cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medijska Monarhija
Behistunski natpisi
Medija je tijekom Perzijskog ustanka (552.-550. pne.) pokorio Kir Veliki, osnivač Perzijske Monarhije. Dok je njegov sin i nasljednik Kambiza II. vodio pohode u Egiptu, godine 522. pne. na perzijsko prijestolje stupa uzurpator Gaumata iz medijske svećenićke kaste koji se predstavljao kao Kambizov brat Smerdis. On je oslobodio sve satrapije od plaćanja poreza na tri godine, te proglasio medijsku citadelu Sikayauvatiš njegovom prijestolnicom. Ovaj potez izazvao je osudu kod perzijske elite, pa je sedam plemića predvođenih Darijem I. Velikim zbacilo Gaumatu sa prijestolja nakon svega sedam godina vladavine. Nakon ovog događaja uslijedilo je nekoliko ustanaka u Babiloniji i Mediji, gdje je spomenuti medijski vođa Khšathrita tvrdio kako pripada lozi Kijaksara, nakon čega je dobio potporu satrapija Sagartije, Partije i Hirkanije. Ipak, pobunu je 521. pne. ugušio perzijski general Hidarn Stariji, dok je sam Khšathrita zarobljen pokraj grada Reja u ekspediciji koju je vodio sam Darije Veliki. Ustanak je nastavio Sagartijac Tritantah koji je također tvrdio kako potječe od medijskog kralja Kijaksara, no i on je poražen prilikom pohoda Darijevog medijskog generala Takhmaspada. Gušenjem potonje pobune završavaju priče o događajima koje se barem dijelom odnose na nekadašnju Medijsku Monarhiju odnosno na njegove vladare.
Ostali perzijski izvori o Medijcima uključuju i reljefe iz Perzepolisa koji prikazju njihov izgled. Ti reljefi datiraju iz 515. pne. (doba vladavine Darija Velikog) odnosno samo 35 godina nakon pada Medijske Monarhije, pa se mogu smatrati relevantnim dokumentom.
Gorniki Vivodinski
Gorniki Vivodinski je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Ozlja, Karlovačka županija.
Breitenthal (Schwaben)
Brajtental je opština u njemačkoj saveznoj državi Bavarska. Jedno je od 34 opštinska središta okruga Gincburg. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 1.241 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 9774117.
Medijska Monarhija
Grčki historičari
thumb|thumb|250px|Rekonstrukcija [[svijeta prema Herodotu iz 450. pne.]]
Aquasco, Maryland
Akvasko je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Merilend.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 981.
Medijska Monarhija
Grčki historičari
O medijskoj dinastiji pisali su i grčki historičari Herodot i Ktezije koji su živjeli u 5. vijeku pne., odnosno 100 godina nakon pada Medijske Monarhije. Herodot je rođen 484. pne. u Halikarnasu, glavnom gradu tadašnje perzijske satrapije Karije, a njegova djela „Povijesti“ (grč. Historia) pisana između 440. i 430. pne. predstavljaju najopširniji a time i gotovo najvažniji izvor informacija o medijskom razdoblju. Ona su svojevrsni roman i imaju sasvim novi pristup u pisanju povijesti, no Herodot je u zapadnom svijetu prihvaćen je kao tvorac povijesti kakvu danas poznajemo pa ga se često naziva i „ocem povijesti“. Bio je veliki putnik i tokom svog života obišao je Perzijsku Monarhiju, Egipat, Libiju, Siriju, Babiloniju, Suzu, Lidiju, Frigiju, Bizantij, Trakiju, Makedoniju i Italiju gdje je slušao i bilježio priče lokalnog stanovništva. Unatoč tome što su ga kritizirali i antički i moderni historičari, od 19. vijeka Herodotova reputacija dramatično se popravila budući kako su brojna arheološka nalazišta potvrdila mnoge njegove priče. Moderni pogled na Herodota jest kako je napravio izuzetan posao u svome djelu „Povijesti“, no njegovu kronologiju i numeriku gleda se sa skepticizmom. Za razliku od ostalih povijesnih izvora koja su najčešće sačuvana samo u fragmentima, Herodotovo djelo „Povijesti“ koje se odnosi na Medijce (I. knjiga; 95.-144.) sačuvano je u cijelosti.
Ktezije je pak bio grčki liječnik i historičar koji se rodio u gradu Kindu u pokrajini Kariji. Radio je kao liječnik u službi perzijskog velikog kralja Artakserksa II., kojeg je pratio tokom njegovog pohoda protiv pobunjenog brata Kira Mlađeg. Ktezije je pisao o Perzijskoj Monarhiji i Asiriji u svome djelu „Persica“ koje se sastoji od 23 knjige, a za koje se pretpostavlja kako se temelji na perzijskim kraljevskim arhivima. Budući kako je živio na perzijskom kraljevskom dvoru, njegova djela predstavljaju najobjektivniji osvrt na povijest drevne Perzije i Medije, i stoga su često kontradiktorna sa Herodotovom zbirkom „Povijesti“. Ipak, njegova djela o Medijskoj Monarhiji (knjige 4.-6.) sačuvana su samo u fragmentima.
Od ostalih historičara valja spomenuti i Berosa, babilonskog svećenika, pisca i astronoma iz helenističkog doba koji je živio u 3. vijeku pne., a pisao je na grčkom jeziku. On u svojim djelima (Babyloniaca) uglavnom piše o historiji Babilonije, pa spominje diplomatske brakove između kraljevskih obitelji Medijaca i Babilonaca. Kao što je slučaj i sa Ktezijem, problem kod njegovih osvrta je neusklađena kronologija sa ostalim historijskim dokumentima, zbog čega se smatraju manje pouzdanima.
Podrijetlo
Dolazak iranskih naroda kao što su Medijci, Perzijanci i Parti na teritorij Velikog Irana odigrao se u 2. milenijumu pne., neposredno nakon svršteka brončanog doba. Iranski narodi pripadaju široj porodičnoj skupini indoeuropskih naroda (čiju pradomovinu historičari smještaju u Centralnoj Aziji), odnosno njenoj podskupini indoiranskih naroda kojoj osim iranskih pripadaju još i indoarijski narodi. Potonji su približno u isto vrijeme naselili sjever Indije.
U 1. milenijumu pne. iranski narodi Medijci, Perzijanci, Parti i Baktrijanci naseljavali su iransku visoravan sve do Zagrosa, dok su se ostali poput Skita, Sarmata, Kimerijaca i Alana smjestili na stepama sjeverno od Crnog mora. Plemena Skita i Saka boravila su uglavnom na južnom dijelu, a naseljavala su prostrana područja od Balkana do Xinjianga.
Podijela protoiranskih plemena na „zapadna“ i „istočna“ ovjerena je u najstarijim iranskim jezicima; staroperzijskom i avestanskom jeziku.
Obiteljsko stablo
središte|780px
Medijska plemena
Prema Herodotu, medijski narod sastojao se od šest plemena :
Osnivanje carstva
Osnivačem Medijskog Carstva smatra se Dejok, kojeg spominje Herodot. On tvrdi kako se Dejokov otac zvao Fraort (kao i Dejokov sin), te kako je Dejok bio „mudar čovjek velikih mogućnosti i političkih ambicija“ u doba kada u regiji nije bilo zajedničke vlade. Stanovnici su ga proglasili arbitrom lokalnih plemenskih sporova, a kasnije i medijskim kraljem. Pretpostavlja se kako su stvaranje medijske države najviše uzrokovale kontinuirane invazije Asiraca i Babilonaca sa zapada, zbog čega su se iranska plemena ujedinila pod vodstvom Medijca Dejoka. U Dejokovo doba izgrađena je i palača, oko koje je podignuta prijestolnica Ekbatana (moderni Hamadan). Dejok je također uspostavio pravosudnu mrežu diljem zemlje, a organizirao je i jedinicu špijuna koji su kontrolirali svaki dio Medijskog Carstva.
Ime Daiukku spominje se nekoliko puta u zapisima koji datiraju iz doba vladavine asirskog kralja Sargona II. iz 8. vijeka pne. Dejok se spominje kao pobunjenički pokrajinski vladar (šaknu) teritorija zvanog Maneja uz granicu sa Asirijom. Njegov sin zarobljen je u kraljevstvu Urartu, a Dejok je podržavao urartuskog kralja Rusa I. protiv manejskog vladara Ullusunua. Sargon II. zarobio je Dejoka i prognao ga zajedno sa njegovom obitelji u sirijski grad Hamu. Ipak, moderni historičari dvoje jesu li Daiukku iz asirskih zapisa i Dejok iz Herodotovih djela ista osoba. Dejok je umro nakon 53 godine vladavine, a naslijedio ga je sin Fraort.
Sukobi sa Asirijom
Poput njegova oca Dejoka, Fraort je također proveo većinu svog života u ujedinjavanju medijskih plemena i ratovima protiv Asirije. Danas nije poznato jesu li postojale ikakve prijetnje Mediji na istočnim granicama budući kako Medijci o tome nisu ostavili nikakve dokumente, dok Asirci izgleda nisu bili zainteresirani što se događalo istočno od Medije. Ono što je najviše zabrinjavalo i Medijce i Asirce u to vrijeme bila je prijetnja sa sjevera, koju je predstavljao nomadski narod Kimerijci (najvjerojatnije jedan od iranskih naroda). Oni su početkom 7. vijeka pne. napadali i Medijsko i Novoasirsko Carstvo, no zbog rodbinskih veza sa Medijcima odlučili su sklopiti savez protiv Asirije. Nedugo kasnije uslijedio je napad na tu državu, no moćni asirski vladar Asarhadon uspio je odbaciti njihovu invaziju. U borbama asirsku prijestolnicu Ninivu protiv njegovog sina Asurbanipala pogiba i sam Fraort, a nedugo kasnije Medijci će se naći pred invazijom još jednog moćnog plemena sa sjevera - Skita.
Skitsko međurazdoblje
Političku slabost Medijskog Carstva nakon Fraortove pogibje i odsutnost medijske vojske u osvetničkom pohodu protiv Asiraca koje je predvodio Fraortov sin Kijaksar iskoristili su Skiti koji su predvođeni Madijem provalili u Medijsko Carstvo, porazila Medijce koji su im se pokušali suprostaviti, te prema Herodotu ovladali njime 28 godina. Grčki historičar tvrdi kako su Skiti tada ovladali većim dijelom (njemu poznate) Azije, a napredovanje prema Egiptu spriječio je faraon Psamtik I. koji im je poklonio pregršt darova. Nakon 28 godina skitske dominacije nad Medijskim Carstvom koju su obilježili brutalnost i visoki porezi, Kijaksar je 625. pne. podigao ustanak i porazio Skite. Herodot navodi kako je Kijaksar namamio skitske vođe na banket, napio ih a potom pogubio. Preživjeli su pobjegli u maloazijsku Lidiju, što je dovelo do medijsko-lidijskih političkih tenzija.
Medijsko-babilonski pohod na Asiriju
thumb|thumb|300px|[[Novoasirsko Carstvo u 7. vijeku pne.]]
Kijaksar je zapamćen kao vojskovođa iznimnih sposobnosti; bio je prvi vladar u povijesti koji je vojsku podijelio na posebne jedinice pješaka-kopljanika, strijelaca i konjanika, budući kako su pomiješani rodovi vojske prethodno dovodili do meteža na bojištu. Godine 614. pne. Kijaksar je pokušao ostvariti naum svog oca i konačno ukloniti asirsku opasnost sa zapada. Medijsko Carstvo sklopilo je savez sa babilonskim kraljem Nabopolasarom te su zajedničkim snagama napali Novoasirsko Carstvo na dva fronta. Već krajem godine Medijci su prisvojili asirsku provinciju Arrapkhe (područje oko današnjeg grada Kirkuka), a potom i Tarbis koji se nalazio uz rijeku Tigris sjeverno od Ninive. Iste godine palo je i asirsko religijsko središte Ašur što je Medijcima donijelo golema bogatstva i time ojačalo njihovo carstvo. U međuvremenu su na jugu napredovali i Babilonci, koji nisu stigli sudjelovati u bitci za Ašur a time ni u podijeli plijena. Ipak, diplomatske veze Medije i Babilonije ojačane su Kijaksarovom ženidbom Nabopolasarove kćeri (prema Berosu).
Medijci i Babilonci ponovo su udružili snage 612. pne. kada su krenuli u napad na asirski glavni grad Ninivu, čiji je pad detaljno opisan u biblijskoj Knjizi o Nahumu. Ostaci asirske vojske predvođeni njihovim posljednjim vladarom Ašur-ubalitom II. uspjeli su se probiti kroz linije opsade i pobjeći u Haran gdje su poraženi 609. pne. Ova medijsko-babilonska pobjeda označila je konačan pad Novoasirskog Carstva, odnosno njegovu podijelu između dva osvajača. Nedugo nakon ratova protiv Asiraca Medijsko Carstvo pripojilo je i kraljevstvo Urartu na sjeveru, a granica između Medijskog i Babilonskog Carstva određena je južno od Ašura i Harana.
Pohodi protiv Lidije
thumb|thumb|300px|[[Lidija na zapadu Male Azije; istočna granica sa Medijskim Carstvom bila je rijeka Kizil]]
Krajem 7. vijeka pne. u Maloj Aziji raste utjecaj Lidije, koju su povoljan geostrateški položaj i trgovina pretvorili u jednu od najbogatijih država tog doba. Prema Herodotu, Kijaksar je pokrenuo rat protiv Lidije zato što je ta zemlja prihvatila skitske bjegunce koji su prevarili Medijce na način da su na jednom banketu umjesto lovine poslužili medijskog dječaka. Lidijski kralj Alijat II. odbio je izručiti bjegunce Kijaksaru, što je dovelo do petogodišnjeg rata.
Antički izvori govore kako se na dan odlučujuće bitke kod Halisa dogodila pomrčina Sunca što su i lidijske i medijske snage protumačile kao znak nadnaravne sile koja ih želi primiriti. Budući kako se datumi pomrčine astronomski mogu odrediti, bitka kod Halisa predstavlja jedan od najstarijih precizno određenih povijesnih događaja (28. svibnja 585. pne.). Mir je sklopljen uz posredništvo Babilonaca i Cilicijanaca, a sklopljen je i diplomatski brak između Kijaksarovog sina Astijaga i Alijatove kćeri Arijene čime je ojačan njihov savez. Granica između dvije moćne države određena je rijekom Halis (Kizil).
Razdoblje mira i blagostanja
Godine 585. pne., neposredno nakon sporazuma sa Lidijcima medijski kralj Kijaksar umire, a na prijestolje dolazi njegov sin Astijag. On se oženio Arijenom, sestrom lidijskog kralja Kreza, dok se Astijagova sestra Amitis udala za babilonskog kralja Nabukodonosora II. Ovim diplomatskim brakovima Astijag postaje rodbinski povezan s najbogatijim i najmoćnijim državama Bliskog istoka, što omogućava njegovom Medijskom Carstvu dug period mira i blagostanja. U to doba diljem Medijskog Carstva cvate zoroastrizam, u Lidiji uspjevaju slavni znanstvenici i književnici poput Solona, Ezopa i Talesa, dok Nabukodonosor II. pretvara Babilon u metropolu kakvu svijet dotad još nije vidio. Astijagova kćer Mandana udala se za perzijskog vazalskog vladara Kambiza I. s kojim je imala sina Kira Velikog, koji će kasnije svrgnuti svog djeda sa prijestolja.
Perzijski ustanak
thumb|thumb|400px|Politička karta regije iz [[600. pne. koja prikazuje četiri glavne sile: Medijsko Carstvo, Babiloniju, Lidiju i Egipat]] thumb|thumb|250px|Medijski plemić i [[Perzijanci]]
Perzija je bila vazalna kraljevina Medijskog Carstva od kraja 7. vijeka pne., kada su Medijci u savezu sa Babilonijom pokorili Novoasirsko Carstvo te prigrabili njene vazalne teritorije, među kojima je bila i Perzija. Tokom medijske dominacije postojale su dvije perzijske kraljevine Anšan i Parsumaš, no bile su jako povezane u političkom i rodbinskom smislu. Godine 559. pne. na anšanski (perzijski) tron dolazi Kir II. Veliki, sin Kambiza I. Budući kako je prijenos krune Parsumaša sa Arsama (Arijaramnov sin) također prešao na Kira Velikog, on je objedinio dva perzijska kraljevstva pa ga se smatra prvim pravim perzijskim kraljem. Ipak, u početku Kirove vladavine Perzija je i dalje imala vazalni status pod dominacijom moćnog Medijskog Carstva kojim je vladao Astijag.
Godine 553. pne. zbog neslaganja sa Astijagovom politikom Kambiz I. i Kir Veliki podižu perzijski ustanak protiv medijske dominacije nad Perzijom. Prema Nikolaju iz Damaska, pobunu je započeo Kirov otac Kambiz, dok je 24-godišnji Kir istovremeno boravio kod djeda na kraljevskom dvoru u Ekbatani. Astijag je višestruko odbijao unukove zahtjeve da posjeti roditelje u Perziji, no na nagovor perzijskog podanika Oebara ipak je Kiru dozvolio petomjesečno putovanje na jug. Prema Herodotu, odmah nakon Kirovog puta roditeljima u Perziju medijski general Harpag mu je u utrobi zeca poslao tajnu poruku o planu zavjere za svrgavanjem Astijaga, koju je Kir nosio predati svome ocu Kambizu. Astijaga su navodno prilikom zabave uznemirile riječi jedne pjesme koja je govorila o „divljoj zvijeri sa juga koja kreće u rat“, što ga je podsjetilo na Kira. Na nagovor dvorskih savjetnika, odlučio je poslati 300 konjanika za zadatkom da vrate Kira na kraljevski dvor živog ili mrtvog. Medijski konjanici sustižu Kira i predaju mu kraljevu zapovjed kako se mora vratiti u Ekbatanu, na što on prividno pristaje i poziva konjanike na banket. Idućeg jutra Kir je pobjegao i požurio se u do grada Hirbe gdje ga je čekao Oebar sa 5.000 perzijskih pješaka koje je Kiru postao otac Kambiz I. U bitci kod Hirbe perzijska vojska predvođena Kirom pobjeđuje medijsku konjicu pri čemu pogiba 250 Medijaca, dok se ostali požuruju informirati Astijaga o događaju. Bitka kod Hirbe bila je prvi veliki udarac Medijcima, te prvi njihov vojni poraz nakon dugo vremena. Također, bitka je nagnala medijskog kralja Astijaga da pokrene veliki vojni pohod protiv Perzijanaca, dok je Kir Veliki istovremeno pokušavao nagovoriti sjeverne satrapije na pobunu, odnosno na savez sa Perzijom.
Nakon btike kod Hirbe Kir Veliki povukao se do granice sa Medijom, dok je medijski vladar Astijag odlučio napasti Perziju sa više od 1.205.000 vojnika. Ipak, od tog golemog broja trupa samo je manji dio sudjelovao u bitkama, dok su Perzijanci koristili sve zaspoložive snage koje su imali. Nakon neuspješnih pregovora, došlo je do glavne bitke. U bitci kod perzijske granice Astijag je predvodio 20.000 svojih osobnih čuvara, dok je nasuprot njemu stajala perzijska vojska sa Atradatom na desnom krilu, Oebarom na lijevom, te Kirom na središtu koji je predvodio najhrabrije perzijske ratnike. Perzijanci su se hrabro obranili i pobili mnogo Medijaca, pa je Astijag navodno zaplakao na svom tronu i zavapio: „Kako se hrabro bore ti proždrljivci pistaccija“. Ipak, Perzijanci su bili neusporedivo brojčano nadjačani pa su se povukli u obiližnji utvrđeni grad. Kir i Oebar predložili su evakuaciju žena i djece na jug u Pasargad, te nastavak bitke sljedećeg dana. Idućeg jutra vrata grada su otvorena i svi Perzijanci su krenuli u ofenzivu, dok je Atradat (Kambiz I.) zajedno sa starcima ostao čuvati gradske zidine. Dok su se Kir i Oebar borili na bojištu, Astijag je poslao 100.000 vojnika da ih napadnu sa leđa, što je prisililo Perzijance na povlačenje. Kambiz I. je nakon bitke bio teško ranjen pa ubrzo umire, a Astijag ga je dostojno pokopao.
Nakon herojskog otpora u bitci kod perzijske granice, Kir Veliki i Oebar povukli su se u planine kod Pasargada, gdje su blokirali sve uske klance koje vode u Perziju. Sa sobom su poveli i sve perzijske muškarce, žene, djecu i starce. Oebar je odlučio branili prolaze sa 10.000 teških pješaka, a postavio je snage i na ceste koje su vodile u Perziju što je trebalo onemogućiti medijsko napredovanje. Istovremeno, medijski kralj Astijag odlučio je pronaći prolaz kroz planine i tako okružiti Perzijance, no to je bilo vrlo teško budući kako je planina visoka, litice strme, a prolazi blokirani velikim kamenim zidovima. Oko 100.000 Astijagovih medijskih vojnika odlučilo se penjati uz strmu planinu i tako iznenaditi Kira i perzijske civile. Medijci su potom okružili uzvisinu, nakon čega su napali prolaze koje su čuvali teško naoružani Perzijanci. Ipak, konfiguracija terena onemogućila je da medijska brojčana prednost dođe do izražaja. Istovremeno, ostatak medijskih trupa probijao se kroz gustu šumu hrastova i divljih maslina, te su nakon mukotrpnog proboja uspjeli dosegnuti perzijsku vojsku. U opsadi pasargadskog brda 10.000 vojnika (Perzijski besmrtnici) predvođenih Kirom i Oebarom uspješno se suprostavilo deseterostruko većoj medijskoj vojsci, pri čemu je navodno poginulo čak 60.000 medijskih vojnika. Perzijanci su potukli i ostatak medijskih trupa u bitci kod Pasargada, što je označilo kraj Astijagove dominacije monarhijom. Nedugo kasnije pada i medijski glavni grad Ekbatana, a Kir Veliki zarobljava Astijaga.
Pad monarhije
thumb|thumb|250px|[[Astijagov unuk i njegov nasljednik Kir Veliki, osnivač Perzijske Monarhije (kopija reljefa iz Pasargada)]]
Prevrat nakon perzijskog ustanka uzrokovao je prijenos političke moći sa prije dominantnih Medijaca, na drugi iranski narod - Perzijance, koji su sada dominirali nad Medijcima. Kao jedan od razloga koji su uvjetovali usponu Perzijanaca odnosno padu Medijske Monarhije spominje se tada sofisticirana tehnologija navodnjavanja kanatima koju su razvili Perzijanci, dok je Medijci nisu poznavali. Kir Veliki velikodušno se ponio prema bivšem medijskom kralju Astijagu; ostavio ga je na životu, uzeo ga za osobnog savjetnika, te obećao kako će se ponašati kao njegov legitimni nasljednik. Prema Kteziju i Ksenofontu, Kir se oženio Astijagovom kćeri Amitisom što se čini nelogičnim jer bi tada ona bila i njegova žena i ujna. Vjerojatno objašnjenje jest da se Astijag prethodno oženio još jednom ženom koja mu je rodila Mandanu, dok je Amitis bila kćer Kijaksara, odnosno Astijagova sestra. Ekbatana, dojučerašnji glavni grad Medije, zbog svoje velike strateške važnosti kontroliranja Centralne Azije postala je glavnim gradom nove, Ahemenidske Perzijske Monarhije.
Nakon Astijagova svrgnuća, njegov šurjak Krez (kralj Lidije) krenuo je u obračun protiv Kira Velikog u nadi da osveti poraz svog zeta odnosno da proširi svoju Lidijsku Monarhiju na istok, što 547. pne. završava katastrofalnim porazom i padom Lidije pod Perzijsku Monarhiju. Za Astijaga se pretpostavlja kako je umro 540-ih pne., a jedna od verzija smrti (prema Kteziju) govori kako ga je politički oponent Oebar prilikom putovanja iz Partije ostavio da umre u pustinji, no nakon što je Kir otkrio njegovo nedjelo general Oebar počinio je samoubojstvo kako bi izbjegao osvetu Astijagove sestre Amitise.
Politika i administracija
Neki elementi medijskog administrativnog sustava zasigurno su preuzeti od asirskog modela vladavine, pod čijim je okriljem bila i sama Medija dugi niz godina. Historičar János Harmatta na temelju lingvističkih dokaza tvrdi kako su Medijci imali vrlo razvijen birokratski sustav, kojeg su kasnije preuzeli i Perzijanci. Pretpostavlja se kako su u medijskom razdoblju postojale i upravne jedinice satrapije, no ta perzijska titula postojala je i prije osnutka medijske države pa se teza ne može sa sigurnošću potvrditi. Jona Lendering pretpostavlja kako je Medijska Monarhija uključivala satrapije Perziju, Armeniju, Kapadokiju, Partiju i Ariju, no naglašava kako je u pitanju primitivni oblik satrapije koju su kasnije usavršili perzijski vladari Kir Veliki i Darije Veliki. Herodot pak spominje kako je osnivač Medijske Monarhije Dejok uspostavio pravosudnu mrežu diljem zemlje, te organizirao jedinice špijuna koji su kontrolirali svaki dio zemlje.
Vojska
Medijska vojska igrala je važnu ulogu u povijesti te države, budući kako su Medijci živjeli na relativno nezaštićenom teritoriju zbog čega su bili u neprestalnim sukobima sa okolnim narodima poput Asiraca, Skita, Lidijaca, te kasnije Perzijanaca. Tradicionalna medijska vojska temeljila se na konjici, što je karakteristika ne samo ostalih iranskih naroda već i brojnih drugih plemena Središnje Azije. Uzgoj konja bila je viševjekovna medijska tradicija o čemu su pisali Asirci i Herodot, a vojska sastavljena od konjice bila je neophodna za kontroliranje njihove goleme monarhije koja se prostirala hiljadama kilometara. Budući kako je udaljenost najistočnije i najzapadnije točke monarhije približno bila jednaka kraljevskoj cesti iz kasnijeg perzijskog perioda, procijenjuje se kako bi takvo putovanje pješice trajalo puna tri mjeseca.
Medijska vojska imala je veliki utjecaj na formiranje perzijske vojske o čemu svjedoče Herodotova djela i reljefi iz Perzepolisa, kao i činjenica da su u perzijskoj vojci služili mnogi medijski generali i admirali kao što su Harpag, Mazar i Datis. Svi navedeni služili su perzijske kraljeve Kira i Darija Velikog koji su vladali prvih pola vijeka nakon pada Medijske Monarhije, pa se može pretpostaviti kako se u tom razdoblju medijska vojska, strategija i ratna vještina nisu bitnije mijenjali. Herodot spominje kako se u doba grčko-perzijskih ratova medijski vojnici nisu bitnije razlikovali od perzijskih. O tome svjedoče i reljefi iz Perzepolisa (prikazani dolje) koji prikazuju četiri medijska i perzijska kopljanika. Smatra se kako su medijski kopljanici imali veliku reputaciju u perzijskoj vojsci, odmah nakon Besmrtnika.
Opseg monarhije
thumb|thumb|350px|Medijska Monarhija [[600. pne. u doba vladavine Kijaksara]]
Ekonomija
thumb|thumb|300px|Konjogojstvo je bilo jedna od glavnih grana medijskog gospodarstva
Medijci su kao i druga iranska plemena koja su naselila na zapad Iranske visoravni živjeli su pastirskim načinom života. Njihova glavna gospodarska djelatnost još od vremena kada su zajedno sa indoarijskim rođacima živjeli u stepama istočno od Kaspijskog jezera bilo je stočarstvo, odnosno uzgoj konja, goveda, ovaca, te rijeđe domaćih koza. Bili su poznati kao najbolji uzgajivači konja svog vremena; čak i prije njihovog naseljavanja planina Zagrosa njihovi konji bili su poznati u Mezopotamiji. Bili su vješti i u metalurgiji, posebno u obradi željeza, pa su izrađivali najjača i najbrža bojna kola tog doba.
Neposredno nakon nasljevanja Medijaca na zapad Velikog Irana, bili su svjedoci uspješnog gospodarstva temeljenog na trgovini kositra, bakra i željeznih ruda. Ovu granu trgovine kontrolirali su Babilonija i Asirija, budući kako je dominacija tim tržištem bila neophodna njihov vojni uspjeh i bogatstvo. Zbog ovih razloga obe mezopotamske monarhije vodile su vjekovne ratove u pokušajima da pokore plemena i države na zapadu Irana. Među njima je bila i civilizacija Elam, čije je širenje na zapadne padine masiva Zagrosa i jug Mezopotamije dovelo do uspostave kontrole nad trgovačkim rutama koje su vodile u Ur, Sumer, Babilon i Nirmud, a time i do sukoba sa Novoasirskom Monarhijom. Plemenski osnivači Medijske Monarhije nisu uzimali u obzir važnost trgovine kovinama, već se njihova strategija uglavnom temeljila na uspješnoj obrani lokalnih plemena koje su konstantno napdali Babilonci i Asirci. To su ostvarili zahvaljujući posjedovanju sofisticiranih vojnih uređaja čime su uspjeli parirati superiornijoj asirskoj vojsci, a koristili su ih i da steknu naklonost i zemlju od domorodačkih plemena. Dokumenti iz asirskog razdoblja spominju kako su od Medijaca primali danak u konjima, domaćim ovcama, baktrijskim devama, u kovinama poput bronce, zlata i srebra, te platnima i vunenim proizvodima. Ovi podaci daju uvid o ranoj medijskoj ekonomiji odnosno gospodarskim granama.
Nakon što su pokorili Novoasirsku Monarhiju i proširili svoju državu na zapad, Medijci su preuzeli i kontrolu nad trgovačkim putevima čime su ostvarili golemo bogatstvo. Trgovina doživljava pravi procvat, a većina robe bile su lokalne kovine, drago kamenje iz Središnje Azije, te odjeća i razni alati. Medijsko plemstvo bilo je izuzetno bogato, no lokalno stanovništvo uglavnom nije ostvarivalo korist od budući kako su većinu trgovine vodili Asirci, Babilonci, te razni trgovci iz sirijskih gradova.
Gorniki Vivodinski
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 47 stanovnika te 14 obiteljskih kućanstava.
Abasidski Kalifat
Abasidi (arapski: العبّاسيّون, fonetski: Abbāsīyūn) je bila arapska dinastija koja je vladala u Bagdadu od 750. do 1258. i od 1261. do 1517. godine, dakle tokom 764 godina sa jednim kratkim prekidom. Ukupno je brojala 54 kalifa.
Historijski pregled
thumb|200px|Kalifat 750. godine Abasidi su svrgnuli sa vlasti Emevijje i zauzeli prijesto na osnovu krvne veze sa Poslanikom Muhammedom. Poticali su od Muhammedovog najmlađeg amidže Abbas ibn Abd al-Muttaliba. Smatrali su da imaju veće pravo na prijestol nego Emevijje koji nisu bile ni potomci plemena Kurejšija. Prvo što su uradili je premiještanje prijestonice u Bagdad čime su i ugodili i približili se Perzijskom carstvu koje im je pomoglo pri dolasku na vlast. Zahvaljujući ovome došlo je do zauzimanja vladarskih pozicija i od strane ne-Arapa, što je kasnije omogućilo da istaknuti muslimani koji nisu imali nikakvih veza sa vladarskim pozicijama postanu uticajne vojskovođe, emiri ili veziri.
Abasidi su većinom bili orijentisani na vladanje unutar imperije, a ratovi za proširivanje carstva većinom nisu bili vođeni. Carstvo je bilo veliko i morali su postaviti regionalne vladare, međutim problemi su nastali u njihovoj borbi za vlast i želji da i njihove pozicije budu nasljedne. Jedan od ovih poduhvata je rezultirao i sada poznatom titulom sultana. Naime, već u 11. stoljeću Mahmud od Ghazne se proglasio sultanom svoje teritorije odbijajući na taj način bilo kakvu vezu sa Abasidima, pa i formalnu koja se relizirala u nazivima titula.
Poslednji Abasid, Al-Musta'sim, potomak Poslanikove loze je ubijen 1258. Ubio ga je Hulagu Khan nakon osvajanja Bagdada. Međutim, vladavina Abasida se nastavila i iako su izgubile stvarnu vlast nad zemljom, sve do kalifa Selima I smatrali su se vladarima, prvenstveno u vjerskim pitanjima. Do kraja svoje dinastije djelovali su iz Egipta pod vlašću Memluka.
2380 Heilongjiang
2380 Heilongjiang je asteroid glavnog asteroidnog pojasa sa srednjom udaljenošću od Sunca koja iznosi 2,191 astronomskih jedinica (AJ). Apsolutna magnituda asteroida je 13,2.
Latanoprost/timolol
Latanoprost/timolol je organsko jedinjenje, koje sadrži 39 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 749,012 Da.
Breitenthal (Schwaben)
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Gincburg Brajtental se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Gincburg. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 528 metara. Površina opštine iznosi 13,3 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 1.241 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 94 stanovnika/km².
Tetrahidrokortizol
Tetrahidrokortizol je organsko jedinjenje, koje sadrži 21 atom ugljenika i ima molekulsku masu od 366,492 Da.
Medijska Monarhija
Ekonomija
Lokalna ekonomija temeljila se uglavnom na tradicionalnim medijskim gospodarskim granama kao što su poljoprivreda i stočarstvo. Spomenuti uzgoj konja sigurno je odigralo najvažniju ulogu u lokalnom gospodarstvu, trgovini ali i vojsci, budući kako su Medijci bili poznati po svojoj konjici. Ovisno o različitim okruženjima, određena naselja diljem monarhije razvila su neke lokalne običaje poput ribarstva, ručnog obrta i lončarstva. Metalurgija je razvijana i u vojne i dekorativne svrhe, o čemu svjedoče rukotvorine od zlata i srebra iz medijskog razdoblja. U kratkim crtama, medijsko gospodarstvo može se opisati kao orijentirano vanjskoj trgovini sa zapadnim susjedima u čemu su prednjačile kovine, dok je domaća proizvodnja bila uglavnom poljoprivredna.
Društveni život
thumb|thumb|300px|Medijski plemićki par Društveni život Medijaca i ostalih iranskih naroda temeljio se na patrijarhalnom plemenskom poretku. Mnogi historičari i arheolozi ukazuju na moguće dokaze kako je prije dolaska iranskih plemena postojao matrijahalan društevni poredak, pozivajući se na centralizirani poljoprivredni ustroj starosjedilaca. Ipak, danas je poznato kako je prilikom osnivanja Medijske Monarhije društvo bilo patrijahalno. Na razvoj medijskog društva utjecale su demografske promjene, odnosno porast iranskih populacija na uštrb lokalnih zajednica koje su tu ranije živjele.
Iransko društvo sastojalo se od više plemena, usko povezanim zajedničkim podrijetlom, kulturom i poviješću, zbog čega su postojale i plemenske konfederacije. Najznačajniji među njima svakako su bili Medijci, Perzijanci i Parti. Pouzdano nije moguće utvrditi kada su se iranska plemena podijelila na Medijce, Perzijance, Parte i vjerojatno proto-Sogdijance. Pretpostavlja se kako su se ove razlike pojavile nakon njihovih migracija na zapad u Veliki Iran, ili kako su postojale i ranije. Te razlike očituju se u njihovim jezicima odnosno dijalektima, a njima su kumovale i geografske razlike teritorija na kojima su boravili.
Svako od navedenih plemena bilo je podijeljeno na klase, a istovrsni poredak postojao je i u globalnom smislu u kontekstu njihovih plemenskih konfederacija. Spomenute klase koje se danas mogu identificirati bile su vojničke odnosno vladarske, umjetničke i zemljoradničke. Društvena mobilnost tih klasa nije poznata ali se smatra kako je bila prilično kruta, no poznato je kako podijele među njima nisu bile izražene kao kod indijskog sustava kasti. Naime, proces ograničavanja statusa pojedinaca na „izagnane“ odnosno unapređenje istog na „nedodirljive“ nije se pojavljivao kod iranskih plemena, vjerojatno zbog činjenice kako oni za razliku od indoarijskih naroda nisu napadali i podčinjavali lokalno stanovništvo. Prilikom dolaska Indoarijaca u dolinu rijeke Ind susreli su naprednu civlizaciju Harappa koju su morali pokoriti u cilju da se nasele na njenim teritorijima, dok se iranska plemena tokom migracija na zapad nisu susrela sa takvim problemom. Naprotiv, lokalno stanovništvo poput Elamita bilo je ugroženo od strane vanjskog neprijatelja (Babilonci i Asirci) na zapadu, što je dovelo do njihovog saveza. Dakle, dok su Indoarijci morali nadvladati lokalno stanovništvo kako bi jamčili svoj opstanak, Iranci su svoj opstanak pronašli u ujedinjenju sa starosjediocima.
Drevni Medijci prikazani su na reljefima Darijeve apadane u Perzepolisu, koji datira iz 515. pne. odnosno svega 35 godina nakon pada Medijske Monarhije, što podrazumijeva kako ti prikazi mogu biti relevantni u kontekstu predočavanja medijskog izgleda ili odijevanja. Reljefi sa Medijcima pojavljuju se na tri mjesta, a prikazuju medijske stražare, plemiće i njihovu delegaciju. Razlozi njihovog čestog prikazivanja leže u činjenici kako su Medijci u doba Perzijske Monarhije imali povlašten status koji ih je izjednačavao sa Perzijancima, a njega je uveo sam osnivač monarhije Kir Veliki. Prvi reljef na središnjem panelu istočnog stubišta prikazuje četiri medijska i perzijska kopljanika. Na tom reljefu Medijci nose kratke kapute, hlače i okrugle kape, ispod kojih je kovrčava kosa, ponekad s repom. Drugi reljef smješten je na južnom panelu istog stubišta, a prikazuje medijsku delegaciju u posjetu Perzepolisu. Ovdje Medijci nose karakteristične nošnje, narukvice i mačeve, a darovi perzijskom vladaru uključuju lonce i vaze. Treći reljef nalazi se na sjevernom panelu stubišta, gdje su prikazani medijski šef kraljevske staje i konji urezani do najsitnijih detalja.
Religija
thumb|thumb|300px|Faravahar, simbol [[Zoroastrizam|zoroastrizma]]
Informacije o religijskim običajima u doba Medijske Monarhije vrlo su oskudne. Između 1967. i 1977. arheološka istraživanja predvođenja Davidom Stronachom otkrila su građevinu iz oko 750. pne. koja je bila prvenstveno vjerskog karaktera. Smještena je u Tepe Nuš-i Janu, oko 60 km južno od Hamadana odnosno drevne Ekbatane. Zdanje je podignuto na stijeni visine od oko 30 m, a sastojalo se od „Središnjeg hrama“, „Zapadnog hrama“, „Tvrđave“ i „Hipostila“ (dvorane sa stupovima), oko kojih se nalazio kružni potporni zid izgrađen od opeke. Središnji hram imao je oblik tornja sa unutrašnjim svetištem u obliku trokuta. Zauzimao je prostor od 11 x 7 m, dok su zidovi bili visine od 8 m. Na zapadnom uglu ovog svetišta nalazio se stepenasti oltar, izgrađen od glinene opeke. Kao što je poznato, kult vatre bilo je zajedničko indoiransko nasljeđe, a hram u Tepe Nuš-i Janu smatra se najstarijom vjerskom građevinom u Iranu.
Ostali izvori o religiji u medijsko doba uglavnom se temelje na Herodotovim djelima i osobnim imenima Medijaca. Prema Herodotu, Medijci u bili jedina iranska plemenska konfederacija koja je imala i svećenićko pleme. Magi ili Morg (perz. Magu- ) bili su pripadnici plemena koje se tradicionalno sastojalo od mudraca i svećenika koji su čuvali mitološku i duhovnu tradiciju medijskog društva. Ona se u plemenu prenosila sa koljena na koljeno, odnosno sa oca na sina. U doba vladavine Astijaga na njegovom dvoru Magi su služili kao svećenici, osobni savjetnici, vračevi, proroci i tumačitelji snova. Funkcija tog plemena vjerojatno datira prije podijele iranskih plemena na invidualne konfederacije, i govori nam kako su takvi klanovi postojali u najranijim iranskim ili čak indoiranskim društvima. Ovo se može potkrijepiti činjenicom kako je pleme Magi imalo jednaki status i u doba Perzijske Monarhije, što svjedoči o njihovom kontinuiranom utjecaju u iranskom društvu.
Orijentolog I. M. Diakonoff tvrdi kako su medijski vladari Astijag i možda Kijaksar prihvatili religiju koja potječe od zoroastrijskog učenja proroka Zaratustre, iako ta vjerovanja nisu bila identična sa njegovom doktrinom. Ipak, većina historičara ne slaže se sa njegovim mišljenjem. Mary Boyce tako tvrdi kako su Magi i njihove vjerske tradicije predstavljale prepreku prilikom prelaska stanovništva na zoroastrizam. Pretpostavlja se kako su od 8. vijeka pne. u Mediji prevladavali mazdaizam i indoiranske vjerske tradicije, dok se zoroastrizam kao Zaratustrina religijska reforma proširio u prvoj polovici 6. vijeka pne., odnosno za vrijeme vladavine dva posljednja medijska kralja.
Zoroastrizam se proširio u doba vladavine medijskog kralja Kijaksara, a načela i svjetonazori te religije postati će određujućim elementom medijske, te kasnije perzijske i iranske kulture općenito. Pretpostavlja se kako je postojao i sinkretizam sa drugim religijama i mitologijama, posebno mezopotamskom. Dobro u Zoroastrizmu je štovni bog Ahura Mazda. Predstavljala ga je vatra, kao simbol čistoće i moći. Zlo je prirodna sila odvojena od Ahure Mazde i suprostavljena njemu i njegovu djelu, a egzistira samo na duhovnom planu, za razliku od duhovne i fizičke egzistencije onog što je stvorio Ahura Mazda. Napad zla, odnosno zloduha Ahrimana događa se između tih dviju krajnih točaka na vremenskoj traci. Zoroastrizam se zadržao do današnjeg dana pa je njegova povijest relativno dobro očuvana, unatoč tome kako u antičko doba zoroastristi nisu gradili hramove već isključivo žrtvenike, zbog čega ne postoji bogata arheološka ostavština.
Jezik
Medijci su govorili medijskim jezikom, koji zajedno sa gilačkim, mazanderanskim, kurdskim i balučkim jezikom spada u skupinu sjeverozapadnih iranskih jezika. Medijski jezik spominje se isključivo u zapisima na staroperzijskom jeziku; o njegovoj gramatici se ne zna gotovo ništa. Prema Prodsu Oktoru Skjærvøu sa sveučilišta Harvard „medijski jezik značajne fonološke izoglose više dijeli sa avestanskim nego staroperzijskim jezikom“. Također, spominje i kako je „medijski jezik bio u određenoj mjeri službenim jezikom u zapadnom Iranu“.
Različitost od ostalih etnolingvističkih skupina (poput Perzijanaca) očita je uglavnom iz stranih izvora kao što su asirski zapisi na klinastom pismu (sredina 9. vijeka pne.) ili Herodotova djela iz sredine 5. vijeka pne. koja opisuju medijsko-perzijski sukob. Ipak, mjesni naziv medijskog jezika nije poznat (kao što je slučaj i sa većinom drevnih iranskih jezika), kao ni detaljne razlike od jezika kojim su govorili ostali iranski narodi. Medijski jezik je „vjerojatno“ osnova staroperzijskom jeziku. Medijski identitet očituje se zato što nije dijelio jednake elemente razvoja specifične za staroperzijski jezik. Medijske forme mogu se pronaći isključivo u osobnim i geografskim nazivima, a neke su tipične i za religijski rječnik pa se može govoriti i o avestanskom utjecaju. Ponekad postoje i medijske i staroperzijske forme određenih riječi koje potonji jezik čine nedosljednim, primjerice naziv „konj“ se u zapisima na staroperzijskom jeziku spominje i u izvornom perzijskom obliku „asa“, i u medijskom „aspa“.
Koristeći se usporednom fonologijom mjerodavnih imena ovjerenih na staroperzijskom jeziku, Roland Kent primjećuje kako neke staroperzijske riječi potječu od medijskog jezika; npr. „taksma“ (hrabrost) iz osobnog imena „Taksmaspada“. Diakonoff navodi i primjere termina poput „paridaiza“ (raj), „vazraka“ (veliki) i „xshayathiya“ (kraljevski). Sredinom 5. vijeka pne. grčki historičar Herodot spominje kako je „spaka“ medijska riječ za kuju. Ovaj naziv i njegovo značenje očuvan je u današnjim iranskim jezicima kao što je tališki. U 1. vijeku pne. historičar Strabon (64. pne. - 24.) primjećuje poveznice između brojnih iranskih naroda i njihovih jezika: „Od Inda na istoku (...) Iran se proteže preko Perzije i Medije na zapadu, te Baktrije i Sogdijane na sjeveru; svi ti narodi govore gotovo istim jezikom“.
Budući kako je Medijska Monarhija objedinjavala većinu iranskih naroda, diljem zemlje govoreno je većinom lokalnim iranskim jezicima (npr. perzijskim). Ostali korišteni jezici uključuju elamski, akadski i lidijski.
Umjetnost
thumb|thumb|300px|Zlatni [[riton pronađen u Ekbatani - animalistički oblici karakteristični su za medijsko i ahemenidski period (Nacionalni muzej u Teheranu)]]
Danas postoji vrlo malo umjetničkih ostataka iz perioda Medijske Monarhije, pa je medijska umjetnost i dalje predmet špekulacija. Neki historičari poput Bruna Genita čak su negirali postojanje iste, dok Oscar Muscarella piše kako „ne postoje primjeri medijske umjetnosti i nisu pronađeni arheološki artefakti iz tog razdoblja“. Ipak, drugi istraživači tvrde kako gradovi Nuš-i Jan Tepe i Godin Tepe koji datiraju iz 8. i 7. vijeka pne. potječu iz medijskog razdoblja. Utjecaj ostalih arheoloških nalazišta kao što su Baba Jan III. na medijsku kulturu je upitan.
Unatoč oskudnim arheološkim nalazištima iz medijskog razdoblja, njihove gradove opisivali su starogrčki historičari poput Herodota i Polibija, a umjetnički doprinosi medijskih majstora spominje se i u perzijskim kraljevskim zapisima. U Herodotovoj povijesti opisane su gradske zidine medijske prijestolnice Ekbatane u sedam različitih boja, što svjedoči kako su Medijci razvili bogatu polikromiju. Budući kako su rudarstvo i obrada kovina imali primarnu ulogu u medijskoj trgovini sa susjedima, Medijci su bili i vrsni kovači. O tome svjedoči i podatak kako je većina ukrasa od zlata i srebra koji datiraju iz kasnijeg ahemenidskog perioda pronađena upravo u okolici Ekbatane, nekadašnjeg glavnog grada Medijske Monarhije koji je imao važnu ulogu i kao grad Ahemenidske Perzijske Monarhije. Reljefi u Perzepolisu prikazju kako medijska delegacija kao darove perzijskom kralju nosi lonce i vaze, što podrazumijeva kako je u medijsko doba bilo razvijeno i lončarstvo. Spomenuti ukrasi pak uglavnom prikazuju animalističke oblike, karakteristične za iransku umjetnost tog razdoblja. Kraljevski zapisi u Perzepolisu spominju kako su medijski zlatari ukrasili gradske zidine Darijeve kraljevske palače u Suzi.
Arhitektura i urbanizam
Iz medijskog razdoblja poznata su tri značajnija grada; prijestolnica Ekbatana, religijski centar Rej i Hirba. O Ekbatani postoji dosta pisanih dokumenata budući kako se radi o jednom od najstarijih kontinuirano naseljenih gradova u svijetu (današnji Hamadan), dok sa druga dva grada to nije slučaj. Naime, ograničena arheološka istraživanja grada Reja započela su tek 1997., a otežavaju istraživanja pridonosi i činjenica kako je grad postao dijelom šireg područja iranskog glavnog grada Teherana na kojem se nalazi industrijska zona. Grad Hirba pak do danas nije ni pronađen, no kod historičara je prihvaćeno da je grad zaista postojao. Hirba se spominje i kao perzijski grad uz granicu sa Medijom u djelima Nikolaja iz Damaska, a pretpostavlja se kako se grad nalazio negdje na potezu od Ekbatane na sjeveru do Pasargada na jugu.
Ekbatana u doslovnom smislu znači „Mjesto okupljanja“. Starogrčki izvori govore kako je Ekbatana bila glavni grad Medijske Monarhije, a njenu gradnju pripisuju Dejoku (Daiukku prema klinastom pismu), koji je oko grada dao izgraditi sedam koncentričnih gradskih zidina u različitim bojama.
Abasidski Kalifat
Raskol sa Šiitima
U ranom periodu vladavine je došlo do prvog značajnijeg raskola između muslimana Sunita i Šita. Prvenstveno, Abasidi su zanijekali Šite jer su podržavali emevijjsku vlast a nijekali abasidsko pravo na prijesto putem krvne veze sa Poslanikom. Rezultat su bili mnogi konflikti između ovih dvaju skupina koji su završili osnivanjem nezavisne države Šita u sjevernoj Africi 801. godine.
Medijska Monarhija
Arhitektura i urbanizam
Unatoč tome kako nedavno otkriveni grad Tepe Nuš-i Jan nije bio glavni grad, prema Davidu Stronachu taj religijski centar ima veliki značaj za medijsku arhitekturu, kao i za razvoj drugih orijentalnih civilizacija. Arhitektonski stilovi u Tepe Nuš-i Janu i Godin Tepeu sadrže elemente iz drugih kultura. Asirski utjecaj očituje se u tlocrtu tvrđava, dok se elementi civilizacije Urartu nalaze u metodama podizanja građevina: tuneli u stijeni, korištenje slijepih prozora i niša, te vodospremika. Hipostili ili dvorane sa stupovima karakteristični su za arhitekturu sjeverozapadnog Irana i Urartua, no u Tepe Nuš-i Janu i Godin Tepeu oni nemaju manje prostorije koje se nadovezuju na glavnu dvoranu. Takve građevine bez stambene i gospodarske funkcije postale su prototipom za perzijske reprezentativne dvorane za prijem poznatije kao apadane. „Središnji hram“ Tepe Nuš-i Jana hljebastog je oblika, dok ostale prostorije ne prate simetriju. Medijci očito nisu samo preuzeli strane arhitektonske elemente okolnih civilizacija, već su ih i koristili za stvaranje novog, autohtonog medijskog oblikovanja. Također, istom metodom kasnije su se koristili i Perzijanci, koji su kombinirali stilove većine civilizacija Bliskog istoka.
Abasidski Kalifat
Memluci
U vrijeme abasidske vladavine, u 9. stoljeću osnovana je snažna memlučka vojska. Cilj je bio podržavanje Abasida i održavanje njihove vlasti. Sačinjavali su je većinom Turci, ali i nešto Slavena i Barbara. Iako su omogućili dinastiji Abasida da riješe unutrašnje i vanjske probleme, oni su ih i svrgnuli sa vlasti i osnovali moćno Osmansko carstvo.
2378 Pannekoek
2378 Pannekoek je asteroid glavnog asteroidnog pojasa. Približan prečnik asteroida je 32,26 km, a srednja udaljenost asteroida od Sunca iznosi 2,887 astronomskih jedinica (AJ).
Inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike je 14,258 stepeni, a orbitalni period iznosi 1791,824 dana (4,905 godine). Ekscentricitet orbite asteroida iznosi 0,144. Apsolutna magnituda asteroida iznosi 10,70 a geometrijski albedo 0,089.
Asteroid je otkriven 13. februara 1935. godine.
Galway (grofovija)
Okrug Golvej je jedan od 32 istorijska okruga na ostrvu Irskoj, smešten u njegovom zapadnom delu, u pokrajini Konot.
Danas je okrug Golvej jedan od 26 zvaničnih okruga Republike Irske, kao osnovnih upravnih jedinica u državi. Sedište okruga je istoimeni grad Golvej, koji je upravno izdvojen iz okruga, ali i dalje vrši uloga okružnog sedišta.
Položaj i granice okruga
Okrug Golvej se nalazi u zapadnom delu irskog ostrva i Republike Irske i graniči se sa:
Prirodni uslovi
Golvej je po prostranstvu jedan od najvećih irskih okruga - zauzima 2. mesto među 32 okruga. Okrugu pripadaju i Aranska ostrva.
Reljef: Okrug Golvej se sastoji dve sasvim različite celine. Zapadni deo okruga je brdsko-planinski, a tu se i nalazi najviši vrh okruga, Benbon, visok 729 m. Najpoznatija planina je Tvelv Bens. Istočni deo okruga je ravničarski, nadmorske visine 50-100 m. Stoga je okrug poznat kao poljoprivredno područje.
Klima Klima u okrugu Golvej je umereno kontinentalna sa izrazitim uticajem Atlantika i Golfske struje. Stoga grad odlikuje blaga i veoma promenljiva klima.
Vode: Okrug Golvej je bogat vodama. Okrug ima dugu obalu ka Atlantiku na zapadu i jugozapadu. Postoji više manjih reka, od kojih je najpoznatija reka Korib, je otoka istoimenog jezera. U okrugu postoji i niz jezera, od kojih su najveće i poznatije jezero Korib, istovremeno i drugo po veličini u Irskoj.
Stanovništvo
thumb|290px|d|Grad [[Golvej, sedište okruga]]
Po podacima sa Popisa 2011. godine na području okruga Golvej živelo je oko 250 hiljada stanovnika, većinom etničkih Iraca. Ovo je za 80% manje nego na Popisu 1841. godine, pre Irske gladi i velikog iseljavanja Iraca u Ameriku. Međutim, poslednje tri decenije broj stanovnika okruga raste po stopi od približno 1% godišnje.
Gustina naseljenosti - Okrug Golvej ima gustinu naseljenosti od oko 40 st./km², što je za trećinu manje od državnog proseka (oko 60 st./km²). Istočni i južni delovi okruga je bolje naseljeni nego zapad.