cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anaklet
Euzebije Cezarejski, Irenej Lionski, Augustin i Opatat drže da su Anaklet i Kleto jedna te ista osoba, ali ga drugačije smještaju u slijed papa. Za Augustina i Optata, on je neposredni nasljednik Klementov, a za Ireneja, on je nasljednik Linin. Ostali izvori, među kojima i Liber pontificalis, kao i katolički Misal, drže da su to bile dvije različite osobe, te da je Kleto bio nasljednik Linin (76.-89.), a Anaklet nasljednik Kletin (89.-91.) U skladu s time, od 1947. g. je prihvaćeno da je Anaklet bio treći papa.
Ernušti
Obiteljska povijest
Ivana I. su nakon njegove smrti 3. ožujka 1476. godine naslijedili sinovi Ivan II. i Sigismund. Oni su stekli nove posjede, pa im je tako, na primjer, 1477. godine kralj Matija darovao imanje Đurđevac. Dok je Sigismund postao pečuški biskup (1475-1505), Ivan II. je ostao na očevom posjedu u Međimurju, postavši 1508. godine, zajedno s Jurjem Kaniškim, hrvatskim banom. Umro je 1519. godine, a naslijedio ga je sin Franjo.
Opština Dămuc, Neamț
Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 840 m.
Smrt Edgara Allana Poea
Kronologija
U tako kaotičnom stanju, Poe je govorio o supruzi u Richmondu. Moguće je da je u stanju delirija buncao, vjerujući kako je njegova pokojna supruga, Virginia, još živa, ili da je referirao na Sarah Elmiru Royster, koju je nedavno bio zaprosio. Nije znao što se dogodilo s njegovim kovčegom koji je, kako se čini, ostao u Swanovoj taverni u Richmondu. Moran je naveo kako su Poeove posljednje riječi bile: "Gospodine, pomozi mojoj jadnoj duši"; preminuo je u nedjelju, 7. listopada 1849. godine, u 5:00 sati ujutro.
Vjerodostojnost Moranovog izvještaja
Kako Poe nije imao posjetitelja, Moran je vjerojatno jedina osoba koja je bila uz pisca tokom njegovih posljednjih dana. Unatoč tomu, kredibilitet njegovih izvještaja je opetovano preispitivan, ako već nije proglašen u potpunosti nevjerodostojnim. Tokom godina nakon Poeove smrti, Moranova priča se konstantno mijenjala kako je pisao i držao predavanja o toj temi. Tvrdio je, primjerice (tokom 1875. te, ponovo, 1885. godine), da je odmah obavijestio Poeovu tetu i punicu, Mariju Clemm, o piščevoj smrti; istina je ta da ju je kontaktirao tek 9. studenog, više od mjesec dana nakon Poeove smrti, i to na njezino inzistiranje. Također je tvrdio da je Poe, vrlo pjesnički, izrekao sljedeće prije nego je preminuo: "Nebeski lukovi me obuhvaćaju, a Bog ima svoj dekret čitko napisan na čelu svakog stvorenog ljudskog bića, dok se demoni pojavljuju, a njihov će cilj biti gorući valovi ispraznog očaja". Urednik časopisa New York Herald, koji je objavio ovu verziju Moranove priče, priznao je: "Ne možemo zamisliti da Poe, čak ni u stanju delirija, konstruira [takve rečenice]". Poeov biograf William Bittner pripisuje ovu priču činjenici da je u to doba postojao običaj da se umrlima pripisuju pobožne posljednje riječi kako bi se utješili žalitelji.
Moranovi izvještaji su čak mijenjali i datume. Na različitim je mjestima tvrdio da je Poe doveden u bolnicu 3. listopada u 17:00 sati, 6. listopada u 9:00 sati ili pak 7. listopada (kada je i umro) u "deset sati poslijepodne". Za svaki od tih datuma je tvrdio da ima bolničke spise kao dokaz. Potraga za navedenim spisima, posebice za službenom potvrdom o smrti, pokrenuta stoljeće kasnije završila je bez rezultata; nikakvi spisi o Poeu nisu pronađeni. Neki kritičati tvrde da su Moranove nekonzistentne izjave samo posljedica pogrešnog prisjećanja, nevine želje za romantiziranjem ili, čak, senilnosti. U vrijeme kada je, 1885. godine, objavio svoj posljednji izvještaj, Moran je imao 65 godina.
Uzrok smrti
Svi medicinski podaci i dokumenti o Poeu, uključujući i potvrdu o smrti, izgubljeni su, ako su ikada uopće postojali. Točan uzrok piščeve smrti je nepoznat, mada postoje brojne teorije. Mnogi biografi dotakli su se ovog pitanja te su došli do različitih zaključaka, od teze Jeffreyja Meyersa da je umro od hipoglikemije do teorije zavjere o ubojstvu koju je iznio John Evangelist Walsh. Postoje i teorije kako je Poeva smrt bila posljedica suicida zbog depresije. Tokom 1848. godine, gotovo je umro od predoizranja laudanumom, tada dostupnim sedativom i analgetikom. Iako ostaje nejasno je li to bio neuspjeli pokušaj samoubojstva ili samo Poeova pogrešna procjena, činjenica je da to nije bio uzrok njegove smrti naredne godine.
Snodgrass je bio uvjeren kako je Poe umro od alkoholizma te se svojski potrudio da popularizira tu ideju. On je bio pripadnik Trezvenjačkog pokreta te je Poea vidio kao izvrstan primjer u svom djelovanju u sklopu pokreta. Međutim, Snodgrassovi spisi o toj temi su se ispostavili nevjerodostojnima. Moran se otvoreno usprotivio Snodgrassu kada je 1885. napisao kako Poe nije umro pod utjecajem opijata. Moran je tvrdio kako Poe "nije imao ni tragove mirisa alkohola u dahu ili po tijelu". Unatoč tomu, neke tadašnje novine su kao uzrok Poeove smrti navodile "zatajenje mozga" ili "upalu mozga", što su bili eufemizmi za smrti uzrokovane alkoholizmom ili sličnim nedostojnim uzrocima. U jednoj studiji o Poeu, psiholog Robertson je sugerirao kako je pisac patio od dipsomanije.
Navodi kako je Poe bio notorni alkoholičar su u međuvremenu osporavani. Njegov partner u pijenju tokom jednog perioda, Thomas Mayne Reid, priznao je kako su njih dvojica često imali divlje "veselice", međutim kako Poe "nikada nije prelazio granicu nevine opijenosti u kojoj svi mi uživamo... I dok priznajem kako je to bio jedan od Poeovih poroka, mogu iskreno reći kako to nije bilo uobičajeno". Neki su pretpostavili kako je Poe imao jako nisu toleranciju na alkohol te da je bio pijan već nakon jedne čaše vina. Pio je samo u vrijeme teških životnih trenutaka te su postojali periodi kada mjesecima ne bi uzeo ni kap alkohola. Još jedna činjenica koja zbunjuje po pitanju Poea i alkohola jest i ta da je u trenutku smrti bio član udruge Sinovi trezvenosti, koja je bila dio Trezvenjačkog pokreta. William Glenn, koji je primio Poea u udrugu, godinama kasnije je napisao kako zajednica nije imala razloga sumnjati da je Poe prekršio svoju prisegu udruzi dok je bio u Richmondu. Iako se opetovano pojavljuju, izvještaji o mogućem predoziranju drogama pokazali su se neistinitima. Thomas Dunn English, Poeov javni neprijatelj i školovani liječnik, inzistirao je da Poe nikada nije koristio droge. Napisao je: "Da je Poe koristio opijum kada sam ga ja poznavao (prije 1846.), ja bih to, i kao liječnik, i kao osoba koja dobro uočava detalje, bio uočio tokom njegovih čestih posjeta mojoj sobi, mojih posjeta njegovom domu i naših susreta na drugim mjestima – nikada nisam vidio tragove toga i smatram tu tvrdnju neutemeljenim tračem".
Brojni drugi uzroci smrti predlagani su tokom godina, uključujući nekoliko rijetkih oboljenja mozga ili moždani tumor, dijabetes, različiti oblici deficijencije enzima, sifilis, apopleksiju, delirium tremens, epilepsiju i meningitis. Liječnik po imenu John W. Francis pregledao je Poea 1848. godine i utvrdio da ima srčano oboljenje, što je Poe kasnije poricao. Analiza uzorka Poeove kose iz 2006. godine isključila je uzroke poput trovanja živom, trovanja olovom ili drugih trovanja teškim metalima. Kolera je također predložena u jednom trenutku. Naime, Poe je 1849. godine, u vrijeme kada je gradom harala epidemija kolere, bio u Philadelphiji. On se tada razbolio te je svojoj teti, Mariji Clemm, napisao pismo u kojem je rekao da je možda "imao koleru, ili jednako bolne grčeve".
S obzirom da je Poe pronađen tokom izbornog dana, još 1872. godine su se pojavile teorije kako je bio žrtva coopinga. Radilo se tu o formi izborne prevare u sklopu koje bi ljudi bili otimani, drogirani i prisiljeni da glasuju za istu stranku na različitim lokacijama. Cooping je desetljećima bio općeprihvaćen uzrok piščeve smrti u brojnim biografijama, mada je njegov status u Baltimoreu vjerojatno bio takav da je bio previše poznat da bi cooping bio uspješno izveden. Jedna od najrecentnijih teorija je ta da je umro od bjesnoće.
Sprovod
Poeov sprovod je bio vrlo jednostavan, održan u ponedjeljak, 8. listopada 1849. godine, u 16:00 sati. Mali broj ljudi je prisustvovao ceremoniji. Poeov ujak, Henry Herring, osigurao je jednostavni lijes od mahagonija, dok je rođak, Neilson Poe, platio mrtvačka kola. Moranova supruga izradila je koprenu. Sprovod je predvodio velečasni W. T. D. Clemm, rođak Poeove pokojne supruge, Virginije. Među prisutnima su bili Snodgrass, Zaccheus Collins Lee, odvjetnik iz Baltimorea i Poeov studijski kolega, Poeova prva rođakinja, Elizabeth Herring, sa suprugom te bivši nastavnik, Joseph Clarke. Cjelokupna ceremonija, održana po vlažnom i hladnom vremenu, trajala je samo tri minute. Velečasni Clemm je zaključio kako nema smisla održati propovijed zbog tako malog broja prisutnih. Crkveni službenik George W. Spence napisao je o vremenu: "Dan je bio mračan i sumoran, bez kiše, ali nekako surov i prijeteći". Poe je polegnut u jeftini lijes bez držaka za ruke, pločice s imenom, platnene podstave i jastučića za glavu.
Dana 10. listopada 2009. godine, Poe je dobio drugi sprovod u Baltimoreu. Glumci su tumačili Poeove suvremenike i davno preminule pisce i umjetnike. Svatko je izrazio svoju sućut i čitao eulogije adaptirane prema Poeovim djelima. Ovaj sprovd je imao i repliku Poeovog lijesa i voštano truplo.
Pogreb i ponovljeni pogreb
Poe je pokopan na groblju prezbiterijanske crkve Westminster, danas dijelu Pravnog fakulteta Univerziteta u Marylandu, u Baltimoreu. Čak i nakon smrti, Poe je ostao kontroverzna i misteriozna ličnost.
Poe je inicijalno pokopan bez nadgrobnog spomenika u stražnjem dijelu groblja, u blizini svoga djeda, Davida Poea, Sr. Nadgrobni spomenik od bijelog talijanskog mramora što ga je naručio Neilson Poe uništen je prije nego je stigao do groblja nakon što je vlak iskočio s tračnica i uništio spremište u kojemu je bio čuvan. Grob je, tako, označen s kamenim blokom na kojemu je pisalo "No. 80". Godine 1873., pjesnik Paul Hamilton Hayne posjetio je Poeov grob i nakon toga objavio novinski članak u kojemu je ukazao na njegovo loše stanje, sugerirajući prikladniji spomenik. Sara Sigourney Rice, učiteljica iz Baltimorea, iskoristila je novonastali interes za Poeov grob te je osobno krenula prikupljati sredstva za obnovu. Čak je i od nekih svojih učenika tražila da održe javne nastupe kako bi prikupili novac. Mnogi donatori iz Baltimorea i Sjedinjenih Država su poslali novac; finalnih $650 došlo je od Georgea Williama Childsa, izdavača i filantropa iz Philadelphije. Novi spomenik dizajnirao je arhitekt George A. Frederick, a izradio pukovnik Hugh Sisson te je sadržavao medaljon s Poeovim likom što ga je izradio Adalbert Volck. Sva trojica su bili iz Baltimorea. Ukupna cijena spomenika s medaljonom bila je nešto viša od $1,500 (usklađeno s inflacijom za 2014. godinu, to bi bilo otprilike $31,600).
Poe je ponovo pokopan 1. listopada 1875. na novoj lokaciji bliže prednjem dijelu crkve. Proslava povodom posvećenja novog spomenika održana je 17. studenog. Njegov originalni grob označen je velikim spomenikom što ga je donirao Orin C. Painter, mada je inicijalno postavljen na pogrešno mjesto. Među uzvanicima su bili Neilson Poe, koji je održao govor u kojem je svog rođaka nazvao "jednim od najsrčanijih ljudi što su ikada živjeli", kao i Snodgrass, Nathan C. Brooks i John Hill Hewitt. Iako su mnogi ugledni pjesnici dobili pozivnice, samo je Walt Whitman došao. Alfred Tennyson je napisao pjesmu, koja je pročitana na ceremoniji:
Ljudi koji su organizirali ponovni pogreb vjerojatno nisu znali da su svi nadgrobi spomenici okrenuti prema istoku tokom 1864. godine okrenuti prema zapadnom ulazu. Momci koji su iskapali Poeovo tijelo imali su problema s njegovim pronalaskom; prvo su ekshumirali Philipa Moshera, Jr., devetnaestogodišnjeg oficira iz Baltimorea. Kada su konačno locirali pravi grob i otvorili lijes, jedan od svjedoka je prokomentirao: "Lubanja je bila u odličnom stanju — oblik čela, jedna od Poeovih najočitijih odlika, bio je lako prepoznatljiv".
Nekoliko godina kasnije, posmrtni ostaci Poeove supruge, Virginije, također su premješteni u taj grob. Godine 1875., groblje na kojemu se nalazila je uništeno, a ona nije imala rodbine koja bi preuzela ostatke. William Gill, jedan od ranih Poeovih biografa, preuzeo je njezine ostatke i stavio ih u kutiju, koju je sakrio ispod svog kreveta. Njezini ostaci su konačno položeni pored Poeovih 18. siječnja 1885. godine, na 76. obljetnicu piščevog rođenja i gotovo deset godina nakon podizanja novog spomenika.
Pokušaj posthumne difamacije
Griswold je također tvrdio da je Poe želio da mu on bude književni izvršitelj. On doista jest bio agent nekolicine američkih pisaca, međutim ostaje nejasno je li ga Poe doista imenovao svojim izvršiteljem ili je Griswold taj status stekao prevarom, odnosno pogreškom Poeove tete, Marije Clemm. Godine 1850. predstavio je, u suradnji s Jamesom Russellom Lowellom i Nathanielom Parkerom Willisomm, zbirku Poeovih djela u koju je uključio biografski članak naslova "Memoir of the Author", u kojem je Poe prikazan kao odvratni, pijani i nadrogirani luđak. Vjeruje se kako je Griswold fabricirao većinu navoda iz članka, kojeg su Poeovi poznanici denuncirali, a među njima i Sarah Helen Whitman, Charles Frederick Briggs i George Rex Graham. Članak je postao vrlo popularan među čitateljima, djelomično zato što je bila jedina cjelovita biografija dostupna u tisku. Također je bila popularna jer su mnogi čitatelji poistovjećivali Poea s njegovim fiktivnim likovima ili su bili uzbuđeni što čitaju knjige "zlog" čovjeka.
Prvu činjenično točniju biografiju Edgara Allana Poea napisao je John Henry Ingram tek 1875. godine. No, unatoč tomu, historičari su nastavljali koristiti Griswoldov model u svojim biografijama Poea, uključujući W. H. Davenporta (1880.), Thomasa R. Slicera (1909.) i Augustusa Hopkinsa Stronga (1916.). Mnogi od njih su koristili Poea kao poučnu priču protiv alkohola i droga. Godine 1941., Arthur Hobson Quinn je prezentirao dokaze da je Griswold krivotrovio ili izmijenio velik broj Poeovih pisama objavljenih u sklopu "Memoara". Ipak, Griswoldov prikaz Poea se do tada već urezao u kolektivnu svijest javnosti, kako u Sjedinjenim Državama, tako i u ostatku svijeta, tako da je ta iskrivljena slika postala dio legende o Poeu, unatoč pokušajima da se anulira.
Anaklet
Anaklet je osnovao "Gradilište Svetog Petra" ("Fabbrica San Pietro"), ustanove koja brine o svim redovima u Vatikanu, a djeluje i danas. U njegovo doba dogodila se erupcija vulkana Vezuva, a kako je samo nekoliko godina prije toga razoren i Jeruzalem, mnogi su kršćani tada vjerovali u skorašnji smak svijeta.
Prema predaji Anaklet je umro mučeničkom smrću 13. srpnja 88., a njegove su relikvije pokopane u crkvi svetog Line u Vatikanu.
Spomen svetog Kleta slavi se 26. travnja, a svetog Anakleta 13. srpnja.
San Lorenzo Potrero Nuevo, Texistepec
San Lorenzo Potrero Nuevo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Texistepec.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 272 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 12 m.
Ernušti
Obiteljska povijest
Franjo Ernušt je osim Međimurja posjedovao Koprivnicu, Virje, Molve i Đurđevac. Sudjelovao je u, za hrvatski narod tragičnoj, bitki na Mohačkom polju 29. kolovoza 1526. godine, kojom prigodom je poginuo. Iza njega su ostala dva sina, Ivan III. i Gašpar. Prvi je umro 1537. godine bez potomaka, dok se potonji oženio Anom, kćeri hrvatskog bana Petra Keglevića.
Gašpar Ernušt je, kao i njegovi preci, sudjelovao sa svojim banderijem u mnogim bitkama i vojnim pohodima protiv Turaka, od kojih su neki ostali zabilježeni u povijesnim spisima. U jednom takvom pohodu godine 1537. u istočnu Slavoniju, u kojem je sudjelovalo oko 24.000 vojnika, kršćanske su snage doživjele neuspjeh i veliki broj ljudi je poginuo. Sve jače nadiranje Osmanlija dovelo je do masovnog bijega stanovništva iz Slavonije, koji se jednim dijelom odvijao prelaskom preko Međimurja. Gašpar je za pomoć izbjeglicama dao izgraditi „brodove“ (skele) na Dravi i Muri koji su prebacivali te nesretne ljude u jugozapadnu Ugarsku.
Budući da Gašpar Ernušt u svom braku nije imao djece, njegovom je naglom i nenadanom smrću 1540. godine (prema nekim izvorima 1541.) izumrla ta plemićka obitelj. Njegova udovica htjela je Međimurje zadržati za sebe, te je čakovečku utvrdu sa svojim postrojbama zaposjeo njen otac Petar Keglević. Kralj Ferdinand I. Habsburški to nije dozvolio, pa su, nakon višegodišnjih napetosti i oružanog otpora, Keglevići silom istjerani iz Čakovca. To je u ime kralja učinio Nikola Šubić Zrinski, budući vlasnik Međimurja.
Najpoznatiji članovi obitelji bili su:
Stedesand
Štedesand je opština u njemačkoj saveznoj državi Šlezvig-Holštajn. Jedno je od 132 opštinska središta okruga Nordfrizland. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 857 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 1054126.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Nordfrizland Štedesand se nalazi u saveznoj državi Šlezvig-Holštajn u okrugu Nordfrizland. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 3 metara. Površina opštine iznosi 15,2 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 857 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 56 stanovnika/km².
Soprana, Biella
Soprana je naselje u Italiji u provinciji Biella, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 835 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 468 m.
Rosston, Oklahoma
Roston je grad u američkoj saveznoj državi Oklahoma.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 31, što je 35 (-53,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Stari grad Čakovec
Stari grad Čakovec ili Stari grad Zrinskih, utvrđeni plemićki dvorac u središtu grada Čakovca, sjedišta Međimurske županije, sjeverna Hrvatska. U doba najveće moći velikaške obitelji knezova Zrinskih (16. i 17. stoljeće) bio je njihovo glavno sijelo i rezidencija hrvatskog bana u kojoj su povremeno održavane banske konferencije. Najveći je i najvažniji graditeljski objekt te vrste u županiji, djelomično dobro očuvan i u novije vrijeme povremeno obnavljan, te kulturno-povijesno valoriziran i kategoriziran. Prema ranijoj nomenklaturi nosio je epitet spomenika nulte kategorije, a po sada važećoj kategorizaciji od dana 19.11.2007. godine razvrstan je u kulturno dobro od nacionalnog značaja s oznakom N-23 i klasificiran u profanu graditeljsku baštinu. U njemu je danas smješten raznovrstan i vrijedan stalni izložbeni postav Muzeja Međimurja. Cijeli se fortifikacijsko-smještajni kompleks Starog grada nalazi okružen prostranom parkovnom arhitekturom Perivoja Zrinskih.
Povijesni pregled
Prvi se put spominje u 13. stoljeću kao toranj ili kula (Čakov turen) jednostavnije fortifikacijske konstrukcije, izgrađen od drvenih elemenata. Njegov je utemeljitelj ugarski grof Dimitrije ili Dmitar Čak (mađ. Demeter Csák), po kojem je grad Čakovec dobio ime. Nešto poslije se već navodi kao utvrda, odnosno utvrđeni grad (lat. castrum), u jednoj ispravi kralja Karla Roberta Anžuvinskog od 27. lipnja 1333. godine.
Vlasnici utvrde, ujedno gospodari Čakovca i vlastelinstva Međimurje, često su se tijekom godina i stoljeća mijenjali. Utvrda se u više navrata rekonstruirala i nadograđivala, posebice u razdoblju vladavine obitelji Zrinski (1546-1691.) i Althan (1719-1791.). Osim njih, Čakovcem su gospodarili članovi plemićkih obitelji Buzad-Hahold [mađ. Buzád-Hahót] (13. stoljeće), Gising [njem. Güssing] (Henrik Gising spominje se 1267. godine), zatim Lacković (1350-1397.), Kaniški [Kanižaj, mađ. Kanizsai] (1397-1405.), grofova Celjskih (1405-1461.), Lamberg, Ernušt (1473-1540.), Keglević (1540-1546.), Turinetti de Prié (1695-1702.), Čikulin (1715-1719.), i na koncu, od 1791. do 1923., Feštetići.
Odlaskom Zrinskih s povijesne scene 1691. godine kompleks Starog grada, poslije nekoliko kratkotrajnih promjena vlasnika, dolazi 1719. u ruke grofova Althan. U njihovo se vrijeme događa veliki zemljotres 30. travnja 1738. godine, nakon čega na starim temeljima počinje izgradnja barokne palače utvrđene zidinama, kakav izgled u osnovi zadržava do danas. Althani prodaju 1791. za 1,6 milijuna forinti cijelo svoje međimursko imanje grofovima Feštetićima, plemićkoj obitelji podrijetlom iz Hrvatske, ali tada već mađariziranoj. Oni u 19. stoljeću postupno na svojim posjedima provode industrijalizaciju, pa tako i čakovečki Stari grad djelomično koriste u gospodarske svrhe, otvorivši pogon za proizvodnju šećera.
Arhitektura
Unutrašnja četverokutna palača podignuta je vjerojatno za vrijeme obitelji Ernušt (15. i 16. st.), pregrađena u razdoblju Zrinskih (16. i 17. st.), a današnji je oblik dobila u doba češko-austrijske obitelji Althan oko 1743. godine, tijekom rekonstrukcije poslije razornog potresa 1738., koja je stari renesansni dvor pretvorila u monumentalnu baroknu palaču. Taj se unutrašnji objekt kompleksa čakovečke utvrde još naziva i Novi dvor. Arhitekt ove građevine bio je bečki dvorski arhitekt Anton Erhard Martinelli. On je prijašnjoj jednokatnoj palači dogradio drugi kat, a potresom uništeni toranj premjestio s palače, gdje se nalazio ranije, na glavnu vanjsku ulaznu kulu, na kojoj je i danas. Unutar „Novog dvora“ nalazi se popločano unutrašnje dvorište iz kojeg se ulazi u zgradu na glavni, povišeni ulaz, ukrašen nizom arkada, te na nekoliko sporednih ulaza u prizemlju.
Oko zidina stoljećima su postojali široki opkopi ispunjeni vodom, koja je dotjecala iz nekoliko kilometara dugog malog potoka, danas preusmjerenog, kako ne bi protjecao središtem Čakovca. Prestankom turske opasnosti, opkopi su s vremenom skoro potpuno isušeni, osim jednog jezera sa sjeverne strane utvrde, koje je postojalo još u sedamdestim godinama 20. stoljeća, a onda je i ono isušeno. Tako je nekadašnji srednjovjekovni nizinski utvrđeni grad (burg) okružen širokim vodom napunjenim jarcima (u njemačkoj stručnoj nomenkalturi poznat kao Wasserburg) izgubio svoje puno značenje. Preko vodenog okruženja u dvorac se ulazilo sa sjeverne strane, dugačkim drvenim mostom koji je vodio do glavne ulazne kule. Danas se na tom mjestu nalazi kratak kameni mostić.
Stari grad danas
Čakovečki Stari grad danas je simbol identiteta i tradicije Međimurja. Jedan je od najočuvanijih kulturno-povijesnih spomenika bogate prošlosti međimurskog kraja i sa svojim kulama, zvonikom, palačom i zidinama predstavlja skladnu arhitektonsku cjelinu. Već desetljećima kategoriziran kao spomenik kulture nulte kategorije, prema novoj je kategorizaciji od dana 19.11.2007. godine razvrstan u kulturno dobro od nacionalnog značenja (s oznakom N-23), a klasificiran je u profanu graditeljsku baštinu. U njemu se nalaze bogata arheološka, etnografska, kulturno-povijesna i povijesna zbirka te izložbeni salon likovne galerije Muzeja Međimurja.
El Potrero, Yautepec
El Potrero je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Morelos, u opštini Yautepec.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 16 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1297 m.
Béalencourt
Bealankur je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Sever-Pa d Kale, u departmanu Pa de Kale koja pripada prefekturi Aras.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 135 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 18 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 7,31 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 106 metara (maksimalnoj 124 m, a minimalnoj 55 m).
Parcela Veinticuatro, Mexicali
Parcela Veinticuatro je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Baja California, u opštini Mexicali.
Edfu
mini|desno|300px|Horusov hram u Edfuu mini|desno|150px|Skultpura [[Horusa kao sokola]]
Edfu (što se danas piše i kao Idfu, a u davnini se pisalo kao Behdet) je egipatski grad na obali rijeke Nil imeđu Esnae i Asuana sa populacijom od oko 60.000 ljudi. U gradu se nalazi ptolomejski hram boga Horusa i antičko naselje Tell Edfu. Oko 5 km sjeverno od Edfua nalaze se i ostaci drevnih piramida.
Hram
Grad je znan po glavnom ptolomejskom hramu, sagrađenom između 237. i 57. pne. Ovo je najočuvaniji hram u Egiptu. Izgrađen je u vrijeme Kleopatre VII. Filopator, zadnje vladarice Egipta, koja je sebe na hramu dala prikazati kao Izidu, a svog sina Cezariona kao Horusa. Svake se godine kip Hator nosio iz Dendere u Edfu tijekom "Proslave lijepog susreta".
Tatsuya Shiji
(20. oktobar 1938.) je bivši japanski nogometaš.
Aborichi, Guachochi
Aborichi je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chihuahua, u opštini Guachochi.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 85 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2309 m.
Brea, Verona
Brea je naselje u Italiji u provinciji Verona, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 34 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 114 m.
Vyšná Jedľová
Vyšná Jedľová je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.
Stanovništvo
Prema podacima o broju stanovnika iz 2021. godine naselje je imalo 189 stanovnika.
Cugliate-Fabiasco, Varese
Cugliate-Fabiasco je naselje u Italiji u provinciji Varese, u regiji Lombardija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 2873 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 490 m.
8. 8.
prethodni dan - sledeći dan
8. kolovoz/august/avgust (8. 8.) je 214. dan u godini po gregorijanskom kalendaru (215. u prestupnoj godini) Do kraja godine ima još 151 dan. je 220. dan u godini po gregorijanskom kalendaru (221. u prestupnoj godini) Do kraja godine ima još 145 dana.
Događaji
.
Rođenja
.
Smrti
.
Praznici i dani sećanja
.
Ivanjševski Vrh
Ivanjševski Vrh je naselje u slovenskoj Općini Gornjoj Radgoni. Ivanjševski Vrh se nalazi u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Pomurju.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine naselje je imalo 150 stanovnika.
Sinkretizam
Sinkretizmom se može smatrati svaki pokušaj spajanja različitih filozofskih ili vjerskih pravaca. Termin se prvenstveno primjenjuje u znanosti i povijesti religije, a upućuje na kompleksni fenomen pojava i pojmova sastavljenih od spajanja različitih vjerskih formi (vidi npr. Manihejstvo). Riječ sinkretizam dolazi od grčkog συγκρητισμός (synkretismos), sa značenjam «Kretska koalicija». Termin je prvi puta upotrijebljen od Plutarha, on citira primjer Krećana koji su ostavili po strani međusobne različitosti da bi se udružili zbog opasnosti izvana. Sinkretizam, kao oblik spajanja različitih religioznih formi, se povjesno može pratiti još od antičkih doba. U našim vremenima je pojam prisutan zahvaljujući prvenstveno pojavi New Age, unutar koga je ideal novog doba i novog svijeta zasnovan na sinkretističkim tendencijama. Cao Dai, vijetnamska religija osnovana 1920-ih, ima raznoliku zbirku svetaca, uključujući Karla Marxa i Victora Hugu.
Lake Forest, California
Lake Forest je grad u američkoj saveznoj državi Kalifornija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 77.264 stanovnika.
Sinkretizam
Pojam sinkretizma se koristi također i u drugim kontekstima kad se kombiniraju dvije različite strane.
Ivanjševci ob Ščavnici
Ivanjševci ob Ščavnici je naselje u slovenskoj Općini Gornjoj Radgoni. Ivanjševci ob Ščavnici se nalazi u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Pomurju.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine naselje je imalo 76 stanovnika.
Nuevo San Miguel, Ahome
Nuevo San Miguel je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Sinaloa, u opštini Ahome.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 3025 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 18 m.
Steenfeld
Štenfeld je opština u njemačkoj saveznoj državi Šlezvig-Holštajn. Jedno je od 165 opštinskih središta okruga Rendsburg. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 391 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 1058156.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Rendsburg Štenfeld se nalazi u saveznoj državi Šlezvig-Holštajn u okrugu Rendsburg. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 19 metara. Površina opštine iznosi 11,5 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 391 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 34 stanovnika/km².
Scorcelletti, Ancona
Scorcelletti je naselje u Italiji u provinciji Ancona, u regiji Marche.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 610 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 100 m.
La Tira, San Miguel de Allende
La Tira je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini San Miguel de Allende.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1878 m.
Pergolid
Pergolid (Permaks) je agonist dopaminskog receptora koji je baziran na ergolinu. On se koristi u nekim zemljama za lečenje Parkinsonove bolesti. Parkinsonova bolest je vezana za niske nivoe neurotransmitera dopamina u mozgu. Pergolid u izvesnoj meri deluje poput dopamina u telu.
Pergolid je 2007. povučen sa tržišta u SAD-u kao lek za ljudsku upotrebu. Do toga je došlo nakon objavljivanja nekoliko studija koje su ukazale na vezu između leka i povišenih nivoa valvularne disfunkcije.
Pergolid je odobren za veterinarsku upotrebu na konjima za tretman Kušingovog sindroma.
Opština Dobreni, Neamț
Dobreni je opština u Rumuniji u okrugu NJamc.
Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 415 m.
Vitamin E
Vitamin E je grupa od osam jedinjenja rastvornih u masnoći, koja obuhvata tokoferole i tokotrienole. Među različitim formama vitamina E, γ-tokoferol je najčešći u severno američkoj ishrani, dok α-tokoferol ima taj status u Evropi. γ-Tokoferol se može naći u kukuruznom ulju, sojinom ulju, margarini i prelivima za salatu. α-Tokoferol je biološki najaktivnija forma vitamina E. Ova varijanta vitamin E je obilata u ulju pšeničnih klica, suncokreta, i šafranike. On je u masti rastvoran antioksidans koji zaustavlja produkciju reaktivnih vrsta kiseonika formiranih tokom oksidacije masti.
Poznato je osam tokoferola (svi su alkoholi) sa aktivnošću vitamina E dok se najvažnijim smatra α-tokoferol koji čini 90% tokoferola u životinjskim tkivima i pokazuje značajnu biološku aktivnost. α-Tokoferol je derivat kromana s izoprenoidnim pobočnim lancem. Ono je zelenkastožuto viskozno ulje koje je netopivo u vodi, a topivo u alkoholu i biljnim uljima. Vitamin E nije dobro držati uz plastiku jer se veže za nju što bi izazvalo razne probleme.
Zdravstveni efekti
Dok se inicijalno mislilo da suplementacija vitaminom E može da ima pozitivni uticaj na zdravlje, istraživanja nisu potvrdila tu pretpostavku. Vitamin E ne umanjuje mortalitet kod odraslih osoba, čak ni u velikim dozama, i može neznatno da ga poveća. On ne poboljšava kontrolu nad krvnim šećerom kod ljudi sa šećernom bolešću, niti smanjuje rizik od moždanog udara. Dnevna suplementacija vitamina E ne umanjuje rizik od kancera prostate, a može da dovede do njegovog povećanja. Ispitivanja njegove uloge u makularnoj degeneraciji su u toku.
Deficijencija
Deficijencija vitamina E može da uzrokuje:
Tohat, Ulmeni
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 266 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 163 m.
The God Delusion
The God Delusion jest najprodavanija nefikcijska knjiga iz 2006. godine engleskog biologa Richarda Dawkinsa, redovitog profesora na Novom kolegiju u Oxfordu i bivšeg pročelnika Katedre Charlesa Simonyija za javno razumijevanje znanosti na Sveučilištu u Oxfordu.
U Deluziji o Bogu Dawkins tvrdi da nadnaravni tvorac gotovo sigurno ne postoji i da vjerovanje u osobna boga kvalificira kao deluziju, koju definira kao perzistentno lažno uvjerenje koje se drži unatoč predočenju snažna kontradiktorna dokaza. On simpatizira tvrdnju Roberta Pirsiga u Lili da "kada jedna osoba pati od deluzije, to se naziva ludošću. Kada mnogo ljudi pati od deluzije, to se zove religijom."
Do siječnja 2010. godine engleska je inačica Deluzije o Bogu prodana u preko 2 milijuna kopija. Dosegla je 2. mjesto na popisu najprodavanijih knjiga na Amazon.comu u studenome 2006. godine. Početkom prosinca 2006. godine dosegla je 4. mjesto na popisu najprodavanijih nefikcijskih tvrdouvezanih knjiga New York Timesa nakon devet tjedana provedenih na popisu. Na popisu je ostala sljedeći 51 tjedan sve do 30. rujna 2007. Njemačka inačica naslovljena Der Gotteswahn prodana je u preko 260 000 kopija do 28. siječnja 2010. godine.
Knjiga je privukla komentare sa svih strana, a mnogo je knjiga napisano kao odgovor na nju.
Pozadina
Dawkins je u svojim prethodnim djelima o evoluciji raspravljao protiv kreacionističkih objašnjenja života. Tema Slijepog urara, objavljenog 1986. godine, govori o tome da evolucija može objasniti prividan dizajn u prirodi. U Deluziji o Bogu on se fokusira izravno na širok raspon argumenata rabljenih za i protiv vjerovanja u egzistenciju boga (ili bogova).
Dawkins je dugo želio napisati knjigu u kojoj otvoreno kritizira religiju, no njegov ga je izdavač odgovarao od toga. Do 2006. godine njegov se izdavač zagrijao za ideju. Dawkins ovu promjenu uma pripisuje "četirima Bushevim godinama". Do tog je trenutka jedan broj pisaca uključujući Sama Harrisa i Christophera Hitchensa, koje je zajedno s Dawkinsom Robert Weitzel označio "Nesvetim Trojstvom", već bio napisao knjige koje otvoreno napadaju religiju. Prema mrežnom mjestu Amazon.co.uk knjiga je dovela do rasta od 50 % u njihovoj prodaji knjiga o religiji i duhovnosti (uključujući antireligijske knjige poput Hitchensova Bog nije velik: Kako religija truje sve) i pada od 120 % u prodaji Biblije.
Kristina Kusovac
Kristina Kusovac Nina (1902. - ?) je bila istaknuta jugoslovenska revolucionarka i komunistkinja.
The God Delusion
Sinopsis
Dawkins posvećuje knjigu Douglasu Adamsu i citira ovog romanopisca: "Zar nije dovoljno smatrati da je vrt lijep bez potrebe da se vjeruje da se pri njegovu dnu također nalaze vile?" Knjiga sadrži deset poglavlja. Prvih nekoliko poglavlja govori o tome da Bog gotovo sigurno ne postoji dok se u ostatku raspravlja o religiji i moralu.
Kristina Kusovac
Članica KPJ je od 1930. godine. Početkom 1932. godine je emigrirala u Beč, potom u Berlin i najzad u Moskvu. Kristina Kusovac je tridesetih godina radila u Kominterni.
The God Delusion
Sinopsis
Dawkins piše da Deluzija o Bogu sadrži četiri "osvješćujuće" poruke:
Kristina Kusovac
Od 1936. godine je u Parizu na radu u aparatu KPJ. Bila je sekretarica Milana Gorkića. Navodno je bila saradnica sovjetske tajne policije NKVD; iz Moskve su još šifrovanim pismom javili kad je uhapšen Gorkić.
David de Gea
David de Gea Quintana (Madrid, 7. studenog 1990.) je španjolski nogometni golman. Rođen u Madridu, De Gea je s 10 godina započeo karijeru u Atléticu te se u razdoblju od 2001. do 2009. izborio za mjesto u prvoj momčadi madridskog kluba. Nakon što je postao prvi golman kluba, pomogao je Atléticu u osvajanju Europa lige i Super kupa te je tako privukao pažnju Uniteda, za kojeg je potpisao 2011. godine. Bio je kapetan španjolske U-21 reprezentacije, a 2012. je pozvan u seniorsku reprezentacijz za UEFA Euro 2012.
Kristina Kusovac
1939. godine Josip Broz ju je, zajedno sa mužem Labudom i drugim vođama KPJ, isključio iz Partije tokom Velike čistke.
1948. je zatvorena na Goli otok.
The God Delusion
Hipoteza o Bogu
Na početku knjige Dawkins razlikuje ono što naziva "ajnštajnskom religijom" od nadnaravne religije, tvrdeći da potonju ne bi trebalo brkati s prethodnom. Einstein je napisao da je bio religiozan u tom smislu da je bio svjestan stvari izvan dohvata uma, "čija nas ljepota i sublimnost doseže tek neizravno i poput slaba odraza". No, Dawkins tvrdi, ovaj bog "je svjetlosnim godinama udaljen od intervencionističkog biblijskog Boga koji čudima slama, misli čita, grijehe kažnjava i na molitve odgovara". Predložena egzistencija ovog intervencionističkog Boga, koju Dawkins naziva "hipotezom o Bogu", postaje važna tema u knjizi. On drži da bi egzistencija takva Boga imala učinke na fizički svemir i – poput svake druge hipoteze – može se testirati i falsificirati.
On piše da je jedan od najvećih izazova ljudskom intelektu bio objasniti "kako nastaje složeni, nevjerojatan dizajn svemira", i predlaže da postoje dva nadmetajuća objašnjenja: Ovo je osnovni postav njegova argumenta protiv egzistencije Boga, gambit ultimativnog Boeinga 747, u kojem raspravlja da je prvi pokušaj samoodbacivački, dok je drugi pristup korak unaprijed.
Pri kraju četvrtog poglavlja Zašto gotovo sigurno nema Boga Dawkins sumira svoje argumente i izjavljuje, "iskušenje [da se pripiše izgled dizajna samom stvarnom dizajnu] jest lažno zato što hipoteza o dizajneru odmah postavlja još veći problem o tome tko je dizajnirao dizajnera. Čitav problem s kojim smo započeli bio je problem objašnjavanja statističke nevjerojatnosti. Očito je da rješenje nije postulirati nešto još nevjerojatnije". Štoviše, u četvrtom se poglavlju iznosi da alternativa hipotezi o dizajneru nije izgled nego prirodna selekcija.
Dawkins ne tvrdi da je dokazima pobio Boga apsolutnom sigurnošću. Umjesto toga predlaže da kao opći princip prednost imaju jednostavnija objašnjenja (vidi Ockhamova britva) i da bi sveznajući i svemogući Bog morao biti krajnje složen. Upravo stoga on tvrdi da teorija svemira bez Boga ima prednost pred teorijom svemira s Bogom.
Religija i moral
Druga polovica knjige počinje istraživanjem korijenâ religije i traženja objašnjenja njezina ubikviteta diljem ljudskih kultura. Dawkins zagovara "teoriju religije kao slučajna nusproizvoda – zatajivanja nečeg korisna" kao na primjer umnog angažmana intencionalnog stava. Dawkins predlaže da teorija mema, a naročito ljudska susceptibilnost na religijske meme, može objasniti kako su se religije mogle širiti poput "umnih virusa" diljem društava.
Zatim prelazi na temu morala držeći da nam religija ne treba da budemo dobri. Naprotiv, naš moral ima darvinističko objašnjenje: altruistični geni, selektirani u procesu evolucije, daju ljudima prirodnu empatiju. Pita se, "biste li počinili ubojstvo, silovanje ili pljačku ako biste znali da ne postoji Bog?" On tvrdi da bi vrlo malo ljudi odgovorilo s "da" potkopavajući tvrdnju da je religija potrebna da se ponašamo moralno. U prilog ovome pogledu on elaborira povijest morala tvrdeći da postoji moralan Zeitgeist koji kontinuirano evoluira u društvu, općenito napredujući prema liberalizmu. Kako on napreduje, ovaj moralni konsenzus utječe na to kako religijski vođe interpretiraju svoja sveta pisma. Stoga, Dawkins tvrdi, moral nema korijene u Bibliji, već nas napredak vlastita morala informira o dijelu Biblije koji kršćani prihvaćaju i onaj koji danas odbacuju.
Deluzija o Bogu nije tek obrana ateizma, već također prelazi u napad protiv religije. Dawkins gleda na religiju kao na subverzivnu znanost koja potiče fanatizam, hrabri bigotnost protiv homoseksualaca i utječe na društvo na ostale negativne načine. Najviše ga razbješnuje poučavanje religije u školama što smatra indoktrinacijskim procesom. On izjednačava religijsko poučavanje djece koje provode roditelji i učitelji u vjerskim školama s oblikom mentalnog zlostavljanja. Dawkins smatra oznake "muslimansko dijete" ili "katoličko dijete" jednako pogrešno primjenjivim poput opisa "marksističko dijete" ili "torijevsko dijete" jer se čudi kako se mlado dijete može smatrati dovoljno razvijenim da ima takve neovisne poglede na kozmos i mjesto čovječanstva u njemu.
Knjiga završava pitanjem da li religija, unatoč svojim navedenim problemima, ispunjava "toliko potreban jaz", pružajući utjehu i nadahnuće ljudima koji je trebaju. Prema Dawkinsu, ove su potrebe puno bolje ispunjene nereligijskim sredstvima poput filozofije i znanosti. On predlaže da je ateistički svjetonazor životno afirmativan na način na koji religija, sa svojim nezadovoljavajućim "odgovorima" na životne misterije, nikad neće biti. U dodatku se navode adrese za one "kojima je potrebna podrška u bijegu od religije".
Kritička recepcija
Knjiga je izazvala neposredan odgovor, kako pozitivan tako i negativan, te je bila izdana s odobrenjem znanstvenika poput nobelovca i supronalazača strukture DNA Jamesa D. Watsona, harvardskog psihologa Stevena Pinkera, ali i popularnih pisaca fikcije i iluzionista Penna i Tellera. Unatoč svemu knjiga je dobila podijeljene ocjene kritičara: Metacritic je izvijestio da je knjiga stekla prosječnu ocjenu 59 od 100 dok je London Review of Books kritizirao Richarda Dawkinsa zbog neprovođenja pravog istraživanja o ovoj temi svojega djela, religiji, i postavljanja slamnatog čovjeka da bi svoje argumente protiv teizma učinio valjanima. Knjiga je nominirana za Najbolju knjigu na Britanskim knjižnim nagradama na kojima je Richard Dawkins imenovan Piscem godine. Deluzija o Bogu potaknula je odgovore kako religijskih tako i ateističkih komentatora.
Oksfordski teolog Alister McGrath (pisac Dawkinsove deluzije? i Dawkinsova Boga) tvrdi da je Dawkins ignorant o kršćanskoj teologiji i stoga nesposoban inteligentno se angažirati o religiji i vjeri. Dawkins odgovara na ovo pitanjem "morate li čitati o leprekologiji prije nego što se razuvjerite u leprekone?", a — u mekouveznom izdanju Deluzije o Bogu — referira se na američkog biologa PZ-a Myersa koji je satirizirao ovaj redak argumenta kao "dvoraninov odgovor". Dawkins je imao proširenu debatu s McGrathom na Književnom festivalu Sunday Timesa 2007. godine.
Dawkins tvrdi da je "egzistencija Boga [je] znanstvena hipoteza poput svake druge". On se ne slaže s Gouldovim principom nepreklapajućih magisterija (NOMA, engl. non-overlapping magisteria). U intervjuu u časopisu TIME Dawkins je izjavio: Mislim da su Gouldovi zasebni odjeljci bili čisto politički posao u pridobivanju srednjoputaških religioznih ljudi za znanstveni tabor. No radi se o prilično ispraznoj ideji. Postoji mnoštvo područja gdje religija ne mari zbog hodanja po znanstvenim travnjacima. Svako vjerovanje u čuda izravno proturiječi ne samo znanstvenim činjenicama nego i znanstvenom duhu.
Astrofizičar Martin Rees sugerirao je da Dawkinsov napad na matičnu religiju nije koristan. S obzirom na Reesove tvrdnje u njegovoj knjizi Naše kozmičko stanište da "takva pitanja leže izvan znanosti; no ona su područje filozofa i teologa", Dawkins kaže "koje ekspertize teolozi mogu izreći o dubokim kozmološkim pitanjima, a znanstvenici ne mogu?" Drugdje je Dawkins napisao da "postoji potpuna razlika u svijetu između vjerovanja koje je netko spreman braniti navodeći dokaze i logiku, te vjerovanja koje je poduprto ničim više od tradicije, autoriteta ili objave."
Debata o Deluziji o Bogu
Dana 3. listopada 2007. John Lennox, profesor matematike na oksfordskom sveučilištu, javno je debatirao s Richardom Dawkinsom na Alabamskom sveučilištu u Birminghamu o Dawkinsovim nazorima izraženima u Deluziji o Bogu, te njihovoj valjanosti nad kršćanskom vjerom i protiv nje. "Debata o deluziji o Bogu" označila je Dawkinsov prvi posjet Starom jugu i prvu značajnu raspravu o ovoj temi u "Biblijskom pojasu". Događaj je bio rasprodan, a Wall Street Journal nazvao ga je "objava: u Alabami, civilna debata o Božjoj egzistenciji." Dawkins je debatirao s Lennoxom po drugi put u Prirodoslovnom muzeju Sveučilišta u Oxfordu u listopadu 2008. godine. Debata je bila naslovljena "Je li znanost pokopala Boga?" u kojoj je Dawkins rekao da, iako ga ne želi prihvatiti, može se postaviti razumno respektabilan slučaj za "deističkog boga, nekakva boga fizičara, boga nekoga poput Paula Daviesa, koji je smislio zakone fizike, boga matematičara, boga koji je sastavio kozmos na prvom mjestu, a zatim se posjeo i gledao sve kako se zbiva", no ne za teističkog boga.
Knjižni odgovori
Kritičari su reagirali snažno na Dawkinsove argumente, a mnoge su knjige napisane kao odgovor na Deluziju o Bogu. Na primjer:
Pravne reperkusije u Turskoj
U Turskoj, gdje je knjiga bila prodana u najmanje 6000 kopija, jedan je tužilac pokrenuo spor o tome da li je Deluzija o Bogu bila "napad na svete vrijednosti" nakon koje je slijedila žalba u studenome 2007. godine. Da je osuđen, turski izdavač i prevodilac Erol Karaaslan suočio bi se sa zatvorskom kaznom zbog poticanja religijske mržnje i vrijeđanja religijskih vrijednosti. U travnju 2008. godine sud je oslobodio branjenika. U odbacivanju potrebe za konfiskacijom kopija knjige predsjedavajući sudac izjavio je da bi njezina zabrana "iz temelja ograničila slobodu mišljenja".
Dawkinsovo mrežno mjesto richarddawkins.net bilo je zabranjeno u Turskoj iste godine nešto poslije, nakon pritužaba kreacionista Adnana Oktara (Haruna Yahye) zbog navodne difamacije. Do srpnja 2011. godine zabrana je bila ukinuta.
Hilltop, West Virginia
Hiltop je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Zapadna Virdžinija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 624.
Kunova
Kunova je naselje u slovenskoj Općini Gornjoj Radgoni. Kunova se nalazi u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Pomurju.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine naselje je imalo 132 stanovnika.
Glennes
Glen je naselje i opština u severoistočnoj Francuskoj u regionu Pikardija, u departmanu En (Pikardija) koja pripada prefekturi Soason.
Ryuzo Hiraki
(7. oktobar 1931. - 2. januar 2009.) je bivši japanski nogometaš.
Burr Ridge, Illinois
Bar Ridž je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 10.559, što je 151 (1,5 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Fogliano Grosso, Siena
Fogliano Grosso je naselje u Italiji u provinciji Siena, u regiji Toscana.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 27 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 260 m.
Palmas de Arriba, Actopan
Palmas de Arriba je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Actopan.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 47 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 91 m.
Zoyamiche, Técpan de Galeana
Zoyamiche je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guerrero, u opštini Técpan de Galeana.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 7 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 399 m.
Fiumefreddo Bruzio, Cosenza
Fiumefreddo Bruzio je naselje u Italiji u provinciji Cosenza, u regiji Kalabrija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 521 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 185 m.
Yma Sumac
Ima Sumak (Yma Sumac, Zoila Augusta Emperatriz Chávarri del Castillo, 13. septembar 1922, Kaljao—1. novembar 2008, Los Anđeles) je bila peruanska pevačica.
Bila je neprevaziđena po svom opsegu pevanja od 4 oktave (u mladosti do 5 ili 6), i po jednom od najlepših glasova modernog doba. Frekventni opseg njenog glasa je 123-2270 herca.
Pevala je uglavnom melodije inspirisane folklorom svoga zavičaja, planina Anda.
Sala Bolognese, Bologna
Sala Bolognese je naselje u Italiji u provinciji Bologna, u regiji Emilia-Romagna.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 1723 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 21 m.
CP-40294
CP-40294 je organsko jedinjenje, koje sadrži 13 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 309,277 Da.
Zazen
Zazen (kineski: zuo-čan ) je sedeća meditacija koja se upražnjava u zen budizmu. Podrazumeva sjedenje prekriženih nogu u tišini i dubokoj kontemplaciji.