cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raša Popov
Autor je više desetina knjiga za decu i odrasle: izd. Nolit: Dva oka (1963); izd. Književna opština Vršac: Gvozdeni magarac (1976); izd. Dnevnik: Žabac koji ne zna da ćuti (1987); izd. Književna zajednica Novog Sada: Trulež zglave (1991); izd. Monada: Šešir bez dna (2001); izd. Tiski cvet: Lažljiva usta istine (2002); izd. Gradska narodna biblioteka Zrenjanin: Vozom posred ulice (2003); izd. Orpheus: Peta vizija (2003); izd. JOV: Bio sam srećni konj (2003); izd. Bookland: Bajke za XXI vek (2007); izd. Monart: Čarobnjakov SMS (2007); izd. Bookland: Mali zeleni (2009); izd. Tiski cvet: Spev o tranziciji (2009); izd. Jugoistok: Kako napisati najgoru pesmu (2010); izd. Bookland: Zadimljena istorija (2010); izd. Bookland: Opasne bajke (2010); izd. Lento: Sofija u kandžama smora (2011); izd. Lento: Sofijine ljubavi (2011); izd. Bookland: Kad sam padao u fras (2012); izd. Pčelica: Mokrinski patuljci (2013); izd. Bookland: Usamljena princeza (2014).
Scooba, Mississippi
Skuba je grad u američkoj saveznoj državi Misisipi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 732, što je 100 (15,8 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Molibden disulfid
Moliben disulfid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 164,102 Da.
NGC 848
NGC 848 je galaksija u zviježđu Kit.
Taran mac Ainftech
Taran son of Ainftech je bio kralj Pikta od 693. do 697. a na temelju piktskih popisa kraljeva. Njegovo ime je isto kao i ono keltskog boga-gromovnika Taranisa.
Od oca mu je poznato samo ime, koje se pojavljuje u različitim oblicima, npr. kao Entifidich u Poppletonovom rukopisu, Enfidaig, Amfredech, Anfudeg, te kao Amfodech u francuskom popisu kraljeva pridodanom Scalacronici. Popis u Nacionalnoj biblioteci Škotske MS, Advocates' 34.7.3, sugerira da je Taran bio brat kralja Nechtan m. Der-Ileija, što bi značilo da je Taranova majka bila piktska princea Der-Ilei. Međutim, kasniji popisi stvaraju poteškoće i smještaju vladavinu kralja Bridei m. Der-Ileija, Nechtanova brata nakon Nechtana; s druge strane, popis je jedan od onih koji navodi da je Bridei bio sin Dargarta, što ukazuje na pristup materijalu koji se nije pojavio u nekim drugim popisima.
Neki od popisa kraljeva navode da je vladao četrnaest godina; međutim, popisi u Poppletonu i Lebor Bretnachu, zajedno sa popisom Scalacronice, navode samo četiri godine, pa bi navod o četrnaestogodišnjoj vladavina mogao biti pogrešan. Gotovo je sigurno da ga je naslijedio Bruide, sin Dargarta i Der-Ilei, iako je teško ustanoviti u kakim okolnostima.
Navodi u Irski analima, za koje Alan Orr Anderson sugerira da bi mogli biti vezani za Tarana, su spomen u Analima Ulstera o "ubijanju Ainfthecha i Nia Néilla i sinova Boendovih", gdje je Ainfthech mogao biti Taranovac otac, te potom Taranovo svrgavanje 696, te konačno navodi u Analima Ulstera da je "Tarachin otišao u Irsku" 698.
Sveti Lovreč
Općinska naselja
U sastavu općine su 24 naselja (stanje 2006), to su: Čehići, Frnjolići, Heraki, Ivići, Jakići I, Jurcani, Kapovići, Knapići, Kršuli, Krunčići, Lakovići, Lovreča, Medaki, Medvidići, Orbani, Pajari, Perini, Radići, Rajki, Selina, Stranići kod Svetog, Sveti Lovreč, Vošteni i Zgrabljići.
Zemljopis
Sveti Lovreč se nalazi u zapadnom delu Istre. Opština zahvata površinu od 54 km².
Stanovništvo
Prema popisu iz 2001. godine opština Sveti Lovreč ima 1.408 stanovnika.
Stopa (arhitektura)
Stopa ili baza (njemački: basis iz latinskog: basis od grčkog: βάσις = stopa, stopalo, temelj, baza, francuski: base, talijanski: base) je izraz u arhitekturi za postolje stupa, dio kojim se on oslanja na tlo.
Karakteristike
Kod klasičnih grčkih hramova dorskog reda nema stopa, već stupovi leže direktno na stilobatu, ravnoj platformi od kamenih blokova. Stope ili atičke baze pojavljuju se na građevinama jonskog i korintskog reda.
Stope su mogle biti vrlo jednostavne, isklesane iz jednog kvadratnog kamenog bloka - sokla (latinski: socculus =mala cipela), bez ikakve dekoracije, ali i složene kakve su bile atičke stope rimskih i gotičkih građevina. One su se sastojale od kvadratnog postolja, koje je ležalo na stilobatu, i jednog ili više cilindara različitih profila.
Historija
Već su stari Egipćani imali neku vrstu stope, to su bile jednostavne kamene ploče, koje su postavljali pod svoje monolitne stupove. Taj način stabiliziranja stupova, usvojili su i Grci, preko Kretsko-mikenske kulture i razvili ih u razne varijante. Njih su prihvatili i Rimljani i raširili kao način gradnje reprezentativnih objekata, po čitavom tadašnjem svijetu.
Stope su se koristile od gotike preko renesanse, baroka sve do neoklasicizma.
Montecanavella, Chieti
Montecanavella je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 14 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 323 m.
Stigmin
Stigmin je klasa acetilholinesteraznih inhibitora.
Promeri:
NGC 844
NGC 844 je galaksija u zviježđu Kit.
V. gimnazija u Zagrebu
mini|Zgrada gimnazije V. gimnazija u Zagrebu prirodoslovno-matematička je gimnazija u centru Zagreba. Uza zagrebačku XV. gimnaziju smatra se najboljom srednjom školom u Hrvatskoj. Gimnazija osvaja većinu prvih, drugih i trećih mjesta na državnim natjecanjima te šalje većinu natjecatelja i osvajača medalja na olimpijade znanja iz Hrvatske. Posebno se ističe na natjecanjima iz matematike, fizike, informatike, kemije, biologije, latinskoga jezika, povijesti, zemljopisa i logike. Ravnatelj gimnazije je Petar Mladinić.
Povijest
Peta gimnazija počela je s radom 7. studenog 1938. godine. Kroz proteklih 70 godina gimnaziji je maturiralo 12 000 učenika i radilo 513 djelatnika. Danas se u V. gimnaziji školuje 836 učenika u 26 razredna odjela. Godišnje se upisuje oko 200 učenika. Učenici pri upisu mogu izabrati jedan od tri programa obrazovanja: opći, matematički ili informatički. U posljednjih godinu dana 82 posto učenika je sudjelovalo na jednom ili više natjecanja.
Učenici Pete su u posljednje tri godine na državnim natjecanjima osvojili 24 prva, 33 druga i 38 trećih mjesta, za što im je Agencija za odgoj i obrazovanje dala 176 bodova, odnosno bod za svako treće, dva boda za svako drugo i tri boda za svako prvo osvojeno mjesto. Druga po uspješnosti je zagrebačka XV. gimnazija, koja je sakupila 124 boda. Na trećem mjestu smjestila se Gimnazija u Karlovcu sa 42 osvojena boda.
Jutarnji list je 2009. godine proveo rangiranje škola koje je napravljeno na temelju rezultata nacionalnih ispita koje je Centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja proveo 2006., 2007. i 2008. godine kao pripremu za državnu maturu. Uspoređivan je uspjeh koji su učenici postigli na ispitima iz tri glavna predmeta koji će se polagati na maturi: hrvatskog, stranog jezika i matematike. Dodatne bodove su donosila prva tri mjesta osvojena u istom razdoblju na državnim natjecanjima koje provodi Agencija za odgoj i obrazovanje. Osvojeni broj bodova je stavljen u razmjer s brojem učenika u školi. Peta gimnazija je smještena na drugo mjesto, iza Gimnazije Čakovec, a ispred XV. gimnazije.
Učenici V. gimnazije postigli su na maturu 2013. godine u prosjeku najbolje rezultate iz obveznik predmeta što školu čini najboljom u Hrvatskoj.
Mediteranske šume i šikare
thumb|300px|Mediteranske šume i šikare. |thumb|300px|Šuma [[Eucalyptusa.]] thumb|300px|Mediteranska šuma, [[Upper Galilee]]
Mediteranske ili sredozemne šume i šikare su biom sa umjerenom klimom kojeg karakteriziraju suha ljeta i kišovite zime. Leto je obično vruće, ali može biti prohladno na obalama nekih mora, kao blizu San Franciscoa, jer je more tu hladno. Zime su obično umjerene do prohladne na obalnim mjestima, a mogu biti hladne u mjestima udaljenijim od mora ili na većim visinama.
Eko-regije mediteranskih šuma i šikara postoje na pet mjesta na svijetu: oko Sredozemnog mora, u Kaliforniji, u centralnom Čileu, na jugozapadu Australije i u Western Capeu u Južnoj Africi.
Raznolikost
Ove regije su dom velikom broju vrsta i mogu se sastojati od mnogih staništa. Tipovi vegetacije variraju od šuma, do savana, šikara i travnjaka; česti su "mozaični" krajolici, kod kojih se razni tipovi vegetacije izmjenjuju ovisno o zemljištu, topografiji, izloženosti vjetru i suncu, kao i požarima. Veliki dio drvenastih biljaka iz regija sa mediteranskom klimom su sklerofilne, što znači "tvrdolisno" na grčkom. Sklerofilne biljke uglavnom imaju maleno, tamno lišće pokriveno voskastim vanjskim slojem kako bi održalo vlažnost tijekom sušnih ljetnih mjeseci.
Biljne grupe
250px|left|thumb|Šikara u kanjonu Aliso u Kaliforniji.
Dompierre-aux-Bois
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 45 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 5 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 8,07 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 910 metara (maksimalnoj 382 m, a minimalnoj 253 m).
Tahti Bahi
Tahti Bahi, Takhtbai ili Takht-i-Bahi je budistički samostanski kompleks iz 1. stoljeća pr. Kr., koji se nalazi uz istoimeno moderno selo, oko 15 km od grada Mardana u provinciji Čajber Paštunčvau u Pakistanu.
Takht na urduu znači "prijestolje", a bahi "voda" ili "izvor", te Tahti Bahi znači "Prijestolje vode", ime koje je dobio jer je samostan izgrađen na vrhu brda gdje se nalazio izvor. Thati Bahi je 1980. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji zajedno s obližnjim lokalitetom starog grada Seri Bahlol.
Danas je okolica sela Tahti Bahi poznata po proizvodnji šećerne trske, a u središtu sela se nalazi glavni šečerni mlin za cijelu provinciju. mini|lijevo| Skulptura [[Buda|Bude iz samostana Tahti Bahi, Berlin]]
Historija
Samostanski kompleks Tahti Bahi je osnovan u 1. stoljeću pr. Kr. i služio je svojoj izvornoj namjeni sve do početka 20. stoljeća kada je zabranjeno davanje dobrovoljnih priloga o kojima je samostan živio. Za razliku od drugih budističkih građevina iz tog vremena, Tahti Bahi je iznimno dobro sačuvan, ponajviše zahvaljujući svom smještaju na vrhu brda.
Arheolozi su podijelili povijest kompleksa u četiri razdoblja:
Prvi spomen ovog kompleksa na zapadu je onaj francuskog oficira 1836. godine, a iskapanja su otpočela 1864. godine. 1920-ih je lokalitet opsežno obnovljen. Navodno se na ovom lokalitetu nalaze i relikvije Bude koje još uvijek nisu iskopane.
Odlike
Taht Bahi je podijeljen na četiri glavna područja:
Raša (Istra)
Raša (talijanski: Arsia, čakavski: Aršija) je naselje i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj. Nalazi se u Istarskoj županiji.
Općinska naselja
U sastavu općine je 23 naselja (stanje 2006), to su: Barbići, Brgod, Brovinje, Crni, Diminići, Drenje, Koromačno, Krapan, Kunj, Letajac, Most-Raša, Polje, Raša, Ravni, Skitača, Stanišovi, Sveta Marina, Sveti Bartul, Škvaranska, Topid, Trget, Trgetari i Viškovići.
Zemljopis
Raša se nalazi u jugoistočnom delu Istre, 4,5 km jugozapadno od Labina, na nadmorskoj visini od 10 m. Opština zahvata teritoriju od 80 km².
Adaprolol
Adaprolol je beta blokator.
Casacce, Vercelli
Casacce je naselje u Italiji u provinciji Vercelli, u regiji Piemonte.
Komiti
Komiti su pripadnici malih vojnih grupacija, koji se komitskim ili četničkim, odnosno gerilskim načinom ratovanja bore protiv okupatora, nametnute vlasti ili postojećeg režima.
Balkanski narodi su često svoje nezadovoljstvo iskazivali organizovanjem komitskih ili četničkih jedinica. Komitske čete su organizovane u Makedoniji prije Balkanskih ratova, u Srbiji za vrijeme Prvog i Drugog svjetskog rata. Takođe komitske jedinice su organizovane i u Crnoj Gori koje su se borile protiv Austro-Ugarske, a takođe i poslije 1918. godine kao izraz nezadovoljstva prema dinastiji Karađorđevića. Poslije Prvog svjetskog rata, i na prostoru Makedonije formirale su se komitske jedinice koje su se borile protiv KSHS. I poslije 1945. god pojedine grupe komita su se krili u šume od komunista kao Krsto Zrnov Popović.
Raša (Istra)
Povijest
Raša je najmlađi grad u Hrvatskoj. Počeo se graditi 1936. godine i dobio je ime po obližnjoj reci Raši. Prvi stanovnici Raše bili su rudari iz Sardinije, Sicilije, Pulje, Furlanije, Slovenije, Austrije, Mađarske i Češke.
Casacce, Vercelli
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 10 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 961 m.
Komiti
Komiti u Balkanskim ratovima
O četnicima ili komitama Tucović je pisao s najdubljim gnušanjem:
Raša (Istra)
Gospodarstvo
U Raši se do 1966. godine odvijala intenzivna rudarska djelatnost. Stalna eksploatacija ugljena u obližnjem Krapnu započela je 1785. godine. Godine 1942. u tadašnjim Istarskim ugljenokopima dosegnuta je najveća proizvodnja ugljena od 1,158.000 tona
Komiti
Komiti u Prvom svjetskom ratu
Radničke novine su protestovale protiv ponašanja komita prema sopstvenom stanovništvu nakon povlačenja srpske vojske iz Beograda u toku I svetskog rata:
NGC 845
NGC 845 je galaksija u zviježđu Andromeda.
Eleanor Roosevelt
Eleanor Roosevelt (11.10. 1884. - 7.11. 1962.) je američki aktivistica za ljudska prava i diplomat, poznata po tome što je bila supruga predsjednika SAD Franklina Delana Roosevelta.
Rođena je u uglednoj njujorškoj aristokratskoj familiji te se godine 1905. udala za svog dalekog rođaka Franklina Delana Roosevelta. Njihov brak je proizveo šestoro djece, ali se Eleanor od Franklina skoro razvela nakon što je saznala za njegove vanbračne veze. Na kraju su zbog djece i Franklinove bolesti te političkih ambicija odlučili ostati u braku.
Kada je Franklin izabran za predsjednika, Eleanor Roosevelt je odlučila iskoristiti svoj položaj Prve dame da se aktivno uključi u politiku, i to s liberalnih pozicija. Zalagala se za prava američkih crnaca i njihovo pravno izjednačavanje s bijelcima, a za vrijeme drugog svjetskog rata se suprotstavila svom mužu kada je on naredio interniranje građana japanskog porijekla u logore.
Nakon smrti muža bila je aktivna u politici Demokratske stranke, a godine 1961. ju je predsjednik Kennedy imenovao za ambasadoricu SAD u UN.
Eleanor Roosevelt je bila poznata kao jedna od najboljih streličarki svog vremena. O njenom životu, pogotovo privatnom, postoje razne legende, uključujući i njenu navodnu biseksualnost.
Žičara Sljeme
thumb|250px|Sljemenska žičara thumb|250px|Kabina stare sljemenske žičare kao skulptura
Žičara "Sljeme" bila je žičara na zagrebačkoj Medvednici. Puštena je u promet 27. srpnja 1963. godine, a za promet je zatvorena sredinom 2007. godine (službeno je zatvorena 1. srpnja), nakon kvara na elektromotoru (5. lipnja) za koji je procijenjeno da je neisplativ za saniranje. U tijeku su pripreme za izgradnju nove sljemenske žičare.
Žičara je bila u funkciji prijevoza izletnika i rekreativaca na vrh Medvednice. Žičara je imala prometnu dužinu od 4017 m, a visinska razlika perona donje i gornje stanice bila je 670 m (donja postaja na 330 metara, a gornja na 1000 metara nadmorske visine). Pogon se nalazio na gornjoj postaji i imao je snagu od 2x92 kW. Po dužini trase od 4 km s jednim pogonom sljemenska je žičara bila najduže postrojenje svoje vrste u Europi. Imala je 13 stupova, visine od 7 do 40 m. Najveći raspon bio je 606 m, a najveća visina kabine žičare od tla bila je 65 m. Na stupovima je bilo ovješeno nosivo uže promjera 36 mm, te vučno uže promjera 26 mm. Žičara je imala 90 kabina za četiri osobe. Brzina vožnje bila je 3 m/s, a vožnja je trajala 23 minute.
Anjoboni (Sofia)
Anjoboni je rijeka na zapadu Madagaskara duga 200 km, najveća pritoka rijeke Sofia.
Geografske karakteristike
Rijeka Anjoboni izvire na sjevernim obroncima planine Amparirimbaratra (1 201 m) u Masivu Marovato (1 268 m) kod mjesta Ambodivoasari. Prvih 14 km od izvora do mjesta Beanampatsa, teče kao pravi planinski brzak, u pravcu sjevera, nakon tog zavija u pravcu zapada i manje više drži taj pravac uz brojne meandre, blago zavijajući prema sjeveru, kroz uske klance. Na čitavom toku kroz padine Masiva Marovato, prima brojne male pritoke s lijeve i desne strane. Kod mjesta Zafindrazaka naglo skreće na sjever u veliku obalnu nizinu, ponovno naglo skreće prema zapadu kod mjesta Marovario. Nakon tog kod mjesta Anahidrano prima svoju najveću pritoku Bemarivo, te svega 5 kilometara dalje ima ušće u rijeku Sofiju. U svom donjem toku kroz obalnu ravnicu, Anjoboni ima vrlo široko korito, sa niskom pješčanom obalom, i sa malo vode većinom godine, tako da često plavi okolne ravnice za velikih monsunskih kiša.
Ukupna duljina rijeke Anjoboni je 200 km, a površina njena sliva je 15 270 km² (zajedno sa rijekom Bemarivo).
Zemlja tamjana
Zemlja tamjana je naziv za zaštićene lokalitete na putu tamjana u pokrajini Zofaru u Omanu. Oni uključuju nasade stabala tamjana u dolini Wadi Dawkah, ostatke utvrde Šisr, i pripadajuće utvrđene luke Khor Rori (slika desno) i Al-Balid, koji zajedno slikovito dočaravaju trgovinu tamjanom koja je stoljećima cvala u ovom području. Trgovina tamjanom je bila jedna od najvažnijih trgovina antike i srednjeg vijeka, a rasprostirala se od Zemlje tamjana prema Mezopotamiji, Sredozemlju, Indiji i Kini. Zbog toga su zajedno upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2000. godine. mini|lijevo| Urušena kupola iznad bunara u Šisru
Odlike
mini|lijevo| Stabla tamjana u Al-Balīdu Park tamjana Wadi Dawkah, u kojemu još postoje zasadi tamjanova drva, je bio naseljen još u neolitu kada se ovdje vadio i diorit, te su stanovnici ove doline (wadi) trgovali tamjanom i dioritom s Mezopotamijom i Egiptom oko 3000. pne.
Šisr (Wubar) je utvrđena karavanska oaza koja se nalazi u pustinji 180 km sjeverno od Salalaha. Ona se nalazi na putu od Nedžda gdje se skupljao tamjan do luke Sumhuram, a izgrađena je na mjestu stare utvrde iz željeznog doba. Od nje su danas ostali samo urušena kupola od vapnenca, izgrađena kako bi se pokrila špilja s izvorom vode, te ostaci kamenih zidina koji su okruživali utvrdu u obliku nepravilne zvijezde čiji su kraci bili usmjereni prema ključnim točkama u kompasu; svojevrsna tradicija u južnoj Arabiji.
Laflin, Pennsylvania
je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Zemlja tamjana
Odlike
Al-Balīd (poznat i kao Zofar, Zufar ili Zafar) je lokalitet urušene srednjovjekovne utvrde na uzvišenju iznad uvale kroz koju je dolazila voda s planina. Njena propast je započela arapskim i perzijskim pustošenjima u 12. i 13. vijeku, a dovršena je utvrđivanjem portugalskih trgovačkih putova u 15. stoljeću kojima je zaobiđena. Od arheoloških nalaza najznamenitiji su ostaci "Velike džamije" koja je okružena velikom terasom s tri strane. Ona ima unutarnje dvorište i temelje kvadratičnog minareta promjera 4 m na sjeveroistočnom kutu. Središnja molitvena dvorana je imala mrežu od 144 osmerokutna stupa koji su nosili krov.
Laflin, Pennsylvania
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.487, što je 15 (-1,0 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Edgewater, Alabama
Edgewater je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Alabama. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 883 stanovnika.
Willi Sitte
'Willi Sitte' (28. veljače 1921. - 8. lipanj 2013. ) je njemački slikar koji je za dugo vremena predsjednik Istočne Njemačke udruga likovnih umjetnika.
The Wicked Darling
The Wicked Darling je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1919. u režiji Toda Browninga. Protagonistica, čiji lik tumači Priscilla Dean, je mlada djevojka iz sirotinjske četvrti koja za život zarađuje džeparenjem. Radnja prikazuje kako nakon krađe ogrlice bježi pred policijom i utočište pronaći kod mladića koga je nakon gubitka novca ostavila njegova bogata zaručnica.
Acebutolol
Acebutolol (Sektral, Prent) je beta blokator za tretman hipertenzije i aritmija.
Farmakologija
Acebutolol je kardioselektivni beta blokator sa intrinsičnom simpatomimetičkom aktivnošću. On je stoga podesniji od beta blokatora koji nisu kardioselektivni za primenu kod pacijenata sa astmom ili hroničnam opstruktivnom bolešću pluća. U dozama manjim od 800 mg dnevno njegovi konstrikcini efekti na bronhijalnom sistemu i glatkim mišićima krvnih sudova su samo 10% do 30% nivoa izazvanih propranololskim tretmanom. Postoje eksperimentalni podaci da se kardioselektivna svojstva gube pri dozama od 800 mg/dan i većim.
Grimoald I od Beneventa
Grimoald I (cca. 610 – 671) je bio vojvoda od Beneventa (651–662) i kralj Langobarda (662–671).
Bio je sin vojvode Gisulfa II od Furlanije i bavarske princeze Ramhilde, kćeri vojvode Garibalda, te je tako preko majke bio povezan sa vladajućom Bavarskom dinastijom. Zajedno sa bratom Radoaldom je bio posvojen od strane vojvode Arehisa I od Beneventa; tako je mogao naslijediti Arehisovog sina Aiulfa I i Rodoalda 651. Po vjeri je bio arijanac. Godine 662. ga je njegov sizeren, arijanski kralj Godepert pozvao u Paviju kako bi pomogao u borbi protiv njegovog katoličkog brata i suparnika, kralja Perktarita. Grimoald je iskoristio priliku da mučki ubije kralja u palači; nakon toga je preuzeo vlast i protjerao Perktarita.
Grimoald se pokazao kao uspješan vojskovođa. Ratovao je s bizantskim carem Konstansom II i iskoristio pobunu bizantskog generala Mezezija na Siciliji; zahvaljujući tome je osvojio Brindisi, Taranto i Forli na sjeveru. U Furlaniji je za svog namjesnika postavio vojvodu Lupusa od Furlanije. Kada se Lupus pobunio, Grimoald je stupio u savez sa Avarima kako bi ga porazio, pri čemu je Furlanija opustošena. Kasnije je porazio i Lupusovog sina Arnefrita, a za novog namjesnika Furlanije je postavio Wechtarija, poznatog po neprijateljstvu prema Avarima i Slavenima.
Grimoald je uspio poraziti i Franke pod kraljem Klotarom III, koji su pokušali na prijestolje postaviti Pektarita. Kada je umro 671. godine njegov malodobni sin je ubrzo svrgnut od strane Pektarita i njegovih pristaša.
Donzy-le-Pertuis
Donzi le Pertis je naselje i opština u istočnom delu centralne Francuske u regionu Burgonja, u departmanu Saona i Loara koja pripada prefekturi Makon.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 132 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 21 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 6,11 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 472 metara (maksimalnoj 571 m, a minimalnoj 294 m).
Purus (rijeka)
Purus (portugalski: Rio Purus, španjolski: Río Purús) je velika desna pritoka Amazone, i jedna od najvećih rijeka - Južne Amerike.
Purus je nekad bio poznat po imenu Coxiuara, danas je znan kao rijeka koja najviše meandrira, zbog tog i ima dužinu od 3 211 km, što je gotovo dva puta duže od zračne udaljenosti koju ona prelazi.
Helen Keller
Helen Adams Keler (izv. Helen Adams Keller; 27. 6. 1880 — 1. 6. 1968) američka je spisateljica i autorka poznata po tome što je od detinjstva bila slepa i nije mogla da čuje. Nakon dugotrajnog procesa uspela je naučiti da se sporazumeva sa okolinom te završiti školu. Zbog toga je postala jedna od najpopularnijih ikona američke popularne kulture i simbol invalida koji uspevaju da prebrode svoju obogaljenost. Bila je poznata i po svom zalaganju za socijalizam, te jedan od osnivača ACLU.
Biografija
Rođena je 27. juna 1880. godine u mestu Taskambija u Alabami, SAD. Sa devetnaest meseci je preležala težak encefalitis i tada potpuno oslepela i izgubila sluh, ne mogavši učiti da govori s drugom decom. Sa sedam godina dobila je negovateljicu, Eni Mensfild Saliven, koja je neopisivom požrtvovanošću i strpljivošću postigla ono što do tada nije uspelo Heleninim lekarima.
Helen je u početku bila vrlo odbojna, nepristupačna, pa i zlobna. Sa Eni je živela u vrtnoj kućici roditeljskog doma. Uz skoro nepremostive poteškoće, a neopisivim strpljenjem, Eni je devojčicu najpre naučila pojedinim slovima dodirom njenih dlanova svojim prstima. Zatim ju je naučila da govori i razume glasni govor, međusobnim dodirom usana i grla.
Sve više je Helen pokazivala svoju intelektualnu nadarenost i želju za sticanjem znanja, pa je posle mesec dana naučila 21 reč, a nakon jedne godine 900 reči u ručnom alfabetu. Uskoro je naučila da čita Brajeva slova i na taj način pisala čak i duža pisma.
Kada je imala četrnaest godina dotadašnja obuka je zamenjena sistematskom školskom nastavom, a sa osamnaest godina je primljena u redovnu gimnaziju. Eni je ni tada nije napustila, nego joj je bila od velike koristi u njenom daljem obrazovanju. Redovno je Helen pratila u školu, sedela pored nje za vreme nastave i pisala joj predavanja na dlan. Uz takvu pomoć Helen je mogla odlično savladati gradivo i sa devetnaest godina upisala je književnost i istoriju.
thumb|desno|200px|Diplomirala na koledžu Redklif 1904. godine
Godine 1904. Helen Keler je završila svoje studije na akademskom stepenu — najviše priznanje za njenu upornu borbu i pobedu. Naučila je da čita na četiri jezika i postala istaknuta spisateljica. Nakon toga je postala inspektor američkih zavoda za odgoj gluvonemih i slepih. Objavila je nekoliko knjiga prevedenih i na strane jezike: Istorija mog života (1902), Optimizam (1903), Svet i život (1908) i dr. Tematika tih knjiga je, svakako, njena nesvakidašnja sudbina.
Uz poteškoće i trud, Helen je postala vrsna jahačica, plivačica, jedriličarka i biciklistkinja. Uživala je u šalama i duhovitostima Marka Tvena čitajući ga vrhovima prstiju. I Enriko Karuzo je "izlio svoj zlatni glas" na njen dlan. Jaša Hajvec, virtuoz na violini, svirao je specijalno za nju, dok je ona prstima lagano dodirivala njegov instrument. Helen je umrla 1968. godine u 88. godini, a danas se pominje u celom svetu s najvećim priznanjem i divljenjem. Ceo život je posvetila pomaganju gluvonemoslepih za koje je rekla da su to najusamljeniji ljudi od svih na svetu, da su oni "ti koji bulje u mrak u kojem jedino mrak bulji u njih".
Ribnica (utvrda)
Ribnica (turski: Depedöğen = Ispod brda) je srednjovjekovna utvrda u Podgorici na ušću rijeke Ribnice u Moraču, u kojoj je rođen Stefan Nemanja.
U nauci su podijeljena mišljenja o tome kako se prvobitno zvalo naselje ili stanica na rimskom putu Skodra (Skadar) – Anderba na mjestu današnje Podgorice, Birziminium ili Alata. Najstariji pomen mjesta je oko 300. godine, i u Pojtingerovoj tabli iz 6. vijeka. U 19. vijeku oba imena pominje i Ravenski geograf.
Najstariji izvor koji pominje ime Ribnica je «Žitije svetog Simeona», napisan do 1216. godine, u kome se kaže da je Stefan Nemanja rođen u Zeti na Ribnici. Ribnica vjerovatno u vrijeme Nemanjinog rođenja nije bila grad, već manje naselje – privremeno boravište Nemanjinog oca Zavide. Da je nekakvo naselje tu, na ušću Ribnice u Moraču postojalo krajem 11. ili na početku 12. vijeka potvrda je i postojanje crkve sv. Đorđa iz tog perioda. Ime Podgorica javlja se prvi put 1326. godine u knjizi Kotorskog arhiva. Kroz 14. i 15. vijek češće se pominje Podgorica uvijek u vezi sa trgovinom, carinama i transportom robe, pa se pretpostavlja da je ona u državi Nemanjića i Balšića bila trgovačka stanica. Turci su već 1457. godine držali svu Gornju Zetu i Podgoricu.
Golda Meir
Golda Meir, rođena kao Golda Mabovitz (3.5. 1898. - 8.12. 1978.) je izraelska političarka i državnica, najpoznatija kao jedan od osnivača Države Izrael te jedna od prvih žena u historiji koja je imala titulu premijera.
Rodila se u židovskoj familiji u carskoj Rusiji. Godine 1906. je emigrirala u SAD gdje se priključila cionističkom pokretu. Godine 1921. je emigrirala u Palestinu, koja je tada bila britanski mandat. Priključila se kibucu Histadrut, koji je s vremenom postao svojevrsna preteča izraelske države.
Njen mandat je započeo u razdoblju kada je Izrael nakon trijumfa u šestodnevnom ratu bio na vrhuncu samopouzdanja. No, unutarnje nesuglasice u njenom kabinetu su umalo dovele do nestanka Izraela u Yom Kippur ratu godine 1973. Golda Meir je u tom razdoblju zbog svoje nepopustljivosti, posebno u odnosu na palestinsko pitanje, stekla titulu "Željezna ledi". Podnijela je ostavku godine 1974.
Geografski odsjek PMF-a
Geografski odsjek (lat. Sectio geographica Facultatis scientiarum naturalium et mathematicae) jedan je od 7 odsjeka Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Geografski odsjek PMF-a je najstarija, najveća i najutjecajnija znanstvena i obrazovna institucija u Hrvatskoj na području geografije. Prostori odsjeka nalaze se u Zagrebu na adresi Marulićev trg 19.
Povijest
Današnji Geografski odsjek PMF-a započeo je s radom 1883. osnivanjem Katedre za geografiju pri Mudroslovnom fakultetu Kraljevskog sveučilišta Franje Josipa I. u Zagrebu. Osnivač katedre i prvi sveučilišni profesor geografije bio je dr. Petar Matković (1830-1898). Godine 1922. Katedra prerasta u Geografski zavod, a 1927. osnovan je Institut za fizičku geografiju. Godine 1946. osnovan je jedinstveni Geografski zavod koji je djelovao u sklopu Filozofskog fakulteta do 1947. godine kada postaje dio novoosnovanog Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Geografski zavod kasnije mijenja naziv u Geografski odjel. Od 1961. do 1975. godine djelovao je i Geografski institut (kasnije Institut za geografiju Sveučilišta u Zagrebu) kao posebna znanstvena ustanova. Danas Geografski odsjek djeluje uz Biološki, Fizički, Kemijski, Matematički, Geofizički i Geološki odsjek kao podružnica PMF-a.
Biblioteka
Posebnu vrijednost na Geografskom odsjeku ima Centralna geografska biblioteka osnovana 1910. godine. Građom obuhvaća područje geografije i njoj srodnih područja, a veći dio fonda u slobodnom je pristupu. Godine 1927. podijeljena je na Knjižnicu Zavoda za fizičku geografiju i Knjižnicu Zavoda za antropogeografiju, a ponovno je objedinjena 1946. godine i smještena na današnju lokaciju na Marulićevu trgu. Do 1994. godine bila je jedina geografska biblioteka u Hrvatskoj.
Organizacija odsjeka
Geografski odsjek organizira istraživački i nastavnički studij geografije, a zajedno s Odsjekom za povijest Filozofskog fakulteta u Zagrebu organizira objedinjeni nastavnički studij geografije i povijesti. Istraživački i nastavnički studij geografije koncipirani su prema modelu preddiplomskog studija u trajanju od 3 godine i diplomskog studija u trajanju od 2 godine, dok objedinjeni nastavnički studij geografije i povijesti traje 5 godina. Diplomski studiji su Fizička geografija s geoekologijom, Prostorno planiranje i regionalni razvoj, Baština i turizam te Geografski informacijski sustavi.
Geografski odsjek zajedno s Biološkim i Geološkim odsjekom PMF-a organizira istraživački studij znanosti o okolišu prema modelu 3 + 2 godine.
U sklopu preddiplomskog i diplomskog studija organizira se terenska nastava. Dok istraživački studij u završnom dijelu ima obveznu izvaninstitucionalnu radnu praksu, nastavnički studiji imaju metodičku praksu.
Teorija pravednog rata
Teorija pravednog rata je jedna od najutjecajnijih teorija o etici rata. O toj teoriji rapravljaju i zastupaju ju velikani svoga doba: Augustin, Toma Akvinski, Hugo Grotius , Suarez, Vattel. Mnogi smatraju Augustina i začetnikom teorije pravednog rata, neopravdano. James. T. Johnson, povjesničar tradicije teorije pravednog rata, smatra da porijeklo teorije možemo pronaći u klasičnim grčko-rimskim, pa i kršćanskim vrijednostima. Neku početnu točku možemo naći kod Aristotela, Cicerona i Augustina. Mnoga pravila su se razvila i kao takva ušla u međunarodne zakonike koji se tiču oružanih sukoba. Ujedinjeni narodi, Haag, Ženevska konvencija samo su neke međunarodne institucije koje se ravnaju prema njima. Tradicija teorije pravednog rata je nedvojbeno od velikog utjecaja i dominira moralnim i legalnim diskursima koji se tiču rata. Teorija pravednog rata može biti podijeljena na tri djela, koji se u literaturi navode na latinskom.
Ti dijelovi su: 1) jus ad bellum, koji se tiče pravde u ratu općenito; 2) jus in bello, koji se tiču pravde u ratu nakon što je počeo; i 3) jus post bellum, koji se tiču pravde u ratu u završnoj fazi rata, po završetku.
Termini jus ad bellum i jus in bello nisu postojali u romanističkoj i skolastičkoj tradiciji. Bili su nepoznati civilnom zakoniku srednjeg vijeka, kao i međunarodnom zakonu. Nije bilo nikakve podjele na dvije vrste pravila, ad bellum i na drugi in bello. Jako je teško pronaći termine jus ad bellum i jus in bello u upotrebi prije 1930. Ni jedan nije spomenut tijekom 1899. i 1907. na Mirovnoj konferenciji na kojoj su se kodificirali ratni zakoni. Termin jus ad bellum koristi se 1928. i 1931. tjekom istraživanja rata. Sam termin dobiva na vrijednosti tek zaslugom Bečke škole. Jedan od prvih koji koristi te termine bio je Josef Kunz, koji ih je navjerojatnije i ″iskovao″. Prvi puta su termini objavljeni 1934. u članku i zatim u knjizi 1935. Dvije godine kasnije, Alfred Verdross koristi termine u istom smislu kao i Kunz, u svojoj knjizi o međunarodnom pravu. Negdje otprilike u isto vrijeme, R. Regout počinje također koristiti oba termina u svojoj knjizi o doktrini pravednog rata. Ipak ni jedan termin u tom razdoblju nije bio objavljen u nekim velikim publicističkim radovima niti se pojavio na nekim tečajevima o ratu i miru na Haškoj akademiji Međunarodnog zakona ili bilo kojoj drugoj akademiji.
Termini se masovno počinju koristiti nakon Drugog svjetskog rata, kada je Paul Guggenheim, učenik Bečke škole, koristio termine jus in bello i ad in bello u prvom velikom međunarodnom sporazumu u postratnom razdoblju. U radovima nastalim pod Guggenheimovim vodstvom, a koji su objavljeni 1956., Kotzsch ih uzima zdravo za gotovo, kao termine koji su u širokoj upotrebi. Kako i vidimo, neke ideje pravednog rata postojali su još u davna vremena, ali sama terminologija koja se danas koristi, javlja se relativno kasno, tek sredinom prošlog stoljeća.
Jus ad bellum
Pravila jus ad bellum u prvom redu odnose se na vođe država. Budući da su političke vođe ono koji inauguriraju ratove, pokreću vojske, oni se odgovorni za jus ad bellum principe. Ako ne uspiju ili zakažu, tada su učinili ratni zločin. Prema riječima nürnberških tužitelja, agresivni vođa koji započne nepravedni rat počinio je zločin protiv mira. Ono što konstituira pravedni ili nepravedni rat određeno je pravilima jus ad bellum. Teorija pravednog rata nalaže da svaki rat, da bude opravdan, mora sadržati šest zahtjeva.
Pravedan i opravdan razlog
Ovo je najvažnije pravilo koje određuje sve ono što slijedi. Država može započeti napad samo zbog pravog razloga. Ovaj razlog uključuje: samo-obranu od vanjskog napada, obrana drugih od istih događaja, zaštita nevinih od brutalnih, agresivnih državnih sustava. Moderni teoretičari pravednog rata govore o jednom razlogu, otporu protiv agresije. Agresija je upotreba naoružane sile i napad na nečija temeljna prava. Osnovna prava dvije vrste entiteta su ovdje na snazi: državna prava i prava njegovih vlastitih građana.
Internacionalno pravo potvrđuje da države imaju mnoga prava, prvenstveno ona što se tiču političke suverenosti i teritorijalnog integriteta. Primjer agresije je napad Njemačke na Poljsku 1939., i Iraka na Kuvait 1990., gdje je agresor koristio oružanu silu da svrgne njezinu vladu, da zauzme teritorij i uspostavi vlastitu vladavinu. Napadnuta država ima pravo na nasilan odgovor, na obranu, dapače njezina je dužnost da zaustavi nasilnog agresora. Možemo reći da država ima tu dužnost jer treba braniti prava vlastitog stanovništa, uostalom vlada je uspostavljena da osigura osnovna prava ljudi. Ako se država prama tome ravna, onda je ona legitimna; ako ne, onda država nema pravo ni razlog da postoji. S moralnog stajališta samo legitimne vlade imaju prava, uključujući i da idu u rat. Teorija legitimne vlade je nužna da bi imali temelje za teoriju pravednog rata, kao što je dobro primjetio Toma Akvinski. Ova veza sa legitimnošću je konzistentna s perspektivom rat: nasilan sukob oko toga kako će se rukovoditi nekim područjem. Temeljeno na međunarodnom zakonu, čini se kako postoje tri osnovna kriterija za legitimnu vladu. Ako su svi uvjeti ispunjeni, država ima pravo na vladavinu i na vlastiti mir. Kao prvo, država je prepoznata kao legitimna od svojih ljudi i od međunarodne zajednice. Država, kao drugo, mora izbjegavati narušavanje prava drugih legitimnih država. Posebice, legitimne države ne vrše agresiju protiv drugih društva. I kao treće, legitimne države moraju napraviti svaki razumni napor da zadovolje ljudska prava vlastitih građana, naročito onih koji se tiču života i slobode. Države koje ne ispunjavaju te kriterije nemaju prava vladavine ili da idu u rat. O državama koje ispunjavaju te kriterije možemo govoriti kao o legitimnim državama ili kao minimalno pravednim.
Bitno je govoriti o tim pravima, jer ta prava daju državi moralnu legitimnost, pokazuju nam zašto je opravdano odgovoriti nasiljem na agresiju. Pravdu u civilnom ratu, gdje nema klasičnog prelaska granica, između zemalja, gdje se oko jedne države bore razne frakcije, također nam osvjetljavaju ta pravila. Pitanja; koja strana ima na sebi bar minimalnu pravdu; koja se strana brani, ili koja se nastoji osamostaliti, pomažu za koju se stranu treba opredjeliti.
Postavlja se i pitanje kako se koncepcija pravednog razloga slaže sa naoružanom humanitarnom intervencijom. Kada država ne počini agresiju prelaska granice, nego se brutalno okrene protiv vlastitih ljudi, počinjava masakre protiv velikog broja svojih građana. Takvi događaji desili su se u Kambodži i Ugandi 1970-ih godina, Ruandi 1994. godine, u Srbiji i Kosovu 1998-1999. godine i u Sudanu/Darfuru od 2004 do danas. Naša definicija nam dozvoljava da interveniramo u ime žrtava, da napadnemo takav režim i svrgnemo ga s vlasti. Jer agresija se ne događa samo prelaskom granica, to je upotreba oružane sile protiv tuđih osnovnih ljudskih prava. Taj netko drugi može biti druga osoba (nasilan zločin), druga država (međunarodna ili vanjska agresija), mnogi ljudi unutar vlastite države (domaća ili unutarnja agresija). U svim tim slučajevima, agresor nema nikakva prava zbog kojih ga se ne smije napasti. Agresor ima dužnost da prestane s agresijom te da prihvati svaku kaznu koja mu se odredi zbog agresije. Ako se agresor ne zaustavi, posve je legitimno da se žrtve okrenu upotrebi sile da se zaštite, i svatko tko može pomoći žrtvama ovlašten je za upotrebu sile. Obično, u humanitarnim intervecijama, oružana sila međunarodne zajednice je od vitalne važnosti za efektivni otpor protiv agresora, jer je domaća populacija većinom u nemogućnosti ili bar u nepovoljnijem položaju od agresora. Teroristi također mogu izvršiti agresiju. Nema ništa da bi bilo isključeno, oni također mogu upotrijebiti oružanu silu u namjeri povređivanja nečiji tuđih prava. Nakon takve agresije, odrekli su se svih prava o nenapadanju. Teroristi čak u većini svojih djelovanja čine agresiju, jer terorizam je zapravo upotreba sporadičnog nasilja pravilno odabranog da se maksimizira efekt, naročito upotrebljen protiv civila, sa željom širenja straha među populacijim nadajući se da će strah ubrzati neke njihove političke ili druge zahtjeve. Al-qaida, teroristička skupina, 11. 9. 2000. g, očito je koristila oružanu silu da bi dobila kontrolu nad avionima koje je upotrijebila kao projektile protiv meta u Pentagonu i World Trade Centru. Takav čin agresije je bio akt protiv suverenosti i teritorijalnog integriteta američke države i napad na ljudska prava i živote stanovnika države. Kao takvi, naravno, ako su dobro istražene veze terorista i talibanskog režima u Afganistanu, obrana i napad na talibansku vladu je sasvim opravdan. Postoje mnogobrojne indikacije da je upravo ona sponzorirala teroriste s ljudstvom, novcem i sigurnim mjestom za prebivanje.
Vrlo važan čimbenik u slučaju opravdanog razloga, da bi bilo pravedno ići u rat, je to da se mora aktualizirati agresija, ili u nekim rijetkim slučajevima kada je dozvoljeno napasti da bi se spriječila sigurna agresija. Naravno, ne slažu se svi oko toga. Tvrdi se da je apsurdno kazniti nekoga za zločin koji tek treba biti učinjen. Neki se trude definirati izvanredne slučajeve: ozbiljnost očekivanog napada i agresije, vrsta i kvaliteta zahtjevanih dokaza, brzina kojom moramo odlučiti, i pitanje pravednosti i dužnosti da se zaštite ljudi. Ako se zna da se treba dogoditi užasan napad, treba se spremiti i okrenuti od obrane na napad. Napad je najbolja obrana. Zašto bi agresor bio u povoljnijem položaju od napadnutoga? Ali, to naravno povlači pitanje: možete li napasti prvi, da li ako koristite preventivni napad, niste agresor? Da li se može napad smatrati činom obrane od agresije? Međunarodni zakon, striktno zabranjuje preventivne napade osim ako nisu autorizirani od UN-vog Vijeća Sigurnosti. Ta pitanju su jako aktualna s obzirom na američki preventivni napad na Irak. Sjedinjene Američke Države se rukovode Nacionalnom sigurnosnom strategijom, pravom da udare prvi kao dio rata protiv terora. Mnoge druge države smatraju takvu odluku i strategiju iznimno kontroverznom.
Prava namjera
Država mora imati namjeru voditi rat samo zbog pravednog i opravdanog razloga. Imati pravi razlog da se krene u rat nije dovoljno: motivacija da se krene u rat mora biti i moralno prikladna. Drugi motivi, poput moći, ili otuđivanje zemlje, iracionalni poput etničke mržnje su isključeni. Samo prava namjera u sklopu opravdanog razloga moze priskrbiti ratu pravednost. Sa svakim drugim razlogom dolazi i do moralne pokvarenost. Međunarodni zakoni ne uključuju to pravilo, vjerojatno jer je teško dokazati državnu intenciju napada.
Legitiman autoritet i javna objava
Država može ići u rat samo ako je odluka donesena od legitimnog autoriteta, sukladno pravilnim procesom i donesena javno, sa saznanjem ljudi i neprijateljske države. Legitiman autoritet je obično specificiran u konstituciji te zemlje. Zemlje koje nemaju zahtjeve minimalne zakonitosti, nemaju ni legitimnost poći u rat.
Zadnja opcija
Države mogu krenuti u rat tek kada su iscrpile sve mirne alternative da bi riješile sukob, posebno pregovore na diplomatskoj razini. Kada netko želi objaviti rat, mora biti siguran da je to zadnje praktično i razumno rješenje da se efektivno odupre agresiji.
Vjerojatnost uspjeha
Država bolje da ne ulazi u rat ako nema mogućnosti da promijeni nadolazeću situaciju. Cilj je blokirati masivnu nasilu agresiju koja je neminovna. Međunarodni zakoni ne uključuju taj zahtjev, smatrajući ga razumnim i logičnim.
Proporcionalni zahtjevi
Država mora a priori svakom iniciranom ratu, vagnuti dobro koje proizlazi iz njega, kao što su osiguranje opravdanog razloga, protiv zla koje proizlazi iz njega, prvenstveno žrtve. Samo ako su ti zahtijevi u proporcionalnom odnosu, tj. cijena koja se plaća nije prevelika, ratna akcija se može nastaviti. Moramo naglasiti opće dobro, jer općenito se u ratu gleda samo vlastita korist, ne imajući na umu neprijateljske žrtve, a često zanemarujući i naše vlastite.
Teorija pravednog rata inzistira na ispunjenju svih šest kriterija za djelomično opravdanu deklaraciju rata. Bez tih uvjeta nema opravdanosti. Kao takva, teorija pravednog rata čini se jako zahtjevna. Naravno, takva treba i biti budući da se odnosi na tako težak čin kao što je rat. Važno je shvatiti da prva tri principa možemo nazvati deontološkim zahtjevima također poznatim i kao zahtjevi koji se temelje na dužnosti. Da bi rat bio pravedan, moramo se držati nekih temeljnih dužnosti: dužnosti da ne učinimo agresiju. Druge dužnosti tiču se prikladne motivacije, javne obznanjenosti od legitimnog autoriteta. Slijedeća tri zahtijeva su konsekvencijalna: ako su prva tri principa ispunjena, moramo uzeti u obzir i konsekvence pokretanja čina rata. Kao takva teorija pravednog rata pokušava osigurati razumnu kombinaciju deontologije i konsekvenci s obzirom na teoriju rata.
Krimski Tatari
mini|200px|desno|Zastava Krimskih Tatara mini|200px|desno|Regije Krima sa postotkom Tatara Krimski Tatari (krim.: qırımtatarlar, qırımlar ili qırımlılar; ukr.: кримські татари ili кримці / krimci; rus.: крымские татары ili крымцы / kr'imc'i); narod turkijske jezične skupine altajske porodice naroda, podrijetlom od tatarskih skupina pristiglih na poluotok Krim u sklopu Zlatne Horde tijekom 13. i 14. stoljeća.
Teorija pravednog rata
Jus in bello
Jus in bello odnosi se na pravednost u ratu tijekom bitke. Odgovornost države u jus in bello, pada na leđa generala i vojnika koji formuliraju i izvršavaju ratnu politiku određene države. Oni su odgovorni za svako kršenje principa koji se događaju pod njihovim zapovjedništvom. Ta odgovornost se često pokazuje na suđenjima za ratne zločine, bilo od strane vlastitog vojnog suda, ili od strane novo formiranog Međunarodnog kriminalnog suda stvorenog 1998.g. Sporazumom u Rimu. Moramo ustanoviti razliku između vanjskog i unutarnjeg jus in bello. Vanjski ili tradicionalni, jus in bello tiče se pravila države kojih se ona treba pridržavati glede neprijatelja i vlastitih oružanih sila. A unutarnji jus in bello tiče se pravila koja država mora poštovati u skladu s vlastitim stanovništvom u vođenju rata protiv vanjskog neprijatelja.
Postoji nekoliko pravila koje se tiču vanjskog jus in bello:
Krimski Tatari
Krimski Tatari ponešto se razlikuju od drugih Tatara, ujedno i onih koji žive u današnjoj Ruskoj Federaciji, pa iz istih razloga postoji opisni predložak da je riječ o Tatarima sa poluotoka Krima. U 14. stoljeću osnivaju vlastiti kanat (Qırım Hanlığı, قريم خانلغى‎; krimsko tatarski) sa središtem na poluotoku Krimu koji je od 1475. pa do 17. stoljeća bio pod protektoratom Osmanskog carstva.
Teorija pravednog rata
Poštovanje svih međunarodnih zakona glede prohibicije oružja
Kemijsko i biološko oružje, posebice, je zabranjeno mnogim sporazumima. Nuklearno oružje nije tako jasno zabranjeno, ali možemo reći da postoji veliki tabu na takvo oružje i svako njegovo korištenje, koje bi sigurno bilo popraćeno s velikom dozom neprijateljstva međunarodne zajednice.
Diskriminacija (razlikovanje) i ne-borbeni imunitet
Vojnicima nije zabranjeno nasilno reagirati na one koji im žele naštetiti. Ali vojnik mora razlikovati civilnu populaciju, koja bi morala biti imuna od direktnog i intencionalnog napada, od onih vojnih, političkih i industrijskih ciljeva koji su umiješani u kršenje prava. Iako su kolateralne žrtve neizbježne, moralno i zakonski je pogrešno namjerno napadati civilne objekte. Primjerice, bombardiranja stambenih zona su strogo zabranjena. Ipak većina ratova od 1900. godine imali su mnogo veće civilne žrtve od vojnih. Zbog toga razloga, to pravilo se želi posebno učvrstiti kroz međunarodne zakone sa željom da se na najbolji mogući način zaštite civilne i kolateralne žrtve
Krimski Tatari
Populacija
Vjerojatno preko 1 milijun Krimskih Tatara živi u Turskoj, ali se veliki broj njih piše Turcima, Grcima i drugim narodnostima. Oko 150,000 Krimskih Tatara živi u Uzbekistanu; 24,137 u Rumunjskoj; 9,200 u Tadžikistanu; 5,800 u Bugarskoj; 3,900 u Rusiji; 3,600 u Kirgistanu; 1,600 Moldovi; 1,000 u Kazahstanu; itd.
Teorija pravednog rata
Razmjernost
Vojnici mogu upotrijebiti silu samo razmjernu onoj koja je potrebna za dovršenje cilja. Moraju obuzdati vlastitu snagu, tako da su oružja masovnog uništenja nesrazmjerna za legitimno završenje rata.