cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wales
Rimsko doba
Rimsko osvajanje Walesa započelo je 48. godine nove ere i završilo se nakon oko 30 godina. Rimska vlast je opstala na ovim prostorima narednih 300 godina. Osvajački pohodi predstavljaju najpoznatije događaje u Walesu za vrijeme Rima, ponajviše zbog srčanog, mada u konačnici neuspješnog, otpora starosjedilačkih plemena: Silura i Ordovica. Rimska vlast u Walesu je bila čisto vojne prirode, osim u priobalnom području južnoga Walesa, istočno od poluotoka Gŵyr, gdje ima tragova romanizacije. Jedini grad u Walesu koji su osnovali Rimljani, Caer-went, nalazi se u jugoistočnom Walesu. Caer-went i Caerfyrddin (eng. Carmarthen), također u južnom Walesu, postali su rimski civitates. Pošto je Wales obilovao rudnim bogatstvima, Rimljani su uz pomoć svoje tehnologije vadili velike količine zlata, bakra i olova, kao i umjerene količine drugih ruda kao što su cink i srebro. Rimski gospodarski razvoj imao je svoje težište u jugoistočnoj Britaniji, pa u Walesu nije bilo značajnije gospodarske aktivnosti. Ovo je ponajviše bio splet okolnosti, jer Wales nije imao nijedan od potrebnih materijala u pogodnom omjeru, a pošumljena, brdovita unutrašnjost nije bila pogodna za industrijalizaciju. Iako je latinski postao zvanični jezik u Walesu, pučanstvo je mahom nastavilo govoriti britonskim jezikom. Mada je romanizacija bila daleko od potpune, gornji staleži u Walesu su se počeli smatrati Rimljanima, posebno nakon odredbe iz 212. godine kojom je dodijeljeno rimsko državljanstvo svim slobodnim ljudima u Carstvu. Dalji rimski utjecaj došao je sa širenjem kršćanstva, koje je steklo mnogo sljedbenika kada je kršćanima dozvoljeno slobodno ispovijedanje vjere, a državni proogoni su prestali u IV. stoljeću, nakon što je Constantinus I donio edikt o trpeljivosti 313. godine.
Rani povjesničari, uključujući svećenika Gildasa iz VI. stoljeća, bilježe 383. godinu kao značajan trenutak u velškoj povijesti, jer se u izvorima navodi kao vrijeme kada je nastalo nekoliko srednjovjekovnih kraljevskih loza. Te godine je rimski general Magnus Maximus, ili na velškom Macsen Wledig, poveo sa sobom sve vojne postrojbe i više činovnike iz zapadne i sjeverne Britanije da bi se izborio za carsku vlast. Uspjevši u tome, nastavio je vladati Britanijom iz Galije kao car. Gildas, koji je pisao oko 540. godine, navodi da je Maximus napustio Britaniju, povevši sa sobom sve rimske postrojbe, naoružane družine, upravnike i cvijet britske mladosti da se nikad više ne vrate. Budući da je otišao s postrojbama i upravnicima, da bi nastavio vladati Britanijom, Maximus je prebacio dio vlasti mjesnim vođama. Najranija velška rodoslovlja pripisuju Maximusu ulogu osnivača nekoliko kraljevskih loza, uključujući loze kraljevstava Powys i Gwent. Upravo ovaj prijenos vlasti je pokrenuo vjerovanje da je on otac velške nacije. On se navodi kao predak jednog velškog kralja na Elisegovom stupu, koji je podignut skoro 500 godina nakon što je napustio Britaniju, i spominje se na popisu petnaest plemena Walesa.
Poslijerimsko doba
Četvorostoljetno razdoblje nakon sloma rimske vlasti je najteže za tumačenje u povijesti Walesa. Nakon povlačenja Rimljana iz Britanije 410. godine, najveći dio nizina na istoku i jugoistoku Britanije su preplavila razna germanska plemena. Prije detaljnih studija o rasprostranjenosti podskupina Y-DNK haploskupine R1b, smatralo se da su doseljenici potisnuli starosjedilačke Brite. Ovo stanovište je napušteno zbog dokaza koji upućuju na to da većina stanovništva u Britaniji u najskorijem slučaju potječe od doseljenika iz hallstattskog doba, a najvjerovatnije je kasnoneolitskog, ili najdalje mezolitskog porijekla, dok je anglosaksonski genski doprinos mali. Ipak, do 500. godine, prostor koji će postati Wales bio je podijeljen u brojna kraljevstva neovisna od Anglosaksonaca. Kraljevstva Gwynedd, Powys, Dyfed i Seisyllwg, Morgannwg i Gwent su se izdigla kao neovisne velške države nasljednice. Arheološki dokazi u Niskim Zemljama i današnjoj Engleskoj pokazuju da je rano anglosaksonsko doseljavanje u Britaniju prestalo između 500. i 550. godine, što je u skladu s franačkim ljetopisima. John Davies primjećuje da se ovo podudara s britskom pobjedom kod Baddonskog gorja, koju je Nennius pripisao Arthuru. Ovako žilav otpor Britorimljana i njihovih potomaka u zapadnim kraljevstvima postaće osnova onoga što se danas naziva Wales. Nakon gubitka nizina, engleska kraljevstva Mercia i Northumbria, a kasnije i Wessex, su se nadmetala s Powysom, Gwentom i Gwyneddom u cilju razgraničavanja dva naroda.
Nakon mercijskog osvajanja većeg dijela današnjih Zapadnih Srednjih Zemalja u VI. i ranom VII. stoljeću, ponovno ojačani Powys u kasnom VII. stoljeću zaustavlja napredovanje Mercije. Æthelbald od Mercije je, željevši da zaštiti nedavno osvojena područja, dao da se izgradi Watov nasip (vel. Clawdd Wat). Prema Johnu Daviesu, ovaj podvig mogao je biti u dogovoru s kraljem Powysa Eliseddom ap Gwylogom, jer je zbog ove granice, koja se proteže od doline rijeke Hafren (eng. Severn) na sjever do ušća rijeke Dyfrdwy (eng. Dee), Oswestry (vel. Croesoswallt) pripao Powysu. Druga teorija, nakon što je datiranje ugljikom-14 utvrdilo da je nasip nastao 300 godina ranije, tvrdi da su ga možda izgradili poslijerimski vladari Wroxetera. Kralj Offa od Mercije je izgleda nastavio ovu "suradnju" kad je dao da se izgrade veći zemljani radovi, sada poznati kao Offin nasip (vel. Clawdd Offa). Davies navodi primjedbe Cyrila Foxa o Offinom nasipu: "U planiranju nasipa bio je određen stupanj suradnje s kraljevima Powysa i Gwenta. Na Dugoj planini kod Trelystana nasip skreće na istok, ostavljajući tako plodne padine u rukama Velšana; u blizini Rhiwabona napravljen je tako da Cadell ap Brochwel zadrži u posjedu utvrdu Penygadden." Kod Gwenta, Offa je dao da se nasip izgradi "na istočnom grebenu klisure, jasno s namjerom priznavanja da rijeka Wye i promet na njoj pripadaju Gwentu." Ipak, Foxova tumačenja dužine i svrhe nasipa su dovedena u pitanje u zadnjim istraživanjima. Offin nasip je uglavnom ostao granica između Velšana i Engleza, mada su Velšani do XII. stoljeća povratili područje između rijeka Dyfrdwy i Conwy, tada poznato kao Y Berfeddwlad. Do VIII. stoljeća, istočna granica s Anglosaksoncima je uglavnom bila određena.
Godine 853. Vikinzi pohode Môn, ali 856. godine Rhodri Mawr pobjeđuje i ubija njihovog vođu, Gorma. Briti Walesa kasnije sklapaju mir s Vikinzima i Anarawd ap Rhodri se udružuje s Nordijcima iz Northumbrije u osvajanju sjevera. Ovaj savez se kasnije raspao i Anarawd sklapa dogovor s Alfredom, kraljem Wessexa, s kojim se borio protiv zapadnih Velšana. Prema Annales Cambriae, 894. godine "Anarawd je došao s Anglima i opustošio Ceredigion i Ystrad Tywi."
Srednjovjekovni Wales
Od 800. godine pa nadalje, niz međudinastijskih brakova doveo je do toga da Rhodri Veliki (vl. 844–877.) naslijedi Gwynedd i Powys. Njegovi sinovi kasnije osnivaju tri velike dinastije (Aberffraw u Gwyneddu, Dinefwr u Deheubarthu i Mathrafal u Powysu). Rhodrijev unuk Hywel Dobri (vl. 900–950.) je 930. godine osnovao Deheubarth od naslijeđenih Dyfeda i Seisyllwga s majčine i očeve strane, zbacio lozu Aberffraw u Gwyneddu i Powysu te potom sastavio velški zakonik (vel. Cyfraith Hywel - Hywelovi zakoni) tijekom 940-ih. Maredudd ab Owain (vl. 986–999.) od Deheubartha (Hywelov unuk) je, opet privremeno, preoteo od loze Aberffraw vlast nad Gwyneddom i Powysom.
Tijekom četiri godine nakon bitke kod Hastingsa, Engleska je u cjelosti potpala pod normansku vlast. William I od Engleske je uspostavio niz vlastelinstava (lordovina) postavivši pritom svoje najmoćnije ratnike duž velške granice, s granicama posjeda tačno određenim jedino na istoku (gdje su se graničili s drugim posjedima u Engleskoj). S početkom u 1070-ima, ovi lordovi su počeli osvajanja u južnom i istočnom Walesu zapadno od rijeke Gwy. Pogranično područje i sve engleske lordovine u Walesu počelo se nazivati Velškim markama (Marchia Wallie), čiji pogranični lordovi nisu bili obavezani ni engleskim niti velškim zakonima. Područje koje su marke obuhvatale se mijenjalo ovisno o promjeni moći pograničnih lordova i velških prinčeva.
Unuk Owaina Gwynedda Llywelyn Veliki (1173–1240.) se izborio za povlastice preko Magna Carte 1215. godine i pridobio odanost drugih velških vlastelina 1216. godine na vijeću u Aberdyfiju, postavši tako prvi princ od Walesa. Njegov unuk Llywelyn ap Gruffudd također je dobio priznanje titule princa od Walesa od Henryja III preko sporazuma iz Montgomeryja 1267. godine. Ipak, kasnije je niz nesuglasica, uključujući zatočenje Llywelynove supruge Eleanor, kćeri Simona od Montforta, završio prvim prodorom kralja Edwarda I od Engleske. Kao ishod vojnog poraza, sporazumom iz Aberconwyja iznuđena je Llywelynova odanost Engleskoj 1277. godine. Mir je bio kratkoga trajanja i edwardijanskim pohodom 1282. godine se vladavina velških prinčeva trajno završava. Poslije Llywelynove smrti i pogubljenja njegovog brata princa Dafydda, preostalih nekoliko velških vlastelina pokorilo se Edwardu I. Llywelynova glava je pronesena kroz London na koplju, a njegova novorođena kći Gwenllian je zatočena u prioriji u Sempringhamu, gdje je ostala do svoje smrti 54 godine kasnije.
Englesko tumačenje izdaje Llywelyna je da su njegovi posjedi bivajući bez nasljednika pripali kralju. Rhuddlanski statut iz 1284. godine pružio je ustavnu osnovu za vlast nakon osvajanja u kneževini Sjeverni Wales od 1284. do 1535/1536. godine. Po njemu je Wales "pripojen i sjedinjen" s engleskom krunom, još uvijek odvojen od Engleske ali pod istim vladarom. Kralj je vladao izravno u dvije oblasti: statut je podijelio sjever i za upravne dužnosti su opunomoćeni justicijar Chestera i justicijar Sjevernog Walesa, a dalje na jugu u zapadnom Walesu justicijar Južnog Walesa. Postojeće kraljevske lordovine Trefaldwyn (eng. Montgomery) i Buallt (eng. Builth) ostale su nepromijenjene, a ostatkom Walesa su i dalje upravljali pogranični lordovi.
Da bi lakše održao svoju prevlast, Edward je dao da se izgradi niz velikih kamenih utvrda: Biwmares, Caernarfon i Conwy. Njegov sin, budući Edward II, rođen je u novosagrađenom zamku u Caernarfonu 1284. godine. On je postao prvi engleski princ od Walesa 1301. godine, što je tada obezbjeđivalo prihode iz sjeverozapadnog Walesa, poznatog kao kneževina Wales. Titulu vladar dodjeljuje prijestolonasljedniku i nije nasljedna, stapajući se s Krunom po stupanju na prijestolje.
Nakon neuspješne pobune Madoga ap Llywelyna 1294–95. godine – koji se nazvao princem od Walesa u dokumentu iz Penmachna – i ustanka Llywelyna Brena (1316.), sljedeći veći ustanak je bio onaj Owaina Glyndŵra protiv Henryja IV od Engleske. Godine 1404., Owain se navodno prozvao princem od Walesa u nazočnosti izaslanika iz Francuske, Španije i Škotske. Glyndŵr je održao skupštinska okupljanja u nekoliko velških gradova, uključujući Machynlleth. Međutim, pobuna je na kraju ugušena i Owain odlazi u skrivanje 1412. godine, a mir u Walesu je uglavnom povraćen do 1415. godine.
Posljednji ostaci keltskoga velškog prava su ukinuti i zamijenjeni engleskim pravom preko aktata o zakonima u Walesu iz 1535. i 1542. godine. Wales je u cjelosti ujedinjen s kraljevinom Engleskom, kao pravna jurisdikcija Engleska i Wales. Pojam "kneževina Wales" se počinje odnositi na cijelu zemlju, mada je Wales bio "kneževina" samo u ceremonijalne svrhe. Lordovine u Markama su ukinute, a u Walesu je počelo biranje predstavnika u parlamentu u Westminsteru.
Industrijski Wales
Prije britanske indsutrijske revolucije, koja je uzrokovala munjevit gospodarski napredak između 1750. i 1850. godine, bilo je naznaka industrije malih razmjera raštrkane diljem Walesa. Ona je obuhvatala sve od industrije vezane za poljodjelstvo, kao što su vodeničarstvo i proizvodnja vunenih tkanina, do rudarenja i lomljenja kamena. Do industrijske revolucije bogatstvo i zaposlenost u Walesu su oduvijek ovisili o njegovoj poljoprivrednoj proizvodnji, pa se rana industrija razvijala u skladu s tim i bila je malih razmjera. Razdoblje većeg značaja industrije započelo je razvojem taljenja bakra u području Abertawea. S pristupom obližnjim naslagama uglja i luci koja je mogla iskoristiti prednosti cornwallskih rudnika bakra i vađenja naslaga iz najvećeg rudnika bakra u svijetu na planini Parys na otoku Môn, Abertawe se razvio u veliko svjetsko središte za taljenje neželjeznih metala u XIX. stoljeću. Druga grana metalne industrije koja se proširila u Walesu je taljenje željeza i prerada željeza je postala najbitnija grana industrije i na sjeveru i na jugu zemlje. Na sjeveru Walesa, željezare Johna Wilkinsona u selu Y Bers (eng. Bersham) predstavljale su značajnu industriju, dok je na jugu drugo svjetsko središte metalurgije nastalo u Merthyr Tudfulu (eng. Merthyr Tydfil), gdje su četiri željezare - Dowlais, Cyfarthfa, Plymouth i Penydarren - postale najznačajnija središta prerade željeza u Walesu. U 1820-ima samo južni Wales je doprinosio s 40% sveg sirovog željeza proizvedenog u Britaniji.
Na kraju XVIII. stoljeća počelo je munjevito širenje kamenoloma glinenog škriljavca, ponajviše u sjevernom Walesu. Kamenolom Penrhyn, koji je otvorio Richard Pennant 1770. godine, zapošljavao je 15.000 ljudi do kraja XIX. stoljeća i, zajedno s kamenolomom Dinorwig dominirao je velškim tržištem glinenog škriljavca. Iako je vađenje glinenog škriljavca opisivano kao 'najvelškija od svih velških industrija', rudnici uglja su postali industrija koja je sinonim za Wales i njegov narod. Isprva su se žile uglja koristile kao izvor energije za metalnu industriju ali, otvaranjem kanala a kasnije i željeznica, došlo je do značajnog porasta u potražnji za ugljem. Zbog velike proizvodnje u južnovelškim poljima uglja Caerdydd, Abertawe, Penarth i Barri su postali svjetski izvoznici uglja. Do svog vrhunca 1913. godine, Wales je proizvodio skoro 61 milijun tona uglja. Kako u južnom Walesu, tako je i na sjeveroistoku zemlje bilo značajno polje uglja, posebno oko Wrecsama. Pošto se Wales oslanjao na proizvodnju sirovina a ne potrošačkih proizvoda, posjedovao je malo vještih zanatlija u odnosu na Birmingham ili Sheffield u Engleskoj i u njemu se nalazilo malo tvornica potrošačkih proizvoda – ključne osobine većine područja povezanih s industrijskom revolucijom. Ipak, sve su prihvaćenije tvrdnje da je industrijska revolucija ovisila o korištenju energije i materijala proizvedenih u Walesu, pa je u tom smislu Wales bio ključan.
Početak XX. stoljeća
Povjesničar Kenneth Morgan je opisao Wales neposredno prije Prvog svjetskog rata kao "donekle spokojnu, samopouzdanu i uspješnu naciju". Proizvodnja u poljima uglja se nastavila povećavati, a dolina Rhondda je dostigla vrhunac od 9,6 milijuna tona uglja izvađenih 1913. godine. Izbijanjem Prvog svjetskog rata (1914–1918.) Wales je, kao dio Ujedinjenog Kraljevstva, dospio u neprijateljske odnose s Njemačkom. Ukupno 272.924 Velšanina su sudjelovala u ratu, što predstavlja 21,5% muškog stanovništva. Od toga je oko 35.000 poginulo. Dvije najznačajnije bitke rata u kojima su sudjelovale velške postrojbe su bitka kod Mametzke šume na Sommi i bitka kod Passchendaelea.
U prvoj četvrtini XX. stoljeća dogodila se promjena u političkom krajoliku Walesa. Još od 1865. godine Liberalna stranka je imala parlamentarnu većinu u Walesu i, nakon općih izbora 1906. godine, samo je jedan neliberalski zastupnik, Keir Hardie iz Merthyr Tudfula, predstavljao Wales u Westminsteru. Ipak, do 1906. godine, industrijske razmirice i politička ratobornost počeli su podrivati liberalsku prevlast u južnim poljima uglja. Godine 1916., David Lloyd George postaje prvi Velšanin na položaju premijera Britanije kada je izabran na čelo koalicijske vlade. U prosincu 1918. godine, Lloyd George biva ponovno izabran na čelo koalicijske vlade pod vodstvom Konzervativaca, a njegovo loše djelovanje tijekom štrajka rudara uglja 1919. godine bilo je ključni uzrok propadanja potpore Liberalnoj stranci u južnom Walesu. Industrijski radnici u Walesu su se počeli priklanjati novoj političkoj stranci koju su osnovali Hardie i drugi kako bi obezbijedili izabrane predstavnike za radničku klasu - Laburističkoj stranci. Kada se 1908. godine rudarski savez Velike Britanije povezao s Laburističkom strankom, sva četiri laburistička kandidata pod pokroviteljstvom rudara su izabrana za zastupnike. Do 1922. godine, polovinu velških zastupničkih mjesta u Westminsteru su držali Laburisti — početak laburističke prevlasti u Walesu koja se održala do XXI. stoljeća.
Sredina XX. stoljeća
Nakon gospodarskog rasta u prva dva desetljeća XX. stoljeća, najznačajnije grane industrije u Walesu su doživjele dugotrajan pad od početka 1920-ih do kraja 1930-ih, što je dovelo do raširene nezaposlenosti i siromaštva u južnovelškim dolinama. Po prvi put nakon nekoliko stoljeća broj stanovnika Walesa počeo je opadati. Problem nezaposlenosti je olakšan tek zahtjevima proizvodnje tijekom Drugog svjetskog rata. Za vrijeme rata Velšani su se borili na svim većim bojišnicama, pri čemu je bilo oko 15.000 ubijenih. Bombaški napadi su doveli do velikog stradanja stanovništva kada je njemačko ratno zrakoplovstvo gađalo pristaništa u Abertaweu, Caerdyddu i Penfrou. Nakon 1943. godine, 10% velških novaka od 18 do 25 godina (kasnije poznati kao Bevinovi dječaci) je poslano na rad u rudnike uglja, gdje je bila nestašica radnika. Pacifista je tijekom oba svjetska rata bilo poprilično malo, posebno u Drugom svjetskom ratu, koji je viđen kao borba protiv fašizma. Od aktivnih političkih stranaka u Walesu, jedino Plaid Cymru je zauzela nepristran položaj, jer su smatrali da je u pitanju "imperijalistički rat".
Kraj XX. stoljeća
Tijekom XX. stoljeća došlo je do oživljavanja nacionalnih osjećanja u Walesu. Stranka Plaid Cymru je osnovana 1925. godine, s većom samoupravom ili nezavisnošću od ostatka Ujedinjenog Kraljevstva kao glavnim zahtjevom. Izraz "Engleska i Wales" postao je uobičajen za opisivanje područja na kome se primjenjuje englesko pravo, a 1955. godine Caerdydd biva proglašen glavnim gradom Walesa. Cymdeithas yr Iaith Gymraeg (Velško jezičko društvo) je nastalo 1962. godine kao odgovor na već dugotrajne strahove da bi velški jezik mogao uskoro odumrijeti. Nacionalistička osjećanja su porasla nakon potapanja doline rijeke Tryweryn 1965. godine da bi se stvorio spremnik vode za opskrbu engleskog grada Liverpoola. Iako je 35 od 36 velških zastupnika glasalo protiv prijedloga zakona (jedan suzdržan), Parlament je odobrio zakon i selo Capel Celyn je potopljeno, čime je naglašena velška nemoć u vlastitim poslovima protiv brojno nadmoćnih engleskih zastupnika. Tada nastaju Armija slobodnog Walesa (vel. Byddin Rhyddid Cymru, eng. Free Wales Army) i Pokret obrane Walesa ((vel. Mudiad Amddiffyn Cymru - skraćeno MAC, eng. Welsh Defence Movement) kao izravna posljedica uništenja Tryweryna, a kampanje započinju od 1963. godine. U godinama neposredno prije imenovanja Charlesa za princa od Walesa 1969. godine, ove skupine su bile odgovorne za brojna bombaška razaranja vodovodnih cijevi, poreznih i drugih ureda te dijela brane na novom spremniku Clywedog kod Llanidloesa, preko kojeg bi se vodom opskrbljivale engleske Srednje Zemlje. Na vanrednim izborima 1966. godine Gwynfor Evans osvaja zastupničko mjesto u Parlamentu za Caerfyrddin, prvo za Plaid Cymru. Naredne godine, akt o Walesu i Berwicku iz 1746. godine je poništen i zakonska definicija Walesa i njegove granice s Engleskom su određeni.
Do kraja 1960-ih godina, regionalna politika dovođenja poduzetnika u manje razvijena područja Walesa pomoću financijskih povlastica pokazala se uspješnom u povećavanju raznovrstnosti gospodarstva. Ova politika, koja se počela sprovoditi od 1934. godine, pospješena je izgradnjom industrijskih zona i poboljšanjem cestovnih veza, prije svega autoceste M4 koja povezuje južni Wales izravno s Londonom. Vjerovalo se da su tada izgrađeni čvrsti temelji postojanog gospodarskog rasta u Walesu, što se pokazalo kao previše optimistično nakon recesije ranih 1980-ih godina, kada je propao veći dio proizvodnje koja je bila razvijana u prethodnih četrdeset godina.
Devolucija
Na prvom referendumu 1979. godine, velško glasačko tijelo je glasovalo protiv stvaranja velške skupštine s 80%-tnom većinom. Godine 1997., na drugom referendumu po istom pitanju obezbijeđena je tijesna većina (50.3%) za stvaranje Skupštine. Narodna skupština Walesa (vel. Cynulliad Cenedlaethol Cymru) je uspostavljena 1999. godine (preko akta o upravi u Walesu iz 1998. godine) i ima nadležnost odlučivanja kako se novac iz državnog proračuna namijenjen Walesu troši i raspoređuje, mada britanski parlament zadržava pravo da ograniči moć velške Skupštine.
Vlasti Ujedinjenog Kraljevstva i Walesa skoro uvijek Wales nazivaju državom. Velška Vlada je izjavila: "Wales nije kneževina. Iako je kopneno spojen s Engleskom i dio smo Velike Britanije, Wales je država za sebe." Titula princ od Walesa se i dalje dodjeljuje nasljedniku britanskoga prijestolja, što je trenutno princ Charles, ali on nema nikakvu ustavnu ulogu u suvremenom Walesu. Prema velškoj Vladi: "Naš princ od Walesa trenutačno je princ Charles, koji je trenutni prijestolonasljednik. Međutim, on nema ulogu u upravljanju Walesom, iako njegova titula možda nagovještava da ima."
Vlast i politika
Wales je država u sastavu Ujedinjenog Kraljevstva. Pravno gledano, Ujedinjeno Kraljevstvo je de jure unitarna država, čiji su parlament i vlada u Westminsteru. U Domu komuna – donjem domu britanskog parlamenta – Wales predstavlja 40 zastupnika (od 650) iz velških izbornih okruga. Na općim izborima 2017. godine izabrano je 28 laburističkih i laburističko-kooperativnih, osam konzervativnih i četiri Plaid Cymru zastupnika. Ured za Wales je odjel britanske vlade odgovoran za Wales, a njegov ministar, državni tajnik za Wales, ima mjesto u britanskom kabinetu. Alun Cairns je državni tajnik za Wales od ožujka 2016. godine.
U Walesu je održan referendum 1997. godine, nakon kojeg je uspostavljen određen oblik samouprave. Potonji proces devolucije započeo je aktom o upravi u Walesu iz 1998. godine, kada je nastala Narodna skupština Walesa (vel. Cynulliad Cenedlaethol Cymru, eng. National Assembly for Wales). Ovlasti državnog tajnika za Wales su prebačene na devoluiranu vladu 1. srpnja 1999. godine, čime je Skupština ovlaštena da odlučuje kako se troši i raspoređuje novac iz westminsterskog državnog proračuna za devoluirana područja. Akt iz 1998. godine je zamijenjen aktom o upravi u Walesu iz 2006. godine, kojim su povećana ovlaštenja Skupštine, dajući joj zakonodavnu moć sličnu onoj Škotskoga parlamenta ili Skupštine Sjeverne Irske. Narodnu skupštinu Walesa sačinjava 60 zastupnika (vel. Aelodau y Cynulliad, eng. Assembly Members). Zastupnici (vel. ACau, eng. AMs) se biraju na svake četiri godine po sustavu dodatnog člana. Četrdeset zastupnika predstavlja zemljopisne izborne okruge, koji se biraju po načelu First Past the Post. Preostalih 20 zastupnika predstavlja pet izbornih područja, od kojih svako uključuje između sedam i devet izbornih okruga, koristeći d'Hondtov sustav razmjernog zastupanja. Skupština bira prvog ministra, koji potom bira ministre koji će ući u sastav Vlade Walesa.
Sastav Skupštine
Laburisti ostaju najveća stranka u Skupštini i nakon izbora 2007. godine, osvojivši tada 26 od ukupno 60 mjesta. S obzirom da nisu imali dovoljnu podršku za sastavljanje vlade, Laburistička stranka sklapa dogovor Jedan Wales s Plaid Cymru, čime je nastala koalicija s vođom Laburista na mjestu prvog ministra. Carwyn Jones je bio prvi ministar i vođa Velških Laburista od povlačenja Rhodrija Morgana s položaja u prosincu 2009. godine nakon devet godina i deset mjeseci na tom položaju. Ieuan Wyn Jones, zamjenik prvog ministra u koalicijskoj vladi, bio je vođa Plaid Cymru, druge najveće stranke u Skupštini s 14 od 60 mjesta. Prema dogovoru Jedan Wales, referendum o davanju punih zakonodavnih ovlasti velškoj Skupštini je obećan "čim bude izvodljiv, na kraju ili prije kraja trenutnog mandata (2011. godine)" i obje stranke su se dogovorile da "u dobroj volji zastupaju uspješan ishod takvog referenduma".
Velški Laburisti ostaju najveća stranka u Skupštini i poslije izbora 2011. godine, osvojivši 30 od 60 mjesta. Druge stranke s predstavnicima u skupštini bile su Velški Konzervativci (vjerna oporba) s 14 mjesta, Plaid Cymru s 11 mjesta i Velški Liberalni Demokrati s pet mjesta. Carwyn Jones je ostao na mjestu prvog ministra, s tim da su ovoga puta ministri bili iz redova Velških Laburista. Predsjednica Narodne skupštine bila je Rosemary Butler iz Velških Laburista.
Nakon izbora u svibnju 2016. godine Laburisti nastavljaju sačinjavati najveću skupinu u Skupštini s 29 zastupnika. Ishod glasovanja za položaj prvog ministra je bio neriješen između Jonesa (Laburisti) i Leanne Wood (Plaid Cymru). Nakon razgovora među strankama, predložena je laburistička vlada s liberalnodemokratskim ministrom obrazovanja i ograničenom potporom Plaid Cymru, a Jones je ponovno izabran za prvog ministra. Isprva je Plaid Cymru bila zvanična oporba s dvanaest zastupnika, a Konzervativna stranka je bila treća s jedanaest zastupnika. U kolovozu 2016. godine jedan od zastupnika iz UKIP-a je napustio svoju skupinu i nastavio djelovati kao nezavisni član, a u listopadu je bivši predsjednik Plaid Cymru i prvi predsjednik Narodne skupštine Dafydd Elis-Thomas također napustio svoju stranku i nastavio kao nezavisni član. U travnju 2017. godine drugi zastupnik iz redova UKIP-a je napustio stranku i pridružio se konzervativskoj skupini u Skupštini, iako se nije pridružio toj stranci.
Područja odgovornosti
Dvadeset područja odgovornosti koja su prebačena na velšku vladu, poznatih kao "predmeti", uključuju poljodjelstvo, gospodarski razvoj, obrazovanje, zdravstvo, stambena pitanja, mjesnu upravu, socijalne službe, turizam, prijevoz i velški jezik. Od svoga nastanka 1999. godine Narodna skupština Walesa nije imala primarnu zakonodavnu moć. Međutim, od stupanja na snagu akta o upravi u Walesu 2007. godine Skupština ima moć da donosi zakone (skupštinske mjere) za određena pitanja u područjima prenesenih odgovornosti. Dodatne ovlasti su dobijene kasnije, ili izravno od britanskog parlamenta ili njegovim odobravanjem tzv. Legislative Competence Order (LCO, zahtjev Narodne skupštine za dodatne ovlasti, vel. Gorchymyn Cymhwysedd Deddfwriaethol - GCD). Aktom o upravi u Walesu iz 2006. godine Skupštini je dozvoljeno da dobije primarnu zakonodavnu moć za širi opseg pitanja u sklopu područja prenesenih odgovornosti ukoliko je to odobreno referendumom.
Referendum o proširenju zakonodavne moći Narodne skupštine je u skladu s tim održan 3. ožujka 2011. godine. Referendumsko pitanje je glasilo: "Želite li da od sada Skupština bude u mogućnosti da donosi zakone vezane za sva pitanja iz 20 područja odgovornosti za koja ima ovlasti?" Ishod je bio da je 63,49% glasača glasovalo 'za', a 36,51% 'protiv'. Usljed toga, Skupština je sada ovlaštena da donosi zakone (skupštinski akti) za sva pitanja u sklopu područja prenesenih odgovornosti bez suglasnosti britanskog parlamenta.
Mjesna uprava
U svrhe mjesne uprave Wales je podijeljen na 22 oblasti od 1996. godine. Ove "osnovne oblasti" su odgovorne za pružanje svih mjesnih usluga vlasti, uključujući obrazovanje, socijalne službe, okoliš i putne usluge.
Bilješka: U Walesu se nalazi šest gradova. Pored Caerdydda, Casnewydda i Abertawea taj status imaju i gradovi Bangor, Llanelwy (eng. St Asaph) i Tyddewi (eng. St Davids).
Zakon i red
Prema tradiciji, srednjovjekovni velški zakon je sastavljen na skupu u Hendy-gwynu oko 930. godine u organizaciji Hywela Dobrog, kralja najvećeg dijela Walesa od 942. godine do njegove smrti 950. godine. 'Zakon Hywela Dobrog' (vel. Cyfraith Hywel), kako je kasnije prozvan, uzakonio je prethodno postojeće običajno pravo i pravnu praksu koji su evoluirali u Walesu tijekom stoljeća. Velško pravo je stavljalo naglasak na plaćanje odštete za zločin žrtvi ili žrtvinom rodu umjesto vladarove kazne. Osim u pograničju, gdje su zakone sprovodili pogranični lordovi, velško pravo je bilo na snazi u Walesu do Rhuddlanskog statuta iz 1284. godine. Edward I od Engleske je pripojio kneževinu Wales nakon smrti Llywelyna ap Gruffudda i po statutu je velško pravo prestalo važiti za krivične predmete. Pogranično pravo i velško pravo (za građanske predmete) su ostali na snazi dok Henry VIII od Engleske nije u cjelosti pripojio Wales putem akata o zakonima u Walesu (često nazivanih aktima Unije iz 1536. i 1543. godine), nakon čega se englesko pravo počelo primjenjivati i u Walesu. Akt o Walesu i Berwicku iz 1746. godine obezbijedio je da svi zakoni koji vrijede za Englesku automatski vrijede i za Wales (i grad Berwick na englesko-škotskoj granici) osim ako se u zakonu nedvosmisleno tvrdi suprotno. Ovaj akt je poništen za Wales 1967. godine. Englesko pravo je važeći pravni sustav u Engleskoj i Walesu od 1536. godine, mada sada postoji sve veće tijelo suvremenog velškog prava nakon velške devolucije.
Englesko pravo se smatra sustavom općeg prava, gdje nema značajnije kodifikacije zakona i zakonski precedenti su obavezujući. Na čelu sustava sudova je Vrhovni sud Ujedinjenog Kraljevstva koji je najviši sud u zemlji za krivične i građanske predmete. Viši sudovi Engleske i Walesa predstavljaju najviši prvostepeni i drugostepeni sud. Sastoje se iz tri suda: Žalbeni sud, Visoki sud pravde i Kraljevski sud. Manji slučajevi se saslušavaju na Magistratskom sudu ili na Okružnom sudu. Godine 2007. regija Wales i Cheshire (poznata kao Ophod Wales i Cheshire do 2005. godine) prestaje postojati i Cheshire biva pripojen regiji Sjeverozapadna Engleska. Od toga trenutka Wales postaje zasebna pravna jedinica, iako je ostao dio jedinstvene jurisdikcije Engleska i Wales.
Narodna skupština Walesa je ovlaštena da predlaže i donosi zakone za posebne potrebe Walesa van britanskog parlamentarnog sustava. Među ovlaštenjima odobrenim referendumom održanim u ožujku 2011. godine nalazi se i pravo na donošenje skupštinskih akata vezanih za dvadeset područja nabrojanih u aktu o upravi u Walesu iz 2006. godine (npr. zdravstvo, obrazovanje...). Pored ovog primarnog zakonodavstva, Vlada Walesa može donositi i specifičnije sekundarne zakone.
Wales opslužuju četiri područne policijske snage: Policija Dyfeda i Powysa, Policija Gwenta, Policija Sjevernog Walesa i Policija Južnog Walesa. Postoji pet zatvora u Walesu: četiri u južnoj polovici zemlje i jedan u Wrecsamu. U Walesu nema ženskih zatvora, a zatvorenice se smještaju u Englesku.
Zemljopis i prirodna povijest
Wales je pretežno planinska zemlja na zapadu središnjeg juga otoka Velika Britanija. Proteže se na oko 270 km u pravcu sjever-jug i 97 km u pravcu istok-zapad. Često navođena 'veličina Walesa' iznosi oko 20.779 km2. Wales se graniči s Engleskom na istoku, a na ostalim stranama svijeta je more: Irsko more na sjeveru i zapadu, Prolaz Svetog Đorđa i Keltsko more na jugozapadu te Bristolski kanal na jugu. Wales posjeduje obalu dugu oko 2.700 km, uključujući kopno i otoke Môn i Otok sv. Cybija (eng. Holy Island). Preko 50 otoka se nalazi uz velšku obalu, od kojih je najveći na sjeverozapadu - Môn.
Većina raznolikog krajolika Walesa su planine, posebno u sjevernim i središnjim dijelovima zemlje. Planine su nastale tijekom posljednjeg, devensijanskog, ledenog doba. Najviše planine Walesa se nalaze u području Eryri (eng. Snowdonia), gdje ih je pet visine od preko 1.000 metara. Najveća je Yr Wyddfa (eng. Snowdon) na visini od 1.085 metara. Četrnaest velških planina (ili 15 ako se računa Garnedd Uchaf, koja se često isključuje zbog male relativne visine) visine preko 910 metara (3.000 stopa) zbirno se nazivaju velškim 3000-ama i sve se nalaze zgusnute na malom području na sjeverozapadu.
Najviša planina izvan ove skupine je Aran Fawddwy s 905 metara u južnom dijelu Eryrija. Bannau Brycheiniog (eng. Brecon Beacons) se nalaze na jugu (najviši vrh Pen y Fan na 886 m), a na njih se nadovezuje Cambrijsko gorje u središnjem Walesu. Najviši vrh gorja je Pumlumon na 752 metra.
U Walesu se nalaze tri nacionalna parka: Eryri, Bannau Brycheiniog i Arfordir Penfro (eng. Pembrokeshire Coast). Postoji također pet područja izvanrednih prirodnih ljepota: Môn, Clwydsko gorje i dolina rijeke Dyfrdwy, poluotok Gŵyr, poluotok Llŷn, i dolina rijeke Gwy. Poluotok Gŵyr je prvo područje u Ujedinjenom Kraljevstvu koje je proglašeno za područje izvanrednih prirodnih ljepota 1956. godine. Od ukupne obale južnog i zapadnog Walesa 42% je proglašeno obalom naslijeđa, gdje 13 određenih poteza obale održava Cyfoeth Naturiol Cymru (eng. Natural Resources Wales), nasljednica organizacije Cyngor Cefn Gwlad Cymru (eng. Countryside Council for Wales). Od 2017. godine, uz obalu Walesa nalazi se 45 plaža s plavom zastavom i tri marine s plavom zastavom. Iako ima obale naslijeđa i nagrađivane plaže, južna i zapadna obala Walesa, kao i irske i kornijske obale, nalazi se često na udaru atlantskih zapadnih i jugozapadnih vjetrova koji su tijekom godina potopili i uništili mnoga plovila. U noći 25. listopada 1859. godine više od 110 brodova je uništeno blizu obale Walesa kada je uragan došao s Atlantika. Preko 800 života je izgubljeno diljem Britanije zbog oluje, a najveća tragedija je bilo potapanje Royal Chartera blizu obale Môna kada je poginulo 459 ljudi. Broj olupina uz obale Walesa dostigao je vrhunac u XIX. stoljeću, kada je više od 100 plovila izgubljeno, a prosječni ljudski gubici su iznosili 78 mornara godišnje. Ratna djelovanja su izazvala gubitke kod Caergybija (eng. Holyhead), Aberdaugleddaua (eng. Milford Haven) i Abertawea. Zbog grebena i neosvijetljenih otoka, Môn i okrug Penfro su i dalje zloglasni po olupinama, posebno po izlivu nafte iz broda Sea Empress 1996. godine.
Prva granica između Walesa i Engleske bila je zonska, osim dijela oko rijeke Gwy, i bila je prva prihvaćena granica. Offin nasip je trebalo da sačinjava najraniju liniju razgraničenja, međutim ovo je izbjegao Gruffudd ap Llewellyn, koji je povratio pojase zemlje preko nasipa. Akt o Uniji iz 1536. godine je predvidio pravolinijsku granicu od ušća rijeke Dyfrdwy do ušća rijeke Gwy. Uprkos tome, i nakon akta o Uniji granice su uglavnom ostale neodređene i pokretne do akta Welsh Sunday Closing iz 1881. godine, koji je primorao mjesne obrte da se odluče kojoj zemlji pripadaju, da bi se odredilo gdje vrijede velški, odnosno engleski zakoni.
Sedam čuda Walesa je popis u nepravilnom stihu sedam zemljopisnih i kulturnih obilježja Walesa, najvjerojatnije nastao krajem XVIII. stoljeća pod utjecajem turizma iz Engleske. Sva "čuda" su u sjevernom Walesu: Yr Wyddfa (eng. Snowdon, najviša planina), zvona Gresffordda (zvonjenje zvona u srednjovjekovnoj crkvi Svih Svetih u Gresfforddu), most u Llangollenu (izgrađen 1347. godine preko rijeke Dyfrdwy), izvor sv. Gwenffrewija (mjesto hodočašća u Treffynnonu u Y Fflintu), crkveni toranj u Wrecsamu (toranj iz XVI. stoljeća na crkvi sv. Egidija), drveće tise u Owrtynu (staro drveće tise u dvorištu crkve sv. Marije u Owrtynu) i Pistyll Rhaeadr (73 m visok vodopad).
Geologija
Najstariji geološki period paleozoičke ere, kambrij, dobio je ime po Cambrijskom gorju, gdje su geolozi prvi put pronašli kambrijske ostatke. U evolucijskoj biologiji, kambrij je period kada se pojavila većina većih skupina složenih životinja (kambrijska eksplozija). Starije stijene u Walesu ispod kambrijskih bile su bez fosila koji bi se mogli razložiti na skupine, pa se to razdoblje naziva prekambrijskim.
Sredinom XIX. stoljeća dva istaknuta geologa, Roderick Murchison i Adam Sedgwick (koji su prvi predložili naziv za kambrij), zasebno su iskoristili svoja istraživanja geologije Walesa da uspostave određene principe stratigrafije i paleontologije. Naredna dva perioda paleozojske ere, ordovicij i silur, nazvani su po drevnim keltskim plemenima s područja na kome su Murchison i Sedgwick vršili istraživanja.
Klima
Wales se nalazi u sjevernom unjerenom pojasu. Ima promjenljivu oceansku klimu i jedna je od najvlažnijih zemalja u Evropi. Vrijeme je u Walesu najčešće oblačno, kišovito i vjetrovito, s toplim ljetima i blagim zimama. Dugi ljetni i kratki zimski dani proishode iz položaja Walesa u sjevernim zemljopisnim širinama (između 53° 43′ N i 51° 38′ N). Aberystwyth, grad u središnjem dijelu zapadne obale zemlje, ima skoro 17 časova dnevne svjetlosti u vrijeme ljetnog suncostaja, dok u vrijeme zimskog suncostaja padne na tek nešto više od sedam i pol časova. Velika zemljopisna raznovrsnost izaziva područne razlike u osunčanosti, padavinama i temperaturi. Prosječne godišnje temperature u priobalju dostižu 10,5 °C, a u nizinskim dijelovima unutrašnjosti za jedan stupanj manje. Sve je hladnije kako raste nadmorska visina, a prosječne temperature se smanjuju za oko 0,5 °C na svakih 100 metara nadmorske visine. Zbog toga je u višim dijelovima Eryrija prosječna godišnja temperatura 5 °C. Temperature u Walesu su više nego što bi se moglo očekivati na tim zemljopisnim širinama zbog sjevernoatlantske struje, ogranka golfske struje. Ova oceanska struja donosi topliju vodu na sjeverne zemljopisne širine i ima sličan utjecaj na veći dio sjeverozapadne Evrope. Pored toga što utječe na priobalje Walesa, zrak zagrijan golfskom strujom dopire dublje u unutrašnost preko vjetrova. Na nižim nadmorskim visinama ljeta su uglavnom topla i sunčana. Prosječne maksimalne temperature se kreći između 19 °C i 22 °C. Zime su pretežno poprilično vlažne, ali padavine su rijetko obilne i temeperature najčešće ostaju iznad ništice. Proljeće i jesen su veoma slični i temperature se uglavnom kreću iznad 14 °C, što je ujedno i prosječna godišnja dnevna temperatura.
Najsunčaniji dio godine je obično od svibnja do kolovoza. Jugozapadna obala je najsunčanije područje u Walesu, s više od 1.700 časova sunčeve svjetlosti godišnje u prosjeku. Najsunčaniji grad u Walesu je Dinbych-y-pysgod u okrugu Penfro. Najsumorniji dio godine je obično od studenoga do siječnja. Najmanje osunčana područja su planine, ponegdje s manje od 1.200 časova sunčeve svjetlosti godišnje u prosjeku. Prevladavajući vjetar je jugozapadni. U priobalnim područjima je najvjetrovitije, a olujni vjetrovi javljaju se najčešće zimi, prosječno između 15 i 30 dana svake godine ovisno o mjestu. U unutrašnjosti olujni vjetrovi se javljaju manje od šest dana godišnje.
Kod padavina je izražena raznolikost. Očekivane padavine rastu za i do 40% što se ide dalje na zapad. Na niskim nadmorskim visinama kiša se ne može predvidjeti ni u koje doba godine, mada pljuskovi teže da budu kraći ljeti. Visije Walesa su najkišovitije, obično s više od 50 kišnih dana u zimskim mjesecima (od prosinca do veljače) i oko 35 kišnih dana u ljetnim mjesecima (od lipnja do kolovoza). Prosječne godišnje padavine u Eryriju iznose između 3.000 mm (Blaenau Ffestiniog) i 5.000 mm (vrh Yr Wyddfa). , a ukoliko temperatura padne ispod 5 °C najvjerovatnije u vidu susnježice ili snijega, koji se zadržavaju na tlu oko 30 dana godišnje u prosjeku. U unutrašnjosti snijeg pada nekoliko puta godišnje, a u priobalju je veoma rijetka pojava. Prosječne godišnje padavine u ovim predjelima mogu pasti i na manje od 1.000 mm.
Biljni i životinjski svijet
Živa priroda Walesa je istovjetna kao i u ostatku Britanije uz nekoliko posebnosti. Zbog duge obale Wales je dom raznih morskih ptica. Obala i okolni otoci pružaju utočište kolonijama morskih grabljivica, malih zovoja, morskih gnjuraca, malih morskih galebova, vranaca i malih njorki. Kako je 60% zemlje iznad 150 metara nadmorske visine, Wales je stanište mnogobrojnih visinskih ptica kao što su gavran i drozd ogrličar. Među pticama grabljivicama izdvajaju se mali sokol, eja strnjarica i riđa lunja, nacionalni simbol velške divljine. Sveukupno više od 200 različitih vrsta ptica (uključujući privremene posjetitelje) je uočeno u rezervatu Kraljevskog društva za zaštitu ptica u Conwyju.
Veći sisavci su u Walesu izumrli još u normansko doba, a neki od predstavnika su bili smeđi medvjed, vuk i divlja mačka. U današnje vrijeme neki od istaknutijih sisavaca su rovke, voluharice, jazavci, vidre, ježevi i petnaest vrsta slijepih miševa. Dvije vrste malih glodavaca, žutogrli miš i puh orašar, značajne su jer naseljavaju povijesno netaknuta područja. Druge značajne životinje su vidre, hermelini i lasice. Kune zlatice su viđane povremeno, a njihova pojava je zvanično nezabilježena još od 1950-ih godina. Tvorovi su u Britaniji dovedeni skoro do izumiranja, ali su se uspjeli održati u Walesu i sad se šire velikom brzinom. Podivljale koze se mogu pronaći u Eryriju.
Vode jugozapadnog Walesa oko poluotoka Gŵyr, okruga Penfro i u Ceredigionskom zaljevu su stjecište morskih životinja kao što su goleme psine, atlantski sivi tuljani, sedmopruge usminjače, delfini, pliskavice, meduze, rakovi i jastozi. Okruzi Penfro i posebno Ceredigion su proglašeni za područja od međunarodne važnosti za kljunaste delfine, a gradić Ceinewydd je jedino mjesto ljetnog boravka kljunastih delfina u cijelom Ujedinjenom Kraljevstvu. U značajnije riječne ribe spadaju pastrmke, jegulje, lososi, lojke, opornjače i jezerske zlatovčice, dok je vrsta gwyniad zabilježena samo u Walesu, i to u jezeru Bala. Wales je također poznat i po školjkašima, među kojima se javljaju jestive školjke, priljepci, dagnje i obalni pužići. Haringe, skuše i oslići spadaju među najbrojnije morske ribe u Walesu.
Uzvisine Eryrija okrenute ka sjeveru predstavljaju sklonište reliktnim vrstama predglacijalne flore, uključujući poznati wyddfanski ljiljan (Gagea serotina) i druge planinske vrste kao što su Saxifraga cespitosa, Saxifraga oppositifolia i Silene acaulis. U Walesu se također nalaze brojne biljne vrste kojih nema u ostatku Ujedinjenog Kraljevstva, a među njima su Tuberaria guttata na otoku Môn i Draba aizoides na poluotoku Gŵyr.
Cape Vincent, New York
Kejp Vinsent je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 726, što je 34 (-4,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Kosovski vilajet
thumb|Kosovski vilajet, 1875-1878. thumb|Kosovski vilajet, 1881-1912.
Kosovski vilajet (tur. Kosova Vilayeti) je bila provincija Otomanskog carstva, čija je teritorija znatno veća od teritorije današnjeg Kosova.
Obuhvatao je celo današnje Kosovo i oblast Sandžaka (jugozapadni deo Srbije i severoistočni deo Crne Gore), severozapadni deo Makedonije i severni deo Albanije. Sedište Kosovskog vilajeta bilo je u Skoplju. Krajem 19. i početkom 20. veka, Kosovski vilajet je bio središte albanskog narodnog preporoda.
Historija
Kosovski vilajet je osnovan odvajanjem od Rumelije, obuhvatajući Prizrenski i Vučitrnski sandžak, kao deo administrativnih reformi Otomanskog carstva iz 1864. godine. Ime je dobio po oblasti Kosova, koja je bila u središtu vilajeta.
Nakon Berlinskog kongresa, koji je usledio kao posledica Rusko-Turskog rata 1877-1878, granice vilajeta su se promenile, i delovi Kosovskog vilajeta pripojeni Manastirskom pašaluku i Salonika pašaluku. 1878. godine, Novopazarski sandžak (deo Kosovskog vilajeta) preuzimaju Austro-Ugari u skladu sa Berlinskim sporazumom, i do 1908. ostaje u njihovoj vlasti.
Kao rezultat Prvog balkanskog rata 1912. godine, vilajet je podeljen između Srbije, Crne Gore, Bugarske i Albanije.
Demografija
Prema poslednjim službenim statistikama iz 1912. godine, većinu Kosovskog vilajeta su činili Albanci, zatim Bugari, Srbi, i ostali.
Istorijski institut u Prištini, pozivajući se na turske statistike iz 1911. godine, navodi poprilično drukčije podatke, odnosno da je u Kosovskom vilajetu živelo 912.902 stanovnika od čega :
Administrativna podela
Sandžaci Kosovskog vilajeta:
U Prizrenu i Mitrovici postojali su ruski i austrijski konzuli. U Mitrovici je bazirana bila jedna turska divizija, a u Prištini se nalazilo sedište načelnika okruga — mutesarifa i muftije — verskog poglavara za Kosovski vilajet. Pojedinim srezovima, odnosno kazama, upravljali su kajmakami. To praktično znači da se vlast vilajetska nalazila u rukama dva čoveka — valije u Skoplju i mutesarifa u Prištini.
Mernico, Gorizia
Mernico je naselje u Italiji u provinciji Gorica, u regiji Friuli-Venezia Giulia.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 59 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 103 m.
Senikapok
Senikapok je organsko jedinjenje, koje sadrži 20 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 323,336 Da.
Hematoporfirin
Hematoporfirin je organsko jedinjenje, koje sadrži 34 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 598,689 Da.
Werl
Verl je grad u njemačkoj saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija. Jedno je od 14 opštinskih središta okruga Zoest. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 31.976 stanovnika.
Istorija
Po prvi put pominje se u sitorijskim izvorima 1024, a status grada dobio je 1218. Bio je član trgovačkoga saveza Hanze. Rodno je mjesto nemačkoga diplomate i vicekancelara u Hitlerovom kabinetu Franca fon Papena.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Zoest Verl se nalazi u saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija u okrugu Zoest. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 73 – 228 metara. Površina opštine iznosi 76,4 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 31.976 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 419 stanovnika/km². Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 5974052, NUTS (DEA5B) i LOCODE (DE WEL) kod.
Pugnochiuso, Foggia
Pugnochiuso je naselje u Italiji u provinciji Foggia, u regiji Apulija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 2 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 30 m.
Castle Hills, Texas
Castle Hills je grad u američkoj saveznoj državi Teksas. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 4.116 stanovnika.
Do Somethin'
"Do Somethin'" je pjesma američke pop pjevačice Britney Spears. 0bjavljena je 23. veljače 2005. kao drugi singl u Europi, Australiji i Kanda sa njenog kompilacijskog albuma Greatest Hits: My Prerogative u izdanju Jive Recordsa.
O pjesmi
Pjesma "Do Somethin" nikada nije bila planirana da se objavi kao singl, ali je Spears odlučila snimiti videospot za pjesmu. Premijera videa bila je u siječnju 2005., a režirali su ga sama Spears, pod pseudonimom Mona Lisa, te Bille Woodruff. Njena izdavačka kuća odlučila je izdati singl izvan SAD-a i Kanade da bi se album mogao dalje promovirati. Video je objavljen kao digitlani download, što je dovelo do toga da se pjesma plasira na američkoj ljestvici singlova na broju 100, unatoč tome što singl nije nikad pušten službeno u pradaju u SADu.
Videospot
Spears je svoj redateljski debi ostvarila videospotom za Do Somethin', gdje se predstavila sa pseudonimom "Mona Lisa", a imala je pomoć Billija Woodruffa. Video se snimao od 14. do 15. prosinca 2004. godine u Los Angelesu.
Top ljestvice
Iako "Do Somethin'" nikada nije službeno objavljen u SAD-u, uspio se plasirati na Billboard Hot 100 ljestvici na broju 100 na temelju digitlanih downloada. Međutim, downloadi su bili vrlo slabi i samo jednom se pjesma plasirala na broju 49 na Hot Digital Songs. "Do Somethin'" imao je veći uspjeh na međunarodnoj razini, debitirajući na broju 6 u Ujedinjenom Kraljevstvu sa prodanih 90.000 primjeraka.
Milliken, Colorado
Miliken je grad u američkoj saveznoj državi Kolorado.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 5.610, što je 2.722 (94,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Wermelskirchen
Vermelskirhen je grad u njemačkoj saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija. Jedno je od 8 opštinskih središta okruga Rajniš-Bergiš. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 35.878 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 5378032, NUTS (DEA2B) i LOCODE (DE WEK) kod.
Semih Şentürk
Semih Şentürk (Semih Šenturk) (İzmir, 29. travnja 1983.), turski nogometaš i reprezentativac koji trenutno igra za turski klub Fenerbahçe na poziciji napadača.