Kultura_Sovjetskoga_Saveza
Likovna umjetnost
U ovom periodu, svoj vrhunac u Sovjetskom Savezu doživljava konceptualna umjetnost, koja se razvija paralelno s klasičnim temeljima nonkonformističke estetike. Među nonkonformistima-klasičarima, značajnu ulogu u ovom posljednjem razdoblju igra nekoliko autora. Erik Bulatov slika velika, raznobojna platna s urbanim motivima, a u jednoj fazi je bio usko povezan i s Moskovskim konceptualistima. Specifičnu estetiku, kao kombinaciju tradicije ruskog realizma i avangarde, imao je Oleg Vasiljev, čija se djela danas nalaze u velikom broju svjetskih galerija. Kultno ime moskovskih nonkonformista bio je i Anatolij Zverev. Zverev je bio osebujna ličnost, a proslavio se tašističkim platnima koja su uspoređivali s apstraktnim ekspresionizmom Jacksona Pollocka. Njegovom uspjehu pridonio je kolekcionar George Costakis (čiji je portrer Zverev izradio), koji ga je nazvao najtalentiranijim sovjetskim umjetnikom, a svjetsku slavu dostigao je kada je njegov autoportret tiskan na naslovnici Lifea uz Serovljev portret Vladimira Lenjina, čime se želio naglasiti kontrast službene i podzemne umjetnosti. Kada je to saznao, Hruščov je bio bijesan, a sav je bijes usmjerio prema Zverevu, koji je od tog trenutka živio u skrivanju i nehumanim uvjetima, oviseći o pomoći uskog kruga prijatelja na dnevnoj bazi. Ipak, kada je Zverev preminuo 1986., na sprovodu je bilo nekoliko tisuća ljudi, a subsekventna retrospektivna izložba u Moskvi bila je apsolutni hit. Najznačajnije ime petrogradske skupine je Mihail Šemjahin, kipar i dizajner koji će svjetsku slavu steći tek u Ruskoj Federaciji. Iz Odeške skupine, najznačajnije ime je ono disidenta Vladimira Strelinkova, koji je 1978. godine emigrirao u Beč. 320px|thumb|left|Novinski članak [[New York Timesa od 16. rujna 1974. povodom Izložbe buldožera dan ranije. Na slici je vidljiv vodeni top kako napada okupljene.]] Najozloglašeniji događaj iz ovog razdoblja bila je Izložba buldožera od 15. rujna 1974. godine. Taj neslavni događaj bio je još jedna demonstracija sile sovjetske države i neosporivi kulturocid prema djelima nonkonformističkih autora te dokaz kako umjetnička sloboda u Sovjetskom Savezu, na polju likovne umjetnosti, nije postojala čak ni u posljednjoj fazi postojanja te države. Izložbu su organizirali Evgenij Ruhin i Oskar Rabin u urbanoj šumi izvan Moskve. Radilo se o izložbi nonkonformista (nije bilo nijednog "službenog" djela), koja je, prema Rabinu, bila više politički protest protiv opresivnog režima, nego čista estetika. Među autorima zastupljenim na izložbi bili su Lidija Masterkova, Aleksandar Ždanov, Leonid Sokov i konceptualisti Komar i Melamid. Njihov službeni zahtjev upućen vlastima nije naišao na odgovor tako da su autori samoinicijativno organizirali izložbu. Nakon samo par sati, KGB je poslao buldožere, vodene topove i kamione za otpad, kao i stotine policajaca u civilu da prekinu izložbu. Ta je naredba rezultirala nasilnim prekidom izložbe, hapšenjem i sankcijama prema umjetnicima kao i uništenjem velikog broja vrijednih umjetničkih djela desetaka nonkonformističkih slikara. Vijest o kulturocidu proširila se na Zapad tako da su posramljene sovjetske vlasti nakon dva tjedna ipak dozvolile sličnu izložbu u moskovskom parku, koju je posjetilo tisuće ljudi. Ipak, kvaliteta djela na drugoj izložbi bila je znatno slabija u odnosu na prvu, na kojoj su bila najbolja djela autora koji su sudjelovali.