cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sekularizam
Organizacije
Grupe kao što su Nacionalno sekularno drustvo (Ujedinjeno kraljevstvo) i kampanju za sekularizam organizacije „Amerikanci ujedinjeni za odvojenost crkve i države“ često podržavaju humanisti. U 2005. godini, Nacionalno sekularno društvo održalo je ceremoniju dodele "Sekularista godine". Prva mesto bila je Maryam Namazie i Centralni savet bivših muslimana koji ima za cilj da prekine tabu koji dolazi sa odricanjem od islama i protivljenje otpadnim zakonima i političkom islamu.
Škotsko sekularno društvo je aktivno u Škotskoj i trenutno se fokusira na ulogu religije u obrazovanju. Godine 2013. pokrenulo je peticiju u Škotskom parlamentu kako bi se izmenio Obrazovni akt 1980, tako da roditelji mogu napraviti izbor da bi se odlučili za versko obeležje.
Druga sekularistička organizacija je Sekularna koalicija za Ameriku. Sekularna koalicija za Ameriku lobira i zagovara razdvajanje religije i države, kao i prihvatanje i uključivanje sekularnih Amerikanaca u američki život i javnu politiku. Sekularna koalicija za Ameriku povezana sa mnogim sekularnim humanističkim organizacijama, sekularnim humanistima, kao i Sekularnim društvom, te nekim ne-humanistima koji ih takođe podržavaju.
Lokalne organizacije rade na podizanju značaja sekularizma u svojim zajednicama i imaju tendenciju da uključe sekulariste, slobodne mislioce, ateiste, agnostike i humaniste.
U Turskoj, najistaknutija i aktivna sekularistička organizacija je Ataturkistička (Kemalistička) asocijacija mišljenja, koja se pripisuje organizovanju republičkog protesta - demonstracija u četiri najveća grada u Turskoj. 2007. godine, gde su preko 2 miliona ljudi, uglavnom žene, branili svoje stavove i podržavali sekularističke principe koje je uveo Mustafa Kemal Ataturk.
Lestersko sekularno društvo osnovano 1851. godine je svetsko najstarije svetovno društvo.
Dodatna literatura
Sekularna etika Boier, Pascal (2002). '' Objašnjena religija: Evolucijsko poreklo religijske misli. ''. Holioake, G.J. (1898). "Poreklo i priroda sekularizma". London: Vatts & Co., reprint. Jacobi, Susan. "Freethinkers: istorija američkog sekularizma". Nev Iork: Metropolitan Books. . Secular societi Pogledajte i listu referenci u članku o sekularizaciji
Chadvick, Oven. Sekularizacija evropskog uma u devetnaestom veku . Cambridge Universiti Press. Martin, David (1978). "Opšta teorija sekularizacije". Oksford: Blackvell. Martin, David (2005). "O sekularizaciji: ka revidiranoj opštoj teoriji". Aldershot: Ashgate. McLeod, Hugh (2000). Sekularizacija u zapadnoj Evropi, 1848-1914 . Basingstoke: Macmillan.
Svetovno stanje
Awaswas
thumb|Kapelica u misiji Santa Cruz Awaswas (Santa Cruz Costanoans).- ime za nekoliko malenih tribeleta (malenih plemena) Costanoan Indijanaca nastanjenih u vrijeme kontakta između današnjeg Davenporta i Aptosa u zapadnoj Kaliforniji. Područje što ga oni naseljavahu poznato je danas kao Castle Rock State Park. Awaswas Indijanci prema misiji Santa Cruz nazivani su i Santa Cruz Costanoans, a populacija im je tada procijenjena na nekih 600 osoba, zacijelo preumanjena. –Španjolski kontakt sa Costanoima počinje dolaskom Sebastián Vizcaínom, no istraživanja njihove zemlje Španjolci provode između 1769. i 1776. Misija među Awaswas Indijancima utemeljena je tek 1791. Njihovi dijelovi ipak su još prije završili po misijama drugih srodnih Costanoan plemena, točnije na misijama San Carlos, San Francisco i Santa Clara. Costanoan Indijanci, koji ime nose prema obali (costa= obala; Sp. Costaños = “people of the coast”), bavili su se lovom i ribolovom, kao i sakupljanjem mekušaca uz obalu. Žene su se bavili sakupljanjem biljne hrane i njenom pripremom. Awaswas Indijanci bijahu podijeljeni na više malenih plemena, to su:
Georg Baselitz
thumb Georg Bazelic, (23. januar 1938), nemački slikar. Rođen je kao Herman Georg Kern (Hermann Georg Kern) u Dojčbazelicu (Saksonija, Nemačka), po kome je i dobio nadimak Bazelic.
Suprostavljanje sa teorijom Kandinskog i Maleviča
Suprotstavlja se teoriji Kandinskog i Kazimira Maleviča. Narednih godina putuje u Amsterdam i Pariz gde se pozabavio sa umetnošću duševnih bolesnika. 1961. uzima nadimak Bazelic, (pod kojim je danas poznat) i pod tim imenom pravi prvu izložbu sa slikarskim kolegom Eugenom Šenebekom (Eugen Schönebeck) Georg Bazelic je jedan neoekspresionistički slikar, grafičar i vajar. Njegov znak raspoznavanja su slike, koje su okrenute naglavačke.
Izlaganja
Izlagao je u Njujorku u Gugenhajm muzeju, na XIII. Bijenalama u Sao Paulu 1975. i Veneciji u Nemačkom pavilionu, slede mnogobrojna odlikovanja kao na primer: Niderzaksonska državna medalja, mnogobrojne profesorske titule su sledile taj tok. Georg Bazelic živi i radi u Derneburgu kod Hildeshajma i Imperiji na Italijanskoj rivijeri.
Važnije izložbe hronološki:
Potrero del Refugio, Manuel Doblado
Potrero del Refugio je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Guanajuato, u opštini Manuel Doblado.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 17 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1728 m.
Henri Barbusse
thumb|Henri Barbusse Henri Barbusse (Asnières-sur-Seine, 17.5. 1873, — Moskva, 30.8. 1935, bio je francuski romanopisac, novinar i komunistički aktivist.
Slavu je stekao s romanom Le Feu objavljenom godine 1916. koji se temeljio na njegovim iskustvima u prvom svjetskom ratu. To je bila jedna od prvih knjiga koja je osudila militarizam, a užase rata prikazala na potpuno naturalistički način. Knjiga je usprkos kriika osvojila prestižni Prix Goncourt.
Njegova kasnija djela kao što su, Manifeste aux Intellectuels, Elevations (1930) pokazuju sve veću sklonost prema socijalističkoj revoluciji. Godine 1921. Barbisse se svojim djelom Le Couteau entre les dents svrstao na stranu bolješevika i oktobarske revolucije. Godine 1923.se priključio Komunističkoj partiji Francuske, a kasnije je putovao u SSSR. Poslije je postao član Lige protiv imperijalizma osnovane u Bruxellesu 1927.
Barbusse je bio esperantist i počasni predsjednik prvog kongresa Sennacieca Asocio Tutmonda. Godine 1921. napisao je članak za esperantistički časopis Esperantista Laboristo.
Boravio je u Beogradu 5. i 6. decembra 1925. i tom prilikom posetio Centralni radnički sindikalni odbor Jugoslavije.
Vitezovi Calatrave
Vitezovi Calatrave (španjolski: Orden de Calatrava) bio je viteški red iz Kastilje osnovan kao vojnička grana Cistercita.
Historija
Red je nastao 1158. kad je kastilijanski kralj Sancho III daravao zamak Calatravu opatu cistercitskog samostana Fitero - Raimundu, sa strogim uputama da ga brane od Maura i nikad ne napuštaju. Monasi i vitezi Calatrave zdušno su branili zamak, pa ih je papa Aleksandar III - 1164. i formalno priznao. Od 1187. postali su čvrsto povezani sa Cistercitskom opatijom Morimond.
Sjedište reda usamljeni zamak Calatrava, pored rijeke Guadiane, na krajnjem jugozapadu Kastilje, ipak je 1195. pao u ruke Maura, ali su ga Vitezovi Calatrave ponovno zauzeli 1212.
Red je sudjelovao u kršćanskoj rekonkvisti Andaluzije, za što je nagrađen velikim feudima po Kastilji i Aragonu. Do 15. vijeka viteški red Calatrava imao je oko 200 000 članova i godišnji prihod od 45 000 dukata. Kako se tempo rekonkviste usporavao, red se počeo sve više uključivati u kastilijansku unutrašnju politiku. Da bi neutralizirali tu potencijalnu prijetnju Katolički kraljevi Fernando II i Isabele od Kastilje su uz pomoć sankcija pape, preuzeli upravljanje redom 1489.
Od tad pa sve do raspuštanja u 19. vijeku, red je sve više postajao ceremonijalno udruženje španjolskog plemstva.
Luke Cage (TV serija)
Marvel's Luke Cage, poznatija pod skraćenim naslovom Luke Cage, je američka igrana TV-serija koja se od 2016. do 2018. godione emitirala na programu online servisa Netflix. Predstavlja adaptaciju istoimenog stripa u izdanju Marvel Comicsa, odnosno spin off TV-serije Jessica Jones preko koje je povezan sa drugim filmovima i TV-serijama Marvelovog filmskog univerzuma. Naslovni lik, kojeg tumači Mike Colter je bivši robijaš koji je nakon tajnog eksperimenta stekao nadljudsku snagu i neprobojnu kožu, a radnja prikazuje kako te moći koristi kako bi se u njujorškom Harlemu obračunao sa tamošnjim gangsterskim bosovima. Serija, u kojoj su gotovo svi likovi Afroamerikanci, je izazvala izuzetnu pažnju jer se sadržajem, stilom i muzikom oslanja na popularne blaxpoitation filmove sa početka 1970-ih. Nakon dvije sezone Netflix je, navodeći "kreativne razlike" sa producentima otkazao dalje snimanje.
José María Morelos y Pavón, Yajalón
José María Morelos y Pavón je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini Yajalón.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 141 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 979 m.
Brodec (Skoplje)
Brodec je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Brodec je naselje u okviru opštine Čučer-Sandevo, koja obuhvata severna predgrađa Skoplja.
Brodec ima veliki značaj za srpsku zajednicu u Republici Makedoniji, pošto Srbi čine značajnu manjinu u naselju.
Prirodni uslovi
Brodec je smešten u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Skoplja, selo je udaljeno 25 kilometara severno.
Selo Brodec se nalazi u istorijskoj oblasti Crnogorje, na južnim visovima Skopske Crne gore, na približno 900 metara nadmorske visine. Od sela se pruža pogled na Skoplje i Skopsko polje.
Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.
Stanovništvo
Brodec je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 3 stanovnika.
Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (67%), a manjina su Srbi (33%). Početkom 20. veka Srbi su bili isključivo stanovništvo u selu.
Axion
Axion (Atsayonck, Atsayongky) /Axion ='the muddy place'/, jedan od tribeleta američkih Indijanaca iz grupe Unami Delawaraca, nastanjenih u 17. stoljeću na istočnoj obali rijeke Delaware između Rancocas Creeka i sadašnjeg Trentona. Godine 1648. oni su u tom kraju bili najveće od plemena koje je imalo oko 200 ratnika. Prema američkom etnologu Brintonu, njihovo ime je iskvareni oblik koji dolazi po imenu rječice Assiscunk, blizu Burlingtona, odnosno od assiscu 'mud'.
Distretto, Asti
Distretto je naselje u Italiji u provinciji Asti, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 24 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 150 m.
San Francesco, Cosenza
San Francesco je naselje u Italiji u provinciji Cosenza, u regiji Kalabrija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 104 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 449 m.
Brice Marden
Brice Marden (15. oktobar 1938 -) je američki umjetnik čiji se opus obično smješta u pokret minimalizma.
Jelovec (Sodražica, Slovenija)
Jelovec je naselje u slovenskoj Općini Sodražici. Jelovec se nalazi u pokrajini Dolenjskoj i statističkoj regiji Jugoistočnoj Sloveniji.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine naselje je imalo 47 stanovnika.
I Visconti, Pisa
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 86 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 28 m.
Marcel Allain
thumb|Marcel Allain Marcel Allain (1885-1970) je bio francuski pisac danas najpoznatiji po tome što je zajedno s Pierreom Souvestreom stvorio fiktivni lik super-negativca i vrhunskog kriminalca Fantomasa.
Allain je odrastao u pariškoj buržujskoj porodici. Studirao je pravo prije nego što je postao novinar. Zatim je postao asistent Souvestreu, piscu već etabliranom u pariškim književnim krugovima. Godine 1909. njih dvojica su objavili prvi roman, Le Rour. U njemu se pojavljuje istražni sudac Germain Fuselier, koji će kasnije postati čest lik u seriji romana o Fantômasu.
The Four Aces
The Four Aces je američki vokalni kvartet specijaliziran za tradicionalni pop, a koji djeluje od 1950. godine, te koji je snimio niz hit-pjesama kao što su "Love is a Many-Splendored Thing", "Three Coins in the Fountain", "Stranger in Paradise", "Tell Me Why", i "(It's No) Sin". Ostali veliki hitovi su bili "Shangri-La", "Perfidia" i "Sincerely". Originalni sastav, najzaslužniji za najveće hitove grupe, su činili Al Alberts, Dave Mahoney, Lou Silvestri i Rosario "Sod" Vaccaro.
Marcel Allain
U februraru 1911., Allain i Souvestre su započeli seriju knjiga Fantômas na zahtjev izdavača Arthemea Fayarda, koji je htio stvoriti novi mjesečni pulp časopis. Uspjeh je bio munjevit i dugotrajan.
Nakon Souvestreove smrti u februaru 1914. Allain je sam nastavio pisati sagu o Fantômasu, a zatim stvorio još nekoliko likova kao što su Tigris, Fatala, Miss Téria i Férocias, ali nijedan nije stekao popularnost kao Fantômas.
Godine 1926. Allain se oženio za Souvestreovu djevojku Henriette Kistler.
Allain je u svojoj plodnoj karijeri napisao preko 400 romana.
Boston Celtics
Boston Celtics (izgovor: ) su američki profesionalni košarkaški klub iz Bostona. Celticsi se natječu u NBA ligi te igraju u Atlantskoj diviziji Istočne konferencije. Momčad je osnovana 1946. godine te je bila jedna od osam originalnih NBA momčadi, a svoje utakmice igra u TD Gardenu, dvorani koju dijeli s hokejaškom momčadi Boston Bruinsa. Celticsi se smatraju najboljom momčadu u historiji NBA lige; prvaci su bili čak 17 puta (što je 23.9% svih prvenstava od osnivanja lige) te su, zajedno sa svojim najvećim rivalima Los Angeles Lakersima, trenutni rekorderi po ukupnom broju pobjeda ostvarenih u historiji lige. Celticsi su jedna od samo dvije originalne potpisnice povelje BAA (druga su New York Knicksi) koja i danas igra u gradu u kojem je osnovana.
Boston Celticsi imaju značajno rivalstvo s Los Angeles Lakersima, koji imaju ukupno 17 naslova prvaka te dijele prvo mjesto na vječnoj ljestvici sa Celticsima. To je rivalstvo posebno bilo izraženo u 1960-im i 1980-im godinama. Ove dvije momčadi su igrale rekordnih 12 puta u NBA finalima, a Celticsi su uspješniji s devet pobjeda. Četiri igrača Celticsa (Bob Cousy, Bill Russell, Dave Cowens i Larry Bird) osvajali su Nagradu za najkorisnijeg igrača lige (MVP), a to su ukupno ostvarili 10 puta, što je također rekord lige. Sam naziv kluba ("Celtics"; sh. "Kelti"), kao i klupska maskota leprechaun Lucky, odaju počast tradicionalno visokoj populaciji Iraca u Bostonu.
3 de Mayo, Cuautla
3 de Mayo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Morelos, u opštini Cuautla.
Boston Celtics
Uspon Boston Celticsa započeo je krajem 50-ih godina, kada su razmjenom na dan drafta 1956. godine dobili centra Billa Russella, koji će postati temelj dinastije Celticsa. Predvođeni Russellom i playmakerom Bobom Cousyjem, Celticsi su 1957. godine osvojili prvi naslov NBA prvaka. Russell je, uz pomoć talentiranih suigrača i kasnijih članova Kuće slavnih među kojima su bili John Havlicek, Tom Heinsohn, K. C. Jones, Sam Jones, Satch Sanders i Bill Sharman, otvorio put za najuspješniji period u historiji kluba, kada su Celticsi tokom 60-ih godina osam puta za redom osvajali naslov prvaka. Nakon Russellova umirovljenja 1969. godine, klub je ušao u period obnove. Predvođeni centrom Daveom Cowensom i playmakerom Jo Jom Whiteom, Celticsi su se vratili na pobjedničke staze, osvojivši naslove prvaka 1974. i 1976. godine. Dominacija Celticsa ponovo je uslijedila tokom 80-ih godina. Predvođeni prvom "Velikom trojkom", koju su činili Larry Bird, Robert Parish i Kevin McHale, Celticsi su osvajali naslove prvaka 1981., 1984. i 1986. godine. Nakon osvajanja čak 16 naslova u XX. vijeku, Celticsi su, nakon problematičnih 90-ih godina, ponovo došli do titule prvaka 2008. godine, ovoga puta predvođeni drugom "Velikom trojkom", koju su činili Kevin Garnett, Paul Pierce i Ray Allen. Dvije godine kasnije, ponovo su igrali finale, ali su izgubili od Lakersa u sedam utakmica.
Do početka 2013. godine, Celticsi su ostali bez "Velike trojke" i ušli su u novi period u historiji kluba. Uz pomoć novog trenera Brada Stevensa, Celticsi su postepeno obnavljali momčad. Stevens je već u svojoj drugoj sezoni vratio Celticse u playoff, a naredne su sezone čak bili prvi na Istoku, ali su izgubili konferencijsko finale. Agresivna obnova iz 2017. godine donijela im je zvijezde poput Kyriea Irvinga i Gordona Haywarda, uz jačanje mladih igrača, koji su iz sezone u sezonu postajali sve bolji. Irving i Hayward su se tokom cijele sezone mučili s ozljedama, a Celticsi su ponovo izgubili konferencijsko finale, iako su s Cavaliersima igrali sedam utakmica.
Rane godine (1946. – 1950.)
Boston Celticsi su osnovani 6. lipnja 1946. godine u Bostonu, od strane Waltera A. Browna, predsjednika korporacije Boston Garden-Arena, kao jedna od 11 momčadi lige koju je organizirao Košarkaški savez Amerike (BAA). Kada je BAA na jesen 1949. godine postao dio NBA-a, a Nacionalna košarkaška liga dio NBA lige, Celticsi su se priključili novom natjecanju u Istočnoj diviziji. Godine 1950., Celticsi su na draftu izabrali Chucka Coopera, postavši tako prva NBA franšiza u historiji koja je potpisala tamnoputog igrača.
3 de Mayo, Cuautla
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 804 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1290 m.
Boston Celtics
Dolazak Boba Cousyja i Reda Auerbacha (1950. – 1957.)
Celticsi su se mučili u svojim prvim sezonama, sve dok za trenera nije imenovan Red Auerbach. U ranim danima franšize, Auerbach nije imao pomoćnika, sam je vodio sve treninge i obavljao skautiranje — kako protivnika, tako i potencijalnih novih igrača na sveučilištima — te organizirao sve gostujuće utakmice. Jedan od prvih velikih igrača koji se pridružio Celticsima bio je Bob Cousy, kog je Auerbach inicijalno odbio potpisati iz momčadi obližnjeg Svetog križa jer je bio "previše napadan". Cousyjev je ugovor inicijalno postao vlasništvo momčadi Chicago Stags, ali je nakon njezina bankrota mladi igrač otišao u Boston u sklopu disperznog drafta. Nakon sezone 1955./1956., Auerbach je napravio šokantnu razmjenu, poslavši All-Star igrača Eda Macauleyja u momčad St. Louis Hawksa zajedno s pravima na draft Cliffa Hagana, sve za drugi sveukupni izbor na sljedećem draftu. Nakon pregovora s Rochester Royalsima — koji su uključivali obećanje vlasnika Celticsa da će traženu plesnu skupinu Ice Capades poslati u Rochester ako Royalsi pristanu pustiti Russella na drugo mjesto u draftu — Aurebach je dobiveni izbor iskorisio na akviziciju centra Univerziteta u San Franciscu, Billa Russella. Iste godine doveo je i Tommyja Heinsohna, novaka godine iz 1957. godine i još jednog produkta Svetog križa. Russel i Heinsohn su izvanredno surađivali s Cousyjem i njih su trojica postali jezgra momčadi oko koje će Auerbach izgraditi šampionsku momčad koja će trajati cijelo desetljeće.
Era Billa Russella (1957. – 1969.)
Predvođeni Billom Russellom, Celticsi su došli do finala 1957. godine, gdje su u sedam utakmica pobijedili St. Louis Hawkse i osvojili svoj prvi naslov prvaka. Russell će sa Celticsima doći do ukupno 11 naslova, čime je postao najodlikovaniji igrač u historiji NBA lige. Sljedeće godine, Celticsi su ponovo igrali finale protiv Hawksa, ali su ovoga puta izgubili u šest utakmica. Međutim, dolazak K.C. Jonesa te iste godine označio je početak dinastije Celticsa koja će dominirati američkom košarkom više od desetljeća. Već sljedeće godine, Celticsi su ponovo postali prvaci nakon što su pomeli Minneapolis Lakerse u četiri utakmice i tako osvojili svoj prvi u nizu od osam uzastopnih naslova prvaka. U tih su osam godina Celticsi čak pet puta igrali finale protiv Lakersa, što je bio početak velikog rivalstva koje će trajati generacijama. Godine 1964., Boston Celticsi su postali prva NBA momčad koja je imala startnu petorku sastavljenu od tamnoputih igrača. Dana 26. prosinca 1964., Willie Naulls je zamijenio ozlijeđenog Tommyja Heinsohna, pridruživši se tako Tomu "Satchu" Sandersu, K.C. Jonesu, Samu Jonesu i Billu Russellu u startnoj postavi, koja je pobijedila Hawkse 97:84. Celticsi su pobijedili 11 sljedećih utakmica u kojima je Naulls mijenjao ozlijeđenog Heinsohna. Danas se momčad Celticsa s kraja 50-ih i 60-ih godina smatra jednom od najdominantnijih sportskih momčadi u historiji svih sportova.
Auerbach se umirovio nakon sezone 1965./1966., a zamijenio ga je Russell, koji je Celticse vodio kao trener-igrač; ispostavilo se kako je to bio Auerbachov plan da zadrži interes za ostankom u klubu kod Russella. Ovim imenovanjem, Russell je postao prvi tamnoputi trener u Sjedinjenim Državama u bilo kojem sportu. Sam Auerbach je ostao u klubu kao generalni menadžer, što je pozicija koju je držao gotovo do kraja 80-ih godina. Međutim, serija Celticsa došla je do kraja upravo 1966. godine, kada su izgubili u konferencijskom finalu od Philadelphia 76ersa. Tada već ostarjela momčad uspjela je, ipak, doći do još dva naslova prvaka (1968. i 1969. godine), pobijedivši Los Angeles Lakerse u oba navrata. Russell se službeno umirovio 1969. godine, označivši tako kraj dinastije Celticsa koja je osvojila rekordnih 11 naslova u 13 sezona. Serija od osam uzastopnih naslova Celticsa i danas je najduži uzastopni niz u historiji američkog profesionalnog sporta.
Era Cowensa, Havliceka i Whitea (1970. – 1978.)
Sezona 1970. godine bila je svojevrsna obnova za Celticse, koji su upali u svoj prvi gubitnički niz nakon sezone 1949./1950. Međutim, akvizicije Paula Silasa kao i budućih članova Kuće slavnih Davea Cowensa i Jo Joa Whitea omogućile su Celticsima da ponovo postanu dominantni. Nakon gubitka u konferencijskom finalu 1972. godine, Celticsi su sljedeće sezone izgledali odlučnije te su završili regularnu sezonu s odličnim omjerom 68:14. Međutim, ta je sezona također završila razočarenjem nakon što su ih New York Knicksi iznenadili u konferencijskom finalu nakon sedam odigranih utakmica. John Havlicek se ozlijedio u šestoj utakmici te je odlučujuću, sedmu utakmicu bio prisiljen pucati lijevom rukom. Celticsi su sljedeće sezone konačno došli do finala, u kojem su pobijedili Milwaukee Buckse za svoj 12. naslov prvaka. Celticsi su poveli 3:2 u finalu te su imali priliku zaključiti seriju na domaćem terenu. Ipak, Bucksi su šokantno odnijeli pobjedu u Bostonu nakon što je Kareem Abdul-Jabbar pogodio horog tri sekunde prije kraja drugog produžetka, tako da je posljednja utakmica igrana u Milwaukeeju. Tamo je junak bio Cowens, koji je postigao čak 28 poena u pobjedi Celticsa za prvi naslov prvaka u pet godina.
Novi naslov prvaka stigao je 1976. godine, kada su Celticsi porazili Phoenix Sunse u šest utakmica. Ovo finale donijelo je jednu od najboljih utakmica u historiji NBA lige. U petoj utakmici, kada je serija bila izjednačena na 2:2, Celticsi su rano poveli, međutim Sunsi su se vratili i uspjeli odvesti utakmicu u produžetke. Igrao se drugi produžetak kada je Gar Heard skok-šutom izjednačio i odveo utakmicu u treći produžetak, u kojem su Celticsi konačno pobijedili 128:126. Nakon ovog naslova i još jednog nastupa u playoffu 1977. godine, Celticsi su ušli u još jedan period obnove. Na draftu 1977. godine, Celticsi su odabrali mlado krilo iz UNC Charlottea, Cedrica Maxwella. "Cornbread" Maxwell nije dao veliki doprinos u svojoj debitantskoj sezoni, ali je obećavao. Auerbachov posao kao generalnog menadžera postao je još teži tokom 1978. godine, kada se legendarni John Havlicek umirovio, a klub je dvije sezone zaredom imao omjere 32:50 i 29:53. Na draftu 1978., Celticsi su imali dva od prvih osam izbora na draftu. Auerbach se kockao i odabrao juniora Larryja Birda iz Indiane, znajući da će Bird još jednu sezonu provesti na sveučilištu, ali vjerujući kako će mu se taj rizik isplatiti. Celticsi su zadržali pravo na Birda još jednu godinu te su ga preuzeli odmah po završetku studija, kojeg je zaključio tako što je Indianu odveo do naslova sveučilišnog prvaka.
Tokom 1978., vlasnik Celticsa Irv Levin napravio je razmjenu franšiza sa Johnom Y. Brownom Jr., vlasnikom Buffalo Bravesa. Dva tjedna prije nego je zamjena postala službenom, u javnost su izašli detalji o razmjeni šestorice igrača između dva kluba. Boston je u Buffalo poslao Freemana Williamsa, Kevina Kunnerta i Kermita Washingtona u zamjenu za "Tiny" Archibalda, Billyja Knighta i Marvina Barnesa. Ovaj potez okrenuo je navijače Bostona protiv Browna, podjednako zato što su Kunnert i Washington smatrani ključnim igračima u momčadi, ali i zato što je Auerbach javno izjavio kako nije bio konzultiran oko ove razmjene.
Era Larryja Birda (1979. – 1992.)
Odnos između Browna i Auerbacha postao je još gori nakon što je Brown odlučio potpisati Boba McAdooa u veljači 1979. godine u zamjenu za izbore u prvom krugu drafta, koje je Auerbach planirao iskoristiti kako bi obnovio momčad. Kao i ranije, Brown je napravio razmjenu bez prethodnih konzultacija s Auerbachom. Posljedica toga bila je da je Auerbach gotovo otišao iz Bostona na isto mjestu u New York Knicksima. Svjestan podrške javnosti koju je Auerbach uživao, Brown je iste godine prodao franšizu Harryju Mangurianu, ne želeći riskirati gubitak klupske legende. Interni konflikti odrazili su se na igre kluba, koji je sezonu završio s omjerom 29:53. Novopridošlice Chris Ford, Rick Robey, Cedric Maxwell i Nate Archibald nisu uspjeli pomoći Celticsima da preokrenu loš niz.
Larry Bird debitirao je za Celticse u sezoni 1979./1980. S novim vlasnikom na čelu kluba, Auerbach je povukao nekoliko poteza koji će vratiti Celticse na pobjedničke staze. Gotovo je odmah poslao McAdooa, bivšeg NBA prvaka, u Detroit Pistonse u zamjenu za beka M. L. Carra, obrambenog specijalista, i dva izbora u prvom krugu drafta 1980. godine. Također je doveo plejmejkera Geralda Hendersona iz CBA lige. Carr, Archibald, Henderson i Ford formirali su, tako, velo efikasnu zadnju liniju i vrlo dobro su funkcionirali s prednjom linijom koju su činili Cowens, Maxwell i Bird. Uz Birdovu Nagradu za novaka godine, Celticsi su sezonu završili s omjerom 61:21, što je značilo poboljšanje od 32 utakmice u odnosu na prethodnu sezonu. Nakon snažnog starta u playoffu, izgubili su u konferencijskom finalu od Philadelphia 76ersa. Po završetku te sezone, Auerbach je kompletirao jednu od najneujednačenijih razmjena u historiji NBA lige, dobivši dva buduća člana Kuće slavnih za dva izbora u prvom krugu drafta. Želeći odmah pojačati momčad, Auerbach je oba izbora prepustio Golden State Warriorsima u zamjenu za jedan njihov izbor i centra Roberta Parisha. Nakon toga je iskoristio dobiveni izbor na draftu kako bi izabrao krilnog centra Univerziteta u Minnesoti, Kevina McHalea. Tako je formirana prva "Velika trojka" u historiji Celticsa – Bird, Parish i McHale – koja je zajedno igrala sve do 1992. godine i osvojila tri naslova prvaka, a kasnije je opisana kao najbolja napadačka linija u historiji NBA lige.
Iako su te sezone izgubili Davea Cowensa, koji se umirovio, Celticsi su sezonu 1980./1981. pod trenerom Billom Fitchom završili s omjerom 62:20. U konferencijskom su finalu ponovo igrali protiv 76ersa, koji su ih vodili 3:1, samo da bi se Celticsi vratili i osvojili konferenciju pobjedom 91:90 u sedmoj utakmici serije. Celticsi su u finalu pobijedili Houston Rocketse i osvojili naslov, a Maxwell je imenovan najkorisnijeg igrača finalne serije.
Po završetku sezone 1981./1982., Celticsi su ponovo igrali protiv 76ersa u finalu, ali su ovoga puta izgubili u sedam utakmica. Sljedeće sezone su u drugom krugu playoffa izgubili 4:0 od Milwaukee Bucksa (prvi puta u historiji kluba su izgubili 4:0), nakon čega je trener Fitch podnio osvaku, a uprava kluba prodala je franšizu novim vlasnicima na čelu s Donom Gastonom.
Novi trener K. C. Jones završio je sezonu 1983./1984. s omjerom 62:20 i vratio Celticse u finale nakon tri godine stanke. Celticsi su gubili 2:1 u finalu, ali su se vratili i pobijedili Los Angeles Lakerse za svoj 15. naslov prvaka. U ovoj je seriji Bird obnovio svoje sveučilišno rivalstvo s Magicom Johnsonom. Po završetku ove sezone, Auerbach je formalno podnio ostavku kao generalni menadžer kluba, ali je ostao u klubu kao predsjednik momčadi. Naslijedio ga je Jan Volk.
Sljedeće sezone, Lakersi i Celticsi su ponovo igrali finale, ali su Lakersi ovoga puta bili uspješniji. Bio je to prvi puta u historiji da su Lakersi pobijedili Celticse u finalu i jedini put da je druga momčad osvojila naslov prvaka u Boston Gardenu. Naredne sezone, Celticsi su dobili Billa Waltona iz Los Angeles Clippersa u zamjenu za Maxwella. Walton je bio All-Star igrač i MVP lige kada je 1977. godine predvodio Portlan Trail Blazerse do naslova prvaka, ali su ga ozljede značajno ograničile u narednim godinama. Smatran najboljim dodavačem među centrima, Walton je uspio ostati zdrav i biti značajna karika u uspjehu Celticsa 1986. godine.
Sljedeće su godine izgubili u šest utamica od kasnijeg prvaka, Detroit Pistonsa, u konferencijskom finalu. Po završetku sezone, trener K.C. Jones otišao je u mirovinu, a zamijenio ga je njegov pomoćnik, Jimmy Rodgers. Nade za sezonu 1988./1989. raspršile su se kada je Bird rano u sezoni morao na operaciju uklanjanja koštanih izraslina u stopalu. Bird nije igrao sve do All-Star pauze, a Celticsi su sezonu završili s 42 pobjede i porazom od Pistonsa u prvom krugu playoffa. Bird se vratio sljedeće sezone i pomogao Celticsima do omjera 52:30. U playoffu, Celticsi su se raspali nakon dvije pobjede u seriji od pet utakmica, izgubivši tri utakmice za redom od New York Knicksa. Rodgers je dobio otkaz nakon playoffa, a zamijenio ga je njegov pomoćnik i bivši igrač Celticsa, Chris Ford.
Pod Fordovim vodstvom, Celticsi su poboljšali svoj omjer na 56:26 tokom sezone 1990./1991., osvojivši Atlantsku diviziju unatoč činjenici da Bird nije igrao 22 utakmice zbog ozljeda. U playoffu su ponovo izgubili od Pistonsa. Naredne sezone, serija na samom kraju regularnog dijela dovela je Celticse do omjera 51:31 i novog naslova divizijskog prvaka ispred Knicksa. Nakon što su pomeli Indiana Pacerse u prvom krugu, Celticsi su izgubili u sedam utakmica od Cleveland Cavaliersa u konferencijskom polufinalu. Problemi s leđima ograničili su Birda na samo 45 utakmica u regularnom dijelu te četiri od ukupno deset utakmica u playoff. Nakon trinaest NBA sezona sa Celticsima i zlatne medalje na Olimpijskim igrama 1992. godine s Dream Teamom, problemi s leđima prisilili su Birda na umirovljenje 1992. godine.
Obnova (1993. – 1998.)
Odlazak Birda u mirovinu kao i starenje drugih klupskih legendi prisilili su trenera Forda na obnovu momčadi. Nade su bile usmjerene na dvadesetšestogodišnjeg Reggieja Lewisa, nisko krilo iz bostonskog Sjeveroistočnog univerziteta. U prvoj utakmici prvog kruga playoffa 1993. godine, Lewis se srušio na terenu tokom utakmice sa Charlotte Hornetsima. Više nije igrao te sezone, s obzirom da su Celticsi izgubili naredne tri utakmice, a liječnici su mu dijagnosticirali srčanu manu. Iako je Lewis uspio dobiti odobrenje liječnika za povratak na teren, to se nikada nije dogodilo jer je iznenada preminuo od srčanog udara dok je vježbao na terenu Univerziteta Brandeis tokom pauze između sezona. Celticsi su mu odali počast tako što su umirovili njegov dres s brojem 35. Kevin McHale se umirovio nakon poraza od Hornetsa 1993. godine, a kraj "Velike trojke" uslijedio je 1994. godine kada je Parish potpisao za Hornetse. Momčad se potpuno raspala i završila je sezonu s omjerom 32:50, bez nastupa na playoffu. Godine 1994., Celticsi su u klub vratili bivšeg igrača, poznat po svom navijanju s ručnikom, M. L. Carra i to na mjesto potpredsjednika košarkaških operacija. U suradnji s generalnim menadžerom Volkom, Carr je u prvom krugu drafta 1994. godine odabrao Erica Montrossa, zvijezdu Univerziteta Sjeverne Karoline. Montross je trebao biti prvi nasljednik nove moćne generacije Celticsa, ali nije napredovao te je u konačnici poslan na razmjenu. Sezona 1994./1995. bila je posljednja sezona Celticsa u Boston Gardenu. Te su godine potpisali već starog Dominiquea Wilkinsa, tada slobodnog igrača, koji je sa 17.8 poena po utakmici bio momčadski rekorder te sezone. Hrvatski centar Dino Rađa ojačao je obrambenu liniju momčadi, što joj je značajno nedostajalo prethodne sezone. Celticsi su izborili doigravanje, ali su izgubili od velikih favorita, Orlando Magica, u četiri utakmice. Po završetku sezone, momčad se preselila u tadašnji Fleet Center, koji danas nosi ime TD Garden. Carr je dao otkaz Fordu i sam je preuzeo momčad. Na draftu su izabrali sveučilišnu zvijezdu Erica Williamsa, a sezonu su završili s omjerom 33:49.
Naredna sezona bila je još gora. Celticsi su izgubili rekordnih 67 utakmica i postavili neslavni rekord sa samo jednom pobjedom protiv ostalih momčadi Atlantske divizije te samo 15 pobjeda cijele sezone. Iako se Antoine Walker, kog su Celticsi draftali u prvom krugu te godine, istaknuo, Carrov trenerski mandat smatran je neuspjehom te je on preuzeo drugu poziciju u upravi kluba nakon što je vlasnik Paul Gaston uspio uvjeriti slavnog sveučilišnog trenera Ricka Pitina da preuzme prvu momčad, ali i druge pozicije u upravi, uključujući i onu predsjednika momčadi. Imenovanje na potonju funkciju bilo je izrazito kontroverzno s obzirom da je Red Auerbach, koji je još uvijek držao tu poziciju, tu vijest čuo preko lokalnih medija. Nažalost po franšizu, Pitino se nije pokazao spasiteljem koji je trebao biti, a Auerbach je časno podnio doživljeno izgurivanje, iako momčad nije napredovala.
Na draftu 1997. godine, Celticsi su dobili treći i šesti izbor, koje su iskoristili da potpišu Chaunceyja Billupsa i Rona Mercera. Mlada momčad koja je sezonu prije izgubila 67 utakmica raspuštena je - David Wesley, Dino Rađa i Rick Fox su pušteni iz kluba, a Williams je poslan u Denver Nuggetse za dva izbora u drugom krugu narednog drafta (Williams će se kasnije vratiti u klub i provesti u njemu četiri godine). U razmjeni s Knicksima, u klub je došao i Walter McCarty. Celtisci su snažno startali u novoj sezoni, iznenadivši prvake Chicago Bullse na otvaranju sezone, a dobre igre mladih igrača dovele su do povećanja broja pobjeda s 15 na 36, unatoč nekoliko serija poraza tokom sezone. Billups je ubrzo poslan u Toronto Raptorse, dok je Mercer otišao u Nuggetse tokom svoje treće sezone u klubu.
Era Paula Piercea (1998. – 2013.)
Tokom drafta 1998. godine, Celticsi su izabrali Paula Piercea, sveučilišnu zvijezdu za koju se vjerovalo da će biti draftana puno prije nego su ju Celticsi izabrali kao 10. ukupni izbor. Pierce je imao gotovo trenutan učinak na igru Celticsa u sezoni 1998./1999., inače skraćenoj zbog lockouta, postižući prosječno 19.5 poena po utakmici, a dobio je i nagradu za Novaka mjeseca u veljači nakon što je imao najviše ukradenih lopti u ligi. Međutim, unatoč Pierceu, Celticsi su se i dalje mučili jer trener Pitino naprosto nije znao posložiti igru. Nakon što su Celticsi 1. ožujka 2000. godine izgubili od Toronto Raptorsa košom Vincea Cartera sa zvukom sirene, Pitino je održao slavni govor nazvan "Navijači, Larry Bird neće ući kroz ta vrata". U siječnju 2001. godine podnio je ostavku. Nakon Pitinove ostavke, Celticsi su doživjeli umjerni pomak pod trenerom Jimom O'Brienom. Pierce je u međuvremenu sazrio u pravu NBA zvijezdu, a dobro su ga komplementirali Antoine Walker i drugi igrači što su ih Celticsi potpisali tokom godina. U trenutku Pitinova odlaska, Celticsi su imali omjer 12:21, što je O'Brien uspio poboljšati na 24:24. Nakon sezone 2000./2001., O'Brien je dobio stalni posao kao glavni trener. Klub je na draftu 2001. godine imao čak tri izbora, što je bila posljedica brojnih razmjena iz prethodnih perioda. Igrači koje su potpisali bili su Joe Johnson, Joe Forte i Kedrick Brown. Od sve trojice, jedino je Johnson uspio izgraditi karijeru te je, nakon odlaska iz Celticsa, postao All-Star igrač.
Celticsi su u sezonu 2001./2002. ušli s niskim očekivanjima. Uspjeh momčadi s kraja prethodne sezone mahom je zaboravljen, tako da su komentatori bili prilično iznenađeni kada su Celticsi i New Jersey Netsi zasjeli na vrh Atlantske divizije ispred 76ersa, koji su sezonu ranije igrali NBA finale. U prvom krugu playoffa, Celticsi su pobijedili upravo 76erse u teškoj seriji (3:2). Pierce je u posljednjoj utakmici postigao 46 poena za visoku pobjedu Celticsa u FleetCenteru. U konferencijskom su polufinalu pobijedili favorizirane Detroit Pistonse rezultatom 4:1, da bi u svom prvom konferencijskom finalu još od 1988. godine pali od Netsa ukupno 4:2, iako su vodili 2:1 na početku serije.
Paul Gaston je naredne sezone prodao momčad kompaniji Boston Basketball Partners L.L.C., koju su vodili H. Irving Grousbeck, Wycliffe Grousbecki Steve Pagliuca. Momčad je ponovo igrala playoff, ali su u drugom krugu izgubili 4:0 od Netsa, iako su četvrtu utakmicu odveli do čak dva produžetka. Prije eliminacije, Celticsi su svog bivšeg beka, Dannyja Aingea, doveli na poziciju generalnog menadžera, dok je njegov prethodnik Chris Wallace premješten na drugo radno mjesto. Ainge je vjerovao kako je tadašnja momčad došla do svog vrhunca te je promptno poslao Antoinea Walkera u Dallas Maverickse, zajedno s Tonyjem Delkom. U smjeru Bostona otišli su često ozlijeđeni Raef LaFrentz, Chris Mills i Jiří Welsch te izbor u prvom krugu drafta 2004. godine. Celticsi su naredne sezone uspjeli izboriti playoff, ali su pometeni od strane Indiana Pacersa, koji su sve četiri utakmice pobijedili s velikom razlikom.
Dolazi "Doc" (2004. – 2007.)
Kada je Doc Rivers preuzeo Celticse 2004. godine, bili su mlada momčad koja je na prethodnom draftu dovela Ala Jeffersona, Delontea Westa i Tonyja Allena. Ipak, činilo se kako imaju dobru mladu jezgru, predvođenu Pierceom i Jeffersonom, koja je dobro funkcionirala s klupskim veteranima. Celticsi su ostvarili omjer 45:37 i po prvi puta nakon 1992. godine osvojili Atlantsku diviziju, dobivši veliku pomoć od Antoinea Walkera, koji se vratio u klub usred sezone. U prvom krugu playoffa ponovo su izgubili od Pacersa, a serija je završila sramotnim porazom od 27 razlike u sedmoj utakmici, koja se igrala u Bostonu. Po završetku sezone, klub je ponovo razmijenio Walkera, ovoga puta s Miami Heatom. Unatoč Pierceovoj sezoni karijere, u kojoj je postavio osobni rekord od 26.8 poena po utakmici, Celticsi su izostali s playoffa nakon omjera 33:49, što je bila posljedica mladosti momčadi, ali i čestih promjena u sastavu tokom sezone. Među promjenama su bile razmjene mladih igrača Marcusa Banksa, Rickyja Davisa i Marka Blounta za bivšeg prvog izbora drafta, Michaela Olowokandija, koji nikada nije realizirao svoj potencijal, i bivšeg All-Star igrača, Wallyja Szczerbiaka.
Obnova momčadi nastavljena je tokom drafta 2006. godine. Celticsi su odabrali plejmejkera Rajona Ronda iz Kentuckyja, što se pokazao kao važan potez jer će Rondo biti jedan od ključnih igrača u obnovi momčadi narednih sezona. U drugom su krugu potpisali Leona Powea. Sezona 2006./2007. bila je vrlo tmurna za franšizu. Prvo je, u listopadu 2006. godine, preminuo Red Auerbach, jedna od rijetkih živućih osoba koja je bila dio NBA lige od osnivanja 1946. godine; imao je 89 godina. Nakon ozljede Piercea, Celticsi su od kraja prosinca 2006. godine do početka veljače 2007. godine ostvarili katastrofalan omjer od 2:22. Iako im je bek Tony Allen dao određenu podršku i on se ubrzo ozlijedio nakon nepotrebnog zakucavanja na kraju jedne utakmice. Sezona je zaključena s omjerom 24:58, drugim najgorim u ligi te uz neslavni klupski rekord od 18 poraza u nizu. Nakon ovako loše sezone, Celticsi su samo mogli nadati visokom izboru na sljedećem draftu, na kojem bi mogli potpisati ili Grega Odena ili Kevina Duranta, međutim lutrija drafta dala im je tek peti ukupni izbor u prvom krugu.
Nova "Velika trojka": Pierce, Allen i Garnett (2007. – 2012.)
Tokom ljeta 2007. godine, generalni menadžer Danny Ainge napravio je seriju poteza koji su Celticse vratili u sam vrh. Tokom draft večeri, Ainge je razmijenio peti izbor drafta, Jeffa Greena, Wallyja Szczerbiak i Delontea Westa za budućeg All-Star igrača Raya Allena iz Seattlea, kao i za Seattleov izbor u drugom krugu drafta, kog su Celticsi iskoristili za potpisivanje Glena "Big Baby" Davisa. Celticsi su tada poslali Ryana Gomesa, Geralda Greena, Ala Jeffersona, Thea Ratliffa, Sebastiana Telfaira i izbor u prvom krugu drafta Minnesota Timberwolvesima za krilnog centra Kevina Garnetta, koji je već tada uživao status zvijezde. Ovi potezi stvorili su novu "Veliku trojku" Boston Celticsa, ovoga puta sastavljanu od Piercea, Allena i Garnetta.
Sezona 2007./2008. bila je jedna od najboljih u historiji kluba. U regularnoj sezoni, Celticsi su uspjeli ostvariti najbolje poboljšanje omjera u odnosu na prethodnu sezonu u historiji lige, ostvarivši omjer od 66:16, odnosno poboljšanje od čak 42 utakmice u odnosu na sezonu 2006./2007. Međutim, unatoč dobroj sezoni, Celticsi su se mučili u prvom dijelu playoffa, igravši čak sedam utakmica s Atlanta Hawksima i Cleveland Cavaliersa prije nego su u konferencijskom finalu pobijedili Detroit Pistonse u šest utakmica, uz dvije pobjede u gostima.
Početak sljedeće sezone obilježio je povratak Kevina Garnetta, ali i dolasci Rasheeda Wallacea i Marquisa Danielsa; Celticsi su imali odličan omjer 23:5 te su u jednom trenutku imali najbolji omjer lige. Međutim, Doc Rivers je tada odlučio smanjiti minutažu zvijezdama u godinama kako bi bili spremniji za doigravanje. Posljedica toga bio je omjer od 27:27 do kraja sezone, koju su Celticsi zaključili s omjerom 50:32. Iako su bili tek četvrti nositelji, Celticsi su došli do NBA finala. U postsezoni, plejmejker Rajon Rondo stekao je status zvijezde. Finale je donijelo 12. međusobni okršaj s Lakersima. Nakon vodstva od 3:2 prije šeste utakmice u Los Angelesu, činilo se kako će Celticsi osvojiti svoj 18. naslov. Međutim, početni centar Celticsa, Kendrick Perkins, doživio je tešku ozljedu koljena u šestoj utakmici i Celticsi su, na koncu, izgubili seriju u sedmoj utakmici.
U pauzi među sezonama, Celticsi su potpisali dva bivša All-Star centra, Shaquillea O'Neala i Jermainea O'Neala, s obzirom da se Perkinsov oporavak očekivao tek u veljači 2011. godine. Shaquov dolazak će, kako se ispostavilo, dovesti do Perkinsova odlaska - Celticsi su imali omjer 33:10 u utakmicama koje je Perkins propustio zbog ozljede, odnosno omjer 19:3 u utakmicama u kojima je Shaq igrao više od 20 minuta. Perkins je, tako, poslan u Oklahoma City Thunder u veljači, kada su Celticsi s omjerom 41:14 bili na vrhu Istočne konferencije, unatoč novoj seriji ozljeda. Nakon razmjene su, doduše, pobijedili samo 15 od posljednjih 27 utakmica. Regularnu sezonu završili su s omjerom 56:26 i pali na treće mjesto. Međutim, sezona 2010./2011. ipak se pokazala važnom - Celticsi su postali tek druga momčad s 3,000 pobjeda u ligi, Paul Pierce je postao treći igrač kluba s preko 20,000 poena (uz Larryja Birda i Johna Havliceka), a Ray Allen je postavio novi rekord lige u pogođenim tricama. Doigravanje su započeli serijom od 4:0 protiv New York Knicksa, ali su izgubili u drugom krugu u pet utakmica od kasnijih konferencijskih prvaka, Miami Heata. Shaquille O'Neal, koji je u drugom krugu odigrao samo 12 minuta u dvije utakmice, umirovio se na kraju sezone.
Celticsi su skraćenu sezonu zbog zabrane rada startali s omjerom 0:3 i bez Piercea, koji je imao ozljedu pete. Dolazak All-Star vikenda Celticsi su dočekali s omjerom 15:17, odnosno ispod .500. Međutim, nakon pauze su postali jedna od najboljih momčadi lige ostvarivši omjer 24:10 i osvojivši peti divizijski naslov u nizu te su izborili doigravanje kao četvrtoplasirana momčad. U prvom su krugu igrali protiv Hawksa te su ih, predvođeni Pierceom i Garnettom, pobijedili u šest utakmica. U polufinalu su porazili 76erse u sedam utakmica, ali su u konferencijskom finalu izgubili u sedam utakmica od kasnijih prvaka, Miami Heata.
Međusezonu 2012. godine Celticsi su startali sa samo šestoricom igrača pod ugovorom. I dok je Garnett potpisao novi ugovor, Allen je otišao u Miami za manje novca nego što su mu ponudili Celticsi, što je petogodišnji period "Velike trojke" zaključilo s priličnim ogorčenjem. Klub je sezonu završio s 41 pobjedom. Doigravanje su startali s 0:3 serijom protiv Knicksa, a iako su uspjeli smanjti na 2:3, na koncu su pali u šestoj utakmici, već u prvom krugu. Celticsi su gotovo izveli čudo u šestoj utakmici kada su serijom 20:0 smanjili vodstvo Knicksa na samo 4 poena, ali nisu imali snage za potpuni preokret.
Trener Doc Rivers je u međusezoni dobio dopuštenje kluba za raskid ugovora. Napustio je klub i preuzeo Los Angeles Clipperse, a Celticsi su dobili nezaštićeni izbor u prvom krugu drafta 2015. godine. Par dana kasnije, Pierce, Garnett (koji se odrekao klauzule o zabrani razmjene), Jason Terry i D. J. White poslani su u Brooklyn Netse u zamjenu za Keitha Bogansa, MarShona Brooksa, Krisa Humphriesa, Krisa Josepha, Geralda Wallacea i tri buduća izbora u prvom krugu drafta (2014., 2016. i 2018.), kao i pravo na razmjenu izbora u prvom krugu drafta 2017. s Netsima. Ova je transakcija označila početak pomlađivanja momčadi koje će uslijediti.
Era Browna i Tatuma (2013. – danas)
Dana 3. srpnja 2013. godine, Celticsi su objavili kako će Brad Stevens, tadašnji glavni trener sveučilišne ekipe Butler Bulldogsa, zamijeniti Riversa na mjestu glavnog trenera momčadi. Ozlijeđeni Rondo vratio se u siječnju, otprilike na polovici sezone, te je imenovan 15. kapetanom u historiji Celticsa, a klub je nastavio s pomlađivanjem tako što je dobio dva izbora na draftu u razmjeni u kojoj su sudjelovala tri kluba; Celticsi su poslali Jordana Crawforda i MarShona Brooksa u Golden State Warriorse, a osim izbora na draftu dobili su i Joela Anthonyja iz Miami Heata. Ipak, sezonu 2013./2014. završili su bez playoffa, što je bio prvi put od formiranja druge "Velike trojke".
U međusezoni, Celticsi su na draftu izabrali Marcusa Smarta, kao 6. ukupni izbor, i Jamesa Younga, kao 17. ukupni izbor, te potpisali Evana Turnera. Sezona 2014./2015. donijela je nove značajne promjene u sastavu Celticsa, najveća od kojih je bio odlazak Ronda i novaka Dwighta Powella u Dallas Maverickse u zamjenu za centra Brandana Wrighta, krilo Jaea Crowdera, plejmejkera veterana Jameera Nelsona i buduće izbore na draftu. Ukupnu su 22 igrača igrala za Celticse te sezone, najbolji strijelac i skakač sezone, Jared Sullinger, ozlijedio se i propustio cijelu sezonu, a momčad je bila tek deseta na Istoku 28 utakmica prije kraja. Međutim, novi igrač u momčadi, Isaiah Thomas, pomogao je momčadi da pobijedi u 22 od posljednje 34 utakmice i završi sezonu s omjerom 40:42, što je bilo dovoljno za sedmo mjesto na tablici i nastup u doigravanju. Međutim, Celticsi su već u prvom krugu pometeni od strane Cleveland Cavaliersa.