Prag za Pariz kako bi smanjio troškove, te zbog Limanova inzistiranja na angažiranju filmske ekipe koja govori francuski i loših reakcija publike na finale filma u Parizu. Potonje je zahtijevalo kasni povratak na lokaciju kako bi se snimio novi, na akciju orijentirani završetak u Parizu. Damon je opisao produkciju kao borbu, navevši rane sukobe koje su on i Liman imali sa studijem, ali je demantirao kako su konflikti trajali tokom cijele produkcije: "Kad čujem kako ljudi govore da je produkcija bila noćna mora to je kao ono, 'noćna mora'? Snimanje je uvijek teško, ali smo ga završili."
Liman je kao redatelj preuzimao više uloga. Mnogo puta je sam upravljao kamerom kako bi stvorio ono za što je on mislio da je intimniji odnos između sebe, materijala i glumaca. Mislio je kako će se ova veza izgubiti ako bi samo promatrao snimanje na monitoru. Bilo je to razmišljanje koje je razvio još kao nepoznati redatelj nezavisnih filmova.
Liman je kontaktirao mnoge glumce za ulogu Bournea, uključujući Russella Crowea i Sylvestera Stallonea, nakon čega je angažirao Matta Damona. Liman je otkrio da je Damon shvatio i cijenio da je, iako je težište Bourneova identiteta na akciji, fokus primarno na junaku i priči. Damon, koji nikad nije igrao fizički zahtjevnu ulogu, inzistirao je da mnoge od vratolomija izvede sam. Zajedno s kaskaderskim koreografom Nickom Powellom i terenerom Jeffom Imadom, podvrgnuo se tromjesečnoj inenzivnoj kasakderskoj obuci, korištenju oružja, boksu i eskrimi. Na kraju je izveo mnoge svoje kaskaderske scene, uključujući borbu prsa o prsa i penjanje na sigurnu kuću pred kraj filma. Uloga Franke Potente u filmu Trči, Lola, trči, zaintrigirala je Limana da je angažira za ulogu Marie Helene Kreutz. Liman je htio glumicu koja je relativno nepoznata američkoj publici, ali koja će biti odgovarajuća partnerica Bourneu. Snimanje se odvijalo u Pragu, Parizu, Imperiji, Rimu i Zürichu; nekoliko scena smještenih u Zürich zapravo je snimljeno u Pragu.
Hvaljenu sekvencu automobilske jurnjave snimila je većim dijelom pomoćna ekipa redatelja Alexandera Witta. Ekipa je snimala na raznim lokacijama oko Pariza dok je Liman snimao glavnu priču u gradu. Završni materijal montiran je zajedno kako bi se stvorila iluzija koherentnog putovanja. Liman je priznao da će "bilo tko tko uistinu poznaje Pariz shvatiti da je to nelogično", budući da je nekoliko lokacija korištenih u automobilskoj potjeri povezano jedna s drugom. Liman je samo nekoliko kadrova snimio sam; najpoznatiji od njih su oni s Mattom Damonom i Frankom Potente u autu.
Kritike
Kritike su mahom bile pozitivne, na Rotten Tomatoesu stoji brojka od 83 posto pozitivnih recenzija. Roger Ebert dao je filmu tri od četiri zvjezdice i pohvalio ga zbog privlačnosti i "Damonovu sposobnost da bude usredotočen i nepatvoren" zaključivši kako je film "nepotreban, ali ne i beznačajan". Charles Taylor sa Salon.com je hvalio film riječima "zabavan, zgodan i napet, Bourneov identitet je nešto kao anomalija među ljetnim visokobudžetnim blockbusterima: inteligentan triler s osjećajem, više fokusiran na priču i junaka nego na spektakl". Ed Gonzalez iz časopisa Slant je naglasio "suzdržani pristup materijalu" Douga Limana kao i snažnu kemiju između Matta Damona i Franke Potente, ali je zaključio kako je film "inteligentan, ali ne dovoljno inteligentan". J. Hoberman iz Village Voicea je odbacio film kao "banalan" i kao razočaranje u odnosu na Limanova prethodna neovisna ostvarenja. Owen Gleiberman je također kritizirao film zbog "neprijazne trulosti koju ni sva Limanova vještina ne može sakriti". Posebne pohvale upućene su središnjoj automobilskoj potjeri koja je opisana kao uzbudljivi akcijski vrhunac i jedno od najboljih ostvarenja u žanru.
U svom prvom vikendu, Bourneov identitet je zaradio 27,118,640 dolara u 2638 kina. Prema podacima od ožujka 2007., film je zaradio 121,661,683 dolara u Sjedinjenim Državama i 92,263,424 dolara u ostatku svijeta, odnosno ukupno 213,925,107 dolara.
Razlike u odnosu na roman
Film se značajno razlikuje od originalnog predloška. Iako su elementi njegova putovanja po Europi kao i njegova amnezija zadržani, Jason Bourne iz romana nije pravi ubojica nego zamjena za CIA-ina operativca koji glumi izmišljenog ubojicu kako bi se približio međunarodnom ubojici Carlosu Šakalu; ranjen je u pokušaju da spriječi, a ne izvrši ubojstvo. Priroda Operacije Treadstone je također drukčija nego ona u filmu: umjesto vladina programa za obuku ubojica, to je plan za lov Carlosa s Jasonom Bourneom u ulozi jedinog terenskog operativca. Pojam 'Operacija Treadstone' je također izmijenjen; u knjigama je naziv 'Treadstone 71', ime zgrade na Sedmoj aveniji u New York Cityju. Iako film uključuje njegovo drugo ime, John Michael Kane, njegovo ime u romanu se izgovara "Cain".
Iako većina likova u filmu imaju slično ime kao likovi u romanu, njihove osobnosti i mjesto u priči su značajno drugačiji. Lik Marie St. Jacques u romanu je kanadska ekonomistica koju Bourne iskorištava kao štit kako bi izbjegao zarobljavanje, dok je ona u filmu mlada njemačka putnica kojoj Bourne plaća kako bi ga odvela iz Züricha u Pariz. Conklin je mnogo negativniji u filmskoj adaptaciji u kojoj, za razliku od romana, ne preživljava. Osim toga, on je i Bourneov prijatelj. Bourneov brat, Gordon Webb (Jasonovo pravo ime je David Webb) također ima značajnu ulogu u romanu, ali ga se u filmu ne spominje. U romanu pogiba u pokušaju da zaštiti Jasona.
Priča o Carlosu je također maknuta, budući da je pravi Carlos zatvoren u Francuskoj 1997., pet godina prije nego je film snimljen. Osim toga, izbjegnut je i dio u kojem Bourne otkriva informaciju o svom identitetu i prošlosti, kao i svoje pravo ime.
Soundtrack
Pjesme za soundtrack je skladao John Powell.
Richmond upon Thames
Richmond upon Thames službeno engleski London Borough of Richmond upon Thames je jedan od 19 borougha Vanjskog Londona (Outer London) metropolitanske grofovije Greater London u kom živi 194,730 stanovnika.
Geografske karakteristike
Richmond upon Thames leži na jugozapadnom rubu londonske metropole, duž 19 km rijeke Temze, koja ga presjeca napola, i formira njegovu sjevernu i južnu granicu.
U okviru njegovih granica leže kvartovi, nekadašnja naselja(od sjevera prema jugu); Castelnau, Kew, Barnes, Mortlake, East Sheen, Richmond, Whitton, Twickenham, Petersham, Ham, Hanworth (djelomično), Teddington, Hampton Hill, Hampton i Hampton Wick.
Borough je dobro povezan sa centrom Londona prigradskim željezničkim linijama, metroom i velikim avenijama.
Historija
Današnji borough - Richmond upon Thames osnovan je 1965. spajanjem dotadašnjih borougha; Barnes i Richmond, koji leže istočno od Temze u historijskoj Grofoviji Surrey sa Twickenhamom na suprotnoj obali Temze u Grofoviji Middlesex.
Ime današnjeg kvarta - Teddington dokumentirano je 969. kao Tudinton. A kvartovi Mortlake i Petersham navedeni su u Domesday Booku 1086. kao Mortelage i Patricesham. Kvart - Kew prvi put je dokumentiran 1327. kao Cayho.
Početkom 16. vijeka Veleposjedničku kuću Rychemonde (današnji Richmond) obnovio je Henry VII u kvartu Sheen. Prvi most preko Temze podignut je sredinom 18. vijeka u kvartu Kew, a drugi nešto kasnije u kvartu Twickenham. Broj stanovnika borougha je znatno porastao tokom 18. vijeka, i znatno brže u 19. vijeku, kada je do njega stigla željeznica.
Današnji Richmond je pretežno rezidencijalno naselje, uz nešto malo industrijskih pogona duž rijeke, među njima i par manjih brodogradilišta.
Znamenitosti
Poznate građevine borougha su; Hampton Court, koji je bio dom Henrya VIII, ostaci Palače Richmond, koju su koristili Edward III, Henry V, Elizabeta I i nekoliko drugih vladara, Palača White Lodge u parku Richmond, koju danas koristi Škola kraljevskog baleta i Palača Strawberry Hill, sagrađena u 18. vijeku za Horaca Walpola u gotičkom stilu. Kew Gardens je svjetski poznati botanički vrt podignut na mjestu bivšeg kraljevskog imanja. On je 2003. upisan na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.
Gotovo 2 / 5 borougha su zelene površine i parkovi, među njima su Richmond i Bushy, nekadašnja kraljevska lovišta. Ostali veći parkovi su; Barnes, Sheen, Ham, Marble Hill i Old Deer u kom je od 1769. do 1981. radio opservatorij.
David Leavitt
David Leavitt (Pittsburgh, 23.6. 1961.-) je američki pisac. Diplomirao je na Yaleu, a danas kao profesor predaje kreativno pisanje na Univerzitetu Floride.
Leavitt je homoseksualac i njegov književni opus se pretežno bavi gay tematikom, uključujući njegov najpoznatiji roman The Lost Language of Cranes.
Leavitta je sudu tužio britanski književnik Stephen Spender zbog toga što je njegov lik na navodno nedoličan način korišten u Leavittovoj knjizi While England Sleeps. Spor je riješen sudskom nagodbom prema kojoj je Leavitt pristao izbaciti sporne dijelove iz knjige.
Kalijum bromat
Kalijum bromat je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 167,000 Da.
Castillon (Primorski Alpi)
Kastijon je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Provansa-Alpi-Azurna obala, u departmanu Primorski Alpi.
Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 187, a gustina naseljenosti je iznosila 25 stanovnika/km².
Kuhgilujski okrug
Kuhgilujski okrug je jedan od osam okruga u pokrajini Kuhgiluje i Bojer-Ahmad na jugozapadu Irana. Glavni grad okruga je Dehdašt.
Vicko Antić
Vicko Antić (1912 — 1999) je bio španski borac, učesnik Narodnooslobodilačke borbe, general-pukovnik JNA, društveno-politički radnik SFRJ i narodni heroj Jugoslavije.
Biografija
Rođen je 2. oktobra 1912. godine u Selcu kod Crikvenice. Posle završenog drugog razreda građanske škole, otac ga je zaposlio za zidara. U Beogradu je izučio bravarski zanat i završio tri razreda zanatske škole. U Beogradu je ostao do 1933. godine, kada je otišao u vojsku. Posle vojske, vratio se u rodno mesto, gde je pomagao radu mesne knjižnice i čitaonice.