cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Opsada Sarajeva
Posljedice
Gađanje grada je koštalo mnogo ljudskih života. Prilikom pojedinih gađanja ubijene su desetine i ranjene stotine ljudi. Jedan strašan primjer za to je pokolj na otvorenoj tržnici "Markale", gdje su u veljači 1994. godine granate ispaljene sa srpskih položaja na Špicastoj stijeni pogodile masu ljudi i uzeli život 66 Sarajlija. Kao odgovor na ta gađanja UN su srpskim snagama diktirale jedan ultimatum prijeteći da će ih bombardirati, ukoliko ne pristanu na povlačenje svojih težih oružja do jedne određene točke. Pristali su pred krajem ultimatuma i od onog trenutka gađanje Sarajeva se postepeno smanjilo, što se može smatrati kao početak puta ka završavanju rata. Nestašica hrane dovela je drastičnih načina na koji su građani preživljavali: primjerice, ljudi su lovili i jeli golubove. 12. listopada 1994., UNHCR je objavio da je međunarodni zračni humanitarni konvoj ušao u 467. dan, čime je blokada Sarajeva nadmašila blokadu Berlina, gdje je zračni humanitarni konvoj trajao 462 dana, od lipnja 1948. do rujna 1949. Do tada, UN je objavio da je bilo 7.272 letova koji su donijeli ukupno 81.948 tona hrane i druge humanitarne pomoći Sarajevu.
Karadžić je izjavio da VRS nije imala nikakve veze s Markalama nego da su "Bošnjaci gađali svoje vlastite ljude kako bi inicirali djelovanje NATO-a". Također je tvrdio da su "Bošnjaci pretvorili škole i bolnice u vojne instalacije te su stoga one bile legitimne mete."
Žrtve i štete
desno|mini|250px|Groblje u Sarajevu
Tijekom opsade umrlo je oko 14.000 ljudi, od čega 5.604 civila (među njima 643 djece ) a bilo je oko 56.000 djelomično i teško ranjenih. 4/5 svih žrtava dogodilo se 1992. i 1993. godine. Od 5.604 mrtvih civila, 3.899 su Bošnjaci (70 %), 1.133 Srbi (20 %), 439 Hrvati (8 %) te 133 ostali.
Broj stanovnika se nakon rata smanjio sa 520.000 na 349.000, a kasnije se broj povećao za 89.000 ljudi, raseljenih Bošnjaka iz istočne Bosne. Etničke podjele, koje je SDS zastupao, postale su trajne tako da je stanovništvo Sarajeva promijenjeno: Robert Donia procjenjuje da su nakon rata Bošnjaci činili 89 % stanovništva: njihov udio povećao se od 1991. do 1998. sa 252.000 na 304.000 pripadnika, dok se broj Srba smanjio sa 157.000 na 18.000. Broj Hrvata spao je sa 35.000 na 21.000 pripadnika.
Tijekom opsade, broj samoubojstava u Sarajevu je dramatično porastao, broj pobačaja se udvostručio a broj rođene djece smanjio za 50 %. Od 65.000 do 80.000 djece u gradu, najmanje 40 % je doživjelo da snajperi izravno pucaju na njih.
Neke od granatiranih i oštećenih objekata su: bolnica Koševo, vojna bolnica, bolnica Jezero, zgrade Oslobođenje, zgrade radija i televizije, poštanski ured, televizijski toranj, tramvaji, hotel Bristol, hotel Europa, sveučilišne zgrade, tržnica, židovska i ostala groblja u gradu, olimpijske lokacije, glavna knjižnica, Islamska teološka škola, džamije, Olimpijski muzej, zgrada Velepekara, nacionalni muzej, tvornica čokolade, narodna banka, veterinarski fakultet, zgrada Elektroprivreda, predsjednička zgrada, parlament, sarajevska sudnica, sjedište UNPROFOR-a i drugi.
Prema procjenama, na Sarajevo je ispaljeno 64.490 granata i projektila u prve dvije godine opsade ili otprilike 329 dnevno. Najviše je bilo 22. srpnja 1993., kada je ispaljeno 3.777 projektila na grad. Sveukupno, procjenjuje se da je između 480.000 i 500.000 projektila ispaljeno na grad.
Suđenja MKSJ-a
desno|mini|150px|Bivši predsjednik RS-a, Radovan Karadžić, osuđen je, između ostalog, i za za opsadu Sarajeva Međunarodni sud za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije (MKSJ) je optužio nekoliko zapovjednika za ratne zločine tijekom opsade. 2003. donio je prvu presudu za opsadu Sarajeva.
Komemoracije
desno|mini|150px|U znak sjećanja na žrtve opsade, 2012. u Sarajevu je postavljeno 11 tisuća crvenih stolica 5. travnja 2012., na 20. godišnjicu početka opsade grada, postavljen je 11.541 crveni stolac na glavnoj cesti, ukupne dužine od 800 metara, u znak sjećanja na poginule žrtve grada. Projekt je nazvan 'Sarajevska crvena linija'. Žene u crnom su istog datuma na Trgu Republike u u Beogradu organizirale komemoraciju za žrtve opsade.
Iste godine otvoren je "Muzej opsade" pod nazivom "Umijeće življenja 1992.-1996."
CC Zagreb
Curling club Zagreb je curling klub iz grada Zagreba.
Utemeljen je 2002. godine. Sjedište je na adresi Vučetićev prilaz 3.
Na prvom PH u curlingu 2006. godine osvojili su prvo mjesto, postavši prvi povijesni prvaci Hrvatske, tri godine nakon što je u Hrvatskoj prvi izglačani kamen bačen na led.
Prvaci su nastupili u postavi: Alen Čadež, Dalibor Golec, Dražen Ćutić, Davor Palčec i Ognjen Golubić.
Na drugom PH u curlingu održanom 2007. godine obranili su naslov prvaka.
Hadrijan
Rođen je u hispanskom gradu Sevilji, u porodici koja je poreklo vodila iz italske pokrajine Picenuma, i bio u dalekom srodstvu s Trajanom, jer je bio unuk sestre Trajanovog oca. Trajan nikada nije zvanično odredio svoga naslednika, ali je njegova udovica Plotina tvrdila da je na samrti Hadrijana proglasio za naslednika i svoga posinka.
Za razliku od Trajana, Hadrijan je bio protivnik teritorijalne ekspanzije. Pošto je i sam 117. godine bio na istoku, odmah se odrekao tamošnjih Trajanovih osvajanja i čak razmišljao i o napuštanju Dakije. Štaviše, četiri vojna zapovednika, koji su znatno doprineli Trajanovim vojnim uspesima, bili su uhapšeni i pogubljeni pod optužbom za zaveru, premda je Hadrijan kasnije tvrdio da su oni bili pogubljeni po naređenju senata, a protiv njegove volje. Do jedinog ozbiljnog ratnog sukoba tokom njegove uglavnom mirne vlade došlo je u Judeji, gde je Bar Kohba (= "Sin zvezde") predvodio ustanak Judejaca (132―135) zbog Hadrijanove odluke da se na mestu Jerusalima podigne rimska kolonija Aelia Capitolina; tamo gde je nekad bio Jerusalimski hram trebalo je da se podigne hram Jupitera Kapitolskog, pod čijim je imenom trebalo da se održava kult samog Hadrijana. Ustanci su se borili snažno, ali bezuspešno.
NGC 875
NGC 875 je galaksija u zviježđu Kit.
Hadrijan
Umesto vojne ekspanzije Hadrijan je težio definisanim granicama koje se u slučaju potrebe mogu braniti, iza kojih bi se nalazila zavisna kraljevstva, gde je to moguće. Same granice, ukoliko se nije radilo o prirodnim preprekama, bile su snažno utvrđene: u Britaniji je izgrađen tzv. Hadrijanov zid s jednog na drugi kraj ostrva; Germanija i Retija zaštićene su limesom koji se protezao između Majnca na Rajni i Regensburga na Dunavu. Unutar granica vojska je držana u pripravnosti i bila sastavljena uglavnom od lokalnog stanovništva koje se primalo u legije i u pomoćne trupe (tako da je postpeno napušten Vespazijanov sistem po kome su vojnici u pomoćnim trupama služili daleko od svog zavičaja). Pored toga, nastavljena je tendencija stapanja pomoćnih trupa i legija; čak su i razlike među oficirima postale manje, pošto su sada vitezovi ponekad zamenjivali senatore na visokim položajima. Da bi ovu, u osnovi stajaću, vojsku držao u stalnoj pripravnosti (što nije bio lak zadatak), Hadrijan je često preduzimao lične inspekcije, te je oko polovine svoje vladavine proveo u provincijama (121―125, 128―134).
Važnu je Hadrijanovu meru predstavljalo i izdavanje tzv. Večitog edikta (Edictum perpetuum): po Hadrijanovom nalogu istaknuti pravnik Salvije Julijan revidirao je pretorske edikte, načinio izbor i sistematisao ono što je sačuvalo značaj za to vreme. Kodifikacija je završena izdavanjem "Večitog edikta", u kome su združeni edikti gradskog pretora i pretora peregrina; na kraju je donesen edikt kurulnih edila. Prvi deo bavio se sudskim postupkom pred magistratom, drugi pravnim formulama i građanskim parnicama, dok je treći deo sadržavao propise o sudskim rešenjima i njihovom izvršavanju. U pravnoj je sferi značajna i Hadrijanova odluka da suđenja po građanskim parnicama u Italiji poveri četvorici konzulara. To je položaj Italije učinilo veoma sličnim položaju provincija; Hadrijanova namera, međutim, nije bila da umanji status Italije, već da sve delove carstva učini podjednako važnim. Za jedan deo carstva bio je posebno zainteresovan: mnogo je vremena proveo u Grčkoj, gde je dao da se posbno raskošnu ukrasi grad Atina. Ovaj car je ustanovio i zvanje pravobranioca (advocatus fisci), carskog službenika koji je zastupao pravne interese carstva u sudskim sporovima.
Hadrijan je održavao dobre odnose sa senatom, koji mu, međutim, nikada nije u potpunosti verovao. Njegova je spoljna politika izgledala neherojska, njegov kosmopolitizam nerimski, a njegove reforme smatrane su mešanjem u tradicionalne nadležnosti senata. Pored toga, tokom poslednje dve godine svoje vladavine ponekad se ponašao ćudljivo i tiranski. Kao i Avgust, nije imao sopstvenog sina, pa je grčevito tragao za naslednikom. Nakon što je pogubio svog jedinog muškog rođaka, usvojio je 136. godine Lucija Cejonija Komoda, koji je uzeo ime Lucije Elije Cezar. On je, međutim, uskoro umro, pa je Hadrijan 138. godine izabrao bogatog senatora bez dece, Tita Aurelija Antonina, kome je bila 51 godina. Ali, očigledno u nameri da zasnuje dinastiju, naredio je Antoninu da i sam odmah usvoji dva mladića, 17-godišnjeg Marka Aurelija, nećaka Antoninove žene, i Lucija Vera, sina Elija Cezara. Kada je Hadrijan uskoro potom umro, senat je odbio da ga deifikuje. Da bi to postigao, Antonin je morao uložiti znatne napore. Prema nekima, upravo je zbog te odanosti prema poočimu Antonin dobio nadimak Pije (Pius = Pobožni).
Adjudin
Adjudin je organsko jedinjenje, koje sadrži 15 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 335,188 Da.
Lebel-sur-Quévillon (Quebec)
Lebel-sur-Quévillon je grad u Kanadi u pokrajini Quebec. Prema rezultatima popisa 2011. u gradu je živelo 2.159 stanovnika.
Stanovništvo
Prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. u gradu je živelo 2.159 stanovnika, što je za -20,9 % više u odnosu na popis iz 2006. kada je registrovano 2.729 žitelja.
Rapa Nui kalendar
Posvedočenje
William J. Thomson, blagajnik na brodu USS Mohican, je u decembru/prosincu 1886. proveo 12 dana (od 19. do 30.) na Uskršnjem ostrvu. Među podacima koje je Tomson prikupio, bila su imena noći lunarnog meseca i meseci godine:
Meseci
Tomson je ovako zabeležio mesece:
!Rapanuansko ime !! Značenje !! Zapadni ekvivalent, 1886-1887
Dani
Kalendarski mesec je podeljen na dve polovine, počevši od mladog i punog Meseca. Tomson je ovako zabeležio kalendar u vreme njegove posete ostrvu. Mladi mesec je bio 25. novembra/studenog i opet u noći 24/25. decembra/prosinca; Tomson je zabeležio da je srp mladine prvi put bio vidljiv 26. novembra/studenog.
!Rapanui ime !! Značenje !! Zapadni ekvivalent, 1886 ! Omotohi ! pun Mesec ! 10. decembar ! Oata ! mladi Mesec ! 24. decembar
Tri izvora koja imamo, slažu se međusobno, izuzev u slučaju dva interkalirana dana (masnim slovima) i noći mladog Meseca kod Englerta, koji je izgleda pomešan sa jednim od ovih. Počevši od (o)ata-e, noći mladog Meseca, dani su:
Kokore-e su neimenovane (mada numerisane) noći; tahi, rua, toru, haa, rima, ono su brojevi od 1 do 6. Reč kokore je kognata sa havajskim ‘a‘ole - "ne" i tahićanskim ‘aore - "nema"; ovde to može značiti "bez [imena], bezimen".
Analiza
Međutim, Guy je izračunao datume mladog Meseca za godine 1885-87 i pokazao da se Tomsonov popis slaže sa Mesečevim menama 1886. Zaključio je da su stari Rapanuanci koristili lunisolarni kalendar sa kotuti-jem, prestupnim mesecom, te da se Tomson zadesio na Uskršnjem ostrvu u godini sa prestupnim mesecom.
Dani hotu i hiro su izgleda bili interkalarni. Kalendarskom mesecu od 28 dana je potreban jedan ili dva interkalarna dana kako bi bio u fazi sa lunarnim mesecom, koji traje oko 29,5 dana. Jedna od rongorongo tablica možda opisuje pravilo kada umetati ovakve dane.
Valle Crucis, North Carolina
Vaje Krusis je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Severna Karolina.
Bogota, New Jersey
Bogata je grad u američkoj saveznoj državi Nju Džerzi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 8.187, što je 62 (-0,8 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Beratzhausen
Berachauzen je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 41 opštinskog središta okruga Regensburg. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 5.617 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9375118.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Regensburg Berachauzen se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Regensburg. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 467 metara. Površina opštine iznosi 72,5 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 5.617 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 77 stanovnika/km².
Sportski hokej klub Concordia
Športski hokej klub Concordia je hokejski klub iz Zagreba.
Klupsko sjedište je na adresi Kranjčevićeva 4a, Zagreb.
Povijest
Klub je odigrao 1908. godine prvi javni organizirani nastup hokejaša na travi u Hrvatskoj i u širem susjedstvu. Igrali su protiv momčadi Šišmiša u Samoboru. 1911. su godine prva i druga momčad Concordije odigrali prvu javnu utakmicu hokeja na travi u Zagrebu.
1952. je godine klub obnovio rad.
1972. igrali su u Kupu europskih prvaka.
Klupski uspjesi
Klub je bio uspješan u mladim kategorijama, kako na otvorenom, tako i u dvoranskom prvenstvu.
Lavaltrie (Quebec)
Lavaltrie je grad u Kanadi u pokrajini Quebec. Prema rezultatima popisa 2011. u gradu je živelo 13.267 stanovnika.
Stanovništvo
Prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. u gradu je živelo 13.267 stanovnika, što je za 9,5 % više u odnosu na popis iz 2006. kada je registrovano 12.120 žitelja.
Hrvatski akademski šahovski klub Mladost
Član društva Hrvatski akademski športski klubovi Mladost.
Muška ekipa bila je prvak Jugoslavije 1957., 1958., 1982., osvajač Kupa Jugoslavije 1964., 1971., 1974., 1978., 1981. i 1983. godine. Prvak Hrvatske 1948., 1962., 1993. i 1994. godine. Osvajač kupa 1992. 1994. 2007. 2010. 2011. 2012. i 2013.
Ženska ekipa osvojila je Kup Jugoslavije 1991. godine, a Kup Hrvatske 1959., 1963., 1964., 1969., 1974., 1981., 1983., 1986., 1989., 1991., 1992. i 1994. godine.
Kadetska ekipa bila je prvak Hrvatske 1972., 1973. i 1997. godine.
Chevagny-sur-Guye
Šavenji sir Gij je naselje i opština u istočnom delu centralne Francuske u regionu Burgonja, u departmanu Saona i Loara koja pripada prefekturi Šarol.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 71 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 11 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,29 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 250 metara (maksimalnoj 470 m, a minimalnoj 237 m).
Stjepan Hosu
Stjepan Hosu (30.7. 1913. – 1.4. 1985.) je bio hrvatski klasični filolog, prevoditelj i pedagog.
Rodio se u Andrijaševcima 30. srpnja 1913. Pučku školu završio je u rodnom mjestu, otišao u franjevačku gimnaziju u Travnik, vratio se kući, te pohađao gimnaziju u Vinkovcima krajem 20-ih, a završio u Zagrebu 1933. Studij klasične filologije završio je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu 1937. Službovao je u Prosvjetnom zavodu u Zagrebu, na gimnaziji u Sušaku (Rijeka), bio asistent na Filozofskom fakultetu, od 1945. do 1976. na Srednjoj vjerskoj školi u Zagrebu, pa do 1980. u Hrvatskom književnom društvu sv. Ćirila i Metoda (sv. Jeronima). Od pojave Glasa koncila 1963. do umirovljenja bio je njegov lektor.
Uz nastavnički i lektorski rad S. Hosu bavio se prevođenjem s grčkog, latinskog, njemačkog, francuskog i engleskog. Prva prevedena knjiga – Gustav Schwab: Najljepše priče klasične starine (Die schönsten Sagen des klassischen Altertums) – izašla mu je u izdanju zagrebačke »Mladosti« 1952. Skraćena i znatno prerađena izašla je knjiga još tri puta kod istog izdavača (1961, 1965, 1974), a puno izdanje, revidirano, jezično dotjerano i bogato ilustrirano pojavilo se 1985 (Zagreb: Grafički zavod Hrvatske). Hosu nije Schwaba tek preveo, nego je, slijedeći autorovu metodu, pronašao gotovo svaku rečenicu Schwabovog teksta u originalima klasičnih autora, usporedio ju i ispravio Schwaba ili njegove izdavače, ako je utvrdio da se radi o očitoj pogrešci ili zabuni. Ovo standardno izdanje doživjelo je niz ponovnih objava (Zagreb: GZH, 1987, 1989; DiVič, 2000; Mostar: Grafex, 2002; Zagreb: Globus media, 2004-2005; Niš: Niški kulturni centar, 2004).
Drugo prevedeno djelo bilo je također s područja antike – Gaj Svetonije Trankvil: Dvanaest rimskih careva (De vita Caesarum, Zagreb: IBI, 1956; drugo izdanje: Zagreb: Naprijed, 1978). Zatim je došao na red čitav niz prijevoda vjerskih klasika i popularne, mahom vjerske, literature:
Za najrasprostranjeniju hrvatsku Bibliju u izdanju »Stvarnosti« (1968.) preveo je Prvu i Drugu knjigu o Samuelu, i s Josipom Tabakom obavio sveukupnu lekturu prijevoda.
Za drugi svezak zbirke Povijesti svjetske književnosti (izdanje »Liber-Mladost«) napisao je poglavlje o srednjovjekovnoj latinskoj književnosti (Zagreb, 1977), a u zbirci Hermanna Dielsa Predsokratovci (Die Fragmente der Vorsokratiker, Zagreb: Naprijed, 1983) preveo je s grčkoga fragmente Filolaja, Arhite, Anaksagore i tridesetak manjih filozofa. Prevodio je i manje odlomke grčkih i latinskih autora za neka izdanja »Školske Knjige« u Zagrebu.
Umro je u Zagrebu 1. travnja 1985.
Župa sv. Mihaela Gračani
Župa sv. Mihaela Zagreb-Gračani je rimokatolička župa u sastavu Zagrebačke nadbiskupije. Nalazi se u naselju Gračani u sjevernom dijelu Zagreba.
Položaj i povijest
Župa obuhvaća veći dio naselja Gračani, na padinama Medvednice. Ulica Isce u središnjem dijelu Gračana, spominje se 1201. u povelji kralja Emerika pa se pretpostavlja da je već tada tamo postojalo naselje. Međutim, nije moguće sa sigurnošću utvrditi kad je izgrađena kapela sv. Mihalja, današnja župna crkva sv. Mihaela. Legenda govori o grofu Prosenku koji je u blizini Gračana imao dvorac, a dao je izgraditi zavjetnu kapelu protiv kuge koja je u 17. stoljeću harala tim područjem. Najstariji zapis o crkvi datira iz 1622. godine, ali u crkvi postoje predmeti koji su starijeg datuma, pa se može pretpostaviti da je i sama crkva starija. Crkva je u nekoliko navrata preuređivana ili nadograđivana, ali je zadržala prvotni oblik. Današnji toranj izgrađen je 1750. godine.
Područje župe pripadalo je kroz povijest drugim zagrebačkim župama. Do 1776. Gračani su bili dio župe sv. Marije na Dolcu, nakon toga, do 1812. dio župe Šestine. Od 1812. uspostavom župe u Remetama gračanska kapela postaje filijalna crkva. Odlukom nadbiskupa Stepinca dio Gračana 1942. pripada župi na Ksaveru, a dio ostaje u sklopu župe Remete. 1983. godine dekretom nadbiskupa [Kuharić|Kuharića]] Gračani dobivaju samostalnu župu. Župom otada upravljaju franjevci franjevačke provincije trećoredaca glagoljaša.
S obzirom na sve veći rast stanovništva, u planu je izgradnja nove, veće crkve. U naselju Gračani postoji i župa sv. Petra i Pavla u ulici Bešići. Ove dvije župe, zajedno s remetskom župom kojoj su godinama pripadale, svake godine u srpnju zajedno organiziraju zavjetno hodočašće na Mariju Bistricu. Zavjetno hodočašće pokrenutno je 1891. protiv peronospore koja je poharala prigorske vinograde.
Župa sv. Mihaela u svbinju organizira i Dane sjećanja na partizanske zločine počinjene na području Gračana.
Župno proštenje Miholje slavi se svake godine 29. rujna.
Izvori
Novosel, Domagoj: Gračanska kronika (Zagreb 2008.) Zagrebačka nadbiskupija - Župa Gračani
Agostini, Padova
Agostini je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 27 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 15 m.
HARK Mladost
Hrvatski akademski rugby klub Mladost je ragbijski klub iz Zagreba, dio Hrvatskog akademskog sportskog društva Mladosti.
Klub je osnovan 17. siječnja 1954. Na osnivačkoj skupštini u velikoj dvorani Tehničkog fakulteta u Zagrebu. Ovaj se datum smatra formalnim početkom ragbija u Hrvatskoj.
Sve je počelo 1953. kada je među dijelom atletičara i veslača Mladosti začeta ideja o igranju ragbija,sportskoj igri o kojoj se znalo samo iz priča onih koji su u to vrijeme putovali u Veliku Britaniju ili Francusku.
Prvi učitelj i trener bio je Nikola Nick Kopajtić koji je po povratku u Zagreb iz Kanade svoja znanja o ragbiju prenosio dečkima sa Save. U to vrijeme igrale su se samo prijateljske utakmice jer službenog natjecanja nije bilo.
Značajan datum u povijesti kluba je svakako 29.11.1954. kada je na Maksimirskom stadionu u Zagrebu pred više od 10.000 gledatelja Mladost igrala svoju prvu međunarodnu utakmica.Igralo se protiv selekcije Britanskih okupacijskih snaga u Austriji ( BTA.Rezultat je bio 14:11 za goste iz Velike Britanije zemlje  gdje je nastao ragbi.
Za Mladost su igrali:Branko Štimac,Vladimir Krišković,Mihovil Rađa,Slavko Mrkoci,Đeki Srbljenović,Branko Štimac,Ivica Pajer,Žiga Marinkov,Rajko Miler,Boris Banašin,Vili Franjković,Boris Korenčić,Živko Skroza,Branko Arsić,Vlado Veverec
1957. organizirano je prvo prvenstvo Jugoslavije koje je osvojila momčad Jedinstva iz Pančeva, a Mladost je bila drugoplasirana.Zanimljivost je da je Ragbi klub Jedinstvo osnovan isti dan kada i Hrvatski akademski rugby klub Mladost. Već slijedeće godine 1958. Mladost osvaja titulu prvaka države,a viceprvaci su bili još 1960,1962,1963,1965,1972 U Kup natjecanju su seniori Mladost igrali dese puta u finalu, a Kup su osvojili 1959,1961,1962,1967.
Od 1978.godine zaštitni znak je krtica koja u jednoj "ruci" drži ragbi loptu,a druga je u zraku s prtima u slovu "V".
Mladost je temelj i povijest ragbija u Hrvatskoj ali i u susjednim zemljama.Igrači Mladosti potakli su osnivanje ili su osnovali:RK"Nada" Split (M.Rađa,RK"Lokomotiva" (Ž.Skroza),RK"Zagreb"(R.Bartolić),RK"Ploče"(I.Batinović),RK"Čelik" Zenica-BiH(S.Kapetanović)RK"Ljubljana"-Slovenija(S.Tartaglia),ARK"Zrinski"Zagreb(Z.Sumajstorčić),RK"Zadar"(M.Zubak)
Klupsko sjedište je u Teslinoj 10/III, u Zagrebu.
Klupski uspjesi
Juniori (U18)
Vanjske poveznice
http://www.mladost-rugby.hr/ Klupske stranice
Berching
Berhing je grad u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 19 opštinskih središta okruga Nojmarkt (Gornji Palatinat). Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 8.617 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9373112.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Nojmarkt (Gornji Palatinat) Berhing se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Nojmarkt (Gornji Palatinat). Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 385 metara. Površina opštine iznosi 131,2 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 8.617 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 66 stanovnika/km².
Manava
Manava (cca. 750. pne.-690. pne.) je jedan od autora drevnog indijskog geometrijskog teksta Sulba Sutras.
Manavina Sulbasutra nije ni najstarija (najraniju je napisao Baudhayana) niti jedna od najvažnijih. U njoj su dane detaljne instrukcije za izgradnju oltara, pa se stoga vjeruje da je Manava bio i svećenik i talentiran obrtnik.
HAHK Mladost
Hrvatski akademski hokejski klub Mladost je hokejaški klub iz Zagreba, dio Hrvatskog akademskog športskog društva Mladosti.
Klupsko sjedište je na adresi Teslina 10, Zagreb.
Hokej na travi
Osvajači kupa Hrvatske 2005., 2007., 2010.
Nastupi u europskim kupovima
(nepotpun popis)
Klupsko EP 2007.
"Mladost" je igrala u "C" razredu eur. klupskog prvenstva, u skupini "B". Turnir je trajao od 24. do 26. svibnja, a igrao se u San Vitu Romanu u Italiji. Ishodi su bili idući:
U doigravanju za plasman u viši razred, izgubili su od domaćeg predstavnika, rimske "Rome" sa 1:4. 27. svibnja
Antonin Pije
thumb|desno|250px|Bista Antonina Pija
Antonin Pije, punim imenom na rođenju Tit Aurelije Antonin (lat. Titus Aurelius Antoninus), a nakon usinovljenja Tit Aurelije Fulvo Bojonije Arije Antonin (lat. Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus), nakon stupanja na presto nazvan Pije (lat. Pius = "Pobožni"), rođen 86. god. n. e., stupio na presto 138. godine, umro 161. godine, bio je rimski car, naslednik i posinak Hadrijanov, pripadnik antoninske dinastije i četvrti u nizu "petorice dobrih careva".
Antonin Pije otelotvoruje Rimsko carstvo na njegovom kosmopolitskom vrhuncu. On sam bio je galskog porekla, a njegova žena hispanskog. Za većinu ljudi njegova je vladavina bila prosperitetna i carstvo pod njim zalužuje pohvale koje mu je uputio savremeni pisac Elije Aristid. Za razliku od Hadrijana, Antonin je malo putovao; on je ostao u Italiji, gde je 148. godine proslavio 900. godinu od osnivanja Rima. Princeps i senat bili su u izvanredno dobrim odnosima, a reči tranquillitas (= "mir") i concordia (= "sloga"), kovane na Antoninovom novcu, nisu bile samo prazne parole. Na drugim artefaktima iz doba njegove vladavine s pravom stoji izraz felicitas temporum (= "doba sreće"). Ipak, ustanci i neredi u mnogim pograničnim oblastima (Britanija, Dakija, Mauretanija, Egipat, Palestina itd.) predstavljali su opasne simptome, iako su carstvu kao celini oni izgledali kao udaljeni incidenti, kako kaže Elije Aristid. Antonin je mudro proširio Hadrijanove granice u Dakiji, u rajnskoj oblasti i u Britaniji (gde je severno od Hadrijanovog zida podignut nov bedem, koji je branio rimsku granicu od novih upada). Na istoku, Antonin je diplomatskim putem sprečio upad Parćana u Siriju. U crnomorskoj oblasti pružio je podršku gradu Olbiji i pobedio Alane.
NGC 876
NGC 876 je galaksija u zviježđu Ovan.
Mitra
200px|right|thumb|Mitra ubija bika, freska iz grada Marino, Italija.
Mitra (protoindoiranski: mitrás) je persijsko božanstvo svetlosti, ispoljeno u biku i često spareno sa Anahitom, božanstvom voda koje je stari mazdaizam dovodio u vezu s rekom Oksus, koje je kasnije arijanizovano.
Mitra štiti ljudski rod i posreduje između boga i ljudi.
Mit o Mitri
Mitra je se prema mitu rodio iz stene, »kao što nebeska svetolost izvire iz ogromnog kamenog svoda koji natkriljuje Zemlju«. Odmah po rođenju pastiri su mu ukazivali počasti. Pored njega su dadofori (bakljonoše), Kauter i Kautopates.
Po jednom tumačenju Ahura Mazda je obljubio sopstvenu majku i tako je začet Mitra, koji se po rođenju hranio smokvama i stavio frigijsku kapu, a u ruke uzeo nož, luk i strelu.
Prvi njegov podvig bio je borba sa Suncem u kojoj Mitra pobeđuje. Druga borba bila je sa divljim bikom, koga je savladao i odneo ga u pećinu, ali je životinja pobegla. Sunce mu je po gavranu poručilo da ga ponovo uhvati. Mitra je to uspeo i iz tela mrtvog bika nikle su biljke, iz kostiju - žito, a iz krvi - vinova loza.
Zli duh je poslao zmiju da popije krv i škorpiona da otruje božansko seme. Ali su ovi pokušaji osujećeni.
Istovremeno nastaju prvi ljudi. Ariman šalje sušu, ali Mitra pogodivši stenu strelom, stvara izvor.
Hokejaško koturaški klub Mladost-Snoopy
Klupsko sjedište je na adresi Praška 2, Zagreb.
Mitra
Mit o Mitri
U mitu o Mitri pominje se i veliki potop, tokom koga izabrani čovek gradi lađu i spasava se od nesreće. Takođe se pominje i velika vatra, ali ni ona nije uništila ljude.
Mitraistička religija
Mitraistička religija je zasnovana na dualističkom učenju mazdaizma o stalnoj borbi dobra (Ahura Mazda) i zla (Ariman).
Istovremeno, Ahura Mazda biće iznad njega samo u zoroastrizmu i u kraljevskoj religiji Ahemenida, u kojoj će veliki persijski Bog tek uzgred priznavati nadmoć sunčanoga Boga, čas oduhovljenog u Vohu Manahu, da bi bio prisajedinjen sinkretizmu Maga (U helenizmu poistovećenog sa Apolonom).
Zaratustra je bio prvi koji je sa gnušanjem odbacio surovost i beskorisnost prinošenja ovih žrtvi, koje su bile dostojne jedino primitivnim plemenima.
Ova žrtva-paljenica praćena je htonskim običajima u Persiji i u Indiji, sa Nandijem, bogom-bikom, ili sa Dionisom, njegovim vidom na zapadu, bogom opojnih pića, plesačem na saturnalijama i bahanalijama.
U doba Zaratustre mitsko-ratničke muške zajednice, okupljene pod znakom Mitre, proširile su svoje surove postupke širom celog indo-iranskog sveta. Ova bratstva mladih ratnika nazvanih »kurjaci« mešala su orgijastičke obrede s krvavim žrtvama pod znamenjem zmaja ili vuka. Karakteristične su njihove zastave, kacige i odeća crne boje,
Ove ratoborne običaje persijski feudalni poredak će iskoristiti i usmeriti da bi poslužili pod vidom disciplinovane borbenosti u ahemenidskoj vojsci. U Zaratustrino doba, te bande su bile solidarne sa karapanima (vračima) i kavijima (vladarčićima) koje je on podjednako osuđivao. Ovo doba visokog persijskog feudalnog sistema poprima vid sveopšte anarhije, u kojoj su se utvrđene oaze u dolinama i tvrđave po planinama morale braniti i od pljačkaških upada nomadskih konjanika i od pustošenja fanatičnih bandi.
Posle arijevskih rodova koji su prihvatili sedelački način života na rubovima istočne Persije i azijskih stepa, sakijska plemena ustalila su se u oazama koje su stvorili njihovi prethodnici i baveći se zemljoradnjom i zanatstvom, integrisala se u persijsko društvo.
Druga su nastavila s nomadskim životom u kraju koji je u Avesti označen nazivom Turan, a protezao se od Aralskog mora i reke Jaksart do Altajskih planina na granici sa Mongoliju, i u kojem će u VI. veku p. n e. nastaje civilizacija - Saki i Masageti.
Havaji
Havaji (, havajski Hawaiʻi) su postali 50 savezna država SAD-a 1959 godine. Nalazi se na severnom Tihom okeanu.
Hawaii je 50. savezna država u SAD-u. Sam geografsko-politički položaj Havaja omogućuje izuzetno pogodnu klimu, razvoj turizma, ne samo eksploataciju mora za turističke potrebe, već je ostrvo bogato prirodnim staništima endemičnih vrsta, rudama, šumama, i ako se može reći ostrvo obiluje vulkanima. Zbog svega ovoga Havaji su steciste ogromnog broja turista, vulkanologa i odavno je postalo kult kao svetsko odmaralište. Godišnje Havajčani ubiraju više stotina milijardi dolara „prodajući“ more, sunce, palme i svoju pogodnu klimu. Takođe zbog enormnog razvoja Havajske privrede Havajčani su zanemarili obrađivanje jedne trećine celokupnog Havajskog ostrva tako da se u prodavnicama mogu kupiti isključivo proizvodi američkog porekla. To pomalo deluje zavisnički ali ipak Havaji ostaju zapisani u svim analima po najbrojnijim turističkim posetama na svetu i fantastičnim sumama obrtanja novca.
Na Havaje nisu ostali ravnodušni ni veliki naftni, filmski i industrijski magnati, pa se nedaleko od Havajske obale nalaze velike naftne platforme, a na već veoma spominjanoj plaži Vaikiki su snimljena mnoga oskarovska dela. U unutrašnjosti ostrva se potražuju zlato i dijamanti.
Hackneyville, Alabama
Hackneyville je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 347 stanovnika.
Daytona Beach, Florida
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 61.005 stanovnika, što je 3.107 (4,8%) stanovnika manje nego 2000. godine.
Havaji
Geografija
Obala je jako razuđena i sastoji se iz mnogobrojnih zaliva, laguna i malih sporednih ostrva.
Vulkani
Ono zbog čega je ostrvo interesantno, sem mora i talasa, su većinom vulkani. Neki od njih vrlo često izazovu velike selidbe stanovništva.
Vodopadi
Vodopadi su reljefni ukras ostrva i neki od njih su ušli u Ginisovu knjigu rekorda zbog svoje visine. To je prirodna lepota po kojoj su Havaji manje poznati.
Uglavnom se većina nalazi u unutrašnjosti ostrva koja obiluje bujnom florom i faunom. Neke vrste su endemične i ne mogu se naći u botaničkim baštama.
Stanovništvo
Havaji su 2000. godine imali 1.211.537 stanovnika, od čega su čak 41.6% (503.868) azijskog porekla (Japanci 201.764; Filipinci 170.635; Kinezi 56.600; Korejci 23.637). Iste te godine na njima žive 113.539 Polinezijaca (uključujući 80.137 Havajčana), 22.003 Afro-Amerikanaca, 3.535 doseljenih Indijanaca sa Aljaske, 87.699 Hispanaca (Meksikanci, Portorikanci, Kubanci) i 212.229 strano-rođenih građana. Domaće stanovništvo očuvalo je svoj etnički i kulturni identitet, na čemu i danas pomno rade.
Kultura
Kultura je jako zanimljiva, većinu pažnje turistima uzimaju predmeti napravljeni od polumekog drveta zvanog -{Mya-Ma}-. To su uglavnom muzički instrumenti, različite posude, oruđe i oružje. Takođe čuven je trbušni ples koji se izvodi uz pratnju muzike izvedene -{Mya-Ma}- instrumentima. Za njega starije generacije Havajčana pričaju da je to ples koji održava zdravlje zbog pokretanja tela kojim se masira snažno trbušna duplja i samim tim obezbjeđuje savršeno, zdravlje. Na Havajima je mnogo veća primena alternativne medicine nego što se na zapadu koristi akupunktura ili bilo koji drugi oblik alternativnog lečenja, pa tako Havajčani upražnjavanjem havajske alternativne medicine. Čuvaju svoj jezik, kulturu i običaje, i doprinose očuvanju parenolikog Havajskog kulturnog života.
Turizam
Zbog razvijenog turizma stanovništvo se bavi isljučivo turizmom i ugostiteljstvom. Zanimljivo je da ne postoji bela kuga i da se stanovništvo stalno povećava. Havajčani imaju za jedan od svojih nacionalnih sportova zanimljivo, Sumo rvanje. Temperature su tokom godine konstantno visoke, s tim što je leti temperatura 32 celzijusa a zimi preko 40 celzijusa što ovo predivno ostrvo čini najpogodnijim za posećivanje zimi. Osrvo je tokom proteklih 100 godina nateralo, zbog svojih mnogobrojnih pogodnosti, invenstitore naručito iz Sjedinjenih država da ulože ogromne svote novca u njegov razvoj.
Havaji su takođe stalno poprište surferskih takmičenja, i u tu svrhu je namenjena čuvena Vaikiki plaža, jedna od najlepših plaža na svetu. Nastala je prirodnim putem ali je kasnije dograđivna zbog ogromne navale turista. Oko plaže izgrađeni su lanci hotela, Hilton, Hajat i drugi. Na njoj se odrzžavaju čuvena surf takmičenja i tokom cele godine turisti su u mogućnosti da gledaju bravure surf majstora.
Havajska obala je cenjena od strane surfera zbog visokih talasa koji ponekad dostižu i visinu od 8 metara ali to je i mač sa dve oštrice zato što talasi znaju da opustoše obalu, naročito udruženi sa čestim uraganima.
Moteksafin lutecijum
Moteksafin lutecijum je organsko jedinjenje, koje sadrži 50 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 1107,076 Da.
L'Épiphanie (Quebec)
L'Épiphanie je grad u Kanadi u pokrajini Quebec. Prema rezultatima popisa 2011. u gradu je živelo 5.353 stanovnika.
Stanovništvo
Prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. u gradu je živelo 5.353 stanovnika, što je za 16,2 % više u odnosu na popis iz 2006. kada je registrovano 4.606 žitelja.
Meliton Sardski
thumb|Zgrada gimnazije u [[Sardu.]] Meliton Sardski (? - cca. 180) bio je kršćanski vođa, pisac, apologet i biskup Sarda, koji se smatra jednim od najvećih autoriteta ranog kršćanstva. Sv. Jeronim navodi da je upravo on sastavio kršćanski kanon Starog zavjeta. Poznat je po tome što je apologiju kršćanstva poslao i samom rimskom caru Marku Aureliju. Slavi se 1. aprila.
Melitona su u njegovo vrijeme smatrali »prorokom«. O njegovom životu imamo veoma malo podataka, iako spada među glasovitije ličnosti staroga kršćanstva. On je po svoj prilici bio najjači predstavnik prvotne maloazijske kršćanske teologije, u njezinu najvećem rascvatu, prije nego što će je zasjeniti teologija i literatura koja će se razviti nakon osnutka katehetske škole u Aleksandriji. Melitonov je ugled bio značajan u kristološkim rasprama na Efeškom koncilu g. 431.
I Euzebije i Jeronim stavljaju na prvo mjesto među njegovim djelima Apologiju upravljenu caru Marku Aureliju. Polikrat nabraja Melitona među stupovima maloazijskog kršćanstva, među kojima su na prvom mjestu apostoli Filip i Ivan. Spominje ga kao već pokojnoga, i za njega kaže da je živio u celibatu (»eunuh«), da je sav živio u Duhu Svetom, da počiva u Sardu čekajući paruziju i uskrsnuće od mrtvih. Sigurno je da nije pripadao montanizmu, jer ga je montanist Tertulijan ubrojio među katolike. Sigurno je da je zastupao kvartodecimanizam, kao i sva tadašnja maloazijska Crkva. Od Euzebija u početku IV stoljeća saznajemo da je on bio biskup u Sardu, glavnom gradu Lidije.
Melitonova Apologija
Melitonova Apologija, upravljena caru Marku Aureliju, napisana je negdje između g. 169. i 176, jer je u to vrijeme on vladao bez suvladara. To je bio kratak spis, a sačuvao se samo u fragmentima koje donosi Euzebije i Uskršnja hronika.
Meliton izvješćuje cara o progonima »onih koji boga štuju« na temelju novih odredaba progoni u Aziji, da razni bestidni denuncijanti haraju i pljačkaju, noću i danju, »one koji nisu načinili nikakve nepravde«. On pretpostavlja da te odredbe — koje ne bi dolikovalo donijeti ni protiv neprijateljskih barbara — ne potječu od cara, jer »pravedan vladar ne bi nikad naredio nešto nepravedno«, pa ga stoga moli da ne prepusti kršćane takvom javnom pljačkanju. On kaže da kršćani ne štuju »kamenje«, nego da »štuju jedinoga Boga koji je prije svega i iznad svega, i Krista njegova koji je Božji Logos prije vjekova«. Kršćanstvo naziva filozofijom: ono je nastalo kod barbara, među narode carstva raširilo se pod vladom Augustovom, a postalo je osobito povoljna vrijednost za vladavinu cara Marka Aurelija, kojemu piše. Od Augusta nadalje učvrstilo se u snazi carstvo, a u isto se vrijeme rascvalo i kršćanstvo:
Carevi nisu kršćane progonili, osim jedinih Nerona i Domicijana, navedenih od zavidnih ljudi; odonda se protiv kršćana širi laž i denuncijacija, ali su carevi ustajali protiv toga. Posebno je djed Marka Aurelija, Hadrijan, pisao u tom smislu prokonzulu Azije Fundanu, a i carev otac Antonin, u vrijeme kad mu je car bio suvladar, pisao je u razne gradove, kao Larisu, Solun, Atenu, i svim Grcima, neka se protiv kršćana ne poduzimaju nikakvi novi postupci. Budući da i on, Marko Aurelije, ima o kršćanima isto mišljenje, pa čak i humanije i filozofskije, Meliton je siguran da će učiniti sve za što ga moli.
Iako Meliton to baš tako ne kaže, povjesničari vide u njegovoj Apologiji prvi pokušaj da se rimska vlast uvjeri o obostranoj koristi suradnje »između Države i Crkve«.
753. pne.
thumb|Romul i Rem
Bournois
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 209 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 19 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 10,48 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 400 metara (maksimalnoj 521 m, a minimalnoj 330 m).
Adrafinil
Adrafinil je organsko jedinjenje, koje sadrži 15 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 289,349 Da.
NGC 877
NGC 877 je galaksija u zviježđu Ovan.
Perzijska Monarhija
Perzijska Monarhija, Perzijsko Carstvo ili Perzijsko Veliko Kraljevstvo u zapadnjačkoj historiografiji opisuju niz historijskih iranskih imperijalnih država:
Za ostale iranske historijske periode vidi članak: Historija Irana
Elagabal
thumb|Elagabal Elagabal (lat. Elagabalus ili Heliogabalus) rimski car (203. - 11. ožujka 222.) znan i kao Heliogabal ili Marko Aurelije Antonin.
Rođen kao Avit Varije Basijan, bio je porijeklom Sirijac, sin Julije Soemijas i Seksta Varija Marcela, te je već od najranijih dana služio orijentalnom bogu El-gabalu u svome rodnome gradu Emesi.
Uspon na tron
Godine 217. ubijen je car Karakala i za novog cara postavljen je pretorijanski prefekt Marko Opelije Makrin. No bogata Julija Meza, Karakalina tetka s majčine strane, uspješno je potplatila Treću Legiju koja ja za cara postavila njezinog najstarijeg unuka, Varija Basijana. Makrin je pobjeđen u bitci kod Antioha 8. juna 218., te je tako na prijestolje stigao Elagabal i započeo skandalima prožetu vladavinu.
Elagabal je postao rimski car sa samo 14 godina, te još naviknut na svoj svećenički život u Emesi, nije znao u što se upušta. O samom gradu Rimu je znao malo. Legenda kaže da je, kad je stigao u grad, zatražio da mu se sakupi sva paučina iz grada. Car se kladio sa svojim društvom kako će mu skupiti 1000 libri paučine (libra iznosi nešto manje od pola kila). Nemalo se iznenadio kada su mu donijeli 10 000 libri paučine.
Religijske kontroverze
Car je malo mario za rimske religijske običaje, bolje je reći da ih nije shvaćao a niti se trudio, jer je bio uvjeren u moć njegova boga El-gabala. Spisi bilježe njegovo nepojavljivanje na raznim religijskim festivalima, kako i njegovo prisiljavanje senatora da skupa snjim štuju samo jednog boga, onog njegovog. Rimska je religija, istini za volju nastala, na temelju ostalih, te su mistični kultovi poput Mitrina bili izrazito slavljeni, no ono što je smetalo vladajućim slojevima, a kasnije i onim potlačeni je Elagabalova netolerancija i nametljivost. Ipak sam car nije mislio da čini išta loše, on je samo činio ono što su ga odmalena učili, a uostalom on je bio adolescent, tek na pragu puberteta, u biološkoj nemogućnosti da se prilagodi svim tim raznim i drukčijim običajima.
Ono za što je razljutilo stanovnike Rima bila je provokacija koja je prelila čašu. Car Elagabal oženio je Vestalku, svećenicu rimskoga najsvetijeg kulta Veste koja je morala ostati nevina i čista do kraja pontifikata. Ako bi na ikoji način prekršila svoj zavjet bila bi u praksi živa pokopana. Ta se Vestalka zvala Akvileja Severa te mu je bila neka dalja rođakinja.
Seksualni skandali
Elagabal Antonin je ipak bio i ostao najpoznatiji po svojim seksualnim kontroverzama. Postoje zapisi da je uživao u grupnom seksu, poglavito favorizirajući muškarce s velikim penisima (Historia Augusta). Taj povjesni skript također donosi izvještaje poput onih da se Elagabal povlačio po javnim kućama odjeven u ženu, da se volio preoblačiti u Veneru te trčati po palači dok bi ga njegovi brojni ljubavnici lovili i penetrirali ga. Imao je i najmilijeg ljubavnika, vozača kočije iz Karije Hijerokla s kojim se pojavljivao u javnosti i kojeg je pokušao proglasiti nasljednikom na zgražanje puka. Kao vrhunac, navode izvori, toliko je uživao biti ženom da je naredio svojim liječnicima da mu načine rodnicu. Liječnici su se ustručavali znajući da to nije bilo moguće, pa ih je on kastrirao za uzvrat. Na kraju si je samo pokušao obistiniti san što je umalo završilo s kobnim posljedicama. On je tako vjerojatno prvi priznati transeksualac u povijesti.
Pad istočnog cara
Kako bi ga održala na vlasti, Meza je Elagabalu predložila da posvoji svog rođaka Aleksandra, omiljenog među pretorijancima i vojskom, kako bi se vratio već ozbiljno narušen ugled a time i sigurnost. No to je samo pogoršalo stvari. Vidjevši kako se svi okreću Aleksandru, Elagabal je ljubomorno Aleksandra razriješio dužnosti konzula, maknuo mu naslov Caesara koji ga je označavao nasljednikom te je obavijestio pretorijance kako je Aleksandar osuđen na smrt, želeći vidjeti kako će oni reagirati na to. Pretorijancima je bilo svega dosta. Dana 11. ožujka pozvali su Elagabala i Aleksandra u svoj kamp. Počeli su klicati Aleksandru i proglasili su ga carem, a pritom su ignorirali Elagabala. Elagabal je doživio živčani slom prijeteći pretorijancima ako ga ovaj tren ne priznaju za cara. Garda je ubila Elagabala i njegovu majku na licu mjesta, odrezala im glave i vukla tijela ulicama grada da bi ih na kraju bacila u Tiber na opće oduševljenje puka. To se dogodilo 222. g. kada je Elagabal imao samo 18 godina.
Elagabalove vizije
Iz opisa koji nude rimski izvori mogli bi zaključiti da je Elagabal bio kukavički, nesposobni, razvratni balavac koji je Rimski Imperij doveo do ruba propasti. No koliko je to točno? Ključni je aspekt promotriti Elagabalovo podrijetlo. On je bio s Istoka, dakle orijentalno okrenut. Ono što je on pokušavao stvoriti je totalitaran i apsolutni sustav s jednim čovjekom kao vladarom i kao bogom, baš kao na istoku. Dovoljno je promotriti egipatske faraone i prezijske careve da bi se shvatila Elagabalovu filozofija. On je pokušao maknuti već odavno nepotrebno državno tijelo, senat. Htio je maknuti labilan privid republike i iznijeti na vidjelo, te doraditi apsolutni imperij u kojem vlada jedan čovjek direktno povezan s narodom, a ne preko senata. No padom senata pala bi elita Carstva, te bi to značilo propast za aristokratske slojeve. Severovci nikad nisu bili senatori, već vitezovi bez slavnih predaka. No Elagabal je pretjerao čak i za mnogo tolerantniji puk, a senat ga je odavno htio maknuti. Rim nije bio spreman za dominat, već će se to dogoditi šezdesetak godina kasnije dolaskom Dioklecijana kada će svi shvatiti da je doba senata i republike već odavno prošlo.
Castelletto Villa, Vercelli
Castelletto Villa je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 109 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 348 m.
Ragusa (Sicilija)
Ragusa (sicilijanski: Rausa, latinski: Ragusia) je administrativni centar istoimene talijanske provincije provincije Ragusa, u regiji Sicilija od 69 794 stanovnika.
Ragusa je zajedno sa još 7 gradova iz doline Val di Noto uvrštena 2002. na UNESCO- vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi, kao izvrstan primjer dobro očuvanog kasnobarkonog grada iz 18. vijeka.
Geografske i klimatske karakteristike
Ragusa leži na jugoistoku Sicilije, u masivu Monti Iblei iznad kanjona rijeke Irminio, zapadno od Sirakuze i Jonskog mora. Stari dio grada Ragusa Ibla (antička - Hybla Heraea koji leži na velikom stijenovitom brdu, odjeljen je od novog na susjednom brdu - Ragusa Superiore kanjonom Valle dei Ponti, koji je premošten s četiri mosta, od kojih je najpoznatiji Ponte dei Cappuccini iz 18. vijeka.
Ragusa ima tipičnu sredozemnu klimu sa dugim toplim i sušnim ljetima, i kratkim kišnim zimama.
Historija
Ragusa je iznikla iz antičke - Hybla Heraea, naselja na 300 metara visokom brdu (to je današnji gornji grad - Ibla Ragusa. thumb|left|240px| [[Barokna katedrala San Giorgio u starom gradu Ragusa Ibla]] Nakon kratkotrajne vlasti Kartažana, gradom su vladali Rimljani i Bizant, za čije je vladavine izgrađen veliki zamak i zidine oko grada. Ragusu su zauzeli Arapi - 848. pod čijom je vlašću bila sve do 11. vijeka kad su je zauzeli Normani. Za njihove vladavine bila je prijestolnica grofovije kojom je upravljao Godfri sin Rogera I.. Od 1091. pa sve do 1296. kad se ujedinila sa susjednom komunom Modica, Ragusa je bila nezavisna srednjovjekovna komuna. Od tad je dio Napuljskog kraljevstva i dijelila je njegovu sudbinu. Grad je pogodio veliki potres - 1693. koji je uništio velik dio starog grada Ragusa Ibla, pa je zato podignut novi dio - Ragusa Superiore, na susjednom zapadnom brdu. Ta dva grada ujedinila su se tek 1926. u današnji jedinstveni grad Ragusa.
Početkom 19. vijeka, točnije 1838. pronađene su velike količine asfalta, pa je od tad počela njegova eksploatacija koja traje do danas.
Znamenitosti
thumb|left|240px| [[Katedrala San Giovanni Battista u novom gradu Ragusa Superiore]] Nakon potresa iz 1693. stari grad je obnovljen, a novi potpuno izgrađen u duhu baroka. Tako je podignuta nova katedrala San Giovanni Battista, između 1706. - 1760. u novom gradu Ragusa Superiore, a na isti način je obnovljena i katedrala u starom gradu Ragusa Ibla - San Giorgio (1738. - 1775.
15 km pored grada nalazi se Dvorac Donnafugata iz 14. vijeka u kom je danas smješten muzej sa galerijom slika.