cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Granati
Spessartin
thumb|desno|200px|Spessartin (žuti mineral) Spessartin ili spessartit je mangansko-aluminijski granat, formule <tt>Mn3Al2(SiO4)3</tt>. Ime je dobio po Spessartu u Bavariji. Pojavljuje se najčešće u granitnim pegmatitima te sličnim stijenama, sa niskim udijelom metamorfnih filita. Prekrasni narančasto-žuti spessartini nađeni su na Madagaskaru (mandarinski granat). Ljubičasto-crveni spessartini nađeni su u riolitima u Coloradu i Maini.
Briccioli, Chieti
Briccioli je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Granati
Andradit
Andradit je kalcijsko-željezoviti granat, formule <tt>Ca3Fe2(SiO4)3</tt> (iako kemijski sastav varira), a može doći u crvenoj, žutoj, smeđoj, zelenoj ili crnoj boji. Prepoznatljive podvarijante su topazolit (žut ili zelen), demantoid (zelen) i melantit (crn). Andradit nalazimo i u dubokim magmatskim stijenama (kao što je npr. sijenit) i u serpentinima, škriljavcima te kristalinskom vapnencu. Demantoid se ponekad zove i "smaragd s Urala", jer ga pronalazimo tamo, a također je jedan od najskupocjenijih varijeteta granata. Topazolit je zlatnožuti varijetet, a melanit crn.
Grossular
Grossular je kalcijsko-aluminijski granat s formulom <tt>Ca3Al2(SiO4)3</tt>, iako kalcij ponekad može djelomično biti zamijenjen dvovalentnim željezom, a aluminij trovalentnim željezom. Ime je dobio po botaničkom imenu za ogrozd, grossularia, kao aluziju na zelenu boju grossulara kojeg pronalazimo u Sibiru. Ostale nijanse uključuju smeđu poput cimeta, crvenu i žutu boju. Zbog svoje tvrdoće koja je manja od tvrdoće cirkona, na kojeg liče žuti kristali grsulara, zovu ga još i hessonit, prema grčkoj riječi za "podređen". Grossular nalazimo na kontaktu metamorfnih vapnenaca i vezuvijanita, diopsida, wollastonita i wernerita.
Alenka Mirković-Nađ
Radila je MORH-u kao stručnjak za strategiju obrane i nacionalne sigurnosti.
Granati
Grossular
Jedan od najtraženijih varijeteta dragih granata jest zeleni grossular iz Kenije i Tanzanije, nazvan tsavorit. Ovaj granat je otkriven 1960-ih u kenijskoj Tsavo regiji, prema kojoj je dragi kamen i dobio ime.
Alenka Mirković-Nađ
Priredila je izložbu ‘Vukovar u tiskanim medijima 1991 - 1996’, otvorenu u Hrvatskom domu u Vukovaru 2011. godine.
Živi i radi u Vukovaru sa suprugom kao slobodna književna prevoditeljica. Književnoprijevodnim stvaralaštvom počinje se baviti 2001. godine. Do danas prevela petnaest knjiga, u rasponu od krimića, preko memoarske literature vezane za Drugi svjetski rat, do popularne psihologije i filozofije. Članica je DHK, DHKP i HZSU.
Granati
Uvarovit
Uvarovit je kalcijsko-kromski granat s formulom <tt>Ca3Cr2(SiO4)3</tt>. Ovo je prilično rijedak granat, žarko zelene boje, a obično ga nalazimo u obliku malih kristala u kromitu i peridotitima, serpentinitu te kimberlitima. Nađen je i u mramorima te u škriljavcima na Uralu te Outokumpuu, u Finskoj.
Knorringit
Knorringit je magnezijsko-kromski granat s formulom <tt>Mg3Cr2(SiO4)3</tt>. Čisti knorrignit se nikada ne pojavljuje u prirodi. Granati s visokim udjelom knorringita mogu se pojaviti samo pod vrlo visokim tlakom. Knorringit je zapravo pirop s vrlo visokim udjelom kroma i često ga se nalazi u kimberlitima. Koristi se kao mineral indikator u potrazi za dijamantima.
Sintetički granati
U itrijsko-željezovitom granatu (YIG), <tt>Y3Fe2(FeO4)3</tt>, pet željezo(III) iona okupiraju dva oktaedarske i tri tetraedarske stranice, s itrij(III) ionima koordiniranim s osam kisikovih iona u nepravilnoj kocki. Ioni željeza na dvije strane u koordinaciji imaju različit spin, što rezultira magnetičnim ponašanjem. Zamjenom specifičnih dijelova s, npr. elementima rijetkih zemalja, mogu se dobiti zanimljiva svojstva minerala. Jedan primjer za to je gadolinijsko-galijski granat, <tt>Gd3Ga2(GaO4)3</tt>, koji se sintetizira za upotrebu memorije s magnetskim mjehurićima.
Itrijsko-aluminijski granat (YAG), <tt>Y3Al2(AlO4)3</tt>, koristi se kao sintetički dragi kamen. Kada mu se doda neodimij (<tt>Nd3+</tt>), ovaj YAl-granat se koristi kao medij u laserima.
Upotreba granata
thumb|right|150px|Privjesak od uvarovita, rijetkog žarko zelenog granata.
Čisti kristali granata koriste se kao drago kamenje. Granatni pijesak dobar je abraziv, a često dođe i kao zamjena za silikonski pijesak pri pjeskarenju. Pomiješani s vodom pod vrlo visokim pritiskom, granati se koriste za rezanje čelika i drugih materijala vodenim mlazom.
Granati su ključni minerali u interpretaciji geneze mnogih magmatskih i metamorfnih stijena. Izmjena elemenata je relativno spora u granatima, uspoređujući ih s drugim mineralima, pa su oni relativno otporni na alteracije (zamjene elemenata u kemijskom sastavu). Dakle, granati često očuvaju zonalnost koja nam koristi u interpretaciji temperaturnih obilježja u povijesti stijene u kojoj su rasli. Granatna zrna koja nedostaju u kompozicijskoj zonalnosti obično znače da su bila homogenizirana difuzijom, a konačna homogenizacija također implicira na temperaturno-vremenska obilježja petrološke prošlosti.
Granati su također korisni pri definiranju metamorfnih facijesa stijena. Na primjer, eklogit može biti definiran kao stijena iz bazaltne serije, ali većinom se sastoji od granata i omfacita. Piropom bogati granati su ograničeni na relativno visokotlačne metamorfne stijene, kao što su one u dubljoj Zemljinoj kori te u plaštu. Peridotiti mogu sadržavati plagioklase ili aluminijem bogate spinele, ili pak piropom bogate granate, a prisutnost bilo kojeg od ova tri minerala daje nam podatke o temperaturi i tlaku pri kojima bi ti minerali mogli koegzistirati s olivinima i piroksenima: ta tri minerala pojavljuju se tim redom pri povećanju tlaka radi stabilnosti skupine peridotitnih minerala. Dakle, granatni peridotiti nastaju u dubokoj unutrašnjosti Zemlje. Ksenoliti iz granatnih peridotita vađeni su s dubine veće od 100 km, a granati iz takvih ksenolita koriste se kao indikatori za kimberlite, stijene u kojima nalazimo dijamante. Na dubinama od oko 300 do 400 km piroksenska komponenta se razgrađuje u granate, tako što se zamjenjuju (<tt>Mg,Fe</tt>) i Si s 2Al u oktaedrima (Y) granatne strukture, stvarajući neuobičajeno silicijem bogati granat čija čvrsta otopina sliči majoritu. Takav silicijem bogati granat nađen je kao inkluzija u dijamantima.
Morganvil
Morganvil se može odnositi na
Podlehnik
Podlehnik (njemački: Lichtenegg) je selo u Sloveniji od 394 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Podlehnik.
Spektroskopija
Spektroskopija je znanost koja proučava interakciju elektromagnetskog zračenja i materije. Spektroskopija se koristi u mnogim granama prirodnih znanosti jer daje informacije o građi i sastavu tvari, njezinoj temperaturi, tlaku. Spektroskopija može dati informacije o dinamici promatranog sustava. Vjerojatno najšira upotreba spektroskopije je u analitičke svrhe. Spektroskopija se najčešće dijeli prema spektralnom području, a to često ovisi o grani znanosti koja koristi dotičnu spektroskopiju. Kao rezultat spektroskopskog istraživanja dobiva se spektar.
Podlehnik
Geografske karakteristike
Podlehnik leži udaljen oko 12 kilometara od centra Ptuja, na sjeverozapadu vinorodnih Haloza u kotlini potoka Rogatnica.
Spektroskopija
Podjela
mini|desno|360p|U elektromagnetnom spektru koji se proteže od gama zraka do radio-vala, vidljiva svjetlost obuhvaća tek jedan mali dio. Ispod svake oblasti naznačeni su opsezi valnih dužina: gama-zrake ~ 0,01 nm, h-zrake ~ 1 nm, ultraljubičaste zrake ~ 100 nm, vidljiva svjetlost ~400-700 nm, infracrveni zrake ~ 1 mm-1 cm i radio-valovi 1 m - 1 km
Podlehnik
Historija
Za srednjeg vijeka duž rogatničke kotline išao je put koji je vodio iz Dravske doline do Hrvatske, sigurnost po putu osiguravao je burg Liechtenegg. On se prvi put spominje 1334. kao Castrum Liechteneck. Donji Lehnik (Podlehnik) - Unter Lichtenegg je od 1354. feud majšperške vlastele sa svojih 36 kmetova. Od 1662 selo je feud Moscona, a od 1690. Sauera, te od 1691. Thurn und Taxisa. Od 1711 selo je feud ptujskih franjevaca a od 1742. ponovno vlastele Thurn und Taxis.
Spektroskopija
Podjela
Spektroskopija je vrlo razvijena disciplina i dijeli se na brojne poddiscipline prema:
Pitagora
Pitagora (grč. Πυθαγόρας, oko 580. pne. – oko 497. pne.) je antički grčki matematičar, naučnik, astrononom i filozof, osnivač filozofskog, matematičkog, mističkog i naučnog društva ili zajednice, koja je poznata pod imenom Pitagorejska škola. Danas je najpoznatiji kao tvorac Pitagorine teoreme koja je nazvana po njemu. Pitagora je snažno uticao na filozofsku misao i religijska razmatranja u drugoj polovini 6. veka st. e.
Spektroskopija
Podjela
Iz ovoga se stječe utisak da je broj metoda mnogo veći od stvarnog. Tablica u sljedećem odlomku daje bolji uvid u veze među raznim metodama i njihovim osobinama.
Interakcija elektromagnetskog zračenja i materije
Svi fenomeni koji se promatraju u spektroskopiji, objašnjavaju se s nekoliko mogućih pojava interakcije elektromagnetskog zračenja i materije. Sustav koji stupa u interakciju s elektromagnetskim zračenjem mora sadržavati diskretne energijske razine. Po Bohrovom uvjetu, razlika između energijskih razina sustava mora biti jednaka energiji fotona elektromagnetskog zračenja koji stupa u interaciju sa sustavom.
Pitagora
Biografija
Pitagorina ličnost obavijena je gustom maglom mitova i legendi, čak i više nego što je slučaj kod ostalih presokratskih filozofa, pa se o njegovom životu i učenju malo toga može sa sigurnošću reći. Pitagora, sin Mnesarha, rodio se oko 580. st. e. na ostrvu Samosu. Moguće je da je po naređenju samoskog tiranina Polikrata putovao u Cacak kako bi se bolje upoznao s ustanovama tamošnjih sveštenika. Iz razloga koji nam nisu dovoljno jasni Pitagora se sa Samosa preselio u grad Kroton u južnoj Italiji, gde nastala nova središta grčke kulture i političke moći nakon pada Jonije pod persijsku vlast.
Spektroskopija
Interakcija elektromagnetskog zračenja i materije
mini|Shema apsorpcije zračenja
Apsorpcija zračenja
Sustav apsorbira foton. Poslije apsorpcije zračenja, sustav ostaje u pobuđenom stanju.
Pitagora
Biografija
U Krotonu je Pitagora osnovao svoje filozofsko-religiozno društvo, koja je imalo stroga pravila o načinu života svojih članova (Plat. Resp. 600 b). Taj "pitagorejski način života" (kako ga naziva Platon) obuhvatao je poseban način odevanja i ishrane, obavezu međusobnog pomaganja i zajedništva, rad na matematici, muzici i astronomiji. Takav život, prema Platonu, trebalo je da obezbedi spokojstvo ne samo u ovom, nego i u svakom budućem životu. Pitagorejci su prvi u grčkom svetu ženama priznali ravnopravnost, pa su i ona primane u članstvo društva. Pitagorejci su humano postupali prema robovima. Moralnom uzdizanju služila je naročito orfičko-pitagorovačka vera u besmrtnost i seobu duše. Broj članova pitagorejske zajednice rastao je u mnogim gradovima južne Italije, a mestimično i Sicilije, pa su oni u nekima od tih gradova počeli igrati i značajnu političku ulogu. Politička misao pitagorejaca bila je konzertvativna i aristokratska, i zato su ih tokom 5. veka st. e. demokrati više put proganjali, spaljivali im kuće i nastojali uništiti njihov savez. Već su Pitagoru takvi politički sukobi naterali da se oko 509. st. e. iz Krotona preseli u Metapont, gde je oko 494. godine i umro, veoma slavljen i duboko poštovan.Bio je hrabar.
Spektroskopija
Apsorpcija zračenja
mini|Shema spontane emisije zračenja
Spontana emisija
Sustav, koji je u pobuđenom stanju, spontano se vraća u osnovno stanje ili pobuđeno stanje niže energije, emitiranjem fotona. Energija fotona, po Bohrovom uvjetu, odgovara razlici energija stanja sustava prije i poslije spontane emisije.
Pitagora
Biografija
Pitagora za sobom nije ostavio nikakva pisana dela, a za nekoliko spisa koji su u antici kružili pod njegovim imenom utvrđeno je da su nesumnjivo apokrifni. Pitagorino učenje bilo je tajnog karaktera i prenosilo se samo usmeno na neposredne učenike, koji su njegov nauk obično citirali uz izraz αὐτὸς ἔφη (lat. ipse dixit = "lično je rekao"). Heraklit kaže (fr. 129) da je Pitagora "prikupio sve što je napisano" i da je proučavanjem tih spisa "sačinio vlastitu mudrost", čime aludira na neoriginalnost Pitagorine misli te na njenu zavisnost od Anaksimandrovih i Anaksimenovih učenja. Uopšte, Heraklit nije cenio Pitagoru, premda mu je priznavao da mnogo zna: "Mnogoznalaštvo ne poučava mudrosti, jer bi poučilo Hesioda, Pitagoru, Ksenofana i Hekateja" (fr. 40). Jedan deo Pitagorinog učenja svakako jeste zavisio od nauka ovih miletskih filozofa, dok je drugi deo – koji se odnosi na teoriju brojeva i teoriju muzike – zavisio od orfičkog učenja, a možda i od sadržaja nekih egipatskih spisa.
Spektroskopija
Spontana emisija
mini|Shema stimulirane emisije zračenja
Pitagora
Teorija brojeva
Pod pitagorejskom teorijom brojeva podrazumeva se zapravo jedna teorija bića, teorija koja se odnosi na "prirodu stvari", pa ona ujedno obuhvata i matematiku i muziku i astronomiju. Aristotel (Metaph. 985 b 23–26) kaže da su se "oni koje nazivaju pitagorejcima prvi posvetili matematici i unapredili je, a pošto su bili odgojeni u njoj, smatrali su da su njena načela ujedno i načela svih stvari". Pitagorejci su prvo, kako se čini, uočili da visina tona na liri zavisi od broja, naime, onoliko koliko zavisi od dužine žica instrumenata, pa je stoga moguće da se intervali na lestvici iskažu razlomcima broja. Tako su odredili odnose među tonovima (intervale), koje su podelili na konsonantne i disonantne: prvi – u koje su računali kvartu, kvintu i oktavu – proglašeni su skladnima jer zajedno rađaju suglasje (συμφωνία), dok su sve ostale intervale smatrali nesaglasnim (disonantnim). Pitagorejci su dalje uspeli da odnose među tonovima (intervale) svedu na odnose među brojevima: dvostruko kraća žica daje za oktavu viši ton, pa se oktavni ton mogao numerički protumačiti kao odnos 2:1. Slično tome, odnos delova u kvinti može se odrediti kao brojni odnos 3:2, a u kvarti kao odnos 4:3.
Spektroskopija
Stimulirana emisija
mini|Shema Rayleighovog raspršenja zračenja
Pitagora
Teorija brojeva
Svi konsonantni intervali, prema tome, mogu se numerički izraziti odnosom brojeva 1, 2, 3 i 4. Zbog toga su ova prva četiri broja u nizu prirodnih brojeva dobila naročitu važnost u Pitagorinim učenjima: oni predstavljaju monadu, dijadu, trijadu i tetradu, koji svi zajedno otkrivaju tajnu povezanosti govora (λόγος), instrumentalne i vokalne muzike sa ustrojstvom kosmosa. Tako, dok su miletski filozofi govorili o sukobu suprotnosti u svetu, pitagorejci su izmirenje "sukoba" potražili u broju. Aristotel (Metaph. 985b 31–983 a 3) kaže: "Pošto su uvideli da se svojstva i muzičke razmere mogu izarziti brojevima, i kako im se činilo i da su sve druge stvari celom svojom prirodom oblikovane prema brojevima, oni su smatrali da sastojci brojeva jesu sastojci svega bivstvujućeg i da je čitavo nebo harmonija i broj". Naime, monada je isto što i priroda (φύσις), dijada je isto što i par primarnih suprotnosti (anaksimenovsko toplo–hladno, razređeno–zgusnuto), trijada je simbol iz prirode prvorođenog (elementarnog bića), a tetrada je brojni simbol za osnovne manifestacije prirode, za tzv. četiri osnovna elementa: vodu, vazduh, vatru i zemlju.
Maunt Houp
Maunt Houp se može odnositi na
Spektroskopija
Rayleighovo raspršenje
Foton koji odlazi od sustava, nakon Rayleighovog raspršenja, ima istu energiju kao i foton koji je došao na sustav, ali ima različit smjer. Sustav ima jednaku energiju prije i poslije Rayleighovog raspršenja.
Pitagora
Kosmička harmonija
Prenoseći numeričko izražavanje srazmera i harmonije sa muzike i govora na svet u velikom, pitagorejci su govorili o tzv. kosmičkoj harmoniji. Ali oni nisu samo isticali značajnu ulogu brojeva i brojevnih odnosa u svemiru, već su otišli dalje i ustvrdili da stvari jesu brojevi. Aristotel kaže (Metaph. 986a 17–21) da "pitagorejci smatraju da sastojci broja jesu parno i neparno, a da je od njih parno neograničeno, a neparno ograničeno; jedno proizlazi iz oba (jer je ono i parno i neparno), a brojevi iz jednog; a i čitavo nebo jeste broj". Iz ovoga proizlazi da su pitagorejci brojeve shvatali prostorno: jedan (monada) je tačka, dva (dijada) je linija, tri (trijada) je površina, a četiri (tetrada) je čvrsto telo. Prema tome, reći da su sve stvari brojevi, znači zapravo to da se sva tela sastoje od tačaka ili jedinica u prostoru, koje zajedno čine broj. Da su pitagorejci na taj način ukazuje upravo tetraktis.
Spektroskopija
Rayleighovo raspršenje
mini|Shema Ramanovog raspršenja zračenja
Pitagora
Kosmička harmonija
U osnovi i u početku je φύσις kao monada, tj. kao nenastalo i nepropadljivo jedinstvo, koje samo po sebi nije izdiferencirano, tj. nema oblikovane delove. Iz nje, budući da je plodna, nastaje prvi par primarnih suprotnosti koje iniciraju svako rastenje. To je tzv. bezgranična dijada, koju su Platon i Aristotel ponekad uzimali za samu prirodu, a Zenon iz Eleje je tumačio kao mogućnost beskonačne deobe, tj. beskonačnog razmnožavanja, te je predstavljao u obliku beskonačno deljive duži u svojim dokazima protiv kretanja. Trijadu Platon (u Timaju) tumači kao najjednostavniji oblik i sastavni deo bića: sva se bića u krajnjoj liniji mogu rastaviti na trouglove, koji bi u tom slučaju bili pravi "atomi" prirode (rastavljanjem trougla, naime, dobijaju se samo linije i tačke iz kojih se bića ne mogu sastaviti). Tetrada simboliše četiri osnovna elementa materijalnog sveta: vodu, vazduh, vatru i zemlju; ali takođe je mogla biti tumačena i kao simbol godišnjih doba, i kao osnovni element melodije (tetrakord), i kao osnovno, prvo geometrijsko telo – tetraedar, ali i kao osnovna jedinica vremena, s obzirom na to da su se Olimpijske igre održavale svake četvrte godine. Prema tome, svako materijalno telo mora se posmatrati kao izraz broja četiri, kao tetraktis, jer ono, kao četvrto u nizu, nastaje iz tri konstitutivna elementa: tačaka, linija i površi.
Spektroskopija
Ramanovo raspršenje
mini|Shema procesa ionizacije
Ionizacija
Foton se apsorbira na sustavu (atomu, molekuli, kristalu ...), a njegova energija se troši na emitiranje elektrona. Sustav se nakon ionizacije obično nalazi u pobuđenom stanju. Energija fotona je jednaka sumi energija vezanja elektrona za sustav, kinetičke energije elektrona i razlici energija sustava prije i posije ionizacije. Ionizacija se može dogoditi jedino ako je energija fotona veća od energije vezanja elektrona za sustav.
mini|Shema Augerovog efekta
Augerov efekt
Foton se apsorbira na sustav pobuđivanjem sržnog elektrona u neko pobuđeno stanje. Sustav se relaksira emisijom drugog elektrona koji ima manju energiju vezanja (valentnog elektrona). Augerov efekt se razlikuje od ionizacije jer emitirani elektroni imaju točno određene kinetičke energije.
Pitagora
Kosmička harmonija
U kosmogonijskim razmatranjima Pitagora i njegovi sledbenici oslanjali su se na Anaksimandra i Anaksimena te na orfička predanja koja su im bila dostupna. U tim predanjima govorilo se da je počelo sveta Noć ili Tama. Hesiodova Teogonija spominje Tamu i Noć, ali ih ne povezuje neposredno sa onim što je nazvano "Haos" i što se smatra prvorođenim. Poimanje prirode kao monade je ono novo što su pitagorejci uneli u filozofiju prirode u odnosu na prethodna razmatranja jonsko-miletskih filozofa. Oni su prvi postavili tezu o mnoštvu monada, što bi značilo da postoji mnoštvo priroda, a ne samo jedna. Ove su prirode date kao međusobno rastavljene jedinice koje koegzistiraju "u praznini", odnosno u okolnoj tami. Ta se tama predstavlja kao anaksimenovski zgusnuti vazduh ili kao onaj tamni i hladni predeo u kome borave duše umrlih. Monade čine život nasuprot smrti, one su ono neparno, ograničeno i toplo nasuprot onom parnom, neograničenom i hladnom. Ipak, monade (prirode) istovremeno uključuju u svoju egzistenciju onu "bezgraničnu dijadu", koja u ovom kontekstu označava dvojstvo života i smrti: bezgraničnost toga dvojstva sastoji se u večnom smenjivanju života i smrti. Drugim rečima, ograničeni kosmos okružen je neograničenim kosmosom (vazduhom), koji onaj prvi "udiše", pa stoga stvari ograničenog kosmosa nisu čisto ograničenje, već sadrže u sebi i jednu mešavinu neograničenog.
Pitagorejci su znali da je Zemlja sferična i da nije središte kosmosa. Oni su smatrali da se Zemlja, planete i Sunce okreću oko centralne vatre ili "vasionskog ognja", koji je identifikovan s brojem Jedan. Kosmos "udiše" vazduh iz bezgranične mase oko sebe, a vazduh je ono neograničeno. Tu se jasno vidi Anaksimenov uticaj.
Karolina Vidović Krišto
Životopis
Odrasla je i školovala se u Münchenu. Svoju novinarsku karijeru na HRT-u počela je 1996. Godine 1998. je postala najmlađa urednica vijesti u povijesti HRT-a ka, a potom postala i druga urednica središnjeg Dnevnika.
Pitagora
Značaj i uticaj
Kada su pitagorejci u svojoj teoriji bića izjednačili bića sa brojevima, otvorio se prostor i za razne vrste proizvoljnih i sasvim fantastičnih ideja. Na primer, premda možemo sagledati pitagorejsku argumentaciju zašto bi priroda trebalo da bude izjednačena s brojem četiri, nije tako lako uvideti zašto bi καιρός (= zgodan čas, prilika) trebalo da bude broj sedam ili zašto bi život trebalo izjednačiti s brojem šest. Pitagorejci su takođe objavljivali da je venčanje pet, jer pet je tvorevina trojke – prvog muškog broja i dvojke – prvog ženskog broja. Ipak, i pored ovih skretanja u područje fantastičnog, Pitagora i njegovi sledbenici dali su značajan doprinos matematici. Premda je Pitagorina teorema kao geometrijska činjenica bila poznata još u sumerskim proračunima, pitagorejci su se izdigli iznad puke geometrijske ili aritmetičke činjenice tako što su ih preradili u deduktivni sistem. Pitagora i njegovi sledbenici značajni su zbog svojih muzičkih i matematičkih istraživanja, te zato što su svojim učenjem o metempsihozi i matematičkoj metafizici iskoračili iz materijalizma miletskih filozofa. Značajni su i zbog toga što su snažno uticali na Platona, posebno u delu svoga nauka koji se bavio dušom i njenom sudbinom: Platon je verovatno od pitagorejaca prihvatio trostruku strukturu duše. Matematičke spekulacije pitagorejaca takođe su izvršile jak uticaj na formiranje Platonove misli.
Spektroskopija
Augerov efekt
mini|Shema Comptonovog efekta
Karolina Vidović Krišto
Kontroverze
Uz kritike na njezin rad nakon ukinute emisije dobila je podršku od američke aktivistice i osnivačice "anti-Kinsey pokreta", Judith A. Reisman, te britanskog novinara i autora kontroverznog dokumentarnog filma, Tima Tatea, koji je u Velikoj Britaniji također trebao dobiti otkaz zbog diskreditiranog napada na Alfreda Kinseya.
Bogoljub Vukajlović
Bogoljub Vukajlović — Lala (Bobota, kraj Vukovara, 25. svibnja 1921. — Gromačnik, kraj Slavonskog Broda, ožujak 1943.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.
Karolina Vidović Krišto
Kontroverze
Posljednji skandal novinarka HRT-a je izazvala 2018 kada je na javni servis u emisiji "Dobar dan, Hrvatska" ugostila Igora Vukića, bivšeg novinara i samoproglašenog povjesničara/historičara, čija su revizionistička tumačenja konc-logora Jasenovac imaju izrazitu podršku među ljubiteljima ustaškog pokreta. Vukićevo gostovanje u javnom servisu na HRT trebalo je značiti definitivan ulaz revizionista Jasenovca, Ustaškog pokreta i NDH u hrvatski "mainstream" medijski prostor da nije bilo snažne reakcije liberalnih medija koji su doslovno natjerali HRT na reakciju. Suočeni s bijesom gledatelja, javni servis se ogradio "sam od sebe i od Vukića", osudivši načelno "sve počinjene ratne zločine pa tako i one počinjene na području nekadašnjeg koncentracionog logora Jasenovac kako se oni više nikada ne bi ponovili". Usput su istaknuli da se svi njegovi novinari i urednici moraju pridržavati zakona RH. Urednica ipak u tom trenutku nije sankcionisana. Dvvije nedelje kasnije HRT je ipak odlučio sankcionisati novinarku tako što je maknuta na druge zadatke "u skladu s njezinim ugovorom o radu i potrebama poslodavca".
Bogoljub Vukajlović
Životopis
Rođen je 1921. godine u Boboti kraj Vukovara. Prije Drugog svjetskog rata bavio se zemljoradnjom. Godine 1940., u selo je stigao komunist Đoko Patković, koji je osnovao omladinsku organizaciju i čitaonicu „Srp i čekić“. Među posjetiteljima čitaonice je bio i Bogoljub Vukajlović. Početkom 1941. godine, postao je član Saveza komunističke omladine Jugoslavije.
Nakon okupacije Jugoslavije 1941., pomogao je Patkoviću pri atentatu na dvojicu ustaša, koji su nadgledali vršidbu pšenice i sakupljali žito za njemačku vojsku. Bogoljub je izbjegao ustaškoj odmazdi u kojoj je strijeljano 30 seljaka i još 30 odvedeno u logore. Poslije toga se povukao u ilegalu.
Početkom 1942., izašao je iz ilegalnosti i otišao na Dilj goru, gdje se pridružio diverzantskoj grupi Drugog slavonskog odreda. Tada je uzeo nadimak Lala. Ubrzo je postao desetar, a zatim zapovjednik samostalnog diverzantskog voda. Vod je djelovao pretežito na željezničkoj pruzi i cesti Slavonski Brod–Beograd. Tijekom 1942. godine, Bogoljub je sa svojim vodom izvršio preko dvadeset diverzija na pruzi. U prosincu 1942. godine, na željezničkoj postaji u Vinkovcima digao je u zrak njemački transportni vlak. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je 1942. godine.
Jedne ožujske večeri 1943. godine, diverzantska skupina je saznala za njemački transport, koji je išao za Istočno bojište, nakon čega je minirala prugu i napala vlak. Skupina je otvorila vatru na njemačke vojnike, ali ih je bilo previše, pa je Bogoljub naredio borcima povlačenje i ostao da im štiti odstupnicu. Uskoro je bio ranjen, ali je nastavio s pružanjem otpora sve dok ga nisu ubili. Njegovo tijelo ostalo je da tamo leži, pa su noću došli njegovi suborci i sahranili ga obronku kod Brodskih Zdenaca.
Ukazom predsjednika FNRJ Josipa Broza Tita, 27. studenog 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.
Danas njegovo ime nosi osnovna škola u Boboti, a u istom mjestu se nalazi i njegova bista.
Spektroskopija
Comptonov efekt
Foton se neelastično sudari s elektronom (ili nekom drugom česticom), pri čemu se dio energije fotona prenese na elektron. Suma energije fotona i kinetičke energije elektrona prije sudara mora biti jednaka istoj sumi poslije sudara. Pri kvantnoj teoriji pri sudaru jedan dio energije elektronu slično kao pri elastičnom sudaru klasičnih čestica pa je njegova energija nakon rasijanja E*<E prije rasijanja.
mini|Shema stvaranja para čestica-antičestica
Stvaranje parova
Interakcijom fotona s materijom stvaraju se parovi čestica-antičestica. Energija fotona troši se na masu para čestica-antičestica i na njihovu kinetičku energiju. Prema tome stvaranje parova se može dogoditi samo onda kada je energija fotona veća od energije koja je ekvivalentna masi para čestica-antičestica.
Spektroskopija vidljivog zračenja
Spektroskopija vidljivog zračenja koristi vidljivu svjetlost kao medij proučavanja.
Vidljivo zračenje uzrokuje pobuđenje elektona unutar atoma, molekula, kristalnih tvari ili amorfnih tvati. Spekroskopijom vidljivog zračenja se proučavaju efekti prouzrokovani promjenom elektronske strukture atoma ili molekula te njihova elektronska struktura, kao i elektronska struktura kristaliničnih i amorfnih tvari. Vidljivo zračenje emitiraju objekti čija je toplinska energija atoma ili molekula jednaka ili veća energiji pobuđenja njihovih elektrona. Ti objekti moraju biti na temperaturi većoj od oko 1000 °C.
U kemiji ova spektroskopija obuhvaća i blisko ultraljubičasto zračenje, jer se za to optičko područje koriste iste tehnike i isti materijali, a instrumenti često mogu snimati spektre u oba spektralna područja. Takva spektroskopija se označava kraticom UV-VIS (eng. UltraViolet-VISible).
Dio astronomije koji proučava vidljivo zračenje se naziva optička astronomija.
Izvori zračenja
Kao izvori zračenja koriste se volframove žarulje, halogene žarulje, ksenonske žarulje. U ultraljubičastom području koriste se deuterijske lampe. Kao izvor zračenja može poslužiti i laser čija se valna duljina može ugađati. U slučaju lasera, nije potreban monokromator, jer laser emitira zračenje točno određene valne duljine, koja je puno bolja od svjetlosti koja izlazi iz monokromatora. Spektroskopija koja koristi laser se naziva spektroskopija visokog razlučivanja. Sinkrotronsko zračenje iz sinkrotrona se koristi kao izvor zračenja jer pokriva široko spektralno područje, i velikog je intenziteta. Ponekad se može koristiti svjetlo plamena ili iskre.
Optički elementi
mini|Kiveta U optičkoj astronomiji najčešće se koriste aluminizirana ili posrebrena zrcala. U kemiji, gdje se ujedno proučava i blisko ultraljubičasto zračenje, najčešće se koristi kvarcno staklo, koje propušta i vidljivo i blisko ultraljubičasto zračenje. U specijalnim slučajevima koriste se i drugi materijali, npr. safir. Uzorak se stavlja u specijalne posudice: kivete. Ukoliko uzorak slabo apsorbira zračenje koriste se kivete sa sustavom aluminijskih, srebrnih ili zlatnih zrcala koje mogu povećati optički put svjetla i na više desetaka metara. Uzorci se često analiziraju kao vodene otopine.
Monokromator
Kao monokromator se najčešće koristi optička rešetka. U starijim instrumentima se koristila i optička prizma, ali ona je nepraktična jer ima nelinearni lom svjetla.
Detektor
Prvi detektor koji se koristio bilo je oko. Prvi spektroskopski uređaji bili su jednostavni monokromatori ispred kojih se stavljao osvjetljeni uzorak. Takav uređaj se naziva spektroskop (grčki skopeo = gledam). Fotografski film i fotografske ploče se koriste u spektroskopskim uređajima nazvanim spektrografi (grčki grafo = pišem). U modernim spektroskopskim uređajima, spektrometrima i spektrofotometrima, se koriste fotomultiplikatori, a rjeđe fotoosjetljive diode i CCD detektori.
Spektroskopija infracrvenog zračenja
Spektroskopija infracrvenog zračenja (IR spektroskopija) koristi infracrveno zračenje kao medij proučavanja.
Infracrveno zračenje emitiraju molekule zahvaljujući svojim vibracijama. Apsorbiranjem infracrvenog zračenja molekulske vibracije se pobuđuju, pa molekule počinju jače vibrirati. Zbog toga se infracrvena spektroskopija, zajedno s ramanovom spektroskopijom zove vibracijska spektroskopija. Slobodni atomi ne emitiraju infracrveno zračenje. Svaka molekula ima karakteristične vibracije, koje ovise o čvrstoćama veza i masama dijelova molekula koje vibriraju. Ta činjenica daje infracrvenoj spektroskopiji velike analitičke mogućnosti jer je moguće odrediti od kojih se funkcionalnih skupina molekula sastoji. Kako svaka molekula ima različiti infracrveni spektar, infracrvena spektroskopija se koristi pri identifikaciji tvari. Kako je toplinska energija molekula veća od energije vibracija, infracrveno zračenje emitiraju objekti zahvaljujći svojoj toplinskoj energiji. Valna duljina emitiranog zračenja ovisi o temperaturi prema zakonu crnog tijela.
Izvori zračenja
Kao izvor zračenja koriste se Nernstov ili Globarov štapić. to su komadi keramike koji se zagrijavaju na određenu temperaturu.
Optički elementi
Optički elementi se obično rade od kristala natrijevog klorida, kalijevog klorida i sličnih soli, a najčešće kalijevog bromida. litijev fluorid je proziran u najvećem dijelu spektra. Ovi materijali lako reagiraju s vlagom iz zraka, pa brzo postaju zamućeni, pa ih je potrebno polirati prije upotrebe. Tekući uzorci se koriste između dviju pločica kalijevog bromida ili neke druge soli, u obliku tankog filma. Kruti uzorci se samelju u prah i pomiješaju s prahom kalijevog bromida. Dobivena smjesa se spreša u pastilu, koja se stavlja u spektrofotometar. Prah krutih uzoraka se može pomiješati i s organskom tekućinom i koristiti kao i tekući uzorak, ali tada se, prilikom analize spektara, treba paziti na dijelove spektra koje je uzrokovala organska tekućina. Vodene otopine se nikad ne koriste jer voda apsorbira infracrveno zračenje, a materijali od kojih su napravljeni optički elementi su jako topljivi u vodi.
Monokromator
Monokromator je najčešće optička rešetka, kao i kod spektroskopije vidljivog zračenja. Prizme se rijetko koriste jer moraju biti napravljene od kristala neke soli.
Detektor
Detektor je termoosjetljivi otpornik, termistor. U specijalnim slučajevima se koristi bolometar: metalni balon ispunjen plinom. Promjena temperature, uzrokovana infracrvenim zračenjem se detektira promjenom volumena plina u balonu.
Ramanova spektroskopija
Ramanova spektroskopija koristi neelastično raspršenje svjetla, Ramanovo raspršenje za prikupljanje spektroskopskih podataka. Elektromagnetsko zračenje, raspršeno na molekuli, sadrži dvije komponente koje dolaze od vibracija ili rotacija molekula. Ramanovi spektrofotometri koriste izvor monokromatskog zračenja koje je usmjereno na uzorak. Zračenje, raspršeno pod nekim kutem (obično pod 90º) vodi se na monokromator, iz kojeg se propušta samo jedna valna duljina. Skeniranjem u području valnih duljina oko valne duljine izvora zračenja, dobiva se spektar. Spektar se sastoji od jedne linije velikog intenziteta, koja odgovara valnoj duljini upadnog zračenja (rayleighovo raspršenje), te skupa vrpci i/ili linija pri većim valnim duljinama (antistokesovo raspršenje) i skupine vrpci i/ili linija pri manjim valnim duljinama (Stokesovo raspršenje) puno manjeg intenziteta. Te skupine linija odgovaraju vibracijskom i/ili rotacijskom spektru molekule. Energija spektroskopskog prijelaza se određuje razlikom energija iz Stokesove ili antistokesove vrpce i valne duljine upadnog, monokromatskog zračenja. Kako su Stokesove i antistokesove vrpce puno manjeg intenziteta od Rayleighovog raspršenog zračenja, potrebno je primijeniti izvor zračenja velikog intenziteta. Stokesovo i antistokesovo raspršenje ovise o promjeni polarizabilnosti molekula u vremenu, pa ramanov spektar pokazuju samo one vibracije i rotacije molekula koje mijenjaju polarizabilnost molekule. Zato u Ramanovom i infra crvenom spektru, iste vrpce obično imaju različite intenzitete, a ponekad su u jednom od tih spektara potpuno nevidljive. Zato se infracrvena i Ramanova spektroskopija smatraju komplementarnima. Ramanova spektroskopija ima veliku prednost nad infracrvenom spektroskopijom jer se ramanovi spektri mogu snimati u vodenim otopinama.
Izvori zračenja
Kao izvori zračenja, najčešće se koriste laseri jer daju monokromatsko zračenje velikog intenziteta. Najčešće se koriste laseri koji rade u vidljivom području, a rjeđe ultraljubičasti ili infracrveni laseri. Najčešće korišten je argonski laser. Nekad su se koristile živine lampe, jer se njihovo zračenje sastoji od nekoliko linija od kojih jedna linija ima jako veliki intenzitet.
Optički elementi
Za ramanovu spektroskopiju koriste se optički elementi koji propuštaju vidljivo, ili u slučaju ultraljubičastog ili infracrvenog lasera – ultraljubičasto, odnosno infracrveno zračenje. Optički elementi su najčešće od stakla optičke kvalitete. Uzorci se stavljaju u kivete koje su slične kivetama za UV-VIS spektroskopiju.
Monokromator
Za Ramanovu spektroskopiju, koriste se monokromatori kao i u UV-VIS spektroskopiji: optička rešetka ili optička prizma.
Detektor
Kao detektor, najčešće se koristi fotomultiplikator. Koriste se i fotoosjetljive diode ili CCD čipovi.
Mikrovalna spektroskopija
Mikrovalna spektroskopija koristi mikrovalno zračenje kao medij proučavanja.
Mikrovalno zračenje emitiraju i apsorbiraju rotacije molekula koje imaju dipolni moment. Mikrovalno zračenje emitiraju i apsorbiraju atomi s nesparenim elektronima u magnetskom polju, ali oni su predmet proučavanja elektronske spinske rezonancije. Mikrovalno zračenje emitiraju objekti koji imaju temperaturu svega nekollko stupnjeva iznad apolutne nule, pa se u astronomiji koristi za proučavanje pozadinskog zračenja, zračenja crnog tijela samog svemira. Rotacije molekula ovise o momentu tromosti molekule, koja ovisi o njenoj geometriji. Mikrovalnom spektroskopijom se mogu odrediti geometrijski parametri. Geometrijski parametri molekule, određeni mikrovalnom spektroskopijom, smatraju se najtočnijima, jer ostale metode ne mogu postići takav stupanj preciznosti. Mikrovalnom spektroskopijom se mogu jako točno izmjeriti dipolni momenti molekula, kao i proučavati električna svojstva molekula. Mikrovalna spektroskopija se može koristiti pri identifikaciji uzoraka, ali nije toliko pogodna kao infracrvena spektroskopija ili difrakcija na polikristaliničnom uzorku, jer zahtijeva uzorak u plinskoj fazi.
Izvori zračenja
Kao izvor zračenja se koristi radiofrekvencijski oscilator.
Uzorak
Uzorak je uvijek uvijek u plinskoj fazi jer molekule moraju slobodno rotirati kako bi se snimio rotacijski spektar.
Spektroskopija dalekog ultraljubičastog zračenja
Spektroskopija dalekog ultraljubičastog zračenja koristi ultraljubičasto zračenje kratke valne duljine, znano kao i daleko ultraljubičasato zračenje ili vakuumsko ultraljubičasto zračenje kao medij proučavanja. Ovo zračenje uzrokuje pubuđenje elektrona u visoka energijska stanja: tzv. Rydbergove orbitale. Ova spektroskopija se koristi za proučavanje visokopobuđenih molekula. Ova spektroskopija se označava s VUV (Vacuum UltraViolet). Objekti koji emitiraju ultraljubičasto zračenje moraju biti zagrijani na ekstremno visoke temperature, pa se koristi u astronomiji za proučavanje vrućih zvijezda, zvjezdanih korona i vrućih maglica.
Izvori zračenja
Izvori zračenja u dalekom ultraljubičastom području su lampe sa električnim izbojem u nekom plinu.
Optički elementi
Kao optički elementi se koriste aluminizirana ili posrebrena zrcala. Daleko ultraljubičasto zračenje polako oštećuje metalne prevlake na zrcalima pa se one trebaju redovito obnavljati. Kako niti jedan materijal, pa čak ni zrak, ne propušta daleko ultraljubičasto zračenje, cijela aparatura se održava pod vakuumom, a uzorak se ubacuje kao plin pod niskim tlakom. Astronomski instrumenti za daleko ultraljubičasto zračenje moraju biti montirani na satelite, visoko iznad atmosfere.
Monokromator
Kao monokromatori služe optičke rešetke. Kako je teško izraditi nazubljenja rešetki veličine valne duljine dalekog ultraljubičastog zračenja, obično se koriste viši redovi difrakcije rešetke.
Detektor
Detektor je fotomultiplikator, kanalni multiplikator (channeltron).
Nuklearna magnetska rezonancija
Nuklearna magnetska rezonancija (NMR) proučava radiovalno zračenje koje interreagira s spinovima jezgara u magnetskom polju. Neke atomske jezgre imaju spin i ponašaju se kao mali magneti. U magnetkom polju se mogu orijentirati u nekoliko orijentacija koje imaju različite energije. Energije pojedinih orijentacija ovise o jačini spinskog momenta jezgre i o jakosti magnetskog polja. Apsorpcija ili emisija radiovalova mijenja orijentaciju jezgre u magnetskom polju. Elektronski omotači zasjenjuju magnetsko polje, pa svaka jezgra u atomu s različitom elektronskom strukturom, ima drukčiji odziv u NMR spektru. Jezgre osjećaju i magnetske momente susjednih jezgara, pa je iz NMR spektra moguće utvrditi i broj istovjetnih atoma u susjedstvu. Na taj način se iz NMR spektra mogu odrediti strukture molekula. Spektar se može snimati u tehnici kontinuiranog vala, gdje se koristi magnetsko polje konstantnog intenziteta i promjenjiva frekvencija radiovalnog zračenja ili nepromjenjiva frekvencija i promjenjivo magnetsko polje. Moderniji instrumenti koriste pulsne tehnike: Radiovalno zračenje se pusti u obliku kratkog pulsa, koji sadrži sve frekvencije, a potom se prati slobodno opadanje magnetizacije. Primjenom fourierove transformacije se dobiva NMR spektar. Ova tehnika ima prednosti jer se primjenom različitih kombinacija pulseva mogu dobiti dodatne informacije iz spektra. Za snimanje NMR spektra potrebno je odabrati kombinaciju jačine magnetskog polja i radiovalne frekvencije za jezgru svakog izotopa.
Najčešće korištena jezgra je proton, jer prisutna u mnogim organskim molekulama, i ima veliki magnetski moment.
Često korištene jezgre su i 13C, 15N i 19F.
Kao referentni uzorak koristi se tetrametilsilan.
Aparatura
NMR spektrometar se sastoji o velikog magneta koji stvara magnetsko polje te dviju zavojnica; jedna služi za proizvodnju uzbudnog radiovalnog zračenja, a druga služi kao detektor. Kako razlučivanje instrumenta ovisi o jakosti magnetskog polja, danas se koriste superjaki, supravodljivi magneti jakosti i 20 T]].
Elektronska spinska rezonancija
Elektronska spinska rezonancija ili elektronska paramagnetska rezonancija (ESR, EPR) proučava mikrovalno zračenje koje je emitirano ili apsorbirano od nesparenih elektrona u magnetskom polju. Spin elektronima daje magnetski moment. Spareni elektroni poništavaju svoje magnetske momente, pa elektronsku spinsku rezonanciju pokazuju samo molekule koje imaju nesparene elektrone. Elektronska spinska rezonancija funkcionira na isti način kao i nuklearna magnetska rezonancija, samo se umjesto jezgara detektiraju nespareni elektroni. Kako elektroni imaju puno veči magnetski moment od jezgara, potrebno je slabije magnetsko polje i veća frekvencija. ESR je jako osjetljiva: može detektirati vrlo niske koncentracije slobodnih radikala, manje od jedan dio na milijun.
Fotoelektronska spektroskopija
Fotoelektronska spektroskopija nije klasična spektroskopija jer ne promatra elektromagnetsko zračenje koje je molekula apsorbirala ili emitirala, već promatra elektrone koje je molekula ispustila uslijed djelovanja elektromagnetskog zračenja. Kako elekromagnetsko zračenje mora imati dovoljnu energiju za ionizaciju molekule, koristi se vakuumsko ultraljubičasto zračenje. Zračenje mora biti monokromatsko. Rjeđe se koristi i rendgensko zračenje. Vakuumsko ultraljubičasto zračenje ima dovoljnu energiju za ionizaciju valentnih elektrona, pa se primjenom tog zračenja, mogu vidjeti samo ionizacije valentnih elektrona te odrediti energije njihovih orbitala. Primjenom rendgenskog zračenja, mogu se ionizirati i sržni elektroni. Primjenom rendgenskog zračenja ne može se postići razlučivanje, kao primjenom vakuumskog ultraljubičastog zračenja. Kako elektroni utječu jedni na druge, energije sržnih elektrona u manjoj mjeri ovise i o vanjskim elektronima, a tako i o elektronskom okruženju atoma. Na taj način je moguće analizirati strukture molekula. Fotoelektronska spektroskopija koja koristi rendgensko zračenje, naziva se i ESCA (Electron Spectroscopy for Chemical Analysis). Fotoelektronska spektroskopija se zasniva na fotoelektričnom efektu. Energija elektrona, izbačenog iz molekule je jednaka energiji elektromagnetskog zračenja, umanjenoj za energiju vezanja elektrona koji je izbačen, te energija vibracije i rotacije molekule. U fotoelektronskom spektru se vide energije energije elektrona, a ako spektar ima dovoljno veliko razlučivanje, moguće je vidjeti i vibracijsku strukturu.
Izvori zračenja
Izvori zračenja su lampe s električnim izbojima u vodiku, dušiku ili nekom drugom, najčešće plementom, plinu. Najčešće se koriste helijeve lampe jer daju zračenje najkraće valne duljine, pa se pomoću njih mogu analizirati orbitale najniže energije. Ovisno o uvjetima rada lampe mogu se dobiti dvije spektralne linije: He I pri 21,21 eV ili He II pri 40,8 eV. U nekim uvjetima, može se koristiti i monokromatsko zračenje, dobiveno iz monokromatora, ali to je ograničeno na relativno male intenzitete i niske valne duljine dalekog ultraljubičastog zračenja. U novije vrijeme koriste se i laseri koji rade u dalekom ultraljubičastom području. U rendgenskom području koriste se katodne cijevi.
Aparatura
Spektrofotometar se mora održavati u visokom vakuumu jer bi bilo kakva atmosfera apsorbirala vakuumsko ultraljubičasto zračenje i spriječila bi nesmetani prolazak elektrona prema detektoru. Uzorak, koji se mora dovesti u plinovito stanje, se propušta u vakuumsku komoru kroz malu sapnicu, tako da u komori oblikuje molekulski snop. Vakuumsko ultraljubičasto zračenje se usmjerava na molekulski snop pod pravim kutom. Elektroni, koji su emitirani iz molekulskog snopa, prolaze između para elektroda s određenim potencijalom ili kroz magnetsko polje. Zbog djelovanja električnog ili magnetskog polja, samo elektroni s točno određenom energijom mogu proći kroz elektrode ili magnet. Promjenom jakosti električnog odnosno magnetskog polja, mijenjaju se uvjeti pri kojima mogu proći elektroni različitih energija, pa se na taj način ostvaruje snimanje spektra. Detektor je kanalni multiplikator (channeltron).
Mößbauerova spektroskopija
Mößbauerova spektroskopija koristi gama zračenje kao predmet proučavanja. Gama zračenje može pobuditi atomske jezgre. Sprezanje spina jezgre s orbitalnom kutnom količinom gibanja elektrona uzrokuje cijepanje energijskih razina jezgre. Cijepanje energijskih razina je zanemarivo u usporedbi s energijskim razinama jezgre odnosno energijama gama zračenja. Mößbauerova spektroskopija koristi izvor monokromatskog gama zračenja, čije zračenje se usmjerava na uzorak. Detektorom, iza uzorka, se promatra apsorpcija gama zračenja. Mößbauerova spektroskopija se koristi za ispitivanje određenih kemijskih spojeva, kristala i amorfnih tvari.
Izvor zračenja i aparatura
Kako ne postoji pogodni umjetni izvor monokromatskog gama zračenja, koristi se zračenje radioaktivnih izotopa. Odabir valne duljine obavlja se promjenom valne duljine korištenjem dopplerovog efekta. To se postiže postavljanjem izvora ili uzorka na pomičnu platformu. Odabiranjem relativne brzine gibanja izvora i uzorka, odabire se valna duljina.
Ostale tehnike
Pod spektroskopske tehnike možemo ubrojiti i masenu spektrometriju, akustičku spektroskopiju, dielektričnu spektroskopiju, mehaničku spektroskopiju i radiometrijske tehnike, iako one nemaju veze s elektromagnetskim spektrom. Rezultat tih metoda je spektar (maseni spektar, spektar zvučnih valova, spektar frekvencija električnog polja, spektar frekvencija mehaničkog naprezanja, spektar \alpha, \beta, \gamma, zračenja...), pa ih uvjetno možemo ubrojiti u spektroskopiju.
Nortnvil
Nortnvil se može odnositi na
Bellentre
Belantr je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Rona-Alpi, u departmanu Savoja koja pripada prefekturi Albervil.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 793 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 33 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 23,94 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 743 metara (maksimalnoj 3.011 m, a minimalnoj 699 m).
Norvič
Norvič se može odnositi na
Trail Side, Colorado
Trejl Sajd je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Kolorado.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 59.
Nju Kambrija
Nju Kambrija se može odnositi na
TAS2R13
Receptor ukusa tip 2 član 13 je protein koji je kod ljudi kodiran TAS2R13 genom.
Ovaj protein je član familije of mogućih receptora ukusa. On pripada grupi G protein spregnutih receptora i specifično je izražen u ćelijama ukusa jezika i epitela nepci. On deluje kao receptor gorkog ukusa. Ovaj receptor ukusa ne sadrži introne. Njegov gen se nalazi na hromozomu 12p13.
Otis
Otis se može odnositi na
1437
Godina 1437 (MCDXXXVII) bila je redovna godina koja počinje u utorak (1. 1. po julijanskom kalendaru).
Parsons
Parsons se može odnositi na
Oberle
Oberle se može odnositi na
Baden-Baden
Baden-Baden je grad od 54.853 žitelja u jugozapadnom dijelu Njemačke, u saveznoj državi Baden-Württemberg. U Baden-Badenu se nalaze brojni termalni izvori, zbog čega je taj grad već za vrijeme Rimljana bio poznato lječilište.
Pleven (razvrstavanje)
Pleven se može odnositi na
Baden-Baden
Geografski i demografski podaci
thumb|left|Položaj opštine u okrugu Štatkrajs Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 161 metra. Površina opštine iznosi 140,2 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 54.494 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 389 stanovnika/km².
Pibodi
Pibodi se može odnositi na