cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aplikacijsko programsko sučelje
Aplikacijsko programsko sučelje (hrvatski), aplikacijski programski interfejs (bosanski) ili aplikacioni programski interfejs (srpski), kratica API, je skup programskih specifikacija koje određuju kako softverske komponente međusobno interagiraju.
Šajkaški bataljon
mini|300p|Šajkaški bataljon krajem 18. i početkom 19. veka Šajkaški bataljon je bio deo habzburške Vojne granice. Formiran je 1763, a ukinut 1873. godine. Nalazio se na prostoru jugoistočne Bačke, koja je danas poznata kao Šajkaška.
Aplikacijsko programsko sučelje
Pored pristupa bazama podataka ili računalnom hardveru, kao što su tvrdi disk ili grafičke kartice, API se može koristiti za olakšavanje programiranja grafičkog korisničkog sučelja. U praksi API najčešće dolazi u obliku biblioteke koja sadrži specifikacije za funkcije, strukture podataka, klase objekatâ i varijable. U nekim drugim slučajevima, pogotovo za SOAP i RESTful usluge, API dolazi kao samo specifikacija udaljenih poziva eksponiranih korisnicima API-ja.
Šajkaški bataljon
Istorijat
Šajkaški bataljon je bio značajna snaga rečne flote Habzburške monarhije. Ime mu je nastalo od reči „šajka“ kako su zvali čamac, a vojnici na šajkama zvali su se Šajkaši, dok su sva naselja koja su pripadala ovoj vojnoupravnoj organizaciji bila smeštena uglavnom u trouglu između Dunava, Tise i Rimskih šančeva.
Aplikacijsko programsko sučelje
API se može specificirati na razne načine, primjerice kao međunarodni standard (npr. POSIX), kao dokumentacija proizvođača softvera (npr. Microsoftov Windows API), kao biblioteka programskog jezika (npr. Standardna Biblioteka Šablona u C++, ili Java API).
Šajkaški bataljon
Istorijat
Šajkaši su bili specifičan rod habzburške vojske, koji se kretao u uskim, dugačkim brodovima, poznatim kao šajke. Šajkaši su postojali mnogo pre formiranja Šajkaškog bataljona. Ove vojne jedinice su operisale na Dunavu, Tisi, Savi i Morišu.
Habzburška carica Marija Terezija je 15. jula 1763. donela odluku o formiranju Šajkaškog bataljona, u koji su odmah ušli Titel, Lok, Mošorin, Gardinovci, Vilovo i Žabalj. Titel je određen za sedište, a major Teodor fon Stanisavljević je postavljen za prvog komandanta Šajkaškog bataljona. Već 1769. godine u sastav Bataljona uključeni su još Čurug, Kać, Gornji i Donji Kovilj, Sentivan (Šajkaš) i Gospođinci. Odmah po osnivanju, Đurđevo (1799. godine) i Nadalj (1801. godine) su takođe priključeni ovoj vojnoj formaciji.
Aplikacijsko programsko sučelje
API treba razlikovati od ABI-ja - API je specificiran na osnovu izvornog kôda, dok je ABI binarno sučelje. Na primjer POSIX je API, dok je Linuksova Standardna Baza ABI.
Česta upotreba API-ja je unutar SDK-a, tako da SDK-ovi uključuju API zajedno sa drugim alatkama poput kompajlera ili linkera. Unutar SDK-a, API funkcije se koriste kao građevinski blokovi iz kojih se pravi računarski program. Npr. SDK za Java programski jezik sadrži J2SE API i javac kompajler, dok J2EE SDK, potreban za razvoj npr. WWW aplikacija, je dodatak Javinom SDK-u i sadrži dodatni API između ostalog za HTTP protokol potreban za web aplikacije.
Šajkaški bataljon
Istorijat
U početku, stanovništvo na području Šajkaškog bataljona su u potpunosti sačinjavali Srbi, koji su bili hrabri i vešti ratnici. Šajkaši su učestvovali u mnogim bitkama protiv Osmanlija, a njihovo učešće je bilo od velike važnosti.
Ubrzo posle osnivanja Bataljona donet je (1764) Regulament (pravilnik, ustrojstvo) po kojem su Šajkaši, prema carevom nahođenju, bili obavezni na vršenje vojne službe u ratu i miru, na kopnu i vodi, da se brinu o opštoj bezbednosti na Dunavu, Tisi i Savi, da gone razbojnike, da sprečavaju krijumčarenje robe i novca preko reka, da čuvaju sanitarni kordon i osiguravaju bezbednu plovidbu brodova na pomenutim rekama.
Vojnici Šajkaškog bataljona učestvovali su u brojnim ratovima koje je Austrija vodila protiv svojih neprijatelja. Prvi put učestvovali su u ratu za bavarsko nasleđe (1778 – 1779). U ratovima protiv Francuske (1792 – 1815), u doba Napoleonovih ratova, Šajkaši su se borili na bojištima Holandije, Nemačke, Italije, Poljske i Francuske. Većinom su bili pontonjeri ili pešadinci. Kao Šajkaši na brodovima hrabro su se borili na Rajni u Nemačkoj (1795). Još više su se isticali u opsadama prema turskoj granici. Kada je otkriveno da turski trgovci kradom odvode ljude iz Srema u Tursku, Šajkaši su to sprečavali patrolnom službom od Surduka do Zemuna. Istakli su se i u austrijsko – turskom ratu krajem XVIII veka, naročito pri osvajanju Beograda (1789).
1852. godine, Šajkaški bataljon je transformisan u Titelski pešadijski bataljon. Ova vojna jedinica je ukinuta 1873. godine, a njeno područje tada dolazi pod civilnu vlast i biva priključeno Bačko-Bodroškoj županiji.
Nuevo Faisán (razvrstavanje)
Nuevo Faisán ima više značenja:
Nacionalni spomenici u Lukavcu
Na listi nacionalnih spomenika kulture Bosne i Hercegovine za opštinu Lukavac se nalaze slijedeći spomenici:
Araparícuaro (razvrstavanje)
Araparícuaro ima više značenja:
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Indiana Jones i Kraljevstvo kristalne lubanje (eng. Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull) je pustolovni film redatelja Stevena Spielberga iz 2008. Objavljen 19 godina nakon filma Indiana Jones i posljednji križarski pohod, u njemu se u naslovnoj ulozi ponovno pojavljuje Harrison Ford, a radnja je ovaj put smještena u 1957. Film odaje počast SF B-filmovima iz te ere, suprotstavljajući ovaj put Jonesa protiv sovjetskih agenata - predvođenih Irinom Spalko (Cate Blanchett) - u potrazi za izvanzemaljskom kristalnom lubanjom. U filmu se pojavljuju i Karen Allen kao Marion Ravenwood, Shia LaBeouf kao Mutt Williams, Ray Winstone i Jim Broadbent.
Film je dugo čekao na produkciju jer se Spielbergu i Fordu nije svidjela originalna koncepcija Georgea Lucasa, koja se većim dijelom fokusirala na izvanzemaljce. Scenaristi Jeb Stuart, Jeffrey Boam, Frank Darabont i Jeff Nathanson napisali su svoje verzije scenerija, a na kraju je trojac zadovoljila verzija Davida Koeppa. Snimanje je počelo 18. lipnja 2007., a odvijalo se u Novom Meksiku, New Havenu, Connecticutu, Havajima, Fresnu, Kaliforniji i u tonskim studijima u Los Angelesu. Kako bi se zadržao vizualni kontinuitet s prijašnjim filmovima, ekipa se oslanjala na tradicionalne kaskaderske scene umjesto na digitalnu tehnologiju, a snimatelj Janusz Kamiński je proučavao stil Douglasa Slocombea iz prethodnih filmova.
Marketing se većim dijelom oslonio na nostalgiju publike za serijalom, a proizvodi su tražili inspiraciju iz sva četiri filma. Nestrpljenje je raslo zajedno s tajnošću koja je pratila produkciju, a sve je rezultiralo pravnim sporom sa statistom koji je prekršio ugovor o tajnosti i uhićenjem drugog muškarca zbog krađe računala na kojem su se nalazili brojni dokumenti povezani s produkcijom. Indiana Jones i Kraljevstvo kristalne lubanje objavljen je 22. svibnja 2008. te je postigao veliki komercijalni uspjeh, zaradivši u cijelom svijetu preko 783 milijuna dolara, postavši tako drugi najunosniji film 2008. Film je općenito ocijenjen pozitivno od strane kritičara, dok je reakcija obožavatelja bila podijeljena.
Radnja
1957., pukovnica i doktorica Irina Spalko i konvoj sovjetskih agenata prerušenih u američke vojnike upadaju u vojnu bazu u pustinji Nevade. Prisiljavaju Indianu Jonesa da ih odvede do sanduka u "Hangaru 51" koji sadrži ostatke izvanzemaljskog stvorenja koje se deset godina prije srušilo u Roswellu u Novom Meksiku. Jones pokuša pobjeći, ali ga prevari bivši partner Mac, koji otkriva kako radi za Sovjete. Nakon borbe i poduže utrke vozilima po skladištu, Indiana pobjegne u pustinju na raketnim saonicama, gdje upadne u umjetni grad izgrađen za nuklearna testiranja. Preživi nuklearni udar sakrivši se u hladnjak. Kasnije na sastanku mu otkrivaju kako se nalazi pod istragom FBI-ja zbog Macovih veza sa Sovjetima. Jones se vraća na koledž Marshall, gdje mu ponude trenutni prekid rada na neodređeno vrijeme kako bi izbjegao otkaz zbog istrage. Na željezničkoj postaji, Jonesa zaustavi mladić Mutt Williams i rekne mu da je njegov stari kolega, Harold Oxley, nestao nakon što je otkrio kristalnu lubanju blizu Nazca u Peruu. Jones i Mutt odlaze do lokalnog restorana gdje počnu razgovor o Akatoru (poznatom i kao El Dorado), kristalnim lubanjama i plemenu Ugha. Mutt dadne Jonesu pismo od Oxleyja. Prilaze im sovjetski agenti i počne utrka po koledžu. Indiana shvaća da su Sovjeti pratili Mutta kako bi se dočepali njega da im dešifrira Oxleyjevo pismo.
U Peruu, Jones i Mutt otkrivaju da je Oxley zatočen u umobolnici kojom upravlja crkva, ali otmu ih Sovjeti. U Oxleyjevoj bivšoj ćeliji, Jones otkriva tragove groba Francisca de Orellane, konkvistadora koji je nestao u šesnaestom stoljeću dok je tražio Akator. Indiana pronalazi i kristalnu lubanju koju je Oxley sakrio u Orellaninom grobu. Sovjeti uhvate Jonesa i Mutta i odvode ih u svoj kamp u Brazilu gdje drže Oxleyja i Muttovu majku - za koju se ispostavlja da je Jonesova stara ljubav, Marion Ravenwood. Jones saznaje da Sovjeti vjeruju da lubanja, koja magnetski privlači sve ne-željezne predmete, potječe od izvanzemaljskog oblika života i sadrži veliku psihičku moć; Oxley je zadobio živčani slom jer se previše izložio lubanjinoj moći. Spalko otkriva kako predmet ukraden iz Hangara 51 također ima kristalnu lubanju. Dok četvorka pokušava pobjeći Sovjetima, Marion otkriva Muttu da mu je pravo ime Indiana Jones III. te da je on Indianin sin. Konačno uspiju pobjeći i započinje duga potjera vozilima s mnoštvom vratolomija. Pobjegavši na pomorskom vozilu, Indiana, Mutt, Marion, Oxley i Mac stižu u Hram Akatora, piramidu u stilu Maja u amazonskoj prašumi. Tvrdeći kako je dvostruki agent CIA-e koji radi protiv Sovjeta, Mac ulazi u hram s Indianom i skupinom, ali zapravo ostavlja tragove uređaja za praćenje kako bi ih Spalko mogla pratiti.
Skupina ulazi u hram i Jones upotrijebi lubanju kako bi otvorio veliku odaju, gdje trinaest kristalnih kostura, od kojih jednom nedostaje lubanja, sjede na tronovima. Nakon dolaska Sovjeta i Macove nove izdaje, Spalko stavi lubanju na kostur. Kostur počne komunicirati sa skupinom preko Oxleyja na drevnom dijalektu Maja. Indiana to prevede kao da ih izvanzemaljci žele nagraditi nudeći im "veliki dar". Spalko prilazi i zatraži da "sazna sve". Bića odobre njenu želju i počnu prenositi sva svoja znanja na nju. Iznad dvorane se otvara portal u drugu dimenziju, a Oxleyju se vrati zdrava svijest i on objasni kako su izvanzemaljci interdimenzionalna bića koja su naučila ratnike Ugha na poboljšaju svoju tehnologiju. Indiana, Mutt, Marion i Oxley pobjegnu iz hrama, ali Maca i vojnike usisa portal. Kosturi se spajaju u jedan i nastavljaju hraniti Spalko znanjem; no, kolektivno znanje trinaest stvorenja je previše za Spalko. Njezini mozak i tijelo se zapaljuju i raspadnu, a njene ostatke usisa portal. Hram se uruši, a leteći tanjur se diže iz ruševina i nestaje dok rijeka Amazona poplavljuje dolinu. Po povratku kući, Indiana je vraćen na posao i promoviran u pomoćnika dekana Marshall Collegea, a on i Marion se vjenčaju.
Glumci
Harrison Ford kao Dr. Indiana Jones, Jr.. Kako bi se pripremio za ulogu, 64-godišnji Ford je provodio tri sata dnevno u teretani, dva tjedna vježbao s bičem i oslonio se na visokoproteinsku dijetu od ribe i povrća. Ford je ostao u formi i tijekom stanke u serijalu jer se nadao novom filmu. Izveo je mnoge svoje kaskaderske scene budući da su one od 1989. postale mnogo sigurnije, a smatrao je i kako je poboljšao svoju izvedbu. Rekao je, "Privlačnost Indiane Jonesa nije njegova mladost nego njegova imaginacija, njegova domišljatost. Njegov fizički izgled je veliki dio toga, pogotovo način na koji se izvlači iz opasnih situacija. No, nije sve u udaranju ljudi i padanju s visokih mjesta. Moja ambicija je imati publiku koja će lik gledati ravno u lice, a ne u tjeme vještog kaskadera. Nadam se da ću to i dalje uspijevati bez obzira koliko star bio."
Ford je smatrao i kako će njegov povratak pomoći američkoj kulturi da postane manje paranoična oko starenja (odbio je obojiti kosu za ulogu), zbog obiteljske privlačnosti filma: "Ovo je film koji se ne obraća samo mladom dijelu populacije, nekom određenom dijelu stanovništva (...) Imamo odličnu priliku dokinuti demografska ograničenja." Rekao je Koeppu da u scenarij doda više aluzija na njegovu dob. Spielberg je rekao Fordu da nije prestar za ulogu Jonesa: "Kad čovjek dođe u te godine i stalno prima isti udarac, a i dalje trči brzo i penje se visoko kao i prije, disat će malo teže na kraju svega. A ja sam pomislio, 'Idemo se zabaviti. Ne skrivajmo to." Spielberg se sjetio rečenice iz Otimača, "Nisu godine u pitanju, nego kilometraža", te pomislio kako ne može naći razliku između Forda tijekom snimanja Posljednjeg križarskog pohoda i Kraljevstva kristalne lubanje.
Shia LaBeouf kao Henry "Mutt Williams" Jones III., mladi buntovnik motociklist i Jonesov pomoćnik i sin. Koncept potomstva Indiane Jonesa uveden je u seriji Mladi Indiana Jones, u kojoj je stari Indy imao kćer. Tijekom razvoja Kraljevstva kristalne lubanje, ova ideja je inkorporirana u scenarij Franka Darabonta, s tim da su Jones i Marion imali 13-godišnju kćer. No, Spielberg je smatrao kako je ideja preslična onoj iz filma Jurski Park: Izgubljeni svijet, pa je umjesto kćeri ubačen sin. Koepp je rekao kako su za osmišljavanje lika zaslužni Jeff Nathanson i Lucas. Koepp je htio da Mutt bude šmokljan, ali je Lucas odbacio takvu ideju, objasnivši da mora sličiti Marlonu Brandu iz Divljaka: "on mora biti ono što je otac Indiane Jonesa mislio o njemu - prokletstvo se vraća u obliku njegova vlastitog sina - on je sve ono što njegov otac ne može podnijeti".
LaBeouf je bio prvi Spielbergov izbor za ulogu. Uzbuđen što će nastupiti u filmu o Indiani Jonesu, LaBeouf je potpisao bez da je pročitao scenarij, a nije ni znao kakvog će lika glumiti. Vježbao je i nabacio oko sedam kilograma mišićne mase za ulogu, a gledao je i ostale filmove kako bi se uživio u ulogu. LaBeouf je gledao i Gužvu na školskoj ploči, Buntovnika bez razloga te Divljaka kako bi vidio kako njegov lik treba izgledati i ponašati se, kopirajući manire i riječi junaka iz tih filmova, kao što je korištenje noža skakavca kao oružje. Lucas je savjetovao i korištenje zalizanog izgleda, šaleći se kako je LaBeouf "poslan u školu zalizivanja Američkih grafita".
Cate Blanchett kao Irina Spalko, sovjetska agentica. Lik je osmislio scenarist David Koepp. Frank Marshall rekao je kako je Spalko nastavila Indianinu tradiciju održavanja veza koje sežu od ljubavi do mržnje "sa svakom ženom s kojom dođe u kontakt". Blanchett je "nekoliko godina" htjela igrati zlikovku, a uživala je postavši dijelom ostavštine Indiane Jonesa budući da je obožavala prethodne filmove. Spielberg je hvalio Blanchett kao "majstoricu prerušavanja". Bob frizura bila je njena ideja, što uz njen strogi izgled i ponašanje podsjeća na Rosu Klebb iz filma Iz Rusije s ljubavlju. Blanchett je naučila mačevati, a tijekom snimanja Spielberg je odlučio liku dodati vještine karatea. LaBeouf se prisjetio kako je Blanchett bila dosljedna na setu, a Ford je ostao iznenađen kad ju je susreo na setu dok nije bila u kostimu. Primijetio je, "Ne postoji aspekt njenog ponašanja koji nije bio dosljedan s bizarnom osobom koju je igrala."
John Hurt kao Harold "Ox" Oxley, stari Jonesov prijatelj, s kojim je izgubio kontakt 1937. Šest mjeseci prije događaja iz filma, on je poludio nakon što je otkrio kristalnu lubanju, koja mu je naredila da je vrati u Akator. Frank Darabont sugerirao je izbor Hurta kad je pisao scenarij. Lik je inspiriran Benom Gunnom iz Otoka s blagom. Hurt je htio pročitati scenarij prije nego što prihvati ulogu, za razliku od drugih glumaca koji su pristali "jer ga Steven - znate, 'Bože' - snima. A ja sam rekao, 'Ja trebam malo prethodnog znanja taman da ga Bog snima.' Pa su mi poslali kurira sa scenarijem iz Los Angelesa, dali su mi ga u tri sata popodne u Londonu, pokupili ga natrag u osam navečer, a on se sutradan vratio u Los Angeles."
Jim Broadbent kao Dan Charles Stanforth, kolega s koledža i Jonesov prijatelj. Broadbentov lik zamjenjuje Marcusa Brodyja, kojeg je glumio Denholm Elliott, koji je umro 1992. Kao počast Elliottu, producenti su na lokaciji koledža Marshall postavili njegovu bistu, te fotografiju na Jonesovu stolu na kojoj piše kako je umro zajedno s Jonesovim ocem.
Igor Jijikine kao Pukovnik Dovčenko. Njegov lik zamjenjuje gorostasnog krvnika kojeg je u prethodnim filmovima utjelovljavao Pat Roach (Roach je umro 2004.).
Joel Stoffer i Neil Flynn pojavljuju se u cameo ulogama kao agenti FBI-ja koji ispituju Jonesa, u sceni nakon uvodne sekvence. Alan Dale glumi generala Rossa, koji uvjerava agente u Jonesovu nevinost. Andrew Divoff i Pavel Lychnikoff glume ruske vojnike. Spielberg je za uloge ruskih vojnika angažirao glumce koji znaju ruski da bi njihov naglasak bio autentičan. Dimitri Diatčenko glumi desnu ruku pukovnice Spalko koji se sukobljava s Jonesom na koledžu. Diatčenko je nabio oko 115 kilograma kako bi izgledao prijeteće, a njegova uloga je prvih deset dana snimanja bila dosta mala. Kad se snimala borba, Ford ga je slučajno udario u bradu, a Spielbergu se svidjela Diatčenkova duhovita reakcija, pa mu je produžio ulogu na tri mjeseca snimanja.
Валниш
Демографија
У насељу Валниш живи 95 пунолетних становника, а просечна старост становништва износи 67,9 година (67,3 код мушкараца и 68,6 код жена). У насељу има 53 домаћинства, а просечан број чланова по домаћинству је 1,83.
Ово насеље је скоро искључиво насељено Србима (према попису из 2002. године), а у другој половини ХХ века је претрпело изразиту депопулацију.
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Glumci
Sean Connery je odbio ponudu da reprizira svoju ulogu Henryja Jonesa Sr. budući da se povukao u glumačku mirovinu u kojoj je uživao. Lucas je izjavio da je u biti dobro da se Connery nije na kratko pojavio, budući da bi to bilo razočaranje za publiku kad se njegov lik ne bi pridružio pustolovini. Ford se našalio, "Dovoljno sam star da igram vlastitog oca u ovom filmu." Film objašnjava Conneryjevu odsutnost napomenom kako je lik umro nešto prije događaja iz filma.
Razvoj
Fordu se nije svidio novi pristup pa je rekao Lucasu, "Nema šanse da nastupim u takvom filmu Stevena Spielberga." Sam Spielberg, koji je prikazao izvanzemaljce u Bliskim susretima treće vrste i E.T.-ju, odupirao se takvoj ideji. Lucas je osmislio priču, koju je Jeb Stuart od listopada 1993. do svibnja 1994. pretvarao u scenarij. Lucas je htio da se Indiana oženi, što bi omogućilo povratak Jonesa starijeg koji bi izrazio zabrinutost oko toga je li mu sin zadovoljan s onim što je postigao. Nakon što je saznao da je Josif Staljin bio zainteresiran za psihološko ratovanje, odlučio je iskoristiti Ruse za zlikovce, a izvanzemaljce kao posjednike psiholoških moći. Nakon Stuartove nove verzije, Lucas je angažirao scenarista trećeg filma Jeffreyja Boama da napiše sljedeće tri verzije, od kojih je posljednja dovršena u ožujku 1996. Tri mjeseca kasnije, objavljen je Dan nezavisnosti, a Spielberg je rekao Lucasu kako neće snimati još jedan film o invaziji izvanzemaljaca. Lucas se zatim odlučio fokusirati na prednastavke Zvjezdanih ratova.
2000. ga je Spielbergov sin upitao kad će biti objavljen sljedeći film o Indiani Jonesu, što ga je zainteresiralo za oživljavanje projekta. Iste godine, Ford, Lucas, Spielberg, Frank Marshall i Kathleen Kennedy su se sastali tijekom svečanosti dodjele životne nagrade Američkog filmskog instituta Fordu, pa su odlučili da će snimiti još jedan nastavak. Spielberg je to shvatio i kao olakšanje nakon nekoliko mračnih filmova iz tog razdoblja. Spielberg i Lucas razgovarali su o središnjoj ideji izvanzemaljaca iz B-filmova, a Lucas je sugerirao korištenje kristalnih lubanja kao temelj priče. Mislio je kako su ti artefakti fascinantni kao Kovčeg Saveza, a namjeravao je ideju iskoristiti još u epizodi Mladog Indiane Jonesa prije otkazivanja serije.
Frank Darabont, koji je napisao mnoge epizode Mladog Indiane Jonesa, angažiran je u svibnju 2002. kao scenarist. Njegov scenarij, nazvan Indiana Jones i Grad bogova, bio je smješten u pedesete, a Jonesa su progonili bivši nacisti. Spielberg je odbacio ideju zbog stvarnih povijesnih ličnosti kao što je Juan Peron u Argentini, koji je štitio nacističke zločince. Darabont je tvrdio kako se Spielbergu svidio scenarij, ali Lucasu nije, a onda je odlučio uzeti pisanje scenarija na sebe. Lucas i Spielberg shvatili su kako okružje pedesetih ne može ignorirati Hladni rat i da bi Rusi u tom slučaju bili bolji negativci. Spielberg je odlučio kako ne može satirizirati naciste nakon režiranja Schindlerove liste, dok je Ford rekao, "Više smo istrošili naciste."
Jeff Nathanson sastao se sa Spielbergom i Lucasom u kolovozu 2004., a sljedeće verzije scenarija dostavio je u listopadu i studenom 2005.; naziv im je bio The Atomic Ants. David Koepp nastavio je odatle, davši scenariju podnaslov Destroyer of Worlds, prema citatu Roberta Oppenheimera. Promijenjen je u Kraljevstvo kristalne lubanje, jer je Spielberg smatrao kako je to prigodniji naslov budući da se zaplet vrti oko kristalne lubanje. Lucas je inzistirao na dijelu Kraljevstvo. Koeppova ideja bila je Sin Indiane Jonesa, a Spielberg je razmišljao da izvanzemaljcima dadne naslov The Mysterians, ali je odustao kako je to naslov drugog filma. Koepp je na "ljubavnim dijalozima" surađivao sa scenaristom Otimača izgubljenog kovčega Lawrenceom Kasdanom.
Snimanje
mini|Produkcijska ekipa mijenja pročelje trgovine u centru [[New Haven, Connecticut|New Havena u Connecticutu kako to se mogla koristiti u sceni koja se odvija u pedesetima.]] Za razliku od prethodnih filmova o Indiani Jonesu, Spielberg je cijeli film snimio u Sjedinjenim Državama, izjavivši kako ne želi biti daleko od obitelji. Snimanje je počelo 18. lipnja 2007. u Demingu u Novom Meksiku. Duga scena potjere po izmišljenom koledžu Marshall snimana je između 28. lipnja i 7. srpnja na Sveučilištu Yale u New Havenu u državi Connecticut (gdje je studirao Spielbergov sin Theo).
Nakon toga su u kolovozu snimljene scene smještene u peruanskoj džungli u Hillou na Havajima. Indiana Jones i Kraljevstvo kristalne lubanje je najveći film sniman na Havajima od Vodenog svijeta, a procijenjeno je kako je lokalnoj ekonomiji donio između 22 i 45 milijuna dolara. Zbog nadolazećeg uragana, Spielberg nije bio u mogućnosti snimiti vodopad, pa je poslao pomoćnu ekipu da snime Iguazu vodopade u Brazilu i Argentini. Snimke su kasnije digitalno kombinirane s borbom, koja je snimana u Universalovu studiju.
mini|lijevo|[[Harrison Ford i Shia LaBeouf tijekom snimanja u New Havenu u Connecticutu, 2007.]]
Pola filma je trebalo biti snimano u pet zvučnih studija u Los Angelesu: Downeyju, Sonyju, Warner Brosu., Paramountu i Universalu. 11. listopada 2007. se nastavilo na aerodromu Chandler Field u Fresnu u Kaliforniji, koji je zamijenio Međunarodnu zračnu luku u Mexico Cityju. Nakon snimanja zračnih kadrova na Chandleru Douglas C3-a u zraku, ujutro 12. listopada 2007., snimanje je završeno. Iako je nakon pregleda prve verzije filma smatrao kako nema potrebe za ponovnim snimanjem, Spielberg je odlučio dodati panoramski kadar, koji je snimljen 29. veljače 2008. u Pasadeni u Kaliforniji.
Dizajn
Spielberg i Janusz Kamiński, koji je snimio sve redateljeve filmove od Schindlerove liste 1993., ponovno su pogledali prethodne filmove kako bi proučili stil Douglasa Slocombea. "Nisam htio da Janusz sve to modernizira i dovede nas u 21. stoljeće", rekao je Spielberg. "Htio sam da film ima lakši stil sličan onom koji je postigao Doug Slocombe, što je značilo da i Janusz i ja moramo progutati svoj ponos. Janusz se morao približiti viziji drugog snimatelja, a ja viziji mlađeg redatelja za kojeg sam mislio kako sam se odmakao od njega u posljednja dva desetljeća." Spielberg nije htio brze akcijske scene, oslonivši se na scenarij, a ne na brzi tempo. 2002. je potvrdio kako ne namjerava snimati film na digitalni način, format koji je Lucas bio usvojio. Lucas je smatrao kako "izgleda kao da je sniman tri godine nakon Posljednjeg križarskog pohoda. Ljudi, njihov izgled, sve. Ne biste rekli kako je prošlo gotovo 20 godina." Kaminski je nakon gledanja sva tri filma komentirao kako je fasciniran kako je svaki od njih napredovao u tehnološkom smislu, ali smo bez obzira na to ostali konzistentni.
Dok je krajem 2004. snimao Rat svjetova, Spielberg se sastao sa svojim koordinatorom kaskaderskih scena Vicom Armstrongom, koji je bio Fordov dubler u prethodnim filmovima, kako bi razgovarao o tri akcijske sekvence koje je zamislio. No, Armstrong je tijekom snimanja Kraljevstva kristalne lubanje snimao Mumiju: Grobnicu zmajskog cara, pa je umjesto njega angažiran Dan Bradley. Bradley i Spielberg koristili su previzualizacije za sce akcijske scene, osim motociklističke potjere na koledžu Marshall, jer je ta ideja začeta kad su animatori već bili otišli. Bradley je umjesto toga iskoristio tradicionalne crteže, a dane su mu slobodne ruke za stvaranje dramatičnih trenutaka, kao što je to činio pomoćni redatelj Otimača izugbljenog kovčega Michael D. Moore tijekom snimanja potjere kamionima. Spielberg je improvizirao na setu, promijenivši lokaciju obračuna Mutta i Spalko sa zemlje na vozila.
Efekti
Producent Frank Marshall izjavio je 2003. kako će film koristiti tradicionalne kaskaderske vještine kako bi bio konzistentan s prethodnim filmovima. Digitalna tehnologija korišten je kako bi se sakrile vidljive zaštitne žice na glumcima koji su odrađivali svoje kaskaderske scene (kao što je ona u kojoj se Jones ljulja na lampi uz pomoć svog biča). Tempirani eksplozivi korišteni su za scenu u kojoj Jones vozi kamion kroz zid. Tijekom jednog snimanja, eksploziv nije funkcionirao te je sletio na sjedalo kod Forda. No, nije eksplodirao i nitko nije bio ozlijeđen.
Steven Spielberg je prije produkcije izjavio kako će biti korišteno jako malo digitalnih efekata kako bi se zadržala dosljednost s drugim filmovima.
Digitalna tehnologija korištena je kako bi se uklonile vidljive sigurnosne žice na glumcima kad su izvodili kaskaderske scene (kao što je ona u kojoj Jones visi na lampi s bičem). Tempirani eksploziv korišten je u sceni u kojoj Jones vozi kamion kroz zid. Tijekom jednog snimanja, eksploziv je sletio na sjedalo do Forda, ali nije puknuo i glumac nije ozlijeđen.
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi, nalazi se u općini Livno, Bosna i Hercegovina. Na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj 29. januara do 4. februara 2008. godine, nekropola proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik. Nacionalni spomenik čini nekropola sa stećcima i pokretno naslijeđe pronađeno na historijskom području, koje se nalazi u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine u Sarajevu.
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Tajnost
Frank Marshall je primijetio, "U današnjem informacijskom dobu, tajnost je pravi izazov. (...) Ljudi su stvarno govorili, 'Ne, zbilja ćemo poštovati Stevenovu viziju." Obožavatelji su na internetu pregledavali mnoge fotografije i promotivne Lego kocke u nadi da će shvatiti detalje priče; Spielbergov biograf Ian Freer je napisao, "Ono o čemu Indy 4 zapravo govori je velika kulturalna igra asocijacija 2007./'08. Ipak, mora se reći, osvježavajuće je biti deset tjedana od velikog blockbustera i znati gotovo ništa o njemu." Kako bi skrenuli pozornost znatiželjne obožavatelje od naslova filma tijekom snimanja, registrirano je pet lažnih naslova; The City of Gods, The Destroyer of Worlds, The Fourth Corner of the Earth, The Lost City of Gold i The Quest for the Covenant. Lucas i Spielberg htjeli su zatajiti i povratak Karen Allen do premijere, ali su ipak odlučili to otkriti na Comic-Conu 2007.
Statist u filmu, Tyler Nelson, prekršio je ugovor o tajnosti u intervjuu za The Edmond Sun 17. rujna 2007., kojeg su nakon toga prenijeli glavni mediji. Nepoznato je je li ostao u konačnoj verziji. Na Nelsonov zahtjev, The Edmond Sun je kasnije povukao priču sa svoje internetske stranice. 2. listopada 2007., Vrhovni sud je odredio kako je Nelson prekršio ugovor. Stavke nagodbe nisu poznate. Nekoliko produkcijskih fotografija i povjerljivih dokumenata u vezi budžeta produkcije ukradeno je iz produkcijskog ureda Stevena Spielberga. Okružni ured šerifa Los Angelesa pokrenuo je potjeru za lopovom nakon što je dobio dojavu kako bi slike mogle biti prodane. 4. listopada 2007. je uhićen 37-godišnji Roderick Eric Davis. Priznao je krivnju za dva prekršaja, a služit će zatvorsku kaznu od dvije godine i četiri mjeseca.
Marketing
Howard Roffman, predsjednik Lucas Licensinga, objasnio je veliku marketinšku kampanju riječima kako je "prošlo devetnaest godina od posljednjeg filma, a mi smo osjećali veliku suzdržanu potrebu za sve vezano za Indyja". Paramount je potrošio bar 150 milijuna dolara kako bi promovirao film, dok najskuplje filmske promocije stoje između 70 i 100 milijuna dolara. Kao i obožavateljima, film se morao u većoj mjeri morao obratiti mlađoj publici. Potpisani su ugovori s Expediom, Dr Pepperom, Burger Kingom, M&M-om i Lunchablesom. Paramount je sponzorirao otvoreni automobil Marca Andrettija na utrci Indianopolis 500, a njegov trkaći kombinezon dizajniran je tako da podsjeća na Indianu Jonesa. Uz premijeru filma, producent Frank Marshall i UNESCO pokrenuli su kampanju za promociju konzervacije Svjetske baštine diljem svijeta.
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Lokacija
Nekropola se nalazi 1,5 km zapadno od sela Grborezi, odnosno 11 km zapadno od Livna, uz rub ceste koja vodi prema Splitu.
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Marketing
Random House, Dark House Comics, Diamond Comic Distributors, Scholastic Corporation i Dorling Kindersley objavili su knjige, uključujući novelizaciju Kraljevstva kristalne lubanje Jamesa Rollinsa, strip adaptaciju Johna Jacksona Millera i Lukea Rossa, dječje novelizacije sva četiri filma, strip seriju Indiana Jones Adventures namijenjenu djeci, te službeni Indiana Jones Magazine.
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Historija
Od početka XIII. stoljeću područje koje obuhvata Livanjsko, Glamočko i Duvanjsko polje se naziva Tropolje (Tres campi). Za vladavine Stjepana II. Kotromanića (1314.-1353.) Tropolje, godine 1322, ulazi u sastav bosanske države, nazivajući se od tada Završje ili Zapadne strane.
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Kućna izdanja
Film je 14. listopada u Sjevernoj Americi objavljen na DVD-u i Blu-ray Discu. Izdanje uključuje jednodijelni DVD; dvostruko specijalno DVD izdanje; i Blu-ray izdanje na dva diska. Ova izdanja objavljena su u Ujedinjenom Kraljevstvu 10. studenog. Kmart je objavio kolekciju četiri Lego postera koji parodiraju postere filmova; Target Corporation je izdao DVD s knjigom od 80 stranica fotografija. Izdanje Best Buya uključuje repliku kristalne lubanje. Prema podacima od 31. listopada 2008., DVD je ostvario utržak od 70,570,465 dolara.
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Historija
Sstećci, na livanjskom području većinom su slabije klesarske obrade s mnoštvom amorfnih oblika, rijetko kvalitetno dekorirani, a zbog konfiguracije terena mnogi stećci su utonuli u zemlju.
New Auburn, Wisconsin
Nju Obern je grad u američkoj saveznoj državi Viskonsin.
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Historija
Lokalitet su istraživali Šefik Bešlagić i Đuro Basler, Smaih Tihić, Mirjana Ljubinković i Jozo Petrović (numizmatički stručnjak Zemaljskog muzeja u Sarajevu, determinirao je pronađen novac). Godine 1976, 1977. i 1978. stručna ekipa iz regionalnog Zavoda za zaštitu spomenika kulture iz Mostara izvršila je rekognosciranje terena i evidentirala stećke livanjskog kraja (brojnost, asprostranjenost i umjetnička obrada). Tim je predvodio Anđelko Zelenika, koji je dao opis. Na temelju analize nalaza može se zaključiti da je sahranjivanje na nekropoli u Grborezima počelo u X. stoljeću i trajalo u kontinuitetu zaključno s XV. stoljećem.
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Box office
Za razliku od većine filmskih franšiza, Indianu Jonesa je distribuirala jedna tvrtka, Paramount, ali je film bio u vlasništvu druge, Lucas Filma. Pret-produkcijski dogovori između dvije organizacije osigurali su Paramountu 12,5 posto od ukupnog profita filma. Kako je budžet od 185 milijuna dolara bio veći od procijenjenog (125 milijuna), Lucas, Spielberg i Ford su odbili velike honorare kako bi Paramount mogao pokriti troškove filma. Kako bi Paramount uopće profitirao u smislu njegova postotka od profita, film je morao zaraditi više od 400 milijuna dolara. U tom trenutku, Lucas, Spielberg, Ford i drugi manji djelitelji profita bi također mogli pokupiti svoj dio zarade.
Kritike
Film je ocijenjen uglavnom pozitivno. Na Rotten Tomatoesu je skupljeno 239 recenzija, od čega ih je 76 posto pozitivno, od toga 61 posto pozitivnih od strane poznatih kritičara. Opći konsenzus je bio da, "Iako su elementi radnje uglavnom poznati, Indiana Jones i Kraljevstvo kristalne lubanje ipak ima uzbudljivih trenutaka, a povratak Harrisona Forda u ulogu je više nego dobrodošao." Metacritic je objavio kako je od 40 prikupljenih recenzija 65 posto bilo pozitivno. Yahoo! je objavio kako je prosječna ocjena na prikupljenih 15 recenzija B. Associated Press je izvijestio kako je film dočekan s "respektabilnim - iako daleko od oduševljenih - osvrtima", rekavši kako se "nekim gledateljima na prvim novinarskim prikazivanjima svidio, neki su ga nazvali dopadljivim iako stereotipnim, dok su neki rekli kako ga je bilo vrijedno čekati 19 godina..." USA Today je napisao kako su recenzije bile "podijeljene", a recenzenti smatrali kako "film pati od predvidljvih točaka u priči i sjajnih specijalnih efekata". Roger Ebert filmu je dao 3,5 zvjezdice od 4, ocjenu koju je dao i Posljednjem križarskom pohodu. Ebert je tvrdio kako je jedini kritičarski kriterij za ocjenjivanje posljednjeg filma usporedba s prethodna tri. Dodao je kako je film "isti kao i prijašnji", ali to je ono što "sam tražio". James Bernardinelli dao je filmu 2 od 4 zvjezdice, nazvavši ga "najbeživotnijim u serijalu" i "jednostavno ne jako dobrim filmom."
Komunistička stranka Ruske Federacije tražila je da se film zabrani, optuživši produkcijsku ekipu za demoniziranje Sovjetskog Saveza. Dužnosnik stranke Andrej Andrejev je rekao: "Jako je uznemirujuće kad talentirani redatelji žele isprovocirati novi Hladni rat." Drugi stranački dužnosnik je komentirao da, "1957. SSSR nije slao teroriste u Ameriku nego satelite Sputnjik u svemir!" Spielberg je odgovorio da je on Rus, budući da su njegovi preci došli iz Ukrajine, te objasnio: "Kad smo odlučili da će se četvrti nastavak odvijati u 1957., nismo imali izbora nego da Ruse učinimo neprijateljima. Drugi svjetski rat je taman završio, a Hladni rat je počeo. Sjedinjene Države u to vrijeme nisu imale drugog neprijatelja."
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Historija
Uvidom na zapuštenom i travom zaraslom lokalitetu 2008. godine evidentirano je 6 amorfnih, dislociranih stećaka,
Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull
Kritike
Podijeljene reakcije baze obožavatelja nisu iznenadile Lucasa, koji je bio navikao na podijeljene reakcije na prednastavke Zvjezdanih ratova. "Natjerat ćemo ljude da bacaju rajčice na nas", predvidio je autor serijala. "Ali to je zabavan film za snimanje." Neki obožavatelji franšize koji su bili razočarani filmom usvojili su izraz "nuked the fridge", temeljen na sceni iz filma, kako bi označili trenutak u filmskom serijalu u kojem on prelazi svoj vrhunac i zalazi u sferu apsurda. Ova fraza od tada se pojavila diljem interneta. South Park je parodirao film u epizodi "The China Probrem", emitiranoj nekih pet mjeseci nakon premijere filma. David Koepp je rekao, "Znao sam da će me pokopati s raznih strana, ali svidjelo mi se koliko se film svidio obiteljima. Drago mi je da su ga obitelji prigrlile." Anketa CinemaScorea provedena tijekom prvog vikenda prikazivanja pokazala je da je prosječna ocjena gledatelja "B".
Nekropola sa stećcima Mramorje Grborezi
Opis
Istraženo je ukupno 265 grobova. Po izradi grobovi su bili podijeljeni u tri vrste: proste (jednostavne) jame u zemlji, proste (jednostavne) jame u zemlji s upotrebom drvenih dasaka ili sanduka i grobovi u kamenim okvirima. U 73 groba nađeno je 146 predmeta, ne računajući keramičke ulomke. Na osnovi materijala od kojeg su izrađeni, predmeti su podijeljeni na:
Nuevo Guadalupe (razvrstavanje)
Nuevo Guadalupe ima više značenja:
Borgonato, Brescia
Borgonato je naselje u Italiji u provinciji Brescia, u regiji Lombardija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 532 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 208 m.
Sequalins, Pordenone
Sequalins je naselje u Italiji u provinciji Pordenone, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 25 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 172 m.
Carrizos, Hidalgo
Carrizos je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tamaulipas, u opštini Hidalgo.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 2 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 254 m.
Barrio la Lima, San Pedro Pochutla
Barrio la Lima je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Pedro Pochutla.
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 131 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 146 m.
Karpatska Rutenija
mini|150px|Grb Rusina mini|150px|[[Zakarpatska oblast na administrativnoj podjeli Ukrajine]] mini|150px|Zakarpatje na karti Čehoslovačke iz 1928. godine
Karpatska Rutenija, Karpatska Rusija ili Karpatska Rus' (rusinski: Карпатьска Русь; ukrajinski: Карпатська Русь, ili Закарпаття — Zakarpatje; mađarski: Kárpátalja — Karpatija; rumunjski: Transcarpatia — Transkarpatija; slovački: Podkarpatská Rus — Potkarpatska Rutenija/Rusija/Rus'; poljski: Zakarpacie — Zakarpatje; ruski: Карпатская Русь), je pokrajina smještena većim dijelom u zapadnoj Ukrajini te manjim dijelom u Slovačkoj, Poljskoj i Rumunjskoj. Kroz povijest je pokrajina bila poznatija kao Karpatska Rus'. Termin Rus' na te je prostore došao iz središnje Ukrajine u razdoblju između 9. i 11. stoljeća.
Povijest
Na prostoru Zakarpatja u 6. i 7. stoljeću žive Bijeli Hrvati. Dio Hrvata nakon 7. stoljeća seli prema Jadranskom moru, a dio ih se asimilira sa narodom koji u 11. stoljeću prihvaća naziv Rusini. Tada se po prvi puta stvara pojam Karpatska Rus'. Središte zakarpatskih Rusina tada predstavlja grad Kijev i Galič, no lokalno stanovništvo ima snažne veze i sa drugim gradovima središnje Europe. U 9. stoljeću te su zakarpatske prostore manjim dijelom naselili i Mađari.
Padom Kijevske Rusi u 13. stoljeću, na te prostore stižu novi valovi Rusina, posebno sa prostora Galicije u zapadnoj Ukrajini. Ta seoba traje sve do 16. stoljeća kada prostore Zakarpatja naseljavaju i Vlasi. Vlasi su bili romanizirano stanovništva s Balkanskog poluotoka koje su Rusini brzo asimilirali. Vlasi su se nastanili duž cijeloga karpatskoga planinskog područja, sve do Moravske.
Nile, Washington
Najl je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Vašington.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 140.
Karpatska Rutenija
Povijest
Dio Zakarpatja potpao je pod nadzor sr već u drugoj polovici 11. stoljeća. Ugarska vlast nad središnjim dijelom Panonske zavale održala se sve do 1526. godine kada je Osmansko Carstvo pokorilo veći dio Ugarske. Mali ostatak Ugarske, uključujući i područje naseljeno Rusinima, podijelile su habsburška Austrija, koja je polagala pravo na nasljedstvo ugarske krune, te poluautonomna ugarska kneževina Erdelj. Ipak, dominantna regionalna sila na tom prostoru i dalje je bilo Osmansko Carstvo, čija je nazočnost potrajala sve do potkraj 18. stoljeća.
U 18. stoljeću nad Zakarpatjem su zavladali Habsburzi. Mađarsko Kraljevstvo pod habsburškom krunom vladalo je Zakarpatjem do 1918. godine. Početkom 20. stoljeća stvorena je Karpatska Rus', potom sr i zatim Zakarpatska oblast u sklopu Ukrajine. Oko 55.000 nacionalno osviještenih Rusina širom svijeta do danas tvrdi da imaju posebno pravo na Zakarpatsku oblast i njezinu nezavisnost jer se ne smatraju Ukrajincima iz više razloga. Veliku ulogu u ovom kontroverznom političkom pitanju ima i vlast u Moskvi.
Ukrajinci tvrde da je Zakarpatje povijesno njihova zemlja opravdavajući da su lokalni Rusini zadržali poseban identitet i njihov stari naziv za zapadne Ukrajince zbog toga što nisu bili povezani sa ukrajinskim narodnim preporodom. Ono što povezuje Rusine i Ukrajince jesu gotovo identični jezici, grkokatolička vjeroispovijest i povijesni naziv en koji Ukrajinci smatraju povijesnim imenom Ukrajine. Jedna od ključnih osoba koja ukazuje na različitost između Rusina i Ukrajinaca jeste kanadski povjesničar Paul Robert Magocsi.
Zemljopis
Zakarpatje je karpatska regija, a nalazi se u većinom u zapadnoj Ukrajini u Zakarpatskoj oblasti  na južnim padinama istočnih Karpata i sjevernome dijelu Panonske nizine, na granici sa Poljskom, Slovačkom, Mađarskom i Rumunjskom. Manji dio pokrajine nalazi se u slovačkim Prešovskom i Košickom kraju, jugoistočnoj Poljskoj i rumunjskoj pokrajini Maramureš. Regija je omeđena rijekama Tisom na istoku, a na zapadu sa Hornád i Poprad.
Stanovništvo
Zakarpatje je oduvijek predstavljalo izrazito multikulturalnu sredinu koja se nalazila pod stranim vlastima. Te su prostore prelazili gotovo svi Slaveni, ali i Mađari, Vlasi, Rumunji i drugi narodi. U Zakarpatju se zadržao i stari zapadnoukrajinski naziv Rusini koji je do danas ostao predmet kontroverzi među povjesničarima. Oko 55.000 Rusina u svijetu smatra se posebnom nacijom, a na isti način tako se precipira 10.000 Rusina u Ukrajini.
Prema popisu stanovništva iz 1880 godine, stanovništvo današnjeg područja Zakarpatja bilo je sastavljeno od:
Prema popisu stanovništva iz 1989. godine, stanovništvo je bilo sastavljeno od:
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, stanovništvo Zakarpatske oblasti:
Arbolado (razvrstavanje)
Arbolado ima više značenja:
Nuevo Guerrero (razvrstavanje)
Nuevo Guerrero ima više značenja:
Arboleda (razvrstavanje)
Arboleda ima više značenja:
Accra
Accra (fonetski: Akra) je najveći i glavni grad Gane u Givinejskom zaljevu od 1 658 937 stanovnika. Accra je i administrativni centar Regije Velika Accra i dio Metropolitanskog distrikta Accra, aglomeracije u kojoj živi 2 345 908 stanovnika. thumb|right|300px|Slavoluk nezavisnosti
Geografske karakteristike
Grad leži dijelom na litici visokoj od 8 do 12 metara uz Givinejski zaljev, te se širi prema sjeveru preko valovite ravnice Akra. To je seizmički nestabilan teren, pa su česti potresi.
Historijski centar Akre je kompaktan, zbijen oko nekadašnje britanske, danske i holandske utvrde. Vremenom se grad, zbog migracije stanovnika iz ruralnih područja, naglo proširio bez ikakvog urbanističkog plana i reda, na površini od preko 200 km², sa brojnim satelitskim gradovima. Tako da se danas Metropolitanska velika Akra, sastoji od 8 distrikta, a to su Akra (centar grada zvan još i Jamestown/Usshertown), Tema, Južni Ga, Isočni Ga, zapadni Ga, Adenta, Ashaiman, Ledzokuku-Krowor i jednog grada - Kasoa, koji se nalazi u Distriktu Awutu Senya u Centralnoj regiji.
Historija
Kad su Portugalci izgradili svoje prvo utvrđeno naselje 1482, na prostoru današnjeg grada nalazilo se nekoliko sela plemena Ga, koja su bila podložna 24 km sjevernijem naselju, Ajaso (Ajavaso). Između 1650. i 1680. tri evropske pomorske sile izgradile su svaka za sebe svoje utvrde na obali, namjenjene za trgovinu sa lokalnim stanovništvom (prije svega robovima, koji su u to doba bili najbolja roba); Englezi - Fort James, Holanđani Crevecoeur i Danci Christiansborg. U međuvremenu je Ajaso uništen u međusobnim plemenskim borbama, pa su se njegovi stanovnici, uz druga veća naselja na platou Akra, preselila na obalu privučeni mogućnošću trgovanja s Evropljanima. Tako su izrasla tri obalna naselja; Osu (Christiansborg), holandska Akra (kasnije nazvana Ussher Town) i James Town, ta naselja su postala jezgra današnje Akre. Ime Accra sama po sebi je iskrivljen izgovor od akanske riječi nkran koja znači crni mrav, kojima inače taj kraj obiluje, pa su tako zvali i njegove stanovnike.
Akra je vremenom izrasla u prosperitetno trgovište, koje su pod britanskim pritiskom, prvi napustili Danci 1850. (oni su svoju utvrdu prodali) a zatim 1872. i Holanđani. Britanci su zatim zauzeli cijeli grad 1874., a već 1877. preselili svoju administraciju iz Cape Coasta u Akru koja je tako postala glavni grad britanske kolonije Zlatna obala (Gold Coast), 1898. osnovano je gradsko vijeće za bolje upravljanje gradom.
Kad je Kwame Nkrumah (1909. -1972.) postao prvi premijer Gane 1957, krenuo je u izgradnju grada, u skladu sa ​​vlastititim idejama. On je bio veliki panafrikanac, sklon ideji izgradnje afričkog socijalizma i jedan od petorice osnivača Pokreta nesvrstanih. Umjesto gradnje za elitu, Nkrumah je gradio stanove za obične ljude, ali je gradio i takve objekte koji su trebali potaći kod stanovništva ponos i ljubav prema domovini i Africi. Za njegove vladavine (1957. - 1966.) pored brojnih običnih stambenih i industrijskih zgrada, izgrađeni su Trg nezavisnosti, Državna palača, Zgrada Organizacije afričkog jedinstva, a obnovljena je i danska utvda Christianborg. U toj izgradnji sudjelovala su i brojna tadašnja jugoslavenska poduzeća, nakon uspješne misije predsjednika Tita, koji je školskim brodom Galeb posjetio Ganu 1961. u sklopu višemjesečnog putovanja po državama Gvinejskog zaljeva.
Znamenitosti
thumb|left|240px| Plaža Labadi Najveća atrakcija Akre je prije svega njen historijski centar Jamestown, u kom se nalaze utvrde Ussher, James i Osu (Christiansborg), dvije (Ussher i Osu) su 1979. upisane na UNESCOvu Listu mjesta svjetske baštine u Africi kao - lokalitet Utvrde i dvorci Gane.
Ostale atrakcije grada su; Nacionalni muzej, u kojem se nalaze eksponati od prahistorije do modernih vremena, modernistički Nacionalni teatar (kog su gradili Kinezi), Trg nezavisnosti (Zvan i Trg crne zvijezde) sa Slavolukom nezavisnosti, mauzolej Kwame Nkrumaha i pitoreskna tržnica Makola. Ostale manje značajne atrakcije Akre su Kuća zlatnog jubileja (nova rezidencija i ured predsjednika Gane), Palača centra nacionalne kulture, zgrada Parlamenta i Gana-Indija Kofi Annan centar.
Akra je među turistima poznata po svojim plažama na Atlantiku, najpopularnije gradske plaže su Labadi i Kokrobite, udaljena 25 km zapadno od centra grada.