Šeškovci
Istorija
Istorija sela Šeškovci nije još istražena. Čak i za samo ime postoje dvije teze, koje nisu još naučno istražene i dokazane. Nije bilo prenosa s koljena na koljeno. Po prvoj tezi za vrijeme Bosansko-hercegovačkog ustanka 1875. kad je praktično počeo raspad Otomanskoga carstva. Tada je oko stotinu vrlo ratobornih muslimana pošlo od Travnika prema rijeci Savi. U rejonu današnjega sela Šeškovaca su naišli na šestoricu hrišćana i sve pobili i po navici nabili na kolac. Ti ljudi su sahranjeni nedaleko od današnjega groblja u šumi a selo je dobilo ime po šest kolaca - šeškolci - Šeškovci. Pop Tomo Školnik, rođen oko 1830. iz Nožičkog je organizovao 20. avgusta 1875. u Starom Martincu zasjedu "busiju" protiv tih poturica, tako da je bilo mrtvih na jednoj i drugoj strani. Napomena za ovu rečenicu je izvor podataka: Knjiga "Nožičanski monografski putokazi", str. 403, autor Stojan Zvonar. Po drugoj varijanti je tada selo imalo šest domaćinstava, kuće su bile više kolibe, pletare, od priručnoga materiala: šiblje, pruće, blato, bujad. Šest koliba - Šeškovci. U nekim zapisima se selo navodi i kao "Šiškovci" - to je vjerovatno bila štamparska greška. Treća varianta je da su se ovdje naselili Srbi iz sela Šaškovac sa Kosova i Metohije u vrijeme stvaranja Vojne krajine ili iz okoline Smedereva (blizu Smedereva postoji naselje Šaškovac (možda i oni nose korijene sa Kosova i Metohije), međutim to su nepouzdani i neistraženi podaci. Možda će se neko naći da nekad pokuša to da provjeri. Ako se uzme da i narodni jezik se razvija što znači da bi današnji stanovnici danas govor svojih predaka prije dva vijeka teško razumjeli. Šeškovci su prije II. svjetskoga rata važili za razvijeno selo. Na osnovi podataka iz knjige Prvi šematizam koju je izdala Pravoslavna srpska mitropolija Banjalučko-Bihaćka, Šeškovci su 1901 godine imali 30 domova (kuća), pravoslavnih duša (stanovnika) 332, od toga 170 muških i 162 ženskih (ista knjiga strana 28 - XVI. Statistički pregled). Šeškovci su pripadali parohiji Martinac (Parohija se danas zove: nožička u Nožičkom - izvor ista knjiga strana 181). Šeškovci su od 2007 u sastavu novooformirane pravoslavne parohije kriškovačke sa sjedištem u Kriškovcima. Parohiji pored Šeškovaca pripadaju još sela Kriškovci, Papažani i Milosavci. Parohiju vodi jerej Tomislav Đurić koji je završio Bogoslovski fakultet u Beogradu. Šeškovci su između dva svjetska rata imali osnovnu - četverorazrednu školu, pravoslavnu crkvu, prodavnicu mješovite robe, gostionicu, manje stovarište građevinskoga materijala, manji pogon za pečenje rakije šljivovice. Sve su to imali zahvaljujući bogatoj, uticajnoj i čestitoj porodici Kuprešanin. Poslije II. svjetskoga rata sva je imovina te porodice nacionalizovana. Porodica se je oselila u Beograd i Gradišku. Dijelom od porušenih objekata i prihoda od imanja te porodice je napravljen zadružni dom u Kriškovcima. Dakle po razvijenosti su bili tada Šeškovci razvijeniji od tadašnjih Laktaša. Kroz selo je bio izgrađen široki makadamski put, što je u to vrijeme bio veliki napredak. Ban Milosavljević je bio planirao Šeškovce za opštinski centar. Šeškovci su jedino selo na području opštine Laktaši koje je u toku II. svjetskoga rata bilo bombardovano. To se je događalo u toku 1944. godine kada su se saveznički avioni vračali sa neuspješnih bombardovanja naftnih postrojenja u Rumuniji. Tako se je jednom prilikom američki avion oštećen srušio nedaleko od naselja u šumi Miljanovac u rejonu Ćubaka. Tom prilikom poginuo je američki pilot. Mještani Šeškovaca koji od uvijek znali samo za čast i poštenje, američkog poginulog pilota prenijeli su u selo i sahranili ga na pravoslavnom groblju i podigli mu spomenik. Sredinom pedesetih godina došla je porodica poginulog pilota i prenijela posmrtne ostanke u SAD. Spomenik je porodica ostavila u ležećem položaju koji i danas leži na pravoslavnom groblju. Prilikom bombardovanja savezničkih aviona teško je oštećena osnovna škola u selu, koja je 1955. obnovljena.