cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jerry Rawlings
Rawlingsov prvi pokušaj puča organiziran je 15. svibnja 1979. godine protiv diktatora, generala Freda Akuffoa. Neuspjeh tog puča doveo je do Rawlingsova hapšenja, zatvaranja i osude na smrtnu kaznu. U lipnju, skupina njemu nastrojenih vojnih časnika pomogla mu je pri bijedu iz zatvora nakon čega je ovaj podigao opći, vojni i narodni, ustanak protiv generala Akuffoa i Vrhovnog vojnog vijeća. Po svrgavanju Akuffoa, Rawlings je de facto postao vođa Gane kao šef Revolucionarnog vijeća oružanih snaga. Vijeće je provelo "generalno čišćenje" s ciljem eliminiranja korupcije i socijalne nepravde iz ganskog društva. To se navodio kao glavni motiv državnog udara.
Revolucionarno vijeće iste godine organizira izbore na kojima pobjeđuje Hilla Limann iz PNP-a. Ipak, ni Limann nije dugo izdržao. Već 31. prosinca 1981., Rawlings i Revolucionarno vijeće svrgavaju Limanna, navodeći lošu gospodarsku politiku kao posljedicu. Formirano je Provizionalno nacionalno vijeće obrane s Rawlingsom na čelu.
Godine 1992., Rawlings se povukao iz vojne službe i uspostavio Nacionalni demokratski kongres, legalizirao političke stranke te organizirao predsjedničke i parlamentarne izbore. Bila je to posljedica rastućih zahtjeva za demokratizaciju političkog života u Gani. Rawlings i njegova stranka osvojili su 58.3% glasova na izborima. Vanjski promatrači proglasili su izbore "slobodnima i poštenima". Godine 1996., Rawlings je osvojio i svoj drugi mandat.
Nakon što je, prema vlastitom Ustavu, izgubio pravo reizbora nakon dva uzastopna mandata, Rawlings je na izborima 2000. podržao svog potpredsjednika Johna Attu Millsa. Ipak, na izborima je pobijedio John Kufuor, koji će također odslužiti dva mandata na čelu Gane.
Hilla Limann
Hilla Limann (Gwolu, 12. prosinca 1934. - Accra, 23. siječnja 1998.) je bio ganski političar koji je od 24. rujna 1979. do 31. prosinca 1981. obnašao dužnost jedinog (ukupno osmog) predsjednika Treće Republike. Tokom karijere je mnogo radio na polju vanjske politike te je jedno vrijeme boravio kao diplomat u Švicarskoj.
Limann, čije je pravo prezime Babini, rođen je u sjevernoganskom gradu Gwolu. Srednju školu završio je u Tamaleu, a kasnije uspijeva ostvariti briljantnu akademsku karijeru, stekavši diplome sa Sorbonne, Sveučilišta u Londonu te Sveučilišta u Parizu. Od sredine 60-ih do sredine 70-ih radio je na polju vanjske politike, boraveći jedno vrijeme u Togou i Ženevi, a 1967. bio je i član komisije koja je donijela ustav Gane 1969. godine.
Nakon ukidanja vojne diktature 1992. godine, Limann je ponovo bio predsjednički kandidat, ali je završio na trećem mjestu s 6.7% glasova.
Tokom života, Limann je bolovao od kroničnih srčanih problema te je umro od posljedica dijabetesa 23. siječnja 1998. u Accri. Bio je oženjen i imao je sedmero djece.
Eze Nri Ìfikuánim
Eze Nri Ìfikuánim je bio prvi vladar Kraljevstva Nri u srednjovjekovnoj Zapadnoj Africi. Prema usmenoj predaji naroda Igbo je vladavinu započeo 1043. godine iako pojedini historičari vladavinu Ìfikuánima smještaju daleko kasnije, odnosno oko 1225. godine.
Attignat-Oncin
Atinja Onsen je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Savoja koja pripada prefekturi Šamberi.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 418 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 22 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 18,46 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 590 metara (maksimalnoj 1.427 m, a minimalnoj 381 m).
Dvadeset treća dinastija Egipta
Dvadeset treća dinastija drevnog Egipta je naziv za poseban ogranak, odnosno režim Meshwesh libijskih kraljeva, koji su vladali Drevnim Egiptom. Ova dinastija se najčešće smatra dijelom Trećeg prijelaznog perioda.
Vladari
Vode se mnoge rasprave oko ove dinastije, za koje se vjeruje da je vladala u Herakleopolis Magni, Hermopolis Magni i Tebi. Spomenici iz doba njene vladavine sugeriraju da je držala vlast u Gornjem Egiptu istovremeno s XXII dinastija nedugo prije smrti Osorkona II. Poznati vladari, u historiji Egipta, za Dvadeset treću dinastiju su:
Gonghe
Prema Sima Qianu, historičaru iz perioda dinastije Han (u njegovim Zapisima Velikog Historičara), teritorija dinastije Zhou je za vrijeme Gongheovog regentstva bila pod zajedničkom upravo dvojice vojvoda -- Vojvode od Zhoua (koji se ne smije miješati s prvim i najpoznatijim Vojvodom od Zhoua, koji mu je najvjerojatnije bio predak) te vojvodom od Zhaoa (召公 -- također se ne smije miješati s prvim i daleko poznatijim Vojvodom od Zhaoa) nakon što su kralja Lija od Zhoua plemići prognali zbog njegove tiranije. Prema Bambuskim analima, regentsvo Gonghe je bilo pod vlašu jedne osobe -- Grofa od Gonga (共伯), čije je ime bilo He (和).
Valja zapaziti kako riječ "Gonghe" u suvremenom kontekstu korespodnira s izrazom "republika". Iako period Gonghe u kontekstu dinastije Zhou nije imao nikakve republikanske konotacije, japanski službenici koji su 19. vijeku prevodili zapadnjačke riječi su uprvo period Gonghe iskoristili kako bi ustanovili suvremenu japansku riječ za "republiku" - kyowakoku - što je pak prijevod Han znakova za gongheguo na kineskom i gonghwaguk na korejskom.
Prva godina regenstva Gonghe - 841. pne. - je izuzetno značajna za drevnu kinesku historiju, s iobzirom da datumi prije regenstva Gonghe nisu niti su ikada bili jasno navedeni. Toga je bio svjestan čak i Sima Qian -- datumi prije regenstva Gongehe su bili toliko nepouzdani da ih jednostavno nije ni koristio u svom tekstu. Tek nakon 841. pne. se događaji u kineskoj historiji mogu jasno datirati. (Trenutno vlada Narodne Republike Kine sponzorira Kronološki projekt Xia Shang Zhou, multidisciplinarni projekt čiji je cilj odrediti jasnije datume za događaje od prije 841. pne., ali je prvi izvještaj sudionika projekta iz godine 2000. bio predmetom kritike.)
Petar Šelohonov
Petar Ilarionovič Šelohonov bio je ruski glumac rođen 15. avgusta 1929. godine u Poljski, a preminuo 15. septembra 1999. godine u Sankt Peterburgu (Rusija). Glumom se počeo baviti kao dete za vreme drugog svetskog rata, kada je zabavljao partizane u okupiranoj Belorusiji. U ratu je Petar Shelokhonov ranjen iz vatrenog oružja u lice, ali ožiljak u licu nije ga spriječio da postane glumac.Iako je kasnije imao problema zbog sklonosti pričanju političkih viceva, s vremenom je postao jedna od najvećih filmskih zvezda sovjetske ere.
Pasoš Kuvajta
Malobrojne su zemlje u koje građani Kuvajta mogu putovati vez vize.
Građanima Kuvajta je potrebna viza za ulazak u Republiku Srbiju.
Građanima Kuvajta nije potrebna viza za ulazak u Bosnu i Hercegovinu.
Jezici
Pasoš je ispisan engleskim i arapskim jezikom kao i lične informacije nosioca.
OR9I1
Olfaktorni receptor 9I1 je protein koji je kod ljudi kodiran OR9I1 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
OR9K2
Olfaktorni receptor 9K2 je protein koji je kod ljudi kodiran OR9K2 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Volkat
Volkat se može odnositi na
Крушчица
Крушчица може да буде:
или
Zejnsvil
Zejnsvil se može odnositi na
OR9Q1
Olfaktorni receptor 9Q1 je protein koji je kod ljudi kodiran OR9Q1 genom.
Olfaktorni receptori formiraju interakcije sa molekulima mirisa u nosu, čime se inicira neuronski respons koji izaziva percepciju mirisa. Oni su odgovorni za prepoznavanje i G proteinima posredovanu transdukciju mirisnih signala. Proteini olfaktornih receptora su članovi velike familije G protein spregnutih receptora (GPCR). Poput mnogih receptora za neurotransmitere i hormone, olfaktorni receptori imaju strukturu 7-transmembranskog domena. Oni su kodirani genima sa jednim eksonom. Geni olfaktornih receptora su najveća familija genoma. Nomenklatura gena i proteina olfaktornih receptora je nezavisna od drugih organizama.
Konstantin IX Monomah
Konstantin IX Monomah (1000—11.01.1055) je bio vizantijski car (1042 — 1055) i treći muž carice Zoje, ćerke Konstantina VIII (savladar 976 — 1025, car 1025 — 1028). Tokom njegove vladavine došlo je do neke vrste kulturne renesanse pod Pselom, Lihudom i Ksifilinom, ali je zato vojno rastrojstvo počelo jasno da se iskazuje, porazom od Stefana Vojislava u Barskoj bici posle koje je Duklja stekla nezavisnost. Pripadao je civilnom plemstvu, jednoj od sukobljenih strana u Vizantiji tokom XI veka.
Dolazak na vlast
Posle svrgavanja Mihajla V(1041 — 1042) vlast prelazi na ostarele ćerke Konstantina VIII caricu Zoju i monahinju Teodoru. Međutim njih dve nisu imale sposobnosti za vladanje državom, a pored svega je među njima vladala velika netrpeljivost zbog čega je vrlo brzo postalo jasno da njih dve neće biti u stanju da vode državu zbog čega je šezdesetčetvorogodišnja carica Zoja 11. 06. 1042. godine stupila u svoj treći brak, a njen novi muž i car postao je senator Konstantin Monomah, predstavnik civilnog plemstva, dok su ćerke Konstantina VIII zvanično bile njegove savladarke dobivši odrešene ruke za trošenje državnog novca radi sopstvenog zadovoljstva.
Vladavina (1042 — 1055.)
Konstantin IX nije pridavao veliki značaj državnim poslovima, a na samom dvoru je počela neka vrsta kulturne renesanse. Posle duge vladavine careva okrenutih vojnim pohodima (Nićifor II Foka (963 — 969.), Jovan I Cimiskije (969 — 976.), Vasilije II Bugaroubica), sada je na prestolu sedeo car koji je pridavao veći značaj kulturi, nego ratovanju. Najbliži Konstantinovi savetnici bili su: Ovaj kulturni preporod osetio se već 1045. godine kada je u Carigradu osnovana visoka škola koju su činili:
Na početku svoje vladavine Konstantin je pokušao da povrati kontrolu nad Dukljom, koja se 1038. godine pod vođstvom Stefana Vojislava oslobodila vizantijske vlasti. Protiv srpske države poslat je u jesen 1042. godine strateg dračke teme sa oko 60.000 vojnika sa juga, a vizantijskim vazalima županu Raške, banu Bosne i knezu Zahumlja Ljutovidu je naređeno da sa severa i istoka udare na Vojislava. Međutim Vojislav je veštim manevrima uspeo da do nogu potuče vizantijsku vojsku u tzv. Barskoj bici. Procenjuje se da je tom prilikom stradalo oko 40.000 vojnika, među kojima su bila i sedmorica stratega. Posle ove pobede su vladari drugih srpskih oblasti priznali Vojislavovu vrhovnu vlast, čime Vizantija ne da nije uspela da povrati Duklju, već je i trajno ostala bez Zahumlja, Bosne i Raške.
Sukob između patrijarha Rima i Carigrada kulminirao je 1054. godine kada je predstavnik Lava IX kardinal Humbert 16. 07. u crkvi Božanske Mudrosti bacio anatemu na Mihajla Kerularija i njegove pristalice. Neposredno posle toga je na saboru koji je predvodio Kerularije bačena anatema na Lava IX i njegove pristalice čime je došlo do rascepa hrišćanske crkve na dve zasebne sfere:
Konstantin Monomah umire 11. 09. 1055. godine, a vlast prelazi na sestru njegove pokojne supruge Zoje i poslednjeg predstavnika makedonske dinastije Teodoru.
Pobune za vladavine Konstantina IX
Nekoliko godina posle sloma Manijakisove pobune dolazi do novog ustanka u severozapadnoj Trakiji na čijem se čelu našao Lav Tornikis. Zahvaljujući velikom nezadovoljstvu koje je vladalo kako u vojnim krugovima, tako i među stanovništvom pobuna se brzo proširila i Carigrad se 1047. godine našao pod opsadom. Međutim Tornikisova neodlučnost da krene u završni juriš na carigradske bedeme, slomila je pobunu koja se nakon toga raspala.
Bavi, Chieti
Bavi je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 55 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 67 m.
Cinderella (film, 1950)
Cinderella je američki animirani filmski mjuzikl snimljen 1950. u režiji Clydea Geronimija, Hamiltona Luskea i Wilfreda Jacksona i produkciji Walta Disneya, poznat kao jedan od najpopularnijih i komercijalno najuspješnijih animiranih filmova svih vremena.
Radnja se temelji na klasičnoj bajci o Pepeljuzi, odnosno priči Cendrillon francuskog pisca Charlesa Perraulta. Naslovni lik, kome u originalnoj verziji glas posuđuje Ilene Woods, je kćer aristokrata kojoj su umrli roditelji te koja je nakon toga prisiljena biti obična sluškinja u domu svoje zle maćehe. Radnja prikazuje kako je vila na jednu noć pretvara u princezu i odlazi na bal gdje upozna lijepog i plemenitog princa (kome glas posuđuje William Phipps).
Cinderella se smatra jednim od ključnih filmova u Disneyevoj karijeri, s obzirom da njegov studio nakon Snow White and Seven Dwarves iz 1937. godine nije imao cjelovečernji hit. Cinderella, u koju je uloženo za animirane filmove dotada teško zamisliva svota, je predstavljao financijski rizik koji je prijetio gašenjem studija. Disney je, zbog toga, veliki naglasak stavio na muzičku podlogu, te je angažirao kompozitore i tekstopisce iz Tin Pan Alleya, ali također pokazao veliki talent za marketing. Zbog toga je Cinderella postigla veliki uspjeh, a neke od pjesama postale hitovi na vrhu američkih top-lista. Sljedeće godine je na Berlinskom filmskom festivalu dobio Zlatni medvjed u kategoriji najboljeg muzičkog filma. Novac zarađen od Cinderelle je omogućio Disneyu da u sljedećih nekoliko godina započne još unosniju televizijsku produkciju, odnosno sagradi Disneyland. Cinderella je nakon 1950. godine još nekoliko puta distribuirana u kino-dvoranama prije nego što je 1988. izašlo prvo izdanje na VHS kazetama.
Nadmetanje Homera i Hesioda
thumb|Homerova bista, [[British Museum|Britanski muzej]] thumb|upright=1.2|Mladi Hesiod u pratnji Muze, [[Gustave Moreau]] Nadmetanje Homera i Hesioda (Ἀγὼν Ὁμήρου καὶ Ἡσιόδου, često se citira i na latinskom: Certamen Homeri et Hesiodi ili samo Certamen) naslov je jednog starogrčkog spisa, pisanog mešavinom proze i stiha, koji govori o legendarnom pesničkom nadmetanju između Homera i Hesioda u gradu Halkidi na Eubeji, u kojem Hesiod na kraju pobeđuje i kao nagradu osvaja tronožac, koji posvećuje helikonskim Muzama. Još u doba grčkog pisca Pausanije (2. vek) posetiocima je u svetoj spilji Muza na planini Helikonu pokazivan jedan tronožac za koji se govorilo da predstavlja ovaj Hesiodov zavetni dar.
Sam Hesiod u u Poslovima i danima govori o tome kako je kao nagradu na jednom pesničkom nadmetanju stekao tronožac i posvetio ga Muzama na Helikonu, premda neki sumnjaju u autentičnost tih stihova. U tim stihovima Hesiod govori o tome kako je morem putovao samo onda kad je iz Aulide plovio u Halkidu da bi učestvovao na igrama priređenim povodom sahrane nekog Amfidamanta. Plutarh je tog Amfidamanta identifikovao s halkidskim junakom koji je poginuo u pomorskoj bici tokom lelantinskog rata, te je zaključio da taj deo pesme predstavlja kasniju interpolaciju smatrajući da je Hesiod živeo pre lelantinskog rata. Moderni ispitivači prihvatili su Plutarhovu identifikaciju Amfidamanta, ali su odbacili njegov zaključak. Lelantinski rat vodio se između eubejskih polisa Halkide i Eretrije oko Lelantinske doline, najverovatnije u nekom razdoblju tokom poslednje trećine 8. veka pne., što se uklapa u danas prihvaćenu hronologiju za Hesioda. U tom slučaju, Hesiod je pobednički tronožac možda i dobio upravo za izvođenje svoje Teogonije, pesme za koju se čini da bi mogla biti namenjena aristokratskoj publici kakva se bi se okupila na pogrebnim svečanostima u Halkidi. Odatle verovatno potiče i izmišljena priča o Hesiodovom pesničkom nadmetanju s Homerom, koga Hesiod uopšte ne spominje. U Nadmetanju Homera i Hesioda Hesiod recituje odlomak iz Poslova i dana koji počinje stihom "Kad Plejade izađu..." Kralj Paned, koji je vodio nadmetanje, pobedu je dosudio Hesiodu, jer ovaj opeva zemljoradnju i mir, a Homer pokolj i rat.
Datiranje i autorstvo
Tekst Nadmetanja koji je došao do nas svakako potiče iz 2. veka naše ere, s obzirom na to da se u 33. stihu spominje rimski car Hadrijan. Friedrich Nietzsche je pretpostavljao da je spis morao i ranije postojati u nekom izmenjenom obliku, a smatrao je da on zapravo potiče iz spisa Muzej sofiste Alkidamanta s kraja petog i početka četvrtog veka pne. U međuvremenu su otkrivena tri papirusna fragmenta koja potvrđuju tu teoriju. Jedan potiče iz 3. veka pne., jedan je iz 2. veka pne. (oba ova fragmenta sadrže tekst koji se uglavnom slaže s verzijom iz Hadrijanova doba), dok je treći iz drugog ili trećeg veka naše ere i predstavlja završetak Alkidamantova spisa O Homeru (University of Michigan Pap. 2754).
Da poreklo Nadmetanja treba bar delom tražiti u klasičnom razdoblju pokazuju najbolje dva stiha iz tog spisa koja se pojavljuju u Aristofanovoj komediji Mir. "Svakako je lakše", napominje R. M. Rosen, "pretpostaviti da je Aristofan citirao iz nekog već postojećeg teksta Nadmetanja nego da je Alkidamant preuzeo Aristofanove stihove za svoju priču o nadmetanju u Muzeju. Rosen uočava i dublje uticaje koju je neka verzija Nadmetanja izvršila na Aristofanove Žabe, te primećuje tradicionalni koncept nadmetanja u nadmudrivanju koje često uključuje zagonetke.
Sadržaj
T. W. Allen, Oxford Classical Text of Homer (1912) u 5. tomu sadrži moderno izdanje grčkog teksta Nadmetanja. Ovaj kratki spis vrlo sažeto spominje život dvojice pesnika, njihovo poreklo i rođenje, a zatim opisuje samo nadmetanje. Oba su se pesnika nadmetala tako da je Hesiod kazivao stihove u kojima se nalazila neka protivrečnost, a Homer je morao dodati stih kojim se ta protivrečnost ukida, na primer:
Pasoš Libana
mini|200px|Pasoš Libana
Pasoš Libana je javna putna isprava koja se državljaninu Libana izdaje za putovanje i boravak u inostranstvu, kao i za povratak u zemlju. Za vreme boravka u inostranstvu, putna isprava služi njenom imaocu za dokazivanje identiteta i kao dokaz o državljanstvu Libana. Pasoš Libana se izdaje za neograničen broj putovanja ili pet godina.
Građanima Libana je potrebna viza za ulazak u mnoge zemlje.
Građani Libana ne mogu ući bez vize u Republiku Srbiju.
Jezici
Iako je naslovna strana ispisana samo na arapskom i englskom lični podaci pišu i na francuskom.
Kozmičko pozadinsko zračenje
Kozmičko mikrovalno pozadinsko zračenje (pozadinsko zračenje, prazračenje) je kratkovalno zračenje zaostalo iz vremena 100.000 godina nakon Velikog praska. Godine 1964. sasvim slučajno su ga otkrili Arno Penzias i Robert Wilson.
Otkriće pozadinskog zračenja
Arno A. Penzias i Robert W. Wilson su u laboratorijima firme Bell u Holmdelu, SAD, radili pokuse s velikom antenom. Izradili su prijemnu antenu u obliku roga, dugu 6 metara, s vrlo osjetljivim prijemnikom, da bi razaznali slabe radiosignale s umjetnih satelita Echo 1 i Telstar. Penzias i Wilson odlučili su ispitati slabi šum koji je ometao prijem.
Prvo su pomislili kako šum potječe iz smjera Mliječnog puta. U tom bi slučaju šum trebao biti najjači kada je antena okrenuta prema Mliječnom putu, a najslabiji kad je postavljena okomito na taj smjer. Treba reći da atmosfera propušta zračenje valne duljine veće od centimetra. Pri manjim valnim duljinama zračenje molekula vode i kisika iz atmosfere postane previše veliko i ometa ono zračenje koje želimo izmjeriti. U slučaju velikih valnih duljina pri 21 cm počne smetati zračenje atoma u oblacima neutralnog vodika.
Penzias i Wilson mjerili su smetnje pri valnoj duljini 7,35 cm. Iznenađeni, ustanovili su da signal nije ovisio o smjeru. Pažljivo su otklonili sve mogućnosti nastajanja šuma u atmosferi ili u prijemniku. Signal nije mogao nastati u atmosferi jer bi u tom slučaju morao ovisiti o smjeru antene. Naime, u smjeru okomito gore morao bi biti slabiji nego pod kutom prema okomici, jer je u prvom slučaju prividna debljina atmosfere manja nego u drugome. Preostala je samo mogućnost da valovi stižu iz svih smjerova jednakomjerno te da izviru iz svemira, a ne iz naše galaksije. Penzias i Wilson su oklijevali u objavljivanju rezultata, jer im se misao činila neobičnom. Nato su za mjerenje saznale istraživačke grupe pod vodstvom R.H. Dickea iz susjednog Princetona.
Sider Hils
Sider Hils se može odnositi na
Kozmičko pozadinsko zračenje
Otkriće pozadinskog zračenja
U vrijeme otkrića pozadinskog zračenja, ideja o njemu je bila stara već desetljeće i pol. Godine 1948. George Gamow i dva suradnika čak su predvidjeli da tom zračenju odgovara temperatura 5 K do koje se ono ohladilo uslijed širenja svemira. Tvrdnja Gamowa i suradnika, međutim, nije pobudila pažnju javnosti.
Nakon 1960. godine na pretpostavku o zračenju u svemiru su uz R.H. Dickea, došli još i Jakov B. Zeldovič u SSSR-u, Fred Hoyle u Engleskoj i drugi. Da bi provjerili pretpostavku, godine 1964. R.H. Dicke i njegovi suradnici počeli su mjeriti pri valnoj duljini od 3.2 cm. Još prije no što su završili mjerenja, saznali su za uspjeh Penziasa i Wilsona. Godine 1978. A. A. Penzias i R. W. Wilson zajedno su dobili Nobelovu nagradu za fiziku, jer su prvi otkrili svemirsko zračenje, iako zapravo u početku nisu znali što su otkrili.
Mapiranje pozadinskog zračenja
mini|260px| Mapa pozadinskog zračenja snimljena satelitom COBE Satelit COBE (Cosmic Background Explorer Satellite) lansiran je u studenom 1989. godine u svrhu izrade mikrovalne mape neba - mape pozadinskog zračenja. Godine 1992. objavljeni su prvi rezultati. Otkriveno je da spektar pozadinskog zračenja savršeno odgovara spektru crnog tijela pri temperaturi od 2.735 K. Također su otkrivena i teorijom predviđene vrlo male fluktuacije (odstupanje od prosjeka) temperature (1/100 000) koja ukazuju na začetke današnje strukture svemira. Ovako male fluktuacije su ujedno i dokaz kozmološkog principa - koji kaže da je svemir jednak u svim svim smjerovima. Ove fluktuacije su poznate pod nazivom "valovi na rubu svemira" ("ripples at the edge of the universe"). Fluktuacije temperature protumačene su kao razlike u gustoći materije u tom razdoblju, što je uzrokom današnje strukture svemira.
Detaljnije mjerenje anizotropnosti pozadinskog zračenja napravio je 2001. g. satelit WMAP (Wilkinson Microwave Anisotropy Probe).
Porijeklo zračenja
Kad je svemir bio vrlo mlad i vruć, zračenje nije moglo proputovati velike udaljenosti jer bi vrlo brzo bilo apsorbirano i reemitirano. Stalna izmjena energije između čestica održavala je svemir u stanju termičke ravnoteže - bilo je vrlo malo vjerojatno da će se neki dio svemira ugrijati iznad prosječne temperature. Kad se materija i energija nalaze u takvom stanju, spektar zračenja poprima oblik termalnog spektra (spektar zračenja crnog tijela), gdje intenzitet zračenja na bilo kojoj valnoj duljini ovisi samo o temperaturi. Termalni spektar pozadinskog zračenja je jak dokaz da je svemir nekad bio gust i vruć.
Zračenje sadrži energiju, a energiji odgovara masa. Na taj način možemo uspoređivati gustoću materije i zračenja. Srednja gustoća tvari smanjuje se s vremenom zbog širenja svemira, i to obrnuto razmjerno s kubom udaljenosti. Zbog istog razloga smanjuje se i gustoća zračenja, štoviše, još jače, i to obrnuto razmjerno s četvrtom potencijom udaljenosti.
Nakon što se gustoća materije izjednačila s gustoćom zračenja, svemir postaje propustan za zračenje, a zračenje i tvar se razvijaju odvojeno. Iako nakon procesa odvajanja više nije bilo u termičkoj ravnoteži s materijom, zračenje je ipak očuvalo karakteristična svojstva zračenja u termičkoj ravnoteži s tvari. Valna duljina zračenja se "rasteže" uslijed širenja svemira, pa je i temperatura zračenja pala s prvotnih 4000 K na današnjih 2735 K. Fotoni koji stižu u naše detektore putovali su više od 10 milijardi godina i prešli više milijuna milijardi milijardi kilometara. To su najstariji fotoni koje opažamo.
Anizotropnost
mini|260px| Mapa anizotropnosti pozadinskog zračenja snimljena satelitom WMAP Satelit COBE je mjerenjem spektra pozadinskog zračenja i mapiranjem njegove anizotropnosti pružio uvid u začetke strukture svemira. Iako mala (1/100 000), za anizotropnost se vjeruje da je uzrok današnjeg grupiranja materije u galaktike i skupove galaksija. Proučavanje anizotropnosti na velikoj, srednjoj i maloj skali trebalo bi u sljedećem desetljeću astronomima dati odgovore na mnoga kozmološka pitanja.
Anizotropnost na velikoj skali
Anizotropnost na velikoj skali (više od 10°) izmjerena uz pomoć satelita COBE bila je jednaka onoj predviđenoj teorijom velikog praska. Pored toga, način na koji odstupanje od prosjeka varira s kutnom veličinom područja na kojima se toliko odstupanje uočava također se uklapa u teoriju velikog praska.
Postoji nekoliko suparničkih teorija o porijeklu anizotropnosti. Neke od njih su teorija struna te model inflacijskog svemira. Izgled uzoraka pozadinskog zračenja na velikoj skali je sličan za ove dvije vodeće teorije, a statistička svojstva mape zračenja koja ove teorije predviđaju u zadovoljavajućoj mjeri se poklapaju sa svojstvima COBE-ove mape.
Anizotropnost na srednjoj skali
Anizotropnost pozadinskog zračenja koja je odgovorna za formiranje galaktika i skupova galaktika mnogo je finija od one izmjerene COBE-om. Pored toga, mjerenje anizotropnosti na srednjoj skali (0,5° - 10°) razjasnilo bi detalje procesa razdvajanja materije i zračenja. Numeričke kalkulacije pokazuju da je u vrijeme posljednjih interakcija materije i zračenja došlo do akustičnih oscilacija u područjima s najgušćom materijom, što je trebalo ostaviti traga u anizotropnosti zračenja. Oscilacije bi još više zgusnile gusta područja. Simulacije su pokazale da je odnos gustoće i veličine takvih područja u kozmološkom modelu vrlo osjetljiv na kozmološke parametre Ω (omjer stvarne i kritične gustoće svemira), B (udio obične (barionske) materije) i H0 (Hubbleova konstanta). Pobliže određivanje ove tri važne kozmološke konstante zahtijeva istraživanje anizotropnosti pozadinskog zračenja na skali od 1°, međutim, tehnika i tehnologija potrebna za ovakvu vrstu mjerenja mikrovalnog zračenja je još uvijek u razvoju.
Anizotropnost na maloj skali
Mjerenje anizotropnosti na skali manjoj od 0,5° morati će se izvršiti relativno velikim zemaljskim teleskopima. Očekuje se da će, zbog potrebe za velikim instrumentima i značajnim novčanim sredstvima, napredak u ovom području biti relativno spor.
Fred Akuffo
General-pukovnik Frederick William Kwasi Akuffo (Akropong, 21. ožujka 1937. - Accra, 26. lipnja 1979.) je bio ganski vojni zapovjednik i političar. Akuffo je bio visikorangirani član Oružanih snaga Gane, a od 1978. do 1979., kao predsjednik Vrhovnog vojnog vijeća, bio je i vođa Gane. Na vlast je došao vojnim udarom, a na isti način je i svrgnut te nakon tri tjedna i smaknut.
Dana 9. listopada 1975., Akuffo je postao član Vrhovnog vojnog vijeća. Dana 5. srpnja 1978., Akuffo je bio na čelu puča koji je svrgnuo dotadašnjeg diktatora, generala Acheamponga. Akuffo je nastavio s procesom konstitucionalizacije Gane, ali i njegova je vladavina prekinuta kada je 4. lipnja 1976. godine Jerry Rawlings proveo državni udar i svrgnuo Vrhovno vojno vijeće.
Sentral Vali
Sentral Vali se može odnositi na
No Country for Old Men (film)
Nema zemlje za starce (No Country for Old Men) je film Joela i Ethana Coena s Tommyjem Lee Jonesom, Joshom Brolinom i Javierom Bardemom snimljen prema istoimenom romanu Cormaca McCarthyja. Govori o propalom poslu s drogom nakon kojeg slijedi igra mačke i miša između trojice muškaraca koji se međusobno presreću u pustinjskom krajoliku zapadnog Teksasa u osamdesetim godinama.
Кленак
Кленак може бити:
No Country for Old Men (film)
Film je iznimno hvaljen od kritike. Roger Ebert iz Chicago Sun-Timesa ga je nazvao "najboljim filmom kojeg su braća Coen... ikad snimila." Novinar Guardiana John Patterson je napisao kako je film dokazao "tehničke sposobnosti Coenovih te njihov osjećaj za krajolik temeljen na zapadnjačkom klasicizmu koji podsjeća na Anthonyja Manna i Sama Peckinpaha, koji se može usporediti sa samo nekoliko živućih redatelja."
Nema zemlje za starce je nominiran za osam Oscara, a osvojio je nagrade za najbolji film, najbolju režiju, najbolji adaptirani scenarij i najboljeg sporednog glumca (Javier Bardem). Osim toga, osvojio je Zlatne globuse za najboljeg sporednog glumca i najbolji scenarij.
Radnja
Film počinje s kadrom opustjelog i nepreglednog krajolika u zapadnom Teksasu u lipnju 1980. Pripovjedač, lokalni šerif Ed Tom Bell (Tommy Lee Jones) govori o mijenjaju vremena budući da regija postaje sve nasilnija. Nakon toga se pojavljuju antagonist Anton Chigurh (Javier Bardem) i njegovo jedinstveno oružje, pištolj za ubijanje stoke. Chigurh zadavi zamjenika šerifa, bježi iz pritvora i ukrade auto korišteći spomenuto oružje kako bi ubio vozača. U međuvremenu, Llewelyn Moss (Josh Brolin), loveći antilope pokraj Rio Grandea, nailazi na gomilu leševa i jednog Meksikanca na samrti: epilog narko biznisa koji je otišao u krivom smjeru. U blizini pronalazi i dva milijuna dolara u torbi. Uzevši novac i ostavivši Meksikanca da umre, Mossa iste noći počne gristi savjest pa se vraća s vodom za umirućeg čovjeka. Ono što je trebalo biti dobro djelo iznenada se pretavara u igru mačke i miša u kojoj se uloge lovca i lovine često izmjenjuju, dok banda Meksikanaca, Moss, Chigurh i Bell love jedni druge i novac diljem Teksasa i Meksika.
Chigurh, profesionalni plaćeni ubojica, unajmljen je kako bi vratio torbu s novcem (u kojoj je skriven i radio transponder čiji drugi dio ima Moss). Chigurh ne oklijeva ubiti bilo koga tko mu se nađe na putu, uključujući one blisko povezane s poslom s drogom, vozače auta koje krade radi prijevoza i ljude koje susreće slučajno. Moss, nesvjestan postojanja transpondera, šalje svoju ženu Carlu Jean (Kelly Macdonald) izvan grada i premješta se iz motela u motel u nastojanju da izbjegne Meksikance i Chigurha. U međuvremenu, Bell izbjegava istragu federalnih vlasti o masakru tijekom narko razmjene i posvećuje se traženju i zaštiti Mossa. Chigurh se uz pomoć svog uređaja za praćenje neumoljivo približava Mossu dok usput pred ljudima koje susreće glumi gospodara sudbine i sreće.
Slijedeći novac Chigurh ubija većinu preostalih Meksikanaca i protivničkog plaćenog ubojicu, Carsona Wellsa (Woody Harelson). Moss, shvativši da će Chigurh pronaći Carlu Jean i ubiti je, organizira sastanak s njom u El Pasu kako bi joj dao novac i poslao je na sigurno. Svi junaci susreću se u otrcanom hotelu u El Pasu, ali ne u isto vrijeme: šerif Bell i Carla Jean ne dolaze sve dok Moss ne biva ubijen u obračunu s Meksikancima.
Šerif Bell, svjestan da su odvaljene brave Chigurhove metode provale, te noći se vraća u sada mirni motel i pronalazi izvaljenu bravu na vratima Mossove sobe. Chigurh promatra Bella kroz odraz dok Bell stoji ispred vrata misleći se da li bi ušao. Chigurh se skriva iza vrata hotelske sobe. Ostaje nejasno je li šerif opazio Chigurha kroz odraz u odvaljenoj bravi ili Bell osjeća njegovu prisutnost. Bell ugleda da je netko uklonio otvor za ventilaciju koristeći kovanicu umjesto odvijača, što indicira da je novac vjerojatno uzet. Unatoč Chigurhovoj prisutnosti, Bell tiho sjeda na krevet u sobi, a zatim odlazi iz sobe neozlijeđen.
Bell nakon toga posjećuje svog strica Ellisa (Barry Corbin), bivšeg šerifa. Bell se planira umiroviti zbog svoje zabrinutosti oko mijenjanja vremena, ali Ellis ističe da je regija uvijek bila nasilna i optuži Bella zbog "taštine" - zbog vjerovanja da on osobno nešto može promijeniti. Chigurh je u međuvremenu pronašao udovicu Carlu Jean i otišao u njenu kuću kako bi je dočekao nakon što dođe s majčina sprovoda. Iako joj kaže da je "dao Llewelynu svoju riječ" da će umrijeti ako mu Moss ne preda novac, Chigurh se predomišlja - i ponudi Carli Jean istu priliku s bacanjem kovanice koju je prije toga na putu ponudio nevinom promatraču. Za razliku od svog prethodnika, Carla Jean odbija reći glava ili pismo. Chigurh odlazi iz kuće, oprezno provjeravajući đonove na svojim čizmama. Ubrzo biva ozlijeđen u prometnoj nesreći u kojoj slama lijevu ruku: no, uspijeva pobjeći prije dolaska policije.
Film završava s Bellom koji se u svom domu prisjeća svojih životnih izbora. Bell svojoj supruzi (Tess Harper) otkriva dva svoja sna u kojima se pojavio njegov otac, također šerif. Bell otkriva da je u prvom snu izgubio "nešto novca" koji mu je dao otac. U drugom snu su on i njegov otac jahali konje na snježnom planinskom prijevoju. Bell kaže da je njegov otac, koji je nosio vatru u rogu, tiho prošao pokraj njega sagnute glave. Zaključuje da mu je otac "otišao naprijed kako bi zapalio vatru" u noći i hladnoći, a kad Bell dođe ondje, otac će ga čekati. Bell završava san i sam film pripovijedajući, s posljednjim riječima, "A tada sam se probudio."
Teme i stil
Ne samo da je film iznimno vjerna adaptacija McCarthyjeva romana iz 2005. nego i podsjeća na teme koje su braća Coen koristili u filmovima Suvišna okrutnost i Fargo. Motivi romana, sreća, slobodna volja i sudbina, domaći su teren za Coenove koji su slične teme opisali u tim ranijim radovima. Brojni kritičari naveli su važnost sreće i u romanu i filmu fokusirajući se na Chigurhovu morbidnu igru bacanjem novčića, ali i naglasili da je u filmski medij teško uključiti "autoreflektirajuće kvalitete McCarthyjeva romana."
Scott Foundas u Village Voiceu piše da "Kao i McCarthy, i Coenovi su manje zainteresirani za to tko se (ako bilo tko) izvlači s plijenom nego za primarne sile koje junake tjeraju naprijed... Na kraju, svatko u Nema zemlje za starce je lovac i lovina, članovi ugrožene vrste koja pokušava izbjeći svoje izumiranje." Roger Ebert piše kako "film demonstrira kako se bijedni ljudski osjećaji suočavaju s neumoljivom nepravdom."
Kritičar New York Timesa A.O. Scott ističe da Chigurh, Moss i Bell "okupiraju ekran jedan po jedan, gotovo nikad se ne pojavljujući u istom kadru zajedno, unatoč tome što se njihove sudbine isprepliću."
Produkcija
Producent Scott Rudin kupio je prava na roman Nema zemlje za starce Cormaca McCarthyja iz 2005. i predložio braći Coen njegovu ekranizaciju, iako su oni u to vrijeme pokušavali adaptirati roman To the White Sea Jamesa Dickeyja. U kolovozu 2005. braća Coen su pristala napisati i režirati filmsku adaptaciju romana. Bila je to druga adaptacija McCarthyjevih romana, nakon filma Svi lijepi konji 2000.
Scenarij
Braća su scenarij odlučili ostaviti vjernim književnom predlošku, mijenjajući priču samo ondje gdje je to potrebno. Scenarij je bio toliko sličan knjizi da je Ethan opisao proces pisanja riječima, "Jedan od nas tipka na kompjuteru dok drugi drži hrbat knjige otvorenim." Odbjegli tinejdžer koji se pojavljivao na kraju filma i podzaplet u vezi Bella bili su izbačeni. Još jedna promjena bila je i reakcija Carle Jean Moss nakon što se konačno suočila sa zastrašujućom figurom Chigurha. Kao što je Kelly MacDonald objasnila CanMagu: "Kraj knjige je drugačiji. Ona reagira na način na koji ja reagiram. Ona se raspada. U filmu je ona prošla toliko toga da više ništa ne može izgubiti. No, ona to shvaća s tihim odobravanjem."
Casting
Glumci Javier Bardem i Tommy Lee Jones počeli su pregovore za uloge u veljači 2006. Jones je bio prvi glumac koji je službeno postao član glumačke postave filma. Braća Coen su smatrali kako se Jones uklapa u ulogu jer su htjeli izbjeći sentimentalnost te da publika ne shvati lik kao Charleyja Weavera. Hvaleći Jonesovu izvedbu, Coenovi su rekli, "On je iz San Sabe u Teksasu, nedaleko od mjesta u kojem se odvija film. On je prava stvar što se te regije tiče." Joel Coen je u intervjuu s Emanuelom Levyjem objasnio razloge angažiranja Tommyja Lee Jonesa:
Coenovi su kasnije napisali članak za časopis Esquire nazvan "Josh Brolin, the Casting Mistake of the Year" ("Josh Brolin, casting pogreška godine"), u kojem su ustvrdili da su mislili kako su Brolina uzeli za ulogu ostarjelog vijetnamskog veterana, a nakon što su shvatili svoju pogrešku bili su prisiljeni smjestiti film u 1980., te neuspješno pokušali zamijeniti Tommyja Lee Jonesa Shiom LaBeoufom.
Agent Kelly Macdonald isprva nije bio siguran je li ona pravi izbor za ulogu Mossove žene, a Macdonald se navodno morala "boriti za ulogu". Njezina se upornost isplatila jer je bila nominirana za BAFTA-u za najbolju sporednu glumicu.
Snimanje
Projekt je bio koprodukcija Miramaxa i Paramounta u omjeru 50:50, a produkcija je trebala početi u svibnju 2006. u Novom Meksiku i Teksasu. S budžetom od 25 milijuna dolara, produkcija se trebala odvijati u novomeksičkim gradovima Las Vegasu i Santa Feu kao i u državi Teksas. Producenti su za dio produkcije u Novom Meksiku namjeravali potrošiti između 12 i 17 milijuna dolara. Film je većim dijelom snimljen u Novom Meksiku, uključujući grad Las Vegas, koji je trebao zamijeniti Eagle Pass. Most na granici SAD-a i Meksika je zapravo prijelaz autoceste u Las Vegasu. Druge scene snimljene su oko Marfe i Sadisiara u zapadnom Teksasu, dok je scena na gradskom trgu snimljena u Piedras Negrasu, Coahuila u Meksiku.
Snimatelj Roger Deakins, kojemu je to bila deveta suradnja s Coenovima, rekao je o svojem pristupu: "Veliki izazov na Nema zemlje za starce bio je kako sve učiniti realističnim, kako bi odgovaralo priči. Još je rano, ali mislim da bi to trebalo napraviti u oštrom i mračnom stilu. Ne toliko stilizirano."
Režija
Jedan od utjecaja na braću Coen bili su radovi Sama Peckinpaha. U intervjuu za Guardian, rekli su "Čvrsti muškarci na jugozapadu pucaju jedni na druge - to je definitivno u stilu Sama Peckinpaha. Bili smo svjesni tih sličnosti, apsolutno." U intervjuu za Sydney Morning Herald, Coenovi su govorili o koreografiranju i režiranju scena nasilja u filmu: "To je bilo tako zabavno raditi, rekla su braća na opasku o njihovoj sposobnosti za prikazivanje krvoprolića. 'Čak bi i Javier pri kraju filma došao, protrljao ruke i rekao, "OK, koga danas ubijam?' dodao je Joel. 'Zabavno je to smišljati', rekao je Ethan. 'Zabavno je smišljati kako to koreografirati, kako snimiti, kako zainteresirati publiku da to gleda."
Gottfried Leibniz
Gottfried Wilhelm Freiherr (baron) von Leibniz; Lajpcig, 1. jul 1646 — Hanover, 14. novembar 1716), bio je nemački filozof, matematičar, pronalazač, pravnik, istoričar, diplomata i politički savetnik. Dao je značajan doprinos u optici i mehanici. Smatra se poslednjim čovekom enciklopedijskog znanja zapadne civilizacije.
Stekao je obrazovanje iz prava i filozofije, radio je kao sekretar u dvema najpoznatijim plemićkim porodicama u Nemačkoj (od kojih je jedna tokom njegovog službovanja postala engleska kraljevska porodica). Zauzima podjednako značajno mesto kako u istoriji filozofije tako i u istoriji matematike. Ustanovio je infinitezimalni račun (kalkulus, matematička analiza) nezavisno od Njutna, kao i binarni sistem koji predstavlja osnovu moderne računarske tehnologije. U filozofiji ostaće najpoznatiji po optimizmu, npr. njegov zaključak da je Bog stvorio najbolji svet od svih mogućih svetova. Lajbnic je dao veliki doprinos u fizici (optici i mehanici) i tehnologiji, kao i, što će se kasnije utvrditi, biologiji, medicini, geologiji, teoriji verovatnoće, psihologiji, informatici. Pisao je na latinskom, francuskom i nemačkom i to o politici, pravu, etici, teologiji, istoriji i filologiji. Iako je mnogo pisao, malo toga je objavljeno.
No Country for Old Men (film)
Režija
Josh Brolin govorio je i o redateljskom stilu braće: "Kažu samo ono što trebaju reći. Ne sjede ondje kao redatelji i manipuliraju tobom stranicu po stranicu kako bi te uputili. Oni znaju doći i reći riječ ili dvije, zato je bilo lijepo raditi s njima. Što bih sada trebao raditi? Samo pogledam Ethana kako mumlja sebi u bradu i korača okolo. Možda bih i ja to trebao raditi."
Gottfried Leibniz
Život
Sin luteranskog profesora moralne filozofije Fridriha, Lajbnic ja preko biblioteke svoga oca razvio interesovanje za širok krug predmeta.
Sa 12 godina je naučio latinski bez ičije pomoći. Sa samo 14 godina je upisao univerzitet u Lajpcigu, a potom je učio u Jeni i Altdorfu, gde je 1666. godine stekao doktorat iz prava sa samo dvadeset godina. Lajbnicov talenat će se višestruko ispoljiti kako u pravu, religiji, diplomatiji, filozofiji, tako i u matematici.
No Country for Old Men (film)
Glazba i zvuk
Coenovi su radili protiv holivudskih konvencija i minimizirali upotrebu glazbe pa su veliki dijelovi filma ostali bez glazbenih dijelova. Ideja je bila Ethanova, koji je uvjerio skeptičnog Joela da je realiziraju. U filmu ipak ima nešto glazbe koju je skladao njihov dugogodišnji suradnik Carter Burwell, ali čak i ona odudara od konvencija korištenjem glazbene zdjele i budističkih zvona koji reproduciraju minimalistički zvuk koji je bio potreban za soundtrack. U filmu glazbe ima svega 16 minuta, uključujući onu u odjavnoj špici, iako film završava i odmah prelazi na špicu bez glazbe koja svira dok se prikazuju imena članova filmske ekipe. Montažu zvuka i efekte odradio je dugogodišnji suradnik Coenovih, Skip Livesay, koji je kombinirao snažne zvukove (pucnjeve oružja) i ambijentalne zvukove (buku motora, prerijske vjetrove). Zvuk pištolja za ubijanje stoke je zapravo bio zvuk pneumatičkog pištolja za čavle.
Kino premijera
Nema zemlje za starce premijerno je prikazan na Filmskom festivalu u Cannesu 19. svibnja 2007. Komercijalna premijera bila je u 28 kina u Sjedinjenim Državama 9. studenog 2007. uz zaradu od 1,226,333 dolara tijekom prvog vikenda. 21. studenog film je objavljen u 860 kina uz zaradu od 7,776,773 dolara u prvom vikendu. Prema podacima od 9. ožujka 2008., film je u Americi zaradio 72,659,000 dolara.
Gottfried Leibniz
Rad
Tokom putovanja u Pariz 1673. i 1676. godine, Kristijan Hajgens ga je zainteresovao za tekući rad u matematici i Lajbnic se bavio ovim radom u svojim slobodnim trenucima, da bi ostvario sjajna otkrića kako u infinitezimalnom računu (nezavisno od Njutna), tako i u kombinatoričkoj analizi, diferencijalnom i integralnom računu.
No Country for Old Men (film)
Kućna izdanja
Buena Vista Home Entertainment objavio je u SAD-u 11. ožujka 2008. DVD i Blu-ray izdanje. Jedini dodaci bili su tri kratka filma o snimanju.
Kritike
Prema podacima na Rotten Tomatoes od 19. ožujka 2008., 194 od 209 recenzija je bilo je pozitivno, dok je taj iznos na Metacriticu 91 posto na osnovi 37 kritika. Film je najavljivan kao kandidat za više Oscara, prije nego što je dobio osam nominacija. Osvojio je četiri. Javier Bardem je dobio najviše pohvala. Roger Ebert dao je filmu četiri zvjezdice rekavši da je film "majstorsko prizivanje vremena, mjesta, karaktera, moralnih izbora, nemoralnih izvjesnosti, ljudske prirode i sudbine." Jedan od rijetkih nezadovoljnika bio je Jonathan Rosenbaum iz Chicago Readera koji je, iako pohvalivši vizualni dio, doveo u pitanje moralnu kažnjivost: za njega, Coenovi su dosta vremena utrošili na prikaz užasa, ohrabrujući nas da "licemjerno klimamo glavama na svu tu žalost."
Gottfried Leibniz
Rad
U isto to vreme Lajbnic je bio veoma zauzet uspostavljanjem zakonskih prava legitimnih i mnogih nelegitimnih članova domaćinstva tri izborna kneza kojima je redom služio. Često u pokretu i pomno beležeći svoje misli o mnogim stvarima, on se istovremeno bavio diplomatijom i pravljenjem planova za francusku invaziju na Egipat. Takođe, angažovao se u neuspešnom pokušaju da ujedini katoličku i protestantsku crkvu 1683. Kada je njegov prvi poslodavac, izborni knez oa Hanovera, bio na putu da postane Džordž I od Engleske, Lajbnic je otpušten i ostavljen da piše istoriju porodice Brunsvik.
Tokom svog boravka u Parizu značajno je proširio znanja iz matematike i fizike, susreo se sa vodećim francuskim filozofima toga vremena i proučavao je dela Dekarta i Paskala.
No Country for Old Men (film)
Kritike
David Stratton i Margaret Pomeranz su dali filmu pet zvjezdica. Stratton je napisao "ovaj veličanstveni film predstavlja najbolje djelo braće Coen koje su snimili poslije Fargoa. Kao i taj filmski klasik, i ovo je hladnokrvni triler s crnohumornim odmakom" te da ga " ni Hitchcock ne bi bolje snimio." Pomeranz je napisala "odjekuje u meni. Ima takav osjećaj za mjesto i jezik."
Richard Corliss iz Timea proglasio je film jednim od deset najboljih 2007., stavivši ga na prvo mjesto. Posebno je hvalio Javiera Bardema u ulozi Chigurha nazvavši ga "hipnotizirajućim" i "izvanrednim". Drugi kritičar Timea, Richard Schickel, uvrstio je film na 2. mjesto najboljih filmova godine rekavši kako je film braću Coen vratio na "njihov najbolji emocionalni teritorij Fargoa i Millerova raskrižja, mjesto na kojem koegzistiraju nevinost i neposredno nasilje. Ne znate hoćete li se smijati ili plakati, ali ne možete skrenuti pogled s rezultirajućeg kaosa."
Gottfried Leibniz
Rad
1674. godine je počeo da radi na infinitezimalnom računu, a najraniji podaci o upotrebi ovog računa nalaze se u njegovim beleškama iz 1675. Do 1677. je razradio koherentan sistem infinitezimalnog računa, ali ga nije objavio sve do 1684. godine. Lajbnicova najznačajnija matematička otkrića su objavljena između 1682. i 1692, uglavnom u časopisu Acta Eruditorum, koji su on i Oto Menke osnovali 1682. godine. Ovaj časopis je imao značajnu ulogu u unapređenju Lajbnicove reputacije matematičara i naučnika, što je doprinelo da bude cenjen i u diplomatiji, istoriji, teologiji i filozofiji.
Godine 1711. Džon Kil je pišući za časopis Kraljevskog društva i uz Njutnovu podršku optužio Lajbnica za plagiranje Njutnovog infinitezimalnog računa, što je dovelo do javne rasprave o tome ko je prvi otkrio infinitezimalni račun. Tek su istoričari matematike od 1900. godine pa nadalje istakli značajne razlike između Lajbnicove i Njutnove verzije infinitezimalnog računa i time dokazali da Lajbnic nije plagirao Njutna.
No Country for Old Men (film)
Top deset ljestvice
Film se pojavio na mnogim top deset ljestvicama kritičara (354), više nego bilo koji drugi film iz 2007., a 90 puta je završio na prvom mjestu, više nego bilo koji drugi. Ovo su neke od poznatijih ljestvica kritičara: