cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Materija
Tokom istorije, filozofi su razmatrali prirodu tvari. Ideju da je tvar izgrađena od nedeljivih čestica, prvi put su izneli grčki filozofi Leukip (~490 pne) i Demokrit (~470–380 pne). U 19. veku su postavljeni savremeni temelji fizike u smislu definisanja osnovnih elemenata prirode. Tada je primećeno da osim fizičkih tela postoji nešto što može imati fizičke osobine, a nema masu i oblik. To je bila energija i dugo je smatrana osnovnim i nezavisnim sastavnim delom prirode. Od pojave teorije relativnosti uvodi se dvojnost materija-energija. Postoji izuzetno čvrsta veza između materije i energije, jer su materija (masa) i energija, prema Ajnštajnovoj čuvenoj jednačini, ekvivalentne i mogu prelaziti jedna u drugu. Materija i energija su dva pojavna vida iste stvarnosti. Materija postoji u različitim stanjima (ili fazama).To su uobičajena stanja kao čvrsto, tečno i gasno – na primer voda postoji kao led, tečnost i para – ali i druga moguća stanja, uključujući plazmu, Boze-Ajnštajnov kondenzat, fermionski kondenzat, i kvark-gluonsku plazmu.
Obično se atomi zamišljaju kao jezgro od protona i neutrona, i okružujući „oblak” orbitirajućih elektrona koji „zauzima prostor”. Međutim, ovo je samo donekle tačno, jer osobine subatomskih čestica određuje njihova kvantna priroda, što znači da ne deluju kao svakodnevni predmeti – mogu se ponašati i kao talasi i čestice i nemaju jasno definisane veličine ni pozicije. Po standardnom modelu čestica, materija nije fundamentalan koncept, jer su gradivni elementi atoma kvanti koji nemaju „veličinu” ili „zapreminu” u uobičajenom smislu. Usled principa isključenja i drugih osnovnih sila, „čestične tačke” poznate kao fermioni (kvarkovi, leptoni) i mnoge smeše i atomi, su prisiljeni držati rastojanje od drugih čestica u uobičajenim uslovima, što stvara svojstvo tvari koje izgleda kao prostiranje.
Razlika materije i mase
Materiju ne treba mešati sa masom, jer ta dva termina nisu ista u modernoj fizici. Materija je opšti termin koji opisuje bilo koju fizičku supstancu. U kontrastu s tim, masa nije supstanca već kvantitativno svojstvo materije i drugih supstanci ili sistema; razni tipovi mase su definisani u okviru fizike – uključujući ali ne ograničeno na masu mirovanja, inercionu masu, relativističku masu, masu–energiju.
Dok postoje različita gledišta na to šta treba smatrati materijom, masa supstance ima precizne naučne definicije. Druga razlika je u tome što materija ima svoju „suprotnost” koja se naziva antimaterija, dok masa nema takvu suprotnost - ne postoji „antimasa” ili negativna masa, koliko je do sad poznato, iako naučnici raspravljaju o tom konceptu. Antimaterija ima isto (i.e. pozitivno) svostvo mase, kao i njen normalni pandan.
Različita polja nauke koriste termin materije na različite, i ponekad nekompatibilne načine. Neki od tih načina su bazirani na nepreciznim istorijskim značenjima, iz vremena kad nije bilo razloga da se masa razlikuje od jednostavnog kvantiteta materije. Stoga ne postoji jedinstveno univerzalno dogovoreno naučno značenje reči „materija”. Naučno, termin „masa” je dobro definisan, dok se „materija” može definisati na nekoliko načina. Ponekad u polju fizike „materija” se jednostavno poistovećuje sa česticama koje manifestuju masu mirovanja (i.e., koje ne mogu da putuju brzinom svetlosti), kao što su kvarkovi i leptoni. Međutim, u fizici i hemiji, materija ispoljava talasna i partikularna svojstva, što je takozvani princip dualnosti talasa i čestica.
Definicije materije
Definicija „materije” bazirana na njenim fizičkimi hemijskim svojstsvima je: materija je napravljena od atoma. Takva atomska materija se isto tako ponekad naziva običnom materijom. Na primer, molekuli dezoksiribonukleinske kiseline (DNK) su materija po toj definiciji pošto se oni sastoje od atoma. Ova definicija se može proširiti tako da obuhvata naelektrisne atome i molekule, tako da su njome pokrivene plazme (gasovi jona) i elektorliti (jonski rastvori), koji nisu očigledno uvršteni u atomsku definiciju. Alternativno, može se usvojiti definicija protona, neutrona, i elektrona.
Definicija „materije” finije skale od atoma i molekula je: materija se sačinjena od onog od čega su atomi i molekuli sačinjeni, čime se obuhvata sve napravljeno od pozitivno naelektirsanih protona, neutralnih neutrona, i negativno naelektrisanih elektrona. Ova definicija ide izvan atoma i molekula, tako da su njome obuhvaćene supstance napravljene od tih gradivnih blokova i kad oni nisu jednostavno unutar atoma ili molekula, na primer elektronski zraci u starim televizorima sa katodnim cevima, ili materija belih patuljaka, tipično jezgra ugljenika i kiseonika u moru degenerisanih elektrona. Na mikroskopskom nivou, konstituentne „čestice” materije kao što su protoni, neutroni, i elektroni podležu zakonima kvantne mehanike i ispoljavaju talasno–korpuskularnu dualnost. Na još dubljem nivou, protoni i neutroni se sastoje od kvarkova i polja sila (gluona) koja iz drže zajedno.
Materija u nauci
U fizici supstancija je sve što se sastoji od elementarnih fermiona. Materija se prevashodno sastoji od protona, neutrona i elektrona. Bozoni (među koje spada i foton) koji posreduju u delovanju četiri elementarne sile smatraju se materijom i imaju energiju i masu (mirovanja). Dakle, supstancija se sastoji od kvarkova i leptona. Uopšteno, materija može postojati u nekoliko agregatnih stanja. Najčešće pominjana stanja su: čvrsto agregatno stanje, tečno stanje, gasovito stanje i često se pominje plazma kao četvrto agregatno stanje. Mada fizika poznaje i stanja: superfluidno stanje, Boze-Ajnštajnov kondenzat, i fermionski kondenzat. Homogena supstanca poseduje određen sastav i osobine, i bilo koja količina homogene materije ima isti takav sastav i iste osobine. Supstanca može biti mešavina, kao što je bronza ili elementarna materija kao što je gvožđe. Heterogena supstanca, kao što je granit nema određen sastav.
Materija u filozofiji
Bonaventura smatra da su sva stvorena bića sastavljena od materije i forme (hilomorfizam). On pod materijom podrazumeva potencijal u najširem smislu, a ne ono što je suprotstavljeno duhu. Po njemu, "materija posmatrana po sebi nije ni duhovna ni telesna". Međutim, Bonaventura tvrdi da tvar nikada aktuelno ne postoji odvojeno od forme. Materija, uzeta po sebi jeste prosta mogućnost ili moć. Jedino u biću koje je čista delatnost, bez imalo potencijalnosti, uopšte nema materije.
Irski filozof Džordž Berkli podseća da nam čula daju znanje jedino o našim opažajima, ali nas ne obaveštavaju o postojanju neopaženih stvari izvan svesti. Po njemu, ne postoji nikakav razlog da verujemo u postojanje fizičkih tela izvan svesti. Jer, ne postoji nužna veza između pretpostavke vanjskih tela i naših ideja. Ono što se dešava u snovima, bunilu i slično, neosporno potvrđuje da je moguće da budemo aficirani idejama bez ikakvih vanjskih tela. No, čulne ideje su jače, življe i razgovetnije od ideja mašte. One, takođe, poseduju postojanost, red i povezanost i nisu izazvane nasumce, već u pravilnim nizovima ili serijama, "čiji izvanredan spoj dovoljno svedoči o mudrosti i blagonaklonosti njihovog tvorca". Prema Berkliju, ideje koje Tvorac utiskuje u čula nazivaju se realnim stvarima, a ideje izazvane u mašti se nazivaju idejama ili slikama stvari. Tako, sve što vidimo, osećamo, čujemo ili na ma koji način razumemo, jeste sigurno i stvarno. Dakle, realno postoje opažene stvari, ali ne postoji materija.
Savremeni slovenački filozof Slavoj Žižek objašnjava tvar na osnovu Ajnšajnove teorije relativiteta:
- Slavoj Žižek
HTTPS
HTTPS je kombinacija Hypertext Transfer Protocol-a sa SSL/TSL protokolom da bi se obezbedila enkripcija i sigurna identifikacija servera. Koristi port 443. HTTPS konekcija se često koristi za novčane transakcije preko Interneta i za prenos osetljivih informacija. HTTPS ne treba mešati sa Secure HTTP (S-HTTP).
Ideja
Glavna ideja HTTPS protokola je da se kreira bezbedni kanal preko nezaštićene mreže. Ovo obezbeđuje zaštitu od napada, pod uslovom da je sertifikat izdat od strane proverenog i poverljivog izdavača (Certificate Authority). Poverenje u HTTPS je zasnovano na velikim sertifikacionim telima (Certificate Authority) čiji sertifikati dolaze sa instalacijom veb brauzera. Zato HTTPS veza može biti pouzdana ako i samo ako su sve sledeće stavke istinite:
Integracija sa brauzerima
Prilikom pristupanja na veb sajt sa neispravnim sertifikatom, stariji brauzeri bi prikazali dijalog sa pitanjem da li želite da nastavite. Noviji brauzeri prikazuju pitanje preko celog prozora. Noviji brauzeri takođe pokazuju u polju sa adresom (address bar) informaciju o sigurnosti sajta. Produžena validacija sertifikata uključuje da u novijim brauzerima polje sa adresom (address bar) bude zelene boje. Takvi sertifikati su skuplji od običnih. Većina brauzera takođe prikazuje upozorenje ukoliko sajt koristi sadržaj sa neke druge adrese koji nije verifikovan digitalnim sertifikatom.
Istorija
Firma Netscape Communications kreirala je HTTPS protokol 1994. godine za svoj Netscape Navigator veb brauzer. Trenutna verzija HTTPS-a je standarizovana u maju 2000. godine.
El Aguacate, Palmillas
El Aguacate je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Tamaulipas, u opštini Palmillas.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 28 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1483 m.
Fraccionamiento las Praderas, Nava
Fraccionamiento las Praderas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Coahuila, u opštini Nava.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 41 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 277 m.
Collemezzano, Livorno
Collemezzano je naselje u Italiji u provinciji Livorno, u regiji Toscana.
Caferì, Messina
Caferì je naselje u Italiji u provinciji Messina, u regiji Sicilija.
Collemezzano, Livorno
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 20 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 71 m.
Caferì, Messina
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 143 m.
Rancho Azteca, San Juan Evangelista
Rancho Azteca je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini San Juan Evangelista.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 37 m.
Azoudange
Azudanž je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Lorena, u departmanu Mozel koja pripada prefekturi Sarbur.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 106 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 6 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 15,73 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 243 metara (maksimalnoj 302 m, a minimalnoj 217 m).
Kingston Estates, New Jersey
Kingston Estejts je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Nju Džerzi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 5.685.
Ninguno, Estación, Mezquitic
Ninguno, Estación je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Mezquitic.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 15 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1828 m.
Decenija
Decenija, decenij, desetljeće, desetleće ili dekada je vremenski interval koji traje 10 godina. Decenija je izraz nastao od latinskoga decem (deset) i annus (godina) dok je desetleće nastalo kombinovanjem reči deset i leto, što je arhaičan izraz za godinu.
Desetleće može biti bilo koji period od deset godina, ali je ipak odomaćeno da se godine računaju od prve pa do desete. Tako imamo da se za godine u rasponu od 1|1. do 10. kaže da su prvo desetleće, od 1901. do 1910. su prvo desetleće dvadesetog veka, a od 2001. do 2010. prvo desetleće trećeg milenijuma. Ovo stoga što nije postojala nulta godina. Posle 31. decembra prve godine pre ere je došao 1. januar prve godine nove ere.
Pored ovih, ponekad se koristi izraz dekada. Međutim, dekada je uobičajen izraz za grupisanje po deset bilo čega, pa i godina između ostalog. U francuskom revolucionarnom kalendaru je dekada od deset dana bila zamena za sedmicu.
Podunk
Podunk (Podunck, Potunck, Potaecke, Potaunck, Potunk, Potunke, Windsor Indijanci), Algonquian pleme nastanjeno u 17. stoljeću u dolini Connecticuta na rijeci Podunk, čije je istoimeno glavno naselje bilo smješteno na ušću istoimene rijeke. Podunki, prema Hodgeu, bijahu srodni Poquonnoc Indijancima, a pripadali su široj grupi poznatoj kao Mattabesic.
Imali su više sela, to su: Appaquag, Hockanum, Namaroake, Naubuc, Newashe (Nawaas), Peskantuk (Peskeomskut), Podunk, Scanticook (Scantic, Skaticook), te vjerojatno Mussauco.
Privredni sajam
mini|350px|[[Zagrebački velesajam, južni glavni ulaz]] Privredni sajam ili privredna izložba je u određenim vremenskim razdobljima ponavljajući i vremenski ograničen privredni događaj ili priredba, gdje se izlažu, prikazuju ili prodaju proizvodi, dobra i usluge.
Podjela
Sajmovi se mogu podijeliti :
Funkcija
Korisnici mogu usporediti i ponuditi različite usluge. Zbivanja općenito pridonose transparentnosti na tržištu i uspostavi međusobnih kontakata.
Sajmovi imaju određenu funkciju mjesta za razmjenu informacija.
mini|350px|Sajam u [[Leipzigu]]
Razlozi za posjetu ili sudjelovanje na sajmu
Razlogi mogu biti primjerice
Veliki svjetski sajmovi
Posebne vrste sajmova:
Nochpeem
Nochpeem.- Pleme Indijanaca konfederacije Wappinger, porodica Algonquian, nastanjeno uranom 17 stoljeću na sjeveru okruga Putnam i jugu okruga Dutchess u New Yorku. Četiri njihova sela nalazila su se u dolini rijeke Hudson, to su bila: Canopus, u Canopus Hollowsu, Putnam County; Keskistkonk, možda na Hudson Riveru, u okrugu Putnam County; Nochpeem, na jugu okruga Dutchess County ; i Pasquasheck, možda na obali Hudson Rivera u okrugu Dutchess County. Četiri sela ovog plemena činila su 'sachemdom' Nochpem. Njihovo ime prvi puta se spominje 1644. u ugovoru koji je uslijedio nakon dvogodišnjeg ratnog perioda Kieft's Wara, što se vodio između Nizozemaca i plemena Wappinger iz Hudson Valleya, u kojemu su Nochpeemi igrali aktivnu ulogu. Glavno selo bilo im je u Canopus Hollowsu i uz ostala tri bila su označavana na Janssonius-Visscherovom zemljovidu (Janssonius-Visscher Map of Nova Belgica and/or Nieu Nederlandt), prvi put tiskana 1650. godine, što prikazuje područje od Cape Coda (Cape Malabare) pa do Delaware capesa. Uvozne europske bolesti, kao što su boginje, decimirale su ovdašnje domaće stanovništvo. Cook (1976) procjenjuje da su po 600 osoba brojala plemena Nochpeem i Tankiteke. Od godine 1700. populacija cijele konfederacije Wappinger spala je na 1,000, a 1774. tek 300 na obje strane Hudsona.
Милорад Медаковић
Милорад Медаковић (Зрмања, новембар 1824 — Београд, 14/26. март 1897) је био новинар, историчар, Његошев ађутант, секретар и војвода кнеза Данила и чиновник руског посланства у Београду.
Биографија
Рођен је као Михаило, у Зрмањи (Звониграду), код Грачца, на граници између Лике и Далмације, трећи по реду у породици са петоро деце, од мајке Саве и оца Ђорђа (Георгије), који је радио као царински службеник на тој граници (Војна крајина).
Основну школу је завршио у месту рођења. Гимназију је учио у Сремским Карловцима и у Задру. Под утицајем српског романтизма, одлучио је да промени своје име у Милорад, уместо Михаило, које му се чинило туђинско.
Poquonock
Poquonock (Poquonnoc, Paquaanocke, Paquanaug, Paquanick, Peconnuc, Pequannock, Pequanucke, Poquannoc, Poquannock, Powquaniock, Pocatoonuc, Poquonnic, Poquonnock, Poquonnuc, Pughquonnuc ), pleme američkih Indijanaca porodice Algonquian koje je živjelo u sjevernom Connecticutu, oko ušća rijeke Farmington u okrugu Hartford. Njihovo glavno selo Poquonnoc (kod Swantona Poquannuc) nalazilo se u blizini današnjeg Windsora. Pripadali su u wappingersku skupinu plemena poznatu kao Mattabesec.
Милорад Медаковић
Биографија
Још у гимназији је показао склоност ка писању и јавном ангажовању. Прве радове је објавио у „Далматинској зори“. Након што је завришио гимназију, по препоруци Ђорђа Николајевића, тадашњег дубровачког пароха и уредника „Српског далматинског магазина“, као и Гагића, пријатеља руског конзула, добио је 1844. државну службу код владике Његоша, у Цетињу у Црној Гори. У Цетињу је остао четири године, радећи као учитељ, али и као владикин пријатељ и помоћник у државним пословима. Сређивао је Његошеву библиотеку и преко поклона набављао књиге од Матице српске, Српске државне штампарије, Друштва српске словесности из Београда и Матице хрватске. Они су му слали примерке својих издања за Библиотеку црногорску. Обављао је и извесне дипломатске послове, објављивао радове у разним новинама, највише у „Српским новинама“ из Београда. Помагао је владики око сакупљања народних песама, које су 1845. објављене под насловом „Огледало српско“ и пратио је владику на путовањима. Крајем 1845. Његош га је послао у Дубровник да изучи сликање дагеротипом, од Антуна Дрпоца, тамошњег апотекара, које је то било допунско занимање. На тај начин, Медаковић је постао први фотограф у Црној Гори. Међутим, о томе да се заиста бавио снимањем, сведочи његов извештај владики из фебруара/марта наредне 1846. године, у коме га је обавестио да је наручио хемикалије потребне за дагеротипијско снимање. У јавности није позната ниједна његова дагеротипија, исто као ни његовог учитеља.
Његоша је пратио на путу у Боку Которску. Једно време су боравили заједно на Перасту (1846). Били су и у Бечу, када је штампан Горски вијенац и чију му је коректуру Његош поверио. Његош га је интимно звао „Медо“ и испевао му је песму. Са Његошем је 1847. боравио у Млецима (Венеција), где се бавио прикупљањем историјских података о Црној Гори, које је објавио у „Повијесници Црне Горе“.
Уочи буне 1848. је отишао, у Сремске Карловце, тада средиште народног покрета у Војводини, код брата Данила, у то време познатог новинара, који је краће време издавао часопис „Напредак“. Одатле је наредне године, као новинар, отишао у Загреб, где је ступио у редакцију „Новина хорватско-славенско-далматинских“, Људевита Гаја, а био је и уредник „Славенског југа“.
Из Загреба је 1950. прешао у Београд, где је постао уредник листа „Шумадинка“, Љубе Ненадовића. Након што је „Шумандинка“ цензурисана у Београду, а аустријске власти му нису дозволиле да издавање листа пресели у Нови Сад или Земун, поднео је молбу привременом упарвитељу Војводства Србије и Тамишког Баната за издавање листа „Посавка“ у Новом Саду, која је одбијена. Затим је од Земаљске војне команде у Земуну, која се налазила ван Војводства, добио дозволу да издаје „Војвођанку“. Она је излазила од јануара до јула 1851, када је такође цензурисана, на интервенцију Министарства спољних послова Србије. У „Војвођанки“ су штампане готово све песме Милице Стојадиновић Српкиње. Када је у Темишвару образована административна управа за Војводину, отишао је у Темишвар, где је постао издавач и главни уредник политичко-сатиричног листа „Јужне пчеле“. Лист је у Темишвару излазио двапут недељно, од 15. октобра до 20. новембра 1851. године. Током та два месеца изашло је 12 бројева. Постојао је и књижевни додатак под називом „Фрушкогорка“. Због недостатка ћириличних слова и сарадника, крајем исте године је био принуђен да издавање тог листа пресели у Нови Сад, где се тада налазило више српских научних радника, него у било ком другом месту. У Новом Саду му се у то време налазио и брат Данило, браћа су заједнички уређивала и издавала лист. У њему је објављивана грађа из историје Срба у Угарској, полемике о језику и правопису, шале, досетке и други забавни прилози, теме из Војводине и њеног привредног живота, што је у великој мери допринелео релативно значајном тиражу од 700-800 примерака. Лист је понекад критиковао патријарха Рајачића и више српско свештенство, што се не заузимају довољно за српске интересе. Овакав став према вишим клерикалним круговима српског свештенства у монархији одредио је судбину „Јужних пчела“, али и осталих листова које су уређивала браћа Медаковић. Од 1852, уз „Јужне пчеле“ је издаван и „Недељни додатак, за народну књижевност, поучаваење и забаву“. Лист је излазио до маја 1852. када је забрањен. До тада је у Новом Саду објављено 15 бројева „Јужних пчела“.
Године 1854. је постао секретар, а затим и војвода књаза Данила, који је након Његошеве смрти преузео власт. Код књаза Данила је остао у служби наредне три године. У том периоду је израдио Законик за Црну Гору, који је објављен на Ђурђевдан 1855. Наредне године је путовао у Петроград, како би код руског цара Александра II, издејствовао признање независности Црне Горе. За ту и друге заслуге кнез Данило му је доделио златну Обилићеву медаљу и чин војводе. Од тада се потписивао као војвода Милорад Георгијев Медаковић. Руска влада га је одликовала Ореденом Свете Ане и Орденом Светог Станислава.
Због несугласица с кнезом, по питању руског утицаја и кнежевог напуштања традиционалног ослањања на Русију, те приближавања Француској, године 1858. је напустио Црну Гору. Од 1861. је био чиновник у руском посланству у Београду, где је радио до смрти. Обавештења и жеље српског владара и владе преносио је руском посланику, који је преко руских представника, утицао на Порту.
За рад на књижевном пољу Друштво српске словесности га је 13/25. јануара 1863. изабрало за свог редовног члана. Од 29. јула/10. августа 1864. је био почасни члан Српског ученог друштва, а од 15/27. новембра 1892. почасни члан Српске краљевске академије. Присуствовао је етнографској изложби у Москви 1867.
Како је у Србији сачувано веома мало докумената из Карађорђевог времена, међу првима је 1863. је податке из руских архива објавио Николај Фјодорович Дубровин, касније главни секретар Царске руске академије, а три године касније (1866) већи део његових расправа је на српски превео Милорад Медаковић, који је и сам радио у руским архивима и објавио књигу „Први србски устанак и његов жалостни свршетак“.
Веровао да је будућност балканских народа у чврстом јединству с Русима, а тврдње Аустрије да Русија жели да освоји и покори своју „браћу по крви“ је сматрао неоснованим, истичући да је циљ Русије ослобађање словенских народа од турског ропства. Један је од последњих српских аутора који је писао старим превуковским правописом. Према неким критичарима, такав начин писања је задржао као велики русофил.
Није се женио, нити је имао деце. Цео иметак, земљиште касније названо Маринкова бара, данас насеље које у његову част носи име Медаковић (1 и 2) је завештао својим суграђанима, београдској сиротињи. Основао је задужбину која је носила његово име.
Сахрањен је на Новом гробљу у Београду.
Дела
Оставио је драгоцене етнографске податке који се односе на Црну Гору. О тамошњем становништву је писао с великом љубављу. Описао је њихове обичаје и живот у патријахалној заједници. Написао је бројне радове који се односе на прошлост Србије и Црне Горе, али највећу вредност имају они који су мемоарског карактера.
Acetilholin
Acetilholin je neurotransmiter perifernog i centralnog nervnog sistema. Uglavnom ima ekscitatorni efekat, ali na nekim perifernim parasimpatičkim nervnim završecima može imati i inhibitorno dejstvo.
Sinteza
Acetiholin se sintetiše u citoplazmi presinaptičkih nevnih završetaka iz aminoalkohola holin i acetil koenzima A. Enzim koji katalizuje ovu reakciju je holinacetiltransferaza. Ovaj enzim se nalazi samo u završecima holinergičkih nevnih vlakana (nervna vlakna koja sekretuju acetilholin).
Nervne ćelije na mogu sintetisati holin, već ga moraju uneti iz okoline putem aktivnog transporta. Holin se nejčešće resorbuje iz hrane, mogu ga sintetisati i crevne bakterije, a može se sintetisati i u organizmu iz aminokiseline serin.
Nakon sinteze se ovaj neurotransmiter pakuje u sinaptičke vezikule. Iz ovih vezikula se putem egzocitoze sekretuje u sinaptičku pukotinu.
Receptori
Još 1914. (inače to je prvi otkriveni neurotransmiter) godine su otkrivene dve grupe receptora za ovaj neurotransmiter: nikotinski i muskarinski. Imena su dobili po supstancama koji ih aktivirajaju: po alkaloidu nikotin iz duvana i alkaloidu jedne gljive muskarinu.
Nikotinski receptori
Nikotinski receptori su u stvari jonski kanali. Sastavnjeni su od pet podjedinica (pentameri). Postoji više tipova podjedinica α,β,γ,δ,ξ. Podjedinice α (9 od 1-9) i β (4 od 1-4) se sreću u više oblika. Nakon aktiviranja nikotinskih receptora otvaraju se natrijumski i kalijumski kanali i membrana neurona se depolariše. Ovakvi receptori su smešteni u ćelijama skeletnih mišića i nervnim ćelijama. Nikotinski receptori mišićnih ćelija su izgrađeni od 2 α1, β1, δ, ξ (2α1β1δξ) podjedinice. Fetalni nikotinski receptori mišićnih ćelija imaju sledeđu strukturu: 2α1β1δγ, dakle umesto ξ sadrže γ podjedinicu.
U nevnim ćelijama postoje različiti tipovi nikotinskih receptora, ali su najčečći 2α4 i 3β2 podjedinice.
Muskarinski receptori
Muskarinski receptori su povezani sa G-proteinom. Postoji 5 tipova: M1, M2, M3, M4, M5.
M1 receptori se nalaze na nervni ćelijama i izazivaju njihovu ekscitaciju. Oni aktiviranjem proteina-G stimuliču fosfolipazu C, čija aktivacija izaziva dalje efekte. Na ovaj način deluju i M3 i M5 receptori.
M2 receptori se uglavnom nalaze na srčanim mišićnim ćelijama i njihovom aktivacijom se smanjuje snaga i frekvenca srca (imaju inhibitornu ulogu). Aktiviranjem proteina-G dolazi do otvaranja kalijumskih kanala, i inhibicije adenil ciklaze.
M3 receptori se nalaze na žlazdama i glatkim mišićima i pojačavaju sekreciju i kontrakciju ovih organa. M4 receptori kao i M2 imaju inhibitornu ulogu. M5 su takođe kao M1 i M3 aktivatorni receptori.
Inaktivacija acetilholina
Oslobođeni acetilholin je vrlo kratko vreme aktvan, jer ga vrlo brzo razgrađuje enzim acetilholinesteraza. Inače to je jedan od enzima ljudskog organizma sa najbržim dejstvom. Nalazi se u međućelijskom prostoru, ali i u nekim ćelijama npr. eritrocitima.
Postoji još jedan enzim sličnog dejstva, a to je butirilholinesteraza (nespecifična holinesteraza).
Neki bojni otrovi, pesticidi i lekovi blokiraju dejstvo acetilholinesteraze i tako produžavaju dejstvo acetilholina.
Conca Verde, Napoli
Conca Verde je naselje u Italiji u provinciji Napoli, u regiji Campania.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 49 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 90 m.
Sligo (grofovija)
Okrug Slajgo je jedan od 32 istorijska okruga na ostrvu Irskoj, smešten u njegovom severozapadnom delu, u pokrajini Konot.
Javier Pérez de Cuéllar
Havijer Perez de Kuljear Gera (Lima, 19. januar 1920 - 2020) je peruanski političar i peti po redu generalni sekretar Ujedinjenih nacija u periodu od 1982. do 1991. u dva mandata. Bio je advokat, a od 1944. radi i u Ministarstvu inostranih poslova Perua. Tokom diplomatske karijere služio je u mnogim zemljama, između ostalog bio je i ambasador u Moskvi. 1971. je izabran za ambasadora Perua u Ujedinjenim nacijama.
Sligo (grofovija)
Danas je okrug Slajgo jedan od 26 zvaničnih okruga Republike Irske, kao osnovnih upravnih jedinica u državi. Sedište okruga je istoimeni grad Slajgo.
Javier Pérez de Cuéllar
1995. je izgubio trku za predsednika Perua protiv Alberta Fuhimorija. Bio je predsednik Saveta ministara Perua, kao i ministar spoljnih poslova od novembra 2000. do jula 2001, tokom nemirnog perioda nakon ostavke Fuhimorija zbog optužbi oko korupcije.
2004. je postavljen za ambasadora u Francuskoj, gde boravi sada.
Bio je i profesor na Univerzitetu Lima, a autor je i brojnih naučnih radova i udžbenika.
Sligo (grofovija)
Prirodni uslovi
Slajgo je po prostranstvu jedan od osrednjih irskih okruga - zauzima 22. mesto među 32 okruga.
Javier Pérez de Cuéllar
Diplomatska karijera
Perez de Kuljear je stupio u peruansko ministarstvo inostranih poslova 1940, a u diplomatsku službu 1944, služeći posle kao sekretar peruanske ambasade u Francuskoj, Ujedinjenom Kraljevstvu, Boliviji i Brazilu. Kasnije je služio kao ambasador Perua u Švajcarskoj, Sovjetskom Savezu, Poljskoj i Venecueli.
Sligo (grofovija)
Prirodni uslovi
Reljef: Veći deo okruga Slajgo je područje sastavljeno od dolina i brdskih krajeva. Središnji deo okruga je sa nizijski, pa je sa razvijenijom poljoprivredom, dok je zapadni i istočni brdski. Krajnji zapad je planinski i tu se nalazi najviši vrh u okrugu - Kliv Gampf, visok 544 m.
Javier Pérez de Cuéllar
Diplomatska karijera
Bio je član peruanske delegacije na prvoj sednici Generalne skupštine UN i član delegacija od 25. do 30. zasedanja Generalne skupštine. 1971 je imenovan stalnim predstavnikom Perua u Ujedinjenim nacijama i predvodio je delegacije svoje zemlje na svim sednicama do 1975.
Sligo (grofovija)
Prirodni uslovi
Klima Klima u okrugu Slajgo je umereno kontinentalna sa izrazitim uticajem Atlantika i Golfske struje. Stoga grad odlikuje blaga i veoma promenljiva klima.
Vode: Okrug Slajgo je bogat vodama. Okrug ima obalu ka Atlantiku na severu. Postoji više manjih reka. U okrugu postoji i niz jezera, od kojih su najveća i poznatija jezera Lauf, Arou i Gera. U okviru okruga ima mnogo močvara.
Stanovništvo
mini|290px|d|Grad [[Slajgo, sedište okruga]] Po podacima sa Popisa 2011. godine na području okruga Slajgo živelo je preko 65 hiljada stanovnika, većinom etničkih Iraca. Ovo je gotovo 3 puta manje nego na Popisu 1841. godine, pre Irske gladi i velikog iseljavanja Iraca u Ameriku. Međutim, poslednje tri decenije broj stanovnika okruga raste po stopi od približno 1% godišnje.
Gustina naseljenosti - Okrug Slajgo ima gustinu naseljenosti od oko 35 st./km², što je značajno manje od državnog proseka (oko 60 st./km²). Središnji i severni delovi okruga je bolje naseljeni nego ostatak.
Jezik: U celom okrugu se ravnopravno koriste engleski i irski jezik.
Javier Pérez de Cuéllar
Diplomatska karijera
1973. i 1974. je predstavljo svoju zemlju u Savetu bezbednosti, služeći kao predsednik Saveta bezbednosti tokom događaja na Kipru. 18. septembar je imenovan za Specijalnog predstavnika Generalnog sekretara na Kipru i to mesto je držao do decembra 1977. kada se vratio u službu inostranih poslova Perua.
Bouée (Sen Nazer)
Bue je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Atlantska Loara koja pripada prefekturi Sen Nazer.
Javier Pérez de Cuéllar
Diplomatska karijera
27. februara 1979, je imenovan za pod-sekretara Generalnog sekretara za specijalna politička pitanja. Od aprila 1981, dok je još uvek držao to mesto, delovao je kao lični predstavnik Generalnog sekretara tokom rata u Avganistanu. U ovom svojstvu je posetio Pakistan i Avganistan u aprilu i avgustu te godine da bi nastavio pregovore koje je započeo Generalni sekretar nekoliko meseci ranije.
Bouée (Sen Nazer)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 661 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 31 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 21,34 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od m metara (maksimalnoj 28 m, a minimalnoj 0 m).
Javier Pérez de Cuéllar
Generalni sekretar
31. decembra 1981, Perez de Kueljar je nasledio Kurta Valdhajma na mestu Generalnog sekretara i ponovo je izabran u oktobru 1986. Tokom ova dva roka, posredovao je između Velike Britanije i Argentine povodom Folklandskog rata i promovisao je napore Grupe Kontradora da bi se uspostavio mir u centralnoj Americi. Takođe je posredovao u pregovorima oko nezavisnosti Namibije, oko sukoba u Zapadnoj Sahari između Maroka i Polisario fronta i oko pitanja Kipra. Njegov drugi mandat se okončao 1992.
Eochu Airem
Eochu Airem ("orač"), sin Finnov, je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, bio veliki kralj Irske. Na prijestolju je naslijedio svog brata Eochu Feidlecha. Vladao je dvanaest ili petnaest godina prije nego što ga je u Fremainu živog spalio Sigmall Sithienta. Naslijedio ga je Eterscél. Lebor Gabála navodi kako je vladao u doba diktature Julija Cezara (48-44. pne.). Kronologija Keatinogove Foras Feasa ar Éireann njegovu vladavinu datira u period 82-70. pne., a Annals of the Four Masters u 131-116. pne.
Kircheib
Kirhajb je opština u njemačkoj saveznoj državi Rajna-Palatinat. Jedno je od 119 opštinskih središta okruga Altenkirhen (Vestervald). Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 553 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 7132062.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Altenkirhen (Vestervald) Kirhajb se nalazi u saveznoj državi Rajna-Palatinat u okrugu Altenkirhen (Vestervald). Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 312 metara. Površina opštine iznosi 6,6 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 553 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 84 stanovnika/km².
Mattabesec
Mattabesec (Mattabesic, Matabesec, Matabezeke, Matabeseck, Matowepesack, Mattabeeset, Mattabeseck, Mattabesek, Mattabesick, Mattabesicke, Mattabesett, Mattapeaset, Mattebeseck, Seqvin), pleme ili skupina plemena američkih Indijanaca porodice Algonquian koji su nekada živjeli u Connecticutu, nastanjujući krajeve na obje obale rijeke Connecticut od Wethersfielda do Middletowna. Prema Ruttenberu bili su člaovi konfederacije Wappinger. Jezično pripadaju porodici Algonquian, a služili su se r-dijelaktom. Plemena skupine Mattabesec bili su 1. Hammonasset sa ušća rijeke Hammonasset; 2. Massaco, blizu Simsburya i Cantona; 3. Menunkatuc, na obali blizu Guilforda; 4. Paugussett ili Milford Indijanci na istočnoj strani rijeke Housatonic; 5. Peaquanock, zapadno od Housatonica; 6. Podunk, blizu East Windsor i East Hartford, na istočnoj strani Connecticuta; 7. Poquonock blizu Windsor Locksa; 8. Potatuck u dolini Housatonic, između Newtowna i Woodburya; 9. Quinnipiac ili Quiripi na zaljevu New Haven: 10. Sicaog na mjestu Hartforda; 11. Tunxis, zapadno od Hartforda; 12. Wangunk, na obje obale Connecticuta, između Hartforda i Haddama; i 13. Weantinock ili New Milford Indijanci u dolini Housatonic.
Rana populacija (1600.) Mattabeseca iznosila je između 10,000 i 20,000 u kojih 60 sela, no uskoro nakon dolaska bijelih kolonista, razne epidemije svele su im broj na oko 5,000 (1620.). Broj im opada i kasnije, a u suvremeno vrijeme ostaci ovih plemena organizirali su se u dvije plemenske skupine, to su Golden Hill Paugussett, blizu Colchestera u Connecticutu, sa kojih 120 pripadnika i Schaghticoke ili Scaticook blizu Kenta u Connecticutu, sa kojih 350 pripadnika. Schaghticoke iz Connecticuta, ne smiju se pobrkati sa istoimeni plemenom iz New Yorka, koji su porijeklom od Mahicana. Ostalih Mattabesec potomaka ima među Brotherton i Stockbridge Indijancima u Wisconsinu.
Kulturno su Mattabeseci bili slični ostalim obalnim algonkinskim plemenima. Uz riječne doline uzgajali su kukuruz, grah i razne tikve, te sezonski migrirali na druga područja zbog lova i ribolova. Bili su poznati po izradi kvalitetnih wampuma.
Stanislav Vinaver
Stanislav Vinaver (Šabac, 1. 3. 1891 — Niška Banja, 1. 8. 1955), jugoslavenski i srpski pesnik i prevodilac.
Biografija
Erudita, književnik i prevodilac Stanislav Vinaver, rođen je 1. marta 1891. godine u Šapcu u uglednoj jevrejskoj porodici. Otac Avram Josif Vinaver bio je lekar, a majka Ruža pijanistkinja. Osnovnu školu završio je u Šapcu, gimnaziju je učio u Šapcu i Beogradu, a na pariskoj Sorboni studirao je matematiku i fiziku. Već tada postaje sledbenik filozofskih ideja Anrija Bergsona, a već 1911. objavljuje zbirku simbolističke poezije «Mjeća».
Balkanski i Prvi svetski rat
U balkanskim ratovima i Prvom svetskom ratu učestvovao je kao dobrovoljac, jedan od 1300 kaplara. Bio je poručnik u slavnom Đačkom bataljonu, prešao je golgotu povlačenja preko Albanije i na Krfu se angažovao kao urednik Srpskih novina i radio kao službenik Državnog presbiroa.
Diplomata
190px|thumb|desno|Dva mlada pesnika - S. Vinaver i M. Bojić
Godine 1916, upućen je na informativno-diplomatske poslove u Francusku i Veliku Britaniju, a potom i u Petrograd, kao član srpske diplomatske misije baš u vreme revolucije.
Po okončanju rata, kratko je zaposlen u Ministarstvu prosvete, a potom se nemirni i razbarušeni duh posvetio novinarstvu i književnosti kao pripadnik šarolike grupe mladih i novih modernističkih srpskih književnika (Miloš Crnjanski, Dragiša Vasić, Rastko Petrović, Ljubomir Micić, Rade Drainac, Velibor Gligorić, Marko Ristić).
Ekspresionista
Pesnik i esejista Vinaver, javlja se kao utemeljivač ekspresionističkog pokreta (napisao je «Manifest ekspresionističke škole»), najoštrije se zalažući za raskid s tradicionalnim umetničkim izrazom i osporavajući dotadašnje «patriotske i deseteračke kanone» koje su bili postavili dotad neprikosnoveni književni kritičari Jovan Skerlić i Bogdan Popović.
Drugi svetski rat
Drugi svetski rat proveo je u zarobljeništvu u nemačkom logoru Osnabrik.
Osnivač Moderne i lucidni prevodilac
Vinaver još daleke 1911. u Parizu piše „Mjeću“ kojom započinje prevazilaženje srpske moderne. Parodijske pesme poput „Evdoksije“ subverzivnog su karaktera i suštinski su početak srpske avangarde. Evropska i srpska avangarda otuda su savremene u predratnom smislu. Vinaver prvi prevodi Hašekovog „Dobrog vojnika Švejka“, Rableovog „Gargantuu i Pantagruela“, Kerolovu „Alisu u zemlji čuda“, Tvenove „Doživljaje Toma Sojera i Haklberi Fina“ imajući prilike da se sretne sa elementima parodije u književnosti.
Posleratna aktivnost
Poslednje godine (1945-1955) u Beogradu, radeći kao profesionalni književnik, satiričar i prevodilac sa francuskog, engleskog, ruskog, češkog, poljskog i nemačkog jezika. Njegovi specifični prevodi, u kojima je zarad prenošenja najdubljeg smisla i tumačenja prevođenog teksta vidljivo odstupao od originala, ponekad su čak nailazili na odbijanje izdavača, ali su i danas ostali nenadmašni, skoro kao posebna književna dela.
Na polju satire Vinaverove parodije odlikuju se beskrajno duhovitim obrtima, svežinom izraza i prefinjenim osećajem za grotesku, što je posebno došlo do izražaja u «Pantologijama novije srpske pelengirike» (1920, 1922. i 1938.), koje su zapravo parodijski pandan «Antologiji novije srpske lirike» Bogdana Popovića.
U ovoj poslednjoj knjizi, za koju je Vinaver vodio veliku bitku i za života nije mogao da nađe izdavača, autor je polemičkim majstorstvom do vrhunca doveo svoje kritike srpskog kulturnog mediokritetstva i mitomanstva. Iako je pokazao da se može biti moderan u kontekstu nacionalne kulture, on je i posle toga još pola veka ostao neshvaćen, potiskivan i prećutkivan, pa su «Zanosi» ponovo štampani tek 2006. godine.
U knjizi na skoro 600 strana eseja o velikom pesniku, Vinaver je uspeo da oslika kompletno duhovno i umetničko nasleđe srpske književnosti, kulture, mitologije, državnosti i da napiše ne samo monografiju o Lazi Kostiću, već i autopoetičko delo, koje spaja intelektualno-umetničku radoznalost, enciklopedijsku obaveštenost i autentični duh.
«Zanosi i prkosi» sadrže, naime, kompletnu Kostićevu biografiju i njegova dela, istorijski kontekst u kome su nastajala i beleške o njegovim savremenicima, ali Vinaver piše i o muzici, problemima stiha, posebno deseterca, troheja i heksametra, o jezičkim mogućnostima, melodiji jezika i o modernoj poeziji uopšte.
Moano, Imperia
Moano je naselje u Italiji u provinciji Imperia, u regiji Ligurija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 128 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 590 m.
Heberto Castillo Martínez (razvrstavanje)
Heberto Castillo Martínez ima više značenja:
La Victoria, Aguascalientes
La Victoria je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Aguascalientes, u opštini Aguascalientes.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 19 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1862 m.
Segabiello, Brescia
Segabiello je naselje u Italiji u provinciji Brescia, u regiji Lombardija.
Горњи Комрен
Горњи Комрен је насељено место у градској општини Црвени Крст на подручју града Ниша у Нишавском округу. Налази се у подножју брда Виник, на око 5 км од центра Ниша. Према попису из 2002. било је 946 становника (према попису из 1991. било је 722 становника).
Segabiello, Brescia
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 593 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 149 m.
Горњи Комрен
Историја
Антички налазин указују на давнашњу засељеност Горњег и Доњег Комрена. Оба села егзистирају и у средњем веку. Називи села и неки топоними упућују на романовлашку засељеност. Турски попис 1498. године затиче Горњи Комрен као село, под данашњим називом, са 41 домом, 12 неожењених, 4 удовичка дома, 1 хаса ливадом и са дажбинама у износу 6.272 акче. Према турском попису нахије Ниш из 1516. године, место је било једно од 111 села нахије и носило је исти назив као данас, а имало је 37 кућа, 3 удовичка домаћинства, 7 самачка домаћинства, 1 муслимана. О овом селу има података и у вези са устанком 1841. године када је због мањих паљевина обештећен са 250 гроша. Насеље је, са још десет села, спаљено и у Српско-турском рату 1876. године. По ослобођењу од Турака, са постепеним јачањем тржишних утицаја у сеоској привреди, наступио је крајем 19. и почетком 20. века процес распадања породичних задруга и уситњавање земљишних поседа. Године 1895. оно је мање село са 42 домаћинства и 290 становника, а 1930. године у њему је живело 56 домаћинстава и 351 становник. Истовремено је докрајчено крчење заосталих шума у корист ратарских, виноградарских и повртарских површина. Близина Ниша као потрошачког центра подстакла је, поред осталог, развој млечног сточарства, као и постепену преоријентацију на радничка занимања, која се јављају већ уочи Другог светског рата. У циљу одмазде и застрашивања због партизанских акција, окупатор је 1942. године предузео мере спаљивања Горњег Комрена. Одмах након ослобођења приступило се планској обнови насеља на основу урбанистичког плана, па је Горњи Комрен био прво село у нишком крају које је добило регулациони план. Изградња и обнова насеља започети су на основу плана, али је убрзо изградња настављена спонтано према традиционалним руралним схватањима. Од 1960/62. године ојачала је тенденција за исељавањем (пре свега у Насеље Ратко Јовић и у северозападни квадрант Ниша), као и оријентација на радничка занимања и мешовиту привреду уз тенденцију задржавања поседа у селу. Од 1965/70. године Горњи Комрен је постао и миграционо привлачан за придошлице из удаљенијих села. На овој основи настала је значајна економско-социјална преструктурализација домаћинстава, што се види и из статистичких података: године 1971. у селу је живело 15 пољопривредних, 80 мешовитих и 67 непољопривредних домачинстава.
Демографија
У насељу Горњи Комрен живи 741 пунолетни становник, а просечна старост становништва износи 39,6 година (38,9 код мушкараца и 40,3 код жена). У насељу има 290 домаћинстава, а просечан број чланова по домаћинству је 3,26.
Ово насеље је великим делом насељено Србима (према попису из 2002. године).
Ragu, Uliești
Ragu je naselje u Rumuniji u okrugu D'mbovica u opštini Uliești.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 872 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 156 m.
Priest River, Idaho
Prist River je grad u američkoj saveznoj državi Ajdaho.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.751, što je 3 (-0,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Rancho Anáhuac, San Juan Evangelista
Rancho Anáhuac je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini San Juan Evangelista.
Kobilji Do
Kobilji Do je naselje u opštini Cetinje u Crnoj Gori. Prema popisu iz 2003. bilo je 53 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 94 stanovnika).
Demografija
U naselju Kobilji Do živi 47 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 47,8 godina (47,0 kod muškaraca i 48,6 kod žena). U naselju ima 15 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,53.
Ovo selo je naseljeno Crnogorcima (prema popisu iz 2003. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.
Ejido la Palma, Atlacomulco
Ejido la Palma je naselje u Meksiku, u saveznoj državi México, u opštini Atlacomulco.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 787 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2619 m.
Carbon Hill, Illinois
Karbon Hil je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 345, što je 47 (-12,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Quarto II Marcelli, Isernia
Quarto II Marcelli je naselje u Italiji u provinciji Isernia, u regiji Molise.
La Colomera, Tumbiscatío
La Colomera je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Michoacán, u opštini Tumbiscatío.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 988 m.
Grahovsko polje (Bosna)
Sastoji se iz nekoliko manjih cjelina (polja): Resenovačko, Pašića, Crnoluško i Ždralovac. Nalazi se na nadmorskoj visini od 708 – 873 m i proteže se od sjeverozapada ka jugoistoku u dužini od 45 km i širini od 10km. Na jugu je Ždralovac i Livanjsko polje do Livna, a na sjeveru iz Resenovačkog polja pruža se prevoj prema Drvaru ( Ploče 985 m nadmorske visine ) i uvala ka Srbu. Prevoj preko Stožišta između Dinare i Uilice ( Derala 965 m nadmorske visine ) je prolaz na zapad prema Kninu. Tičevska visoravan (1098 m nadmorske visine ) je prolaz na istok ka Glamoču.
Na području Grahovskog polja značajno je nalazište gline za proizvodnju cigle i crijepa koje je eksploatisano više od 50 godina a danas nije u funkciji proizvodnje. Polje je pretežno pogodno za stočarstvo.
U hidrografskom pogledu Grahovsko polje podjeljeno je na slivove Crnog i Jadranskog mora. Vododijelnica je u mjestu Begovac poznat u narodu pod nazivom Dijelovi. U polju je prirodno Pečenačko jezero, i vještačko jezero u Borovači. Grahovsko polje je pod uticajem mediteranske i kontinentalne klime, sa dugim i jakim zimama i kratkim i toplim ljetima. Ovo područje zbog svog položaja ima veoma veliki broj sunčanih dana u godini. U pogledu godišnje količine padavina ovo  područje nalazi se pod jačim  utjecajem  strujanja  sa  mora, te  količina padalina  ukazuje  na  humidni  karakter  klime.
Polje je podložno periodskim poplavama, što je karakteristično za kraška polja. S vremenom, voda se povlači s površine, a ostaju biološki vrijedna vlažna staništa (blato) i močvarni dijelovi obrasli teško prohodnim tršćacima, šašicima ili cretovima. Naselje Kazanci (Gornje i Donje) ime je dobilo po jednom od najvećih ponora u polju koji podsjeća na „kazan“ (kotao), i nema veze sa izradom kazana. Kazanačko blato se spominje u novinarskim izvještajima iz 1943. godine, kada su u njemu stradali dijelovi italijanske divizije Sasari. Na ušću vode u kazanački ponor i danas ima nekoliko vodenica, koje su vršile usluge mjesnom stanovništvu meljući žito.
Pećina Ledenica
Uz obilje kraških tvorevina, u krečnjačkom masivu Stražbenice u području sela Resanovaca nalazi se jedan od najvećih speleoloških sistema u Bosni i Hercegovini. Tu je pećina Ledenica, vjerovatno najljepša i najbogatija pećina u BiH i jedna od poznatijih u široj regiji, istražene dužine 697m i površine 8477m². Pored Ledenice u Resanovcima postoji još nekoliko pećina, a to su : Čadjava dužine 322.5m i površine 3558.5m², Skakića pećina dužine 55m i površine 304 m², Vodena pećina dužine 1002.5m i površine 10370m². i ponor Struge. Veza između ponora Struge i Bastašice kod Drvara utvrdjena je bojenjem 1969 god.