cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fenol
Kiselost
Fenol je blago kiseo. Fenolni molekul ima slabu tendenciju da izgubi H+ jon sa hidroksilne grupe, čime nastaje fenolatni anjon C6H5O− (ili fenoksid) koji je veoma rastvoran u vodi. U poređenju sa alifatičnim alkoholima, fenol je oko 1 milion puta kiseliji, mada se on još uvek ne smatra slabom kiselinom. On potpuno reaguje sa NaOH rastvorenim u vodi i gubi H+, dok većina alkohola samo delimično reaguje. Fenoli su manje kiseli nego karboksilne kiseline, i čak manje nego ugljena kiselina.
Jedno objašnjenje za povećanu kiselost u odnosu na alkohole je rezonantna stabilizacija anjona fenoksida aromatičnim prstenom. Na taj način, negativno naelektrisanje kiseonika se deli sa orto i para atomima ugljenika. Drugo moguće objašnjenje povećane kiselosti je orbitalno preklapanje između kiseonikovih slobodnih parova i aromatičnog sistema. Treće objašnjenje je indukcija sa sp2 hibridizovanih ugljenika. Komparativno jače induktivno povlačenje elektronske gustine od strane sp2 sistema u poređenju sa sp3 sistemom omogućava veću stabilizaciju oksianjona.
U izvođenju zaključaka treba uzeti u obzir pKa enola acetona, koja je 19.0, u poređenju sa fenolnom pKa od 10.0. Sličnost kiselosti fenola i enola acetona se ne javlja u gasnoj fazi usled razlika u energijama solvatacije deprotonovanih aceton enola i fenoksida. Nedavno je bilo pokazano da je samo oko 1/3 povećane kiselosti fenola posledica induktivnog efekta, i da je ostatak posledica rezonance.
Fenoksidni anjon
Fenol može biti deprotonovan sa umerenom bazom kao što je trietilamin, čime se formira nukleofilni fenoksidni anjon ili Fenolatni anjon, koji je veoma rastvoran u vodi. thumb|left|500px|upright=3|[[Rezonanca (hemija)|Rezonantne strukture fenoksidnog anjona]]
Fenoksidni anjon ima sličnu nukleofilnost sa slobodnim aminima, sa dodatnom prednošću da njegova konjugovana kiselina (neutralni fenol) nije potpuno deaktivirana kao nukleofil čak ni u umereno kiseloj sredini. Fenoli se ponekad koriste u sintezi peptida za „aktivaciju“ karboksilnih kiselina ili estera, i formiranje aktiviranih estera. Fenolatni estri su znatno stabilniji od kiselinski anhidridi ili acil halidi, ali su dovoljno reaktivni pod blagim uslovima da omoguće formirane amidnih veza.
Fenoksidi su enolati stabilizovani aromatičnošću. Pod normalnim uslovima, fenoksid je reaktivniji na kiseoniku, ali je kiseonikova pozicija loš nukleofil dok je pozicija alfa-ugljenika dobar.
Sorriva, Belluno
Sorriva je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 367 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 583 m.
Kanal 5 (Hrvatska)
Kanal 5 televizija iz Splita je hrvatska komercijalna televizijska postaja koju možete gledati putem B.net-a u Splitu, Zagrebu i Osijeku, te na MAXtv programu 809.
Kanal 5 TV je s radom započela 14. veljače 2004. Gledanost stječe suradnjom s HNK Split (Splitsko ljeto) te nizom dnevnih emisija kao što su Relax Studio, Pusti me proć', Tvor i druge. Organizator je i pratitelj brojnih kulturno-zabavnih manifestacija u Splitu (javni doček Nove godine 2005. i 2006., Noć Dioklecijana, Dani Dioklecijana 2010, glazbeni festivali, koncerti itd.).
Programska shema
Kanal 5 TV emitira cjelokupni dnevni program u trajanju od oko 5 sati u vlastitoj produkciji. Programsku shemu, uz brojne dnevne studijske emisije i istraživačke reportaže, čini i niz modnih, športskih i glazbenih intermezza. Producent programa je Damir Dešković, direktorica marketinga Vesna Lemo, a direktor i urednik programa Tonči Šundov.
Popis emisija
Iz programa izdvajamo :
Hrvatski glazbeni zavod
thumb|250px|Zgrada Hrvatskog glazbenog zavoda u Zagrebu Hrvatski glazbeni zavod (eng. Croatian Music Institute) najstarija je glazbena ustanova u Hrvatskoj.
Povijest
Hrvatski je glazbeni zavod 16. veljače 1829. otvorio glazbenu školu koja se brzo širila i napredovala, a 1916. je proglašena konzervatorijem. Godine 1920. postaje državnom školom koja se kasnije preustrojila u Muzičku akademiju, koja i danas dio svoje nastave održava u zgradi Hrvatskog glazbenog zavoda.
Novo razdoblje Hrvatskoga glazbenoga zavoda započinje dolaskom Ivana pl. Zajca na mjesto ravnatelja 1870. godine. U tome je razdoblju, 1876. godine, dovršena zgrada u Gundulićevoj ulici u koju se Zavod uselio. Tu su zgradu projektirali hrvatski arhitekti Janko Grahor i Franjo Klein, a u njoj se nalazi i prva zagrebačka koncertna dvorana. Nakon potresa 1880. godine u manjim je popravcima sudjelovao Hermann Bolle. Godine 1895., dovršena je i druga zgrada Zavoda u kojoj se nalazi mala dvorana. Nju je svečano otvorio car Franjo Josip I. mini|Koncertna dvorana Hrvatskog glazbenog zavoda Danas u sklopu Hrvatskog glazbenog zavoda djeluje više ansambala: Društveni orkestar, Društveni jazz orkestar (Big Band HGZ-a), Društveni zbor te Društveni komorni ansambl. Uz to, Zavod posjeduje i knjižnicu te arhiv.
Poznati djelatnici
Ravnatelji:
Nastavnici:
Osoblje:
Zhang Daoling
Zhang Ling (34–156), stilsko ime Fuhan bio je kineski taoistički pustinjak iz doba dinastije Han, poznat kao osnivač taoističke sekte Put nebeskih učitelja, također poznate i kao Put pet vreća riže.
Biografija
thumb|173px|left|Zhang Daoling u knjizi Myths and Legends of China E. T. C. Wernera
Zhang je bio porijeklom iz okrugu Feng u provinciji Jiangsu, te se pričalo da je potomak Zhang Lianga. Rođen je u desetoj godini ere Jianwu za vladavine cara Guangwua. U mladim danima je počeo čitati Tao Te Ching te je studirao na Taixueu (Carskoj akademiji). Služio je kao magisrtraz u Jiangzhouu i Kapetaniji Ba (današnji Chongqing) za vrijeme vladavine cara Minga.
Zhang se kasnije povukao i započeo samački život na planiniBeimang, gdje je počeo uvježbavati metode sa ciljem da dostigne dugovječnost. Kada su mu ponudili da postane boshi (ekvivalent današnjeg profesora) na Carskoj akademiji, rekao je da je bolestan. Car He ga je tri puta pozvao da služi kao Taifu (carski tutor) ali je opet odbio.
Prema predaji se godine 142. Laozi ukazao Zhangu na planini Heming i rekao mu kako će uskoro doći kraj svijeta, a iza njega era Velikog mira. Laozi je objasnio da će njegovi sljedbenici započeti drugi život, kao dio "Pogodbe Pravovjernog sa Silama". Kroz ovu pogodbu će Zhang i njegovi sljedbenici dobiti pomoć nebeskih sila kako bi kontrolira sudbinu čovječanstva.
Metil estar fenil-C61-butirinske kiseline
Metil estar fenil-C61-butirinske kiseline je organsko jedinjenje, koje sadrži 72 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 910,880 Da.
Grad Požarevac
Opština Požarevac je bila jedna od opština u Republici Srbiji, koja je postojala do 27. decembra 2007. godine, nakon čega je dobila status grada. Nalazila se u Centralnoj Srbiji i spadala je u Braničevski okrug. Zauzimala je površinu od 482 km² (od čega na poljoprivrednu površinu otpada 35.313 ha, a na šumsku 2.179 ha). Centar opštine je bio Požarevac. Opština Požarevac se sastojala od 27 naselja. Po podacima iz 2002. godine u opštini je živelo 74.902 stanovnika, a prirodni priraštaj je iznosio -0,9 %. Po podacima iz 2004. broj zaposlenih u opštini iznosio je 22.944 ljudi. U opštini se nalazilo 32 osnovnih i 7 srednjih škola.
Medveđa
Medveđa je grad i opština u Jablaničkom okrugu u Srbiji. Prema popisu iz 1991. godine, opština Medveđa ima 13.368 stanovnika.
Demografija
Ovo naselje je u uglavnom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).
{| width="50%" style="background:transparent; "
Politika
Medveđa je jedna od tri opštine Srbije u kojoj je lokalno albansko stanovništvo 1992. organiziralo referendum o pripajanju Kosovu. Poslije kosovskog rata i povlačenja srpskih i jugoslovenskih snaga s Kosova na području Medveđe, kao i u Bujanovcu i Preševu je počeo gerilski rat od strane Oslobodilačke vojske Bujanovca, Preševa i Medveđe, kojoj je cilj bio pripojiti te krajeve Kosovu oružanim putem. Oružani sukob je završio u maju 2001. uz posredovanje NATO-a.
Nakon 5.oktobra 2000.godine u Srbiji je posle nemira na jugu Srbije osnovano Koordinaciono telo za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđu.
Lokalnu interesnu politiku vodio je Slobodan Drašković od 2000. godine do smrti 23.11.2014.godine. Nakon njega izabran je Dragiša Petrović koji se nije snašao i uvedene su privremene mere. Raspisani su izbori 2015. godine ali zastrašivanje sa albanskim autobusima na administrativnom prelazu doprineo je da za predsednika bude izabran lekar Nebojša Arsić koji vlada od 2015.godine do 2019.godine.
U Medveđi su SNS-ovce u koaliciji sa SPS i PUPS-om podržavaju lokalna Grupa građana i albanski PDP. Na strani građana su pokret Dosta je bilo i Dveri, a u skupštini ideje iznose kao samostalni odbornici.
Abraham Lincoln
Abraham Lincoln (12. 2. 1809. — 15. 4. 1865.) je američki političar i državnik koji se smatra najvećim predsjednikom SAD u historiji.
Rođen je u skromnoj familiji, a u mladosti se školovao za advokata. Politikom se bavio od godine 1832. a godine 1856. se priključio Republikanskoj stranci, osnovanoj zato da bi se suprotstavila širenju ropstva među novopriključenim državama SAD.
Godine 1860. njegov izbor za predsjednika SAD je potaknuo južne robovlasničke države SAD da započnu proces otcjepljenja i stvore Konfederaciju američkih država. Lincolnova vlada u Washingtonu je odbila to prihvatiti što je u proljeće 1861. dovelo do izbijanja američkog građanskog rata.
Iako se nije istakao kao posebno talentiran ratni vođa niti je, sve do sam kraj, imao uspjeha u izboru generala Unije, Lincoln je imao ključnu ulogu u njegovom pobjedničkom ishodu. Dok je na početku iz političkih razloga kao cilj rata naveo očuvanje Unije, godine 1862. je donio proklamaciju o ukidanju ropstva, čime je Unija od strane Konfederacije preotela simpatije svjetske javnosti. Istovremeno je bez mnogo obzira kršio i mimoilazio mnoge ustavne odredbe o ljudskim pravima i slobodama kako bi suzbio južnjačku petu kolonu. Njegovo predsjednikovanje se također ističe po cijelom nizu reformi koje su ojačale pozicije federalne vlasti na račun federalnih država.
Nekoliko mjeseci nakon što je pobijedio na izborima 1864. godine, Konfederacija je prisiljena na kapitulaciju i rat završen pobjedom Unije. Nekoliko dana kasnije Lincoln je ubijen u teatru kao žrtva fanatičnog južnjačkog glumca Johna Wilkesa Bootha.
Rani život
Abraham Lincoln rođen je 12. februara 1809. kao drugo dijete Thomasa Lincolna i Nancy Lincoln (rođene Hanks), u drvenoj jednosobnoj kući u okrugu Hardin (danas okrug LaRue), savezna država Kentucky, na Sinking Spring farmi. Njegov dedo po očevoj strani doselio je sa porodicom iz savezne države Virginia u okrug Jefferson, Kentucky, gdje je poginuo u indijanskom napadu 1786. Thomas je ostao sam da se snalazit u životu na granici. Lincolnova majka, Nancy, bila je kćerka Lucy Hanks. Nancy je rođena u okrugu Mineral, Zapadna Virginia, tada dio savezne države Virginia. Lucy se sa Nancy preselila u Kentucky. Nancy Hanks udala se za Thomasa koji je postao ugledan građanin. Kupio je i prodao nekoliko farmi, od kojih je jedna bila Knob Creek. Porodica je pohađala baptističku crkvu (engl. Separate Baptists) koja je imala stroge moralne standarde, te se protivila alkoholu, plesu i ropstvu. Thomas je u Kentuckyu imao dobar društevni status, te je sjedio u porotama, procjenjivao posjede, čuvao zatvorenike i sudjelovao u državnim patrolama za robove. Do vremena kada mu se rodio sin Abraham, Thomas je posjedovao dvije farme od 600 acre (240 ha), nekoliko gradskih parcela, konje i stoku. Bio je među najbogatijima u okrugu. Godine 1816. Thomas je izgubio svo zemljište na sudu zbog neispravnih papira o vlasništu.
Nakon smrti majke, najstarija sestra, Sarah, brinula se o njemu dok se otac nije ponovno oženio 1819.g. Sarah je kasnije preminula u 20-ima prilikom rođenja mrtvorođenčeta.
Nova žena Thomas Lincolna bila je udovica Sarah Bush Johnston, majka troje djece. Lincoln je postao vrlo blizak sa pomajkom. Kao dječak Abraham nije bio previše vrijedan u kućanskim poslovima te su ga komsije i prijatelji smatrali lijenim. Kasnije kao mladić, radio je sve poslove u kući koji su se očekivali od njega i bio sposoban radnik sa sjekirom u poslovima izrade ograda. Nakon što je pobjedio vođu lokalne bande u hrvanju, stekao je reputaciju za svoju snagu i smjelost. Lincoln je prihvatio i tada uobičajenu obavezu sina da svome ocu daje svu zaradu od rada izvan kuće do dobi od 21 godine. U kasnijim godinama Lincoln je posuđivao ocu novac u nekoliko navrata. S vremenom se udaljio od oca, djelomično zbog očeva neobrazovanja. Edukacija mladog Lincolna sastojala se od godine dana formalnog školovanja, te samoučenja i čitanja dostupnih knjiga. Tako je više puta pročitao Ezopove "Basne", "Robinson Crusoe" Daniela Defoea, Bibliju kralja Jamesa i autobigrafiju Benjamina Franklina.
Godine 1830. zbog straha od širenja bolesti (engl. milk sickness) porodica seli uz rijeku Ohio u okrug Macon, država Illinois, koje je tada bila slobodna (bez ropstva) država Godine 1831. Thomas ponovno seli porodicu u novi dom u okrugu Coles, Illinois. Tada je ambiciozni 22-godišnjak odlučio potražiti bolji život i osamostalio se od porodice. Spuštajući se kanuom niz rijeku Sangamon, Lincoln je završio u selu New Salem u okrugu Sangamon. U proljeće 1831. zaposlio ga je poslovni čovjek iz New Salema, Denton Offutt, te se sa prijateljima u brodu sa teretom spustio u New Orleans rijekama Sangamon, Illinois i Mississippi. Nakon dolaska u New Orleans, prvi puta je vidio ropstvo te se pješice vratio kući.
Počeci
Godine 1832., u dobi od 23 godine Lincoln je sa partnerom na pozajmicu kupio malu prodavnicu u New Salemu. Iako je ekonomija u području bujala, posao nije išao najbolje te je Lincoln prodao svoj udio. Toga marta započeo je svoju političku karijeru i prvu predizbornu utrku za opštu skupštinu (državno zakonodavno tijelo) savezne države Illinois (engl. Illinois General Assembly). Prije izbora Lincoln je služio u naoružanim jedinicama države Illinois tokom rata sa Black Hawkom. Na izborima 6. augusta nije izabran. Radio je u pošti te odlučio postati pravnik. Na drugoj izbornoj utrci 1834. bio je uspješan te je izabran u skupštinu, kao predstavnik stranke Whig. Godine 1836. primljen je u Pravnu komoru, preselio je u grad Springfield i počeo je raditi kao pravnik u uredu Johna T. Stuarta, rođaka Mary Todd. Stekao je reputaciju uspješnog advokata. Od 1841. do 1844. bio je partner sa Stephenom T. Loganom, a kasnije sa Williamom Herndonom. Odradio je četiri uzastopna mandata u nižem domu skupštine Illinoisa (engl. "Illinois House of Representatives"), kao predstavnik okruga Sangamon.
Tokom zasjedanja 1835.-36. glasao je za pravo glasa svim bijelim muškarcima bez obzira bili vlasnici zemlje ili ne. Zalagao se za ukidanje ropstva. Pratio je program koji je omogućavao naseljavanje slobodnih robova u Liberiji u Africi.
Porodica
Godine 1840. Lincoln se zaručio sa Mary Todd, iz bogate robovlasničke porodice iz Lexingtona, Kentucky. Sreli su se u Springfieldu, Illinois, u prosincu 1839., a sljedećeg decembra su se zaručili. Vjenčanje planirano za 1. januar 1841. je otkazano na Lincolnov zahtjev. Kasnije su se ponovno sreli na zabavi i vjenčali se 4. novembra 1842. u vili u Springfieldu koja je bila vlasništvo Maryine udane sestre.
Godine 1844., par je kupio kuću u blizini pravnog ureda. Mary je bila kućanica. Robert Todd Lincoln je rođen 1843., Edward Baker Lincoln (Eddie) 1846. Edward je preminuo 1. veljače 1850., vjerojatno od tuberkuloze. "Willie" Lincoln je rođen 21. decembra 1850., a umro je 20. Februara 1862. Četvrto dijete Thomas "Tad" Lincoln, rođen je 4. aprila 1853., a preminuo je od popuštanja srca u 18. dobi 16. srpnja 1871. Robert je jedino dijete koje je preživjelo, te imalo vlastitu djecu. Smrt sinova značajno je utjecalo na oba roditelja. Mary se teško nosila sa gubitkom djece i supruga te ju je Robert kratkotrajno smjestio u umobolnicu 1875. Otac Lincolnove supruge živio je u Lexingtonu, Kentucky, te je on kao i ostali u obitelji Todd živio od robova ili trgovine robovima. Lincoln je sa njima bio blizak, te je povremeno posjećivao njihovo imanje u Lexingtonu.
Kongres
Tokom 1830-ih Lincoln je bio postajan član stranke Whig, sljedbenik Henryja Claya. Godine 1846. izabran je u Kongres SAD-a gdje je služio dvije godine kao jedini predstavnik svoje stranke u delegaciji države Illinois. U borbi za nominaciju stranke Whig za izbore 1848. Lincoln je procijenio da Clay ne može pobijediti, te dao potporu generalu Zachary Tayloru, koji je kasnije postao predsjednik. Lincoln se nada da će ga novi predsjednik postaviti na unosno mjesto načelnika Ureda za zemljišta (engl. General Land Office), ali nije. Ponuđen mu je ured guvernera u teritorijima Oregona, koji su bili demokratsko uporište, te bi to mjesto značilo kraj političke karijere, zbog čega je Lincoln odbio mjesto.
Lincoln se vratio pravu u uredu u Springfieldu, gdje se bavio svim poslovima koje su mogli dopasti u ruke advokata u preriji. Lincoln se bavio brojnim prijevozničkim slučajevima usred širenja nacije na zapad. Posebno slučajevima vlasnika riječnih brodova u tužbama sa novoizgrađenim željezničkim mostovima. Prvotno je zastupao brodare, ali je kasnije radio za onoga ko ga je unajmio, a njegova reputacija je rasla. Čak je pred Vrhovnim sudom SAD-a nastupio u slučaju riječnog čamca koji je potonuo nakon što je udario u most. Godine 1849. dobio je patent za uređaj za plutanje koji omogućuje čamcima plovidbu kroz plitku vodu, te je do sada jedini američki predsjednik koji ima patent na svoje ime.
Ropstvo
Tijekom 1850-ih ropstvo je bilo legalno u južnim državama SAD-a, dok je u većini sjevernih ukinuto. Lincoln je bio protiv ropstva i širenja ropstva na nove američke teritorije na zapadu. Vratio se u politiku kako bi se suprostavio novom zakonu iz 1854. (Kansas–Nebraska Act) u koji je senator Stephen A. Douglas uklopio namjeru da naseljenici na novim teritorijima zapada imaju ovlast da sami odlučuju o ropstvu, a ne da o tome odlučuje Kongres. Kasnije 1854. Lincoln se kandidirao za mjesto u Senatu SAD kao predstavnik Illinoisa. U to vrijeme senatore su birali članovi predstavničkog zakonodavnog tijela savezne države. Nakon što je vodio u šest krugova izbora, podrška mu je počela slabiti, te je Lincoln podržao kandidata Lyman Trumbulla, koji je pobijedio protivnika Joel Aldrich Mattesona. Članovi stranke Whig nepovratno su se podijelili oko novog zakona. Ostaci stare strane Whig, razočarani članovi Demokratske stranke i drugih manjih stranka bili su osnova u oblikovanju nove Republikanske stranke.
Tokom 1857.-58., senator Douglas se razišao sa predsjednikom James Buchananom što je dovelo do borbe za vlast u demokratskoj stranci. U martu 1857. Vrhovni sud je u slučaju Dred Scott v. Sandford, donio odluku po kojoj američki crnci nisu građani SAD-a i nisu zaštićeni Ustavom SAD-a. Lincoln je osudio takvu odluku, te se pozvao na Deklaraciju nezavisnosti po kojoj su svi ljudi jednaki po neotuđivim pravima među kojima su život i sloboda.
Predsjednička nominacija 1860. g.
thumb|220px|Abraham Lincoln 1860. g. Konvencija republikanske stranke Illinoisa održana je od 09.-10. svibnja 1860. u gradu Decature. Lincolnovi sljedbenici organizovali su izborno tjelo kojeg su vodili David Davis, Norman Judd, Leonard Swett i Jesse DuBois, te je Lincoln dobio prvu podršku za predsjedničku kampanju. Dana 18. maja na nacionalnoj konvenciji republikanske stranke u Chicagu Lincolnovi prijatelji su obećanjima i manipulacijama osigurali Lincolnovu nominaciju, uz bivšeg demokrata iz države Maine, Hannibala Hamlina kao potpredsjedničkog kandidata.
U međuvremenu je Douglas izabran kao kandidat sjevernih demokrata, dok je njegov potpredsjednički kandidat bio Herschel Vespasian Johnson. Delegati iz 11 južnih robovlasičkih država napustili su demokratsku konvenciju zbog neslaganja sa Douglasovim stavovima, te na kraju izabrali John C. Breckinridgea kao svoga kandidata.
Dok su Douglas i ostali kandidati putovali i održavali govore, Lincoln nije održavao govore. Pratio je kampanju i oslanjao se na entuzijazam republikanske stranke. Ljudi iz stranke odradili su potrebne zadatke koji su mu osigurali većinu na sjeveru. Hiljade republikanaca održavalo je govore koji su se prvo bazirali na stranačkoj platformi, a kasnije prepričavali život Lincolna, i isticali njegovo siromašno porijeklo.
Predizborni materijali republikanske stranke bili su znatno veći od materijala svih ostalih protivnika zajedno. Jedan pisac novina "Chicago Tribune" prodao je pamflet u kojem je opisao Lincolnov život u 100 000 do 200 000 kopija.
Dana 6. novembra 1860. Lincoln je izabran kao 16. predsjednik SAD-a, pobjedivši demokratskog kandidata Stephena A. Douglasa, kandidata južnih demokrata John C. Breckinridge i Johna Bella kadidata nove stranke engl. Constitutional Union Party. Postao je prvi predsjednik iz republikanske stranke.
Kada je Lincolnova pobjeda postala očita, secesionisti su jasno izrazili da će napustiti Uniju prije nego Lincoln preuzme predsjedništvo u martu. Dana 20. januara 1860. Južna Karolina istupila je iz Unije što su do 1. fabruara 1861. učinile i Florida, Mississippi, Alabama, Georgia, Louisiana i Teksas. Šest država prihvatilo je novi ustav i objavili su novu državu Konfederativne Države Amerike. Predsjednik Buchanan i predsjednik u izboru Lincoln odbili su priznati Konfederaciju, te proglasili secesiju ilegalnom. Konfederacija je izabrala Jefferson Davisa kao prijelaznog predsjednika 9. veljače 1861. Pokušano je nekoliko mirnih rješenja. Lincoln je donio zakon kojim je namjeravao zaštiti robovlasništvo u državama u kojima postoji. Na putu vozom po Sjeveru, kojim je išao na svoju inauguraciju Lincoln se u pojedinim mjestima obraćao narodu i političarima. U Baltimoreu je izbjegao ubojice uz pomoć šefa svog osiguranja Allana Pinkertona. Dana 23. veljače 1861. stigao je maskiran u Washington. U svome prvom obraćanju kao predsjednik jasno je uputio poruku Jugu kako ne namjerava ukinuti ropstvo u južnim državama.
Neuspjeh na mirovnoj konfereciji 1861. bio je jasan signal da zakonodavno rješenje nije moguće. U martu 1861. niti jedna odcjepljena država nije se ni pod kojim uslovima htjela vratiti u Uniju. U međuvremenu je Lincoln sa svim republikanskim vođama zaključio da podijela Unije ne dolazi u obzir.
Početak rata
thumb|200px|Predsjednik Abraham Lincoln Komandant tvrdjave Fort Sumter, u Južnoj Karolini, Robert Anderson, poslao je zahtjev za namirnice u Washington, a Lincolnovu naredbu da se udovolji zahtjevu, u Konfederaciji su protumačili kao čin agresije. Dana 12. travnja 1861. vojne snage Konfederacije ispalile su hice na snage Unije u Fort Sumteru, što je dovelo do njihove predaje i početka američkog građanskog rata. Dana 15. travnja Lincoln je pozvao sve države da pošalju vojnike kao bi ponovno osvojili tvrdjave, obranili Washington i očuvali Uniju. Taj zahtjev doveo je države do toga da odaberu stranu. Virginia je proglasila odcjepljenje, a nagrađena je tako što je Richmond postao glavnim gradom Konfederacije. U sljedeća dva mjeseca odcjepljenje su proglasile Sjeverna Karolina, Tennessee i Arkansas. U državama Missouri i Maryland pokret za odcjepljenje bio je jak ali države nisu istupile, dok je država Kentucky pokušala ostati neutralna.
Preuzimanje Unije u ratu
Nakon pada Tvrdjave Sumtera, Lincoln je uvidio važnost preuzimanja kontrole nad ratom i donošenja sveukupne strategije gušenja pobune. Lincoln se našao pred do tada neviđenom političkom i vojnom krizom, te je odgovorio kao vrhovni komandant koristeći do tada najveće moći. Povećao je svoje vojne ovlasti, nametnuo pomorsku blokadu svih luka Konfederacije, raspodjelio novčana sredstva bez utjecaja Kongresa, ukinuo habeas corpus, te uhapsio na hiljade sumnjivih simpatizera Konfederacije. Lincolna je podupirao Kongres i veći dio stanovnika Sjevera. Uz sve to Lincoln je morao povećati simpatije Unije u robovlasničkim državama, te spriječiti da se sukob proširi i uključi ostale države.
Za početak morao je pridobiti podršku svih stranaka za ratne napore, te na svaki način spriječiti podjele među strankama. Dana 06. augusta 1861. potpisao je zakon kojim se sve robove koji se koriste za ratne napore Konfederacije zapljenjuje i oslobađa (engl. Confiscation Act). Tokom augusta 1861. general John C. Frémont, inače kandidat republikanaca za predsjedničke izbore na izborima 1856., proglasio je bez konsultacije sa Washingtonom, prijeki sud u državi Missouri. Proglasio je da svaki građanin kojeg se uhvati da nosi oružje može biti izveden na prijeki sud i streljan, i da će robovi osoba koja pomažu slobodu biti oslobođeni.
Afera Trent skoro je dovela do sukoba Unije sa Velikom Britanijom. Američki ratni brod USS San Jacinto ilegalno je presreo britanski trgovački brod "Trent" i zarobio dva izaslanika Konfederacije koji su putovali njime. Britanci su protestirali, dok su Sjevernjaci slavili takav događaj. Lincoln je rješio spor pustivši dvojicu zarobljenika na slobodu. Lincoln je prvobitno, vanjske poslove prepustio državnom sekretaruu Williamu Sewardu, zbog nedostatka iskustva. Sewardova reakcija u aferi Trent bila je previše ratoborna, te je Lincoln zatražio pomoć senatora Charlesa Sumnera, predsjednika odbora za vanjsku politiku i stručnjaka za britansku diplomatiju.
Lincoln je brzo učio vojne izraze, pratio sve telegrafske izvještaje, redovno konsultovao guvernere, te birao generale prema njihovom uspjehu, kao i saveznoj državi i stranci. U januaru 1862. zbog pritužbi sa nesposobnost i profiterstvo, smjenio je Simona Camerona kao ministra rata, te postavio Edwina Stantona. Stanton je bio jedan od mnogih konzervativnih demokrata koji je podupirao Breckenridgea na izborima 1860., a koji je pod Lincolnovim vodstvom postao borac protiv ropstva. Lincoln je naglašavao dva strateška cilja: obranu i sigurnost gl. grada Washingtona, te agresivni pristup kako bi se rat završio što prije (mnogi novinarski urednici očekivali su da će rat završiti za 90 dana).
General McClellan
thumb|220px|Lincoln i McClellan nakon bitke kod Antietama Nakon poraza Unije u prvoj bici kod Bull Runa i povlačenja ostarjelog Winfielda Scotta potkraj 1861., Lincoln je proglasio Georgea B. McClellana komandantom svih jedinica Unije. McClellan je diplomirao na vojnoj akademijiWest Point, bio je sluzbenik na željeznici, te demokrat iz savezne države Pennsylvania. Trebalo mu je nekoliko mjeseci da isplanira i izvede svoj poluotočni napad, što je bilo više nego što je Lincoln želio. Cilj napada je bilo osvajanje glavnog grada Konfederacije Richmonda, tako što bi brodovima prebacio Vojsku Potomaca na poluotok te osvojio Richmond kopnenim putem. Brojna McClellanova odgađanja, te njegov stav da nisu potrebne vojne snage za obranu Washingotna frustrirale su Kongres i Lincolna. Lincoln je zahtjevao dio McClellanovih trupa za obranu grada. McClellan koji je stalno precjenjivao vojnu moć Konfederacije, za neuspjeh svog napada, krivio je odluku da dio snaga ostane za obranu glavnog grada. Lincoln je smijenio McClellana sa mjesta glavno komandujuceg u martu 1862. te postavio Henrya Wagera Hallecka, nakon što je McClellan u pismu Lincolnu (engl. "Harrison's Landing Letter") upozorio na oprez u vojnim naporima. To pismo razljutilo je radikale među republikancima koji su izvršili pritisak na Lincolna da imenuje republikanca Johna Popea kao komandanta novooformljene Vojske Virginije.
Pope se složio sa Lincolnovim strateškim namjerama da napadne Richmond sa sjevera kako bi zaštitio glavni grad. U drugoj bitci kod Bull Runa u ljeto 1862., vojska pod komandom Popea je poražena zbog nedobivanja traženih pojačanja od McClellana, koji je komandovao Vojskom Potomaca. Poraz je doveo do toga da Vojska Potomaca drugi puta brani Washington. Rat se 1862. širio i na pomorske bitke. Tako je konfederalni brod CSS Virginia u bici kod Hampton Roadsa napao i uništio dva drvena broda Unije, prije nego što ga je napao i oštetio USS Monitor. Lincoln je detaljno preispitao mornaričke oficire i pregledao njihove zapise iz bitke.
Iako nezadovoljan McClellanovim neuspjehom da oezbjedi pojačanja Popeu, Lincoln je bio očajan, te ga je vratio na mjesto komandanta svih vojnih snaga, na nezadovoljstvo svih političara osim Sewarda. Dva dana nakon povratka na zapovjedništvo, snage generala Roberta E. Leeja prešle su rijeku Potomac i ušle u Maryland, što je dovelo do bitke kod Antietama u rujnu 1862.
Pobjeda Unije bila je jedna od najkrvavijih u historiji SAD-a i omogućila je Lincolnu da najavi da će u januaru donijeti Proglas o emancipaciji (engl. "Emancipation Proclamation"). Kako je Proglas bio spreman i ranije, Lincoln je čekao vojni uspjeh kako ne bi proglašavanje bilo viđeno kao potez očajnika.
Proglas o emancipaciji
thumb|230px|Lincoln predstavlja prvu verziju Proglasa o emancipaciji svojim saradnicima. Lincoln je shvatio da je federalna ovlast da ukine ropstvo ograničena Ustavom, koji je do 1865. odluku o ropstvu prenio na savezne države. Prije i tokom izbora isticao je da bi eventualno ukidanje ropstva spriječilo širenje ropstva na nove američke teritorije. Na početku rata poticao je savezne države da prihvate tzv. kompenziranu emancipaciju (osoba koja ukine ropstvo dobivala je od države monetarnu ili neku drugu kompenzaciju). Lincoln je vjerovao da na taj način može izbrisati ropstvo. Odbio je dva geografski ograničena pokušaja emacipacije (pokušaj generala Johna C. Frémonta u augustu 1861. i Davida Huntera u maju 1862.), zato što je smatrao da to nije unutar njihovih ovlasti i zato što nije htio uznemiravati granične robovlasničke države odane Uniji.
Dana 19. juna 1862. Kogres je donio zakon (koji je Lincoln podupro) kojime je zabranjeno ropstvo na svim federalnim teritorijima. U julu 1862. donesen je drugi zakon o zaplijeni (engl. Second Confiscation Act) koji je postavio sudske procedure kojime su mogli biti oslobođeni svi robovi osoba osuđenih za pomaganje u pobuni. Iako je Lincoln smatrao da Kongres nema ovlasti da oslobađa robove unutar saveznih država, odobrio je zakon, iako u suprotnosti sa zakonodavstvom. Smatrao je da takve ovlasti na temelju Ustava ima Predsjednik, i Lincoln je namjeravao iskoristiti ovlasti. Unutar svog kabineta Lincoln je raspravljao o nacrtu Proglasa, te je izjavio da kao prikladnu i nužnu vojnu mjeru, od 1. siječnja 1863. svi robovi unutar država Konfederacije će postati i zauvijek ostati slobodni.
Proglas o emacipaciji izdan 22. sseptembra 1862., sa aktivacijom od 1. januara 1863. proglasio je slobodnim sve robove u 10 južnih saveznih država van kontrole Unije, uz izuzetak u područjima pod kontrolom Unije u dvije države. Sljedećih 100 dana Lincoln je pripremao vojsku i naciju za emacipaciju, dok su demokrati okupljali glasače i upozoravali ih na prijetnju koju predstavljaju slobodni robovi za bijelu populaciju na sjeveru. Nakon što je ukidanje ropstva postalo vojni cilj, vojske Unije su tokom napredovanja prema jugu oslobađale sve više robova, sve dok njih tri miliona u svim državama Konfederacije nisu oslobođeni. Tri dana nakon objavljivanja Proglasa 13 republikanskih guvernera na zajedničkoj konferenciji ratnih guvernera (engl. War Governors' Conference) podrzali su Proglas, ali su predložili smjenu generala Georgea B. McClellana sa mjesta komandanta svih vojnih snaga Unije. Korištenje robova u vojnim redovima postala je službena politika odmah nakon Proglasa o emacipaciji, te je Lincoln pismima poticao vojne komandante da regrutuju što više bivših robova u vojsku. Do kraja 1863. na Lincolnovu direktivu general Lorenzo Thomas regrutovao je 20 pukova robova iz doline rijeke Mississippi.
No proglas, koliko god na papiru obećavao, isprva u praksi nije imao nikakvog učinka. Mnogi su ga nazvali licemjernim jer "oslobađa" robove na području koje Unija ne kontroliše, a ostavlja ih u lancima na područjima gdje ih može osloboditi. Vojni cilj kojem se Lincoln nadao, da će se robovi na pobunjenom Jugu dići na ustanak protiv svojih gospodara, nije se ostvario. Bez obzira na sve to, Lincoln je proglasom postigao politički uspjeh jer je njime u očima Europljana prikazao Južnjake kao barbare koji žele zadržati robovlasnički sistem. Velika Britanija i Francuska, koje su do tada simpatizirale borbu Konfederacije za neovisnost, sada okreću svoju podršku Uniji.
General Grant
Meadeov neuspjeh da zarobi Leejevu vojsku dok se povlačila sa Gettysburga i stalna pasivnost Vojske Potomaca, uvjerila je Lincolna da je potrebna promjena u komandovanju. Pobjeda generala Ulyssesa S. Granta u bitci kod Shiloha i kampanja Vicksburg dojmile su Lincolna i Grant je postao snažan kandidat za mjesto zapovjednika Vojske Unije. Lincoln je smatrao da vojska sa Grantom na čelu može neumorno koordinirano napadati na nekoliko ratišta, te imati vrhunskog komandanta koji pristaje na bivše robove u svojim redovima. Ipak Lincoln je bio zabrinut zbog mogućnosti da se Grant kandiduje na predsjedničkim izborima 1864., kao što je general McClellan. Uz pomoć posrednika ispitao je Grantove političke namjere, te kada se uvjerio da ih nema, Senatu je predložio Grantovo unaprijeđenje u zapovjednika Vojske Unije. Zadobio je pristanak Kongresa da Grant dobije čin general pukovnika, koji do tada nije imao niko od Georgea Washingtona. Tijekom 1864. Grant je vodio krvavu kampanju Overlord, u kojoj je Unija imala brojne gubitke u bitkama poput one kod Wildernessa ili Cold Harbora. Snage Konfederacije, iako su imale obrambene pozicije, također su trpjele velike gubitke. Konfederaciji su nedostajala pojačanja, te je vojska bila prisiljena da se utvrditi izvan grada Petersburga, savezna država Virginia, gdje je Grant započeo opsadu. To je omogućilo Lincolnu da posjeti Granta, i da dobije izravno od Granta i Williama Tecumseha Shermana, koji je bio u iznenadnom posjetu kod Granta, podatke o borbama. Lincoln i republikanska stranka mobilizovali su se u podršci, te su brzo zamijenili Grantove gubitke.
Lincoln je dozvolio Grantu da napada infrastrukturu Konfederacije, kao što su plantaže, željeznice, mostovi, kako bi uništio moral Juga i oslabio njegovu ekonomsku moć. Grant je napadima prekinuo promet na tri željezničke pruge koje su povezivale Richmond sa ostatkom Juga, dok su generali Sherman i Philip Sheridan uništavali plantaže i gradove u dolini Shenandoaha u Virginiji. General Konfederacije Jubal Anderson Early započeo je niz napada na Sjever kako bi zaprijetio glavnom gradu. Nakon nekoliko poziva Grantu do dobrani Washington, Sheridan je postavljen te je prijetnja od generala Earlya zaustavljena.
Dana 1. aprila 1865. Grant je zaobišao Leejeve snage u bitci kod Five Forksa i uspio opkoliti Petersburg, na što je Vlada Konfederacije napustila Richmond. Nekoliko dana nakon što je pao Richmond, Lincoln je posjetio napušteni grad. Dana 9. travnja Lee se predao Grantu kod Appomattoxa te je rat praktički bio gotov.
Ubistvo
John Wilkes Booth bio je dobro poznati glumac i špijun Konfederacije iz Marylanda. Iako nikada nije stupio u Vojsku Konfederacije imao je kontakte sa tajnom službom Konfederacije. Godine 1864. Booth je smislio (sličan planu Thomasa N. Conrada) oteti Lincolna i tražiti zamjenu za oslobađanje zarobljenika. Nakon što je 11. aprila 1865. slušao Lincolnov govor o planovima da robovima da pravo glasa, odlučio je ubiti predsjednika. Kada je saznao da predsjednik, njegova supruga Mary i komandant vojske Ulysses S. Grant namjeravaju posjetiti Fordovo pozorište, Booth i suradnici su smislili plan ubiti potpredsjednika Andrewa Johnsona, državnog tajnika Williama H. Sewarda i generala Granta. Dana 14. travnja, bez glavnog tjelohranitelja, Warda Hilla Lamona, Lincoln je krenuo u pozorište na predstavu "Our American Cousin". U zadnji tren Grant i supruga suodlučili otputovati u Philadelphiju umjesto na predstavu.
Lincolnov tjelohranitelj, John Parker, napustio je pozorište tokom pauze i sa Lincolnovim kočijašem otišao u obližnji Star Saloon na piće. Nečuvani predsjednik sjedio je u loži na balkonu. Booth je iskoristio trenutak, prišuljao mu se s leđa i oko 22:13, naciljao stražnju stranu Lincolnove glave i iz neposredne blizine ispalio jedan metak, smrtno ga ranivši. Oficir Henry Rathbone istog trena napao je Booth, koji se othrvao usput ranivši oficira. Nakon deset dana u bijegu, Bootha sa pronašli na farmi u saveznoj državi Virginia nekih 48 km južno od glavnog grada. Nakon kratke borbe sa snagama Unije, 26. travnja Bootha je ubio narednik Boston Corbett.
Vojni kirurg Charles Leale koji je sjedio u blizini u pozorištu priskočio je u pomoć Lincolnu. Ranjeni Lincoln bio je bez svijesti, jedva je disao, te je bio bez pulsa. Ljekar je ustanovio da je ranjen u glavu, a ne kako se prvotno pretpostavljalo uboden u rame. Lincoln je prenesen na drugu stranu ulice u kuću Petersen.
Nakon što je bio u komi devet sati, Lincoln je preminuo u 07:22 15. travnja 1865. Lincolnovo tijelo omotano zastavom po kišnom vremenu prenesli su u Bijelu kuću, gologlavi oficiri, dok su sve crkve u gradu zvonile.
Potpredsjednik Johnson prisegnuo je za Predsjednika u 10:00 dan nakon ubistva. Lincolnovo tijelo ležalo je u Istočnoj sobi, a nakon toga u rotundi kapitola (engl. Capitol Rotunda) od 19. do 21. aprila. Tri sedmice vozom je njegovo tijelo prevoženo gradovima Sjevera te su održave pogrebne svečanosti kojima su prisustovale hiljade, dok su brojni ljudi duž pruge pratili voz.
Sol Invictus
Sol Invictus [ soːl inˈwiktus ]  (lat.: nepobjedivo sunce), bog sunca državne religije Rimskog Carstva čiji je kult uspostavio car Aurelijan 274. godine i koji je zbog svoje važnosti nastavio zasjenjivati ostale istočne kultove. Nazivom "Sol Invictus" su se nazivali i brojni drugi bogovi sunca prije i za vrijeme ovog razdoblja. Naziv "Sol Invictus" se pojavljuje na kovanicama Rimskog Carstva još od Septimija Severa. Konstantinov novac kao i zlatni medaljon iz doba njegove vladavine prikazuje carevu bistu iz profila postavljenu uz Nepobjedivo Sunce i natpis INVICTUS CONSTANTINUS Iako je sredinom 2. stoljeća postojalo mnogo istočnih kultova unutar rimskih legija, jedino je Sol Invictus bio službeno prihvaćen i namijenjen vojsci. Ovaj bog se često poistovjećuje s Mitrom, glavnim bogom široko rasprostranjene grčko-rimske misterijske religije mitraizma. Dan u koji se slavio bog Sunca, bio on Sol Invictus ili Mitra, bila je nedjelja, dies Solis (lat. "dan sunca").
Whoopi Goldberg
Whoopi Goldberg (13. studenog 1955.) je američka glumica, komičarka i tv-voditeljica.
Rođena je i odrasla kao Caryn Elaine Johnson, od majke učiteljice i medicinske sestre i oca svećenika. Živeći sa samohranom majkom na Manhattanskoj četvrti Chelsea nakon odlaska oca, vrlo rano se naučila boriti za sebe.Prije glumačke karijere,radila je kao bankovna činovnica i posmrtna kozmetičarka.
Okušala se i u stand-up komediji pod imenom Whoopi cushion. (Jastuk za vjetrove), a prezime Golberg uzela je zbog svojih židovskih predaka.
Nastupajući na Broadwayu, zapazio ju je i legendarni Steven Spielberg. Već za drugi film, "Boja purpura", nominirana je za Oscara kao najbolja sporedna glumica, a njenu glumu su svi hvalili. Za ulogu Oda Mae Brown u filmu "Duh" dobila je Oskara, postavši drugom Afroamerikankom kojoj je to uspjelo, i to 50 godina nakon Hattie McDaniel.
Udavala se tri puta i ima kćer Alexandreu koja joj je podarila troje unučadi.
Jedno vrijeme bila je u vezi sa Tedom Dansonom. U karijeri je glumila u preko 150 filmova, te je jedna od samo trinaestero glumaca koji su osvojili nagrade Oscar, Emmy, Grammy i Tony. Piše knjige, a izdala je i nekoliko CD-a. Aktivna je u socijalnom aktivizmu, posebice se bori za prava homoseksualaca. Dobitnica je niza značajnih prizanja.
Vlada Ujedinjenog Kraljevstva
Vlada Njenog veličanstva, poznatija kao Vlada Ujedinjenog Kraljevstva (Government of the United Kingdom) ili neformalno britanska Vlada (British Government), jeste vlada Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Severne Irske.
Vladu predvodi premijer, koji odabire sve druge ministre. Premijer i ministri koji se nalaze na čelu važnijih ministarstava čine izvršno telo vlade, koje je poznato kao "kabinet". Svi ministri u vladi zastupnici su u parlamentu i odgovorni su njemu. Vladini predlozi mogu postati zakonima samo uz učešće parlamenta, što u praksi znači da vlada mora ići na izbore bar jednom svakih pet godina. Kraljica postavlja za premijera vođu one političke partije koja ima najviše šanse da formira većinu u parlamentu, odnosno u njegovom Domu komuna.
Prema nepisanim konvencijama britanskog ustava, sva izvršna vlast formalno se nalazi u rukama monarha, koji je u normalnim prilikama vrši samo uz saglasnost ili savet premijera i kabineta. Članovi kabineta savetuju kraljicu kao članovi njenog Privatnog saveta, a takođe vrše neposrednu vlast kao ministri pojedinih vladinih ministarstava.
Trenutna premijerka je Theresa May, vođa Konzervativne stranke, koju je za predsednicu vlade postavila kraljica Elizabeta II 13. jula 2016. nakon ostavke Davida Camerona nakon odluke građana UK-a o napuštanju Evropske unije.
Metilen
Metilen je karben na koji se često nailazi u organskoj hemiji. Metilen je u osnovnom stanju ne-linearni triplet, i stoga je paramagnetičan. On je stabilan u gasovitom stanju. Metilen se može smatrati da je diradikal. Njegove reakcije adicije su veoma brze i egzotermne. Metilen je sklon dimerizaciji na visokim koncentracijama u eten.
FullTV
Poslovna televizija FullTV ili, skraćeno, FullTV je hrvatska lokalna TV postaja s programom poslovne tematike sa sjedištem u Splitu. Njen program se naslanja na lokalni poslovni portal fullbusiness.com. Nastala je nakon gašenja Splitske televizije.
Treviso
Antika
Tarvisium, tada naselje italskog plemena Veneta, postao je municipijum 89. pne. nakon što je Rim uključio Cisalpinsku Galiju (Gallia Cisalpina) svom carstvu. Grad je ležio u blizini rimske ceste Via Postumia koja je povezivala dva najvažnija grada antičkog razdoblja iz toga kraja, Opitergium s Akvilejom. Za vrijeme rimske vlasti kršćanstvo se proširilo do Trevisa. Po predanju Grk sv. Prosdocimus, kojeg je zaredio sam sv. Petar, donio je vjeru u Treviso i okolicu. Kršćanska općina toliko je ojačala da je već u 4. vijeku Treviso postao biskupsko sjedište.
Rani srednji vijek
Treviso je imao veliku nesreću jer je ležao na putu barbarskih invazija u Italiju, zbog čega je doživio veliki pad stanovnika i privrede. Međutim, nije pretrpio neka veća oštećenja, tako da je već u 6. vijeku postao značajno sjedište. Po predanju Treviso je bio rodno mjesto ostrogotskog vođe Totila za Gotskih ratova (535–552). Odmah nakon tih ratova, Treviso je potpao pod vlast Bizanta. Ravenski egzarhat upravlja gradom sve do 568. kada su ga zauzeli Longobardi, koji su ga učinili jednim od svoja 36 vojvodska sjedišta. Treviso je bio osobito značajan za vladavine posljednjeg longobardskog kralja Desideriusa, čak je nastavio kovati vlastiti novac kada je poput sve ostale sjeverne Italije podpao pod Franačku vlast. Karlo Veliki napravio je od Trevisa glavni pogranični grad svoga carstva (Marca Trevigiana), koji je kao takav egzistirao nekoliko vijekova.
Srednji vijek
thumb|280px|left|Prizor iz središta grada Treviso je ušao u Lombardski savez i stekao nezavisnost nakon mira iz Konstanza kojem je kumovao Fridrik I Barbarossa (1183). Ova nezavisnost trajala je sve dok vlastelini (seignories) nisu stali preuzimati vlast po sjevernotalijanskim gradovima. U Trevisu su se tako smjenjivali mnogi porodični klanovi na vlasti. Porodica Da Romano vladala je od 1237. do 1260. godine. Politička trvenja i borbe između Guelfa i Ghibelina zahvatile su i Treviso, a sve je to dovelo do uvođenja prvog trijumvirata 1283. godine kojem je na čelu bio Gherardo III da Camino. Porodica Camino bila je gotovo cijelo vijek vladarska u Trevisu, a to je omogućilo gospodarski razvoj. Nakon pada Rizzarda IV, posljednjeg vladara iz porodice Camino, grad Treviso i čitav pogranični teritorij Marca postali su mjesto stalnih borbi i razaranja (1329–1388) godine. Tadašnji trevizanski notar i fizičar Oliviero Forzetta, među prvim skupljačima starina, izdao je katalog svoje zbirke 1369. godine. To je jedan od najranijih takvih kataloga na svijetu.
Francuska i austrijska uprava
Treviso su 1797. zauzele francuske jedinice generala Mortiera koji je poslije toga postao vojvoda od Trevisa (1808). Francuzi su vladali gradom sve do sloma Napoleona, a nakon toga grad su zauzele austrijske jedinice. Građani Trevisa u srcu su ostali vjerni nestaloj Venecijanskoj Republici, zato su se revolucionarne 1848. pobunili protiv austrijske vlasti te oslobodili grad i izbacili austrijski garnizon iz grada. Međutim, poslije žestokog bombardiranja grada, pobunjenici su se predali u junu iste godine. Austrijanci su nastavili vladati sve do aneksije Trevisa i ostalog Veneta od strane Kraljevine Italija 1866. godine.
20. i 21. vijek
U vrijeme Prvog svjetskog rata, Treviso je bio strateški važan grad zbog blizine prve crte fronte sa austro-ugarskom vojskom kod Vittoria Veneta i odsudne bitke koja se tu vodiila. Za vrijeme Drugog svjetskog rata u Trevisu je bio veliki koncentracijski logor s logorašima koji su bili pripadnici pokreta otpora (partizani) ili obični građani, a većina ih je bila iz područja koja su pripadala ondašnjoj Jugoslaviji. Grad je pretrpio snažna saveznička bombardiranja 7. aprila 1944. kada je porušen dobar dio srednjevjekovnog grada (značajan dio Palazzo dei Trecento kasnije je obnovljen). Preko 7000 ljudi je poginulo. U najnovije vrijeme, dva bombaška napada od strane tzv. talijanskog Unabomber (nazvanog od stranih novinara), uzbunila su građane i policiju.
Geografija
Treviso se nalazi na ušću alpskih rijeka Bottenige i Sile, 30 kilometara sjeverno od Venecije, a 50 km istočno od Vicenze. Grad je smješten oko 15 km jugozapadno od desne obale rijeke Piave, na ravnici između Venecijanskog zaljeva i Alpi.
Znamenitosti
mini|desno|300px| Most preko rijeke [[Sile u Trevisu]]
Parkovi i vrtovi
thumb|300px|right| Kanal u Trevisu Treviso je za bogate Venecijance bio ladanjsko mjesto još od 15. vijeka. Tu su provodili vruće ljetne mjesece i zato se razvila osebujna parkovna arhitektura na tom komadu terraferme venete.
Sport
Treviso je dom nekoliko vrlo poznatih talijanskih klubova, najviše zahvaljujući firmi i porodici Benetton koji su vlasnici ili sponzori slijedećih klubova:
Gondenans-Montby
Gondnan Monbi je naselje i opština u istočnoj Francuskoj u regionu Franš-Konte, u departmanu Du koja pripada prefekturi Bezanson.
Treviso
Sport
Mjesna nogometna momčad -Treviso F.B.C. 1993, ušla je u prvu talijansku ligu (Serie A) 2005. godine. Momčad igra na stadionu Omobono Tenni.
Gondenans-Montby
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 175 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 14 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 11,78 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 350 metara (maksimalnoj 494 m, a minimalnoj 318 m).
Treviso
Sport
Treviso je odredište profesionalnih biciklističkih vozača ciklokros utrka, od 2008 u njemu se voze utrke za svjetsko prvenstvo u ciklokrosu (UCI).
Promet
Grad je dobro prometno povezan sa cijelom Italijom i Evropom, autoputevima i željeznicom. Aerodrom Treviso, na zapadu grada, specijalizirala se je za niskotarifne kompanije poput Ryanaira.