Hector_Berlioz
Orkestarska i simfonijska dela
° Fantastična Simfonija (1830) Fantastična simfonija Ovo znamenito djelo je, u stvari, autobiografski fragment: ono je u direktnoj vezi sa Berliozovom ljubavlju prema Harijet Smitson. Sam Berlioz nam je olakšao razumijevanje svoje Simfonije, sastavivši detaljan program. Postoji više verzija ovog programa. Najkarakterističnija je prva. Program. Kompozitor je postavio sebi cilj da prikaže različite događaje iz života jednog umjetnika, ukoliko je to moguće. Plan instrumentalne drame mora bit unapred izložen. Zbog toga ovaj program mora shvatiti isto onako kao i govorni tekst u operi, koji služi kao uvod glazbenim komadima, a koji motivira karakter i izraz. I. Sanjarenja – strasti Autor pretpostavlja da je jedan mladi glazbenik, zaražen onom duševnom bolešću koju čuveni književnik, Šatobrijan naziva «vauge des passion» (navala strasti), prvi put ugleda ženu koja sjedinjuje sve draži idealnog bića o kome je njegova mašta sanjala, i on se ludo zaljubljuje u nju. Čudnim slučajem, draga slika umjetniku javlja jedino povezana sa određenom glazbenom mišlju, u kojoj on nalazi određen strastveni karakter, ali uz to, i otmjen i bojažljiv, onakav kakav se pridaje voljenom biću. Ovaj sjetni odraz sa svojim uzorom, progoni ga neprekidno, kao fiksna ideja; to je razlog što se ova melodija, kojom počinje prvi Allegro, javlja kroz sve stavove Simfonije. Prijelaz iz ovog melanoholičnog sanarenja, prekidanog sa nekoliko nastupa bezrazložne radosti, u stanju pomamnih strasti, sa nastupima bijesa, ljubomore, vračanjem nježnosti, suzama, religioznim utjehama, - čini sadržaj prvog djela. II. Na balu Umjetnik se nalazi u najrazličitijim životnim okolnostima, usred gužve nekakve svečanosti, u smirenom promatranju prirodnih ljepota; ali svugdje, u gradu, u polju, slika voljene mu se javlja i unosi nemir u njegovu dušu. III. Scena u polju - Našavši se jedne večeri u polju, začuje izdaleka dva pastira kako naizmjenično izvode stare melodije alpskih pastira: ovaj pastirski duo, mjesto je na kojem se odigrava prizor, laki šum drveća na blagom dahu vjetra, nada koja se počela buditi u njemu, sve to donosi njegovom srcu neuobičajen mir, a mislima daje vedriju boju. On razmišlja o svojoj usamljenosti; nada se da više neće biti sam. – Ali, ako ga vara! Ova mješavina nade i straga, misli o sreći pomućene crnim predosjećanjima, predstavljaju sadržaj Adiaga. Na kraju, jedan od pastira ponovno počinje melodiju, samo, drugi ne odgovara. – Udaljena tutnjava grmljavine. – Usamljenost. – Tišina. IV. Put na gubilište - Uvidjevši da mu ljubav nije uzvraćena, umjetnik se truje opijumom. Međutim, doza narkotika je preslaba da bi mu zadala smrt i jedino ga baca u duboki san praćen užasnim vizijama. On sanja da je ubio onu koju je volio, da je osuđen, da ga vode na gubilište, a da i sam prisustvuje svome pogubljenju. Povorka se kreće uz zvukove marša, čas sumorne, divlje, čas sjajne, svečane, u kojima se potmuli šum teških koraka smjenjuje sa bučnim kikotom. Na kraju marša ponovo se pojavljuju četiri prva takta: «idee fixe», kao posljednja ljubavna misao, koju prekida fatalni udarac. V. Vještičje selo - Umjetnik sebe vidi na selu vještica, usred grozne skupine sjeni, čudovišta svih vrsta, koji su se okupili na njegov sprovod. Čudni šumovi, jecaji, grohot smijeha, udaljeni krici, kojima odgovaraju drugi slični krici. Voljena melodija s ponovo javlja, ali ona je izgubila svoj karakter otmjenosti i bojažljivosti; sada je to samo melodija prostačke igre, trivijalna i groteskna. To ona stiže na selo, radosna rika pri njenom dolasku, - ona se miješa u demonsku orgiju, - mrtvačko zvono, - burleskna parodija na Dies irane, - vještičje kolo. Kolo vještica i Dies irae, zajedno.