cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitka kod Tunisa
Uvod
Iako se time Regulova ekspedicija našla nadomak ostvarenja svog cilja, Regul je to ugrozio postavivši Kartaginjanima previše oštre uvjete za mir. Ne samo da se Kartagina morala odreći Sicilije, Sardinije i Korzike, nego je morala raspustiti ratnu mornaricu i postati rimski vazal. Regul je za tako oštre uvjete bio motiviran željom da stekne što veću slavu prije nego što mu istekne konzulski mandat, odnosno iz Rima stigne novi konzul.
Regulovi uvjeti su, međutim, bili toliko oštri da su Kartaginjani, čak i u tako teškim okolnostima, odlučili nastaviti rat. Grčki, odnosno spartanski vojskovođa Ksantip je unajmljen da reorganizira kartaginsku vojsku. Ksantip je proučio okolnosti bitke kod Adisa i zaključio da su Kartaginjani poraženi zato što se, uplašeni rimskom nadmoći u pješadiji, nisu htjeli Rimljanima suprotstaviti na otvorenom polju te tako iskoristiti svoju prednost u konjici i slonovima. Ksantip je za ostatke kartaginske najamničke vojske te nabrzinu mobiliziranu gradsku miliciju smislio novi borbeni poredak te tako stvorenu vojsku krenuo u skladu s njim obučavati.
Tok bitke
Ksantip je pred bitku gradsku miliciju postavio kao falangu u centru, dok je tešku najamničku pješadiju postavio na desnom krilu. Ispred vojske su se našli slonovi, a konjica je podijeljena na dva krila. Rimljani su postavili svoj tradicionalni poredak - s teškom pješadijom u centru i konjicom na krilima.
Kartaginjani su bitku započeli napadom slonova, koji su zadržali rimske legionare. Istovremeno je u napad krenula i konjica te lako savladala brojem i kvalitetom inferiornu rimsku konjicu. Rimljani su zabilježili uspjeh na svom lijevom krilu, gdje su razbili malobrojne najamnike te prodrli do kartaginskog logora. Međutim, u centru je rimska pješadija, iscrpljena borbom sa slonovima, nije mogla razbiti kartaginsku falangu. To je omogućilo kartaginskoj konjici da je napadne sa dvije strane i slomi njen otpor. Tada su Rimljani počeli bježati, ali je samo 2000 vojnika uspjelo doći do utvrđenog logora u Klupeji. Ostali su ubijeni ili zarobljeni, a među njima se našao i Regul, o čijoj sudbini u antičkim izvorima postoje kontradiktorne informacije; prema jednima je na samom početku bitke pregažen od slona, a prema drugima na izuzetno okrutan pogubljen nekoliko godina kasnije nakon neuspjelih mirovnih pregovora.
Posljedice
Rimski poraz na kopnu je slijedila katastrofa na moru. Flota poslana prema Klupeji kako bi odatle evakuirala ostatke Regulove vojske, odnosno poslala im pojačanje, je upala u oluju te je potpuno uništena. Nakon toga je rimska ekspedicija na Sjevernu Afriku doživjela potpuni neuspjeh, a Kartagina se više nije morala bojati direktnog napada. Ohrabreni time što su se u kritičnom trenutku uspjeli obraniti, Kartaginjani su nastavili rat što je dovelo do višegodišnjih iscrpljujućih borbi na Siciliji.
Geuda Springs, Kansas
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 185, što je 27 (-12,7 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Han Juzi
Han Juzi (? -200) je bio kineski vojskovođa iz doba kraja dinastije Han koji je komandirao konjicom gospodara rata Yuan Shaoa. Za vrijeme bitke kod Guandua mu je, zajedno sa Chunyu Qiongom, povjereno čuvanjem strateški važnog skladišta kod Wuchaoa. Skladište je, zahvaljujući obavijestima od Xu Youa, iznenada napao Cao Cao te uništio namirnice Yuanove vojske, a Han Yuzi je prilikom napada poginuo.
Ca' Venturin, Padova
Ca' Venturin je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 86 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 3 m.
Bouzillé
Buzij je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Men i Loara koja pripada prefekturi Šole.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1275 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 69 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 18,39 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 89 metara (maksimalnoj 102 m, a minimalnoj 7 m).
Petar Krešimir IV
mini|desno|Kip Petra Krešimira IV u [[Šibeniku]] mini|desno|Teritorij Hrvatske za vrijeme vladavine Petra Krešimira IV Petar Krešimir IV bio je hrvatski kralj koji je vladao od 1058. do 1074. godine i tokom čije vladavine Hrvatska ponovno ostvaruje punu nezavisnost (od 1018 je formalno bila bizantski vazal), ali koji je također poznat i kao bratoubojica.
Hrvatsko kraljevstvo je zbog međusobnih sukoba Držislavovih sinova jako oslabilo. Kralj Stjepan I započeo je s obnovom koju je uspješno dovršio njegov sin Petar Krešimir IV, jedan od najznamenitijih hrvatskih vladara, koji je obnovio snagu starog kraljevstva i ostvario snažno jedinstvo hrvatske države.
Bizant koji je tada ratovao u Aziji s [Turcima-Seldžucima, a u južnoj Italiji s Normanima, ustupio je kralju Krešimiru IV dalmatinske gradove i otoke. Petar Krešimir IV tada nije uzeo naslov carskog prokonzula ili eparha, te je tako tim lukavim diplomatskim potezom ostvario san hrvatskih vladara da se dalmatinski gradovi i otoci spoje s hrvatskom državom na sjeveru. Otada "regnum Dalmatiae et Chroatiae" nije bio samo formalni naslov, nego je označavao jedinstveni političko-upravni teritorij.
Da bi čvršće vezao dalmatinske gradove za svoju državu, Krešimir IV ostavio je samostalnost gradskim upravama i obvezao se zasebnim ispravama da će im poštovati slobodu i stara prava kako ih je prije zatekao. Pristao je na još neke druge obveze, kao što su: potvrda po kanonskim propisima izabranog biskupa, slobodno sudovanje i trgovanje. Gradovi su se pak obvezali kralju Krešimiru IV da će mu davati jednu trećinu od lučkih prihoda, "danak mira" i da će ga pomagati svojim brodovljem ukoliko dođe do rata.
Gradski su prihodi jačali Krešimirovu vlast, koju je on još više učvršćivao poticanjem razvoja hrvatskih gradova Biograda, Karina, Skradina, Šibenika i Nina, te osnivanjem brojnih samostana i darivanjem zemljišnih posjeda Crkvi. Tako je i 1066. izdao povlasticu samostanu sv. Marije u Zadru, u kojemu je utemeljiteljica i prva opatica bila Čika iz roda Madijevaca, njegova polusestra. Taj je samostan važan kako u hrvatskoj kulturnoj baštini, tako i za održavanje hrvatskog značaja Zadra, za kojim je bilo stalnih mletačkih i kasnije talijanskih prisvajanja.
Zbog svih tih velikih promjena, kojima mu je državne granice "svemogući Bog proširio na kopnu i moru" (quia Deus omnipotens terra marique nostrum prolungavit regnum), odlučio je Petar Krešimir IV izraziti svoju zahvalnost u Ninu 1069. darovanjem otoka Mauna samostanu sv. Krševana u Zadru. U darovnici prigodom tog događaja Krešimir IV je istaknuo da je to "naš vlastiti otok što leži na našem dalmatinskom moru" (nostram propriam insulam in nostro Dalmatico mari sitam, que vocatur Mauni).
Godine 1071. kod Manzikerta Turci-Seldžuci zadali su težak udarac Bizantu, pa su to pokušali ustankom iskoristiti Bugari i Dukljani, kojima su se pridružili i Hrvati. Bizant je uspio usprkos velikim neprilikama i nevoljama razbiti ustanak i, nakon što su vrlo brzo sredili Bugare, odlučili su srediti račune i s Krešimirom IV. Tako je normanski knez Amiko pristaša Bizanta, navalio s mora, te je potkraj travnja i početkom svibnja 1074. godine opsjedao Rab ali bez uspjeha. Međutim nekako su uspjeli zarobiti kralja Krešimira IV na nepoznatom mjestu, pa je tako došlo do nagodbe po kojoj su gradovi Split, Trogir, Zadar, Biograd i Nin ustupljeni Normanima. Normane su već iduće godine protjerali Mlečani, kada je kralj Krešimir IV već bio mrtav.
Godine 1075. kralj Petar Krešimir IV pokopan je u crkvi sv. Stjepana, gdje su bile grobnice hrvatskih knezova i kraljeva. Turci su kasnije crkvu sv. Stjepana razorili, redovnike koji su čuvali grobove protjerali, a grobnice uništili.
Kako Petar Krešimir IV nije imao djece, pa ga je nasledio rođak Dmitar Zvonimir dotadašnji vladar Slavonije pod ugarskom zaštitom.
Beaver Dam, Arizona
Beaver Dam je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Arizona. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 1,962 stanovnika.
Jeff Kinney
Jeffrey "Jeff" Kinney (19. veljače 1971 -) je američki dizajner igara, karikaturist, producent i pisac knjiga za djecu među kojima su najpoznatije one koje čine popularnu seriju Diary of a Wimpy Kid. Također je poznat i kao tvorac websitea za djecu poznatog kao Poptropica.
Bizantsko Carstvo
Bizant (Vizantija) ili Bizantsko Carstvo (Vizantijsko Carstvo), je historijski naziv za istočno Rimsko Carstvo koje je nastalo 285 godine kad je car Dioklecijan administrativno podjelio tadašnje Rimsko Carstvo na Istočno i Zapadno. No obično se uzima 395 godina za godinu početka, kada je car Teodosije I Veliki dao svojim sinovima carstvo: Arkadiju Istok, a Honoriju Zapad. Godina pada se smatra 1453, kada su Osmanlije zauzeli Carigrad.
Naziv Bizant se nije koristio u vrijeme postojanja države nego ga je tek u 18. vijeku uveo francuski povjesničar Montesquieu. Kao i drugi povjesničari tog vremena on je smatrao da Bizantsko carstvo nakon 5. vijeka nije vrijedno imena Rimsko iako su vizantinci sebe smatrali rimljanima, a vizantijski car je sebe smatrao jedinim pravim vladarom Rima "rođenim u purpuru". Zato je Montesquieu uzeo latinizirano ime glavnog grada Byzantium (od grčkog Byzántion, današnji Istanbul), za cijelo carstvo. Prvi naziv ovog grada je bio Constantinopolis po caru Konstantinu koji ga gradi i koji iz Rima prenosi ovde prestonicu. Ovo čini zbog tadašnje velike ekonomske krize i neuspeha ranijih reformi vojske i državne uprave. Konstantin najzad priznaje hrišćanstvo kao zvaničnu religiju carstva i vrši ostale potrebne reforme, te Rim polako počinje sa oporavkom.
Građani Bizantskog carstva su sebe smatrali Rimljanima, a službeni jezik je bio isprva latinski, kao i u zapadnom dijelu Carstva, a od 7. vijeka, odlukom cara Iraklija (vladao od 610. - 641.), grčki.
Vizantijski car je do 800. godine i krunisanja Karla Velikog bio jedini car u hrišćanskom svetu. Posle 800. godine institucija vizantijskog cara biva poljuljana, ali on i dalje sebe naziva "vasilevs - car Rimski" što ni jedan drugi vladar tog vremena nije mogao reći za sebe.
Vizantija je bila država jako vezana za hrišćanstvo koje je bilo jedina zvanična religija carstva vekovima. Viševekovno rivalstvo dva hrišćanska poglavara i pokušaj prevlasti nad carevinom kulminira 1054. godine kada rimski Papa odbijajući da prizna samoizabranog arhiepiskopa Carigradskoig Fotija, demonstrativno baca anatemu na istočnu hrišćansku crkvu u velelepnoj crkvi Sveta Marija (današnja Aja Sofija). Od tog doba dve hrišćanske crkve se samostalno razvijaju i grade sve veće razlike među sobom, pokušavajući da se nametnu u hrišćanskom svetu. Česti su, u prošlosti, bili pokušaji falsifikovanja istorijskih činjenica, pa čak sukoba i otvorenih ratova prouzrokovanih ovim neslaganjima.
Poreklo imena „Vizantijsko Carstvo“
Termin „Vizantijsko Carstvo“ je moderan naziv i bio bi stran njegovim savremenicima. Domaći, vizantijski, naziv je bio ' — Romania ili ' — Basileia Romaion, što predstavlja direktan prevod latinskog naziva za Rimsko Carstvo, Imperium Romanorum, a svi postojeći zapisi govore o tzv. Vizantijcima kao "Romejima", dakle zemlji koja je naslednik Rimskog Carstva i njenim podanicima.
Sam naziv prvi put se koristi 1557. od strane nemačkog istoričara Heronima Volfa u njegovom delu „Corpus Historiae Bizantinae“. Potiče od starog grčkog naziva Vizantion, grčke kolonije na Bosforu, na čijem je mestu kasnije podignuta prestonica Istočnog Carstva, Konstantinopolj. Prema predanju, grad su osnovali grčki kolonisti, koje je predvodio neki Viza (Biza) ili Vizas (Bizas) i po njenu je i naselje dobilo ime Vizantion (Bizantion). Zbog povoljnog geografskog položaja Vizantion je brzo postao važan primorski i trgovački grad, ali pak u antičkom periodu nije zauzeo neku značajniju ulogu.
Grčka kultura
thumb|right|350px|Bizantsko Carstvo [[555 godine je prikazano crvenom i zelenom bojom]] Osnovni današnji problem Bizanta je da se niti danas svi povjesničari ne mogu složiti kada je ovo Carstvo nastalo i nestalo. Godine njegovog nastanka se pomiču zavisno od izvora između 283. godine kada umire car Kar i kada se carstvo prvi put dijeli ( što će potvrditi Dioklecijan ) i 640. godine kada Mediteran prestaje biti Rimsko jezero. Iako je 323. godine samo 10 - 15 posto stanovnika Carstva bilo kršćanske vjere to će se tijekom sljedećih 100 godina promjeniti u potpuno obratnu situaciju. Tijekom V. stoljeća dok Zapadne prefekture ( Zapadno Rimsko Carstvo ) propadaju pod navalom barbara Istok se osjetio pozvanim sudjelovati u pokušaju spasa. Sve od 410. godine ti pokušaji bez uspješnih rezultata će dovesti praktički Bizant do bankrota nakon čega on financijski iscrpljen pušta ostatak Carstva svojoj sudbini. Koristeći gotovo potpuni mir koji traje 40 godina tijekom vladavina Anastazija i Justina Carstvo je bilo financijski spremno za povratak izgubljenih provincija. Tijekom vladavine Justinijana I. doći će do oslobađanja Afrike, Italije, Dalmacije, južne obale Hispanije i svih sredozemnih otoka. Da li je njegov san o obnovi cjelokupnog Carstva bio moguć ili ne nikada nećemo doznati pošto je Carstvo (i Perzija ) bilo potreseno velikom epidemijom po broju žrtava prilično sličnom kugi. Ostatak ovog razdoblja nalazi državu u defanzivi pod napadima Avara i Slavena na Balkanu, Langobarda u Italiji, Perzije na Bliskom Istoku i Vizigota koji početkom VII. stoljeća uspjevaju osloboditi Hispaniju. Veliki, četvrt stoljeća dugi, rat s Perzijom će napokon završiti 627. godine pobjedom car Heraklija koja je trebala donesti pobjedu. Ta pobjeda na kraju postaje pirova kada Arapi ujedinjeni muslimanskom vjerom čiji nastanak je Carstvo potpomoglo (točnije Muhameda) pobjeđuju Rimsku vojsku, osvajaju Bliski Istok, a ubrzo potom 640. godine i Egipat. Gubitkom žitnih polja ove provincije kao i Sirije koja se specijalizirala za proizvodnju ulja dolazimo do granice koja označava zbog općih životnih promjena stanovništva kraj Antike.
Borba za život
thumb|right|400px|Bizant u doba stupanja na vlast [[Leon III. Izaurijac|Leona III. Izurijanca 717. godine]]
Gubitak više od pola Carstva u samo jednom desetljeću je rezultiralo borbom na život i smrt protiv fanatično nastrojenih Arapa u njihovom širenju vjere. Tijekom tih bitaka bivše multietnička Carstvo će padom Kartage 695. godine postati gotovo jednonacionalna, grčka država. U bitkama tijekom kojih će doći čak i do dvije opsade Carigrada Bizant će preživjeti samo zbog otkrića Grčke vatre koja će spaliti protivničku flotu. Do stabiliziranja ostataka države koja je spala s carstva gradova na carstvo tvrđava dolazi stupanjem na vlast Leona III. Izurijanca u VIII. stoljeću. To vrijeme mira neće zadovoljiti stanovništvo koje sada bez vanjskih neprijatelja počinje njih tražiti među sobom putem unutrašnjih nemira kojima se odlučuje da li će biti dopušteno ili ne pravljenje ikona. Ova polemika će trajati gotovo do polovice IX. stoljeća kada će regent Teodora donesti odluku u korist ikona.
Makedonci
thumb|right|400px|Bizant u doba smrti [[Bazilije II. Bugaroubojica|Bazilija II. 1025. godine]] Kraj tih nemira daruje državi sada vjersko kao što je prije imalo i nacionalno jedinstvo. Takav razvoj situacije će dati snagu Carstvu za ponovno vođenje aktivne vanjske politike čemu će malo poslužiti i sreća. Politika pobjeda i poraza u ratu sa susjedima cara Bazilija I. će biti nastavljena sve do 961. godine kada vlast preuzimaju najprije vojni zapovjednici, a potom sposobni Bazilije II. Bugaroubojica. Tijekom njegove vladavine biti će anektirano Bugarsko Carstvo, a nakon toga careva riječ će se slušati od rijeke Kupe pa sve do Kaspijskog mora. Njegova smrt dovodi do povratka vlasti iz glavnog zapovjedništva vojske ponovno u dekadentnu palaču čijim vladarima je sve teško raditi ( čak i imati djecu ) osim pojavljivama na svakodnevnim zabavama. To je dovelo do smanjivanja stajaće vojske kako bi car više novca mogao trošiti na svoje "gluposti". Rezultat te politike će biti poraz cara Romana IV. od Turaka 1071. godine i gubitak u ratu 50 posto stanovništva.
Komneni
Koristeći praktički raspad države na prijestolje će se popeti plemić Aleksije I. Komnen koji ne vidjevši druge mogućnosti traži od pape pomoć za oslobađanje kršćanskih zemalja što će dovesti do Križarskih ratova. Carstvo će tijekom njegove vladavine povratiti dio izgubljenog teritorija ali unutrašnjo-politički gledano to više neće biti država kao prije. Sada se ona pretvara u feudalno društvo što je točno ono protiv čega se veliki Bazilije II. borio. Pored toga nova negativnost ovog uređenja postaje ukidanje stalne vojske i sve veća ovisnost o plaćenicima ili feudalnim gospodarima koji trebaju dati vojsku za potrebu države. Sljedeći Komneni će nastaviti ovu politiku koja će rezultirati klasičnom feudalnom borbom za vlast i padom Carigrada u ruke križara 1204. godine.
Restauracija i kraj
thumb|right|400px|Stanje na Balkanu i u Maloj aziji [[1265. godine.Narančasta boja prikazuje Bizant, žuta Turke pod vrhovnom vlašću Mongola, crvena Veneciju koja vlada Dubrovnikom, a sivkasta na sjeveru Srbiju dok je Bugarska zelene boje]] Pad Carigrada će rezultirati stvaranjem kvislinškog Latinskog carstva, dok će lojalna grčka područja proglasiti svoje nezavisne države. One će biti Trapezuntsko Carstvo stvoreno od Komnena još u ožujku 1204., Nikejsko Carstvo osnovano u travnju 1204. ( u trenutku pada Carigrada ), ali službeno proglašeno tek 1206. i posljednje osnovano Solunsko Carstvo koje će veći dio postojanja provesti pod imenom Epirska despotovina. U bitkama za obnovu Carstva koje će trajati sve do 1261. godine pobjednik će postati Nicejsko Carstvo sa svojim carem uzurpatorom Mihajlom Paleologom koji će osnovati posljednju vladajuću dinastiju. Nakon njegove smrti 1282. godine državom će vladati s kratkim prekidima nesposobni, neaktivni carevi koji ništa ne poduzimaju protiv Tursko-Srpskih osvajanja. Bizantsko-osmanski ratovi pokazali su se kao smrtni udarac carstvu. Rezultat toga postaje pad Carigrada 1453. godine, a ubrzo potom i Moreje 1460/61 godine. Posljednje Carstvo koje preuzima direktno nasljedstvo od starog Rimskog Carstva će umrijeti kada David, car Trapezunta potpisuje bezuvjetnu kapitulaciju svoje države 1461. godine Osmanskom sultanu Mehmedu II.
Nebeski meridijan
mini|Meridijan je narandžasti krug, na kojem je i zenit. O je posmatrač.
Nebeski meridijan jedna je od satnih kružnica, a ujedno i vertikalna kružnica na nebeskoj sferi, koja prolazi kroz sjevernu i južnu točku obzora (horizonta), te kroz zenit i nadir promatrača. Nebeski polovi dijele nebeski meridijan na dvije polovice (nebeski ekvatorski koordinatni sustav).
Osnove orijentacije na nebeskoj sferi
Astronomija je vezana za orijentaciju u prostoru, a ona se sastoji u tome da gledajući u nebo, i prelazeći pogledom s jednog nebeskog tijela na drugo, mi povezujemo smjerove u kojima vidimo tijelo. Položaj tijela projiciramo na plohu jedne kugle, koju nazivamo nebeskom sferom. Zbog velikih daljina nebeskih tijela, možemo zamisliti da je i nebeska sfera na velikoj daljini. Bliski predmeti, kao što su avion ili umjetni satelit, na nebeskoj će sferi brzo mijenjati međusobni položaj, a mnogo udaljenije zvijezde, iako se i one ustvari gibaju, duže će zadržavati prividno jednak projicirani razmještaj. Dakle, položaj tijela određuje se smjerovima i kutovima između njih.
Za zapis položaja na nebeskoj sferi služe sferne koordinate, slično kao što za utvrđivanje položaja na površini Zemlje služe zemljopisne koordinate. Važne točke na globusu jesu polovi, točke kroz koje prolazi Zemljina os vrtnje. Veoma važno svojstvo, smjer vrtnje, ne možemo odrediti drukčije nego na osnovi iskustva. Kažemo da se Zemlja okreće kao desni vijak koji napreduje od Južnog pola prema Sjevernom polu. Smjer se može odrediti i s obzirom na način gibanja satne kazaljke. Gledajući na Sjeverni pol Zemlje, ona se vrti u smjeru suprotnom od kazaljke na satu. Pomoću meridijana odbrojavaju se zemljopisne dužine; računaju se kao istočne ili kao zapadne, od 0° do 180°. Početni meridijan je onaj koji, po dogovoru, prolazi zvjezdarnicom u Greenwichu, predgrađu Londona. Okomito na meridijane prolaze paralele (usporednice). Paralela najvećeg opsega je ekvator, a od njega se prema sjeveru i prema jugu odbrojavaju zemljopisne širine, kao sjeverne i južne, i to od 0° do 90°. Meridijana i paralela ima neizmjerno mnogo.
U astronomiji se primjenjuje nekoliko koordinatnih sustava (nebeski koordinatni sustavi). Svaki od njih ima osnovni krug (kao što je Zemljin ekvator) i početnu polukružnicu (kao što je početni Greenwichski meridijan) od kojih se odbrojavaju koordinate.
Dnevno gibanje neba
Neposredan izgled pojava na nebu uvjetovan je Zemljinim gibanjima. Zemljina vrtnja uzrok je prividnom okretanju nebeske sfere i izmjene dana i noći. Svakako, nije svejedno okreće li se Zemlja ili nebeska sfera, sa svim zvijezdama i galaktikama. U posljednjem bi slučaju relativne brzine zvijezda morale nadmašiti brzinu svjetlosti, a nedostajale bi mnoge sitne pojave koje pružaju fizičke i astronomske dokaze gibanja Zemlje. Te pojave jesu: zakretanje ravnine njihanja (Foucaultovo njihalo), otklon na istok pri slobodnom padu, spljoštenost Zemlje, pojava dnevne paralakse, dnevna aberacija svjetlosti i još neke. Bez razumijevanja fizičke suštine, a to znači ne znajući za ograničenu veličinu Zemlje i njezina gibanja, neposredno vidljive promjene na nebu nisu jednostavno protumačive. Zato je i trebalo mnogo vremena dok se čovjek nije izdignuo iznad neposredno danog.
Nebeska os, nebeski ekvator i nebeski meridijan
Vidljiv predio neba ovisi o položaju promatrača i o trenutku promatranja. Svaki promatrač na Zemlji stoji na vodoravnoj ravnini, a pravac sile teže, vertikala, okomit je na tu ravninu. Smjer vertikale pokazuje slobodno obješen, miran visak. Produži li se vertikala prema nebeskoj sferi, probost će je u točki koja ovisi o zemljopisnom položaju i o trenutku dana, jer se Zemlja okreće. Zbog Zemljina okretanja vertikala opisuje stožac oko produžene Zemljine osi ili nebeske osi. Nebeska os probada nebesku sferu u sjevernom i južnom nebeskom polu. Nebeska os je zamišljeni pravac identičan sa Zemljinom osi rotacije i probada nebesku sferu u sjevernom i južnom nebeskom polu. U točki sjevernog nebeskog pola se približno nalazi zvijezda Sjevernjača. Oko nebeske osi se prividno okreće nebeska sfera (prividno okretanje nastaje zbog rotacije Zemlje). Sva nebeska tijela prividno se okreću oko nebeske osi. Ravnina Zemljina ekvatora, protegnuta do nebeske sfere, isijeca na njoj kružnicu ili nebeski ekvator. Nebeski ekvator je projekcija Zemljinog ekvatora na nebesku sferu. Ravnina kojoj pripada nebeski ekvator okomita je na nebesku os. Ravnina meridijana na kojemu se promatrač nalazi presijeca nebesku sferu uzduž velike kružnice ili nebeskog meridijana. Nebeski meridijan je zamišljena velika kružnica na nebeskoj sferi koja prolazi sjevernim i južnim nebeskim polom i sadrži projekciju nebeskog tijela čiji meridijan promatramo. Meridijan promatrača prolazi nebeskim polovima, te sadrži zenit i nadir promatrača. Kako promatrač subjektivno ne osjeća Zemljinu vrtnju, činit će mu se da se nebeska sfera okreće oko Zemljine osi, i to u suprotnom smjeru.
Obzor, zenit i nadir
Vodoravna ravnina na kojoj se promatrač nalazi je ravnina obzora ili horizonta, a kružnica koju ona isijeca na nebeskoj sferi je obzor ili horizont. Obzor je velika kružnica nebeske sfere, nastaje presjekom ravnine koja prolazi stajalištem promatrača sa nebeskom sferom i okomita je na pravac zenit-nadir. Vidljivi horizont (na otvorenim površinama kao more) zbog zakrivljenosti Zemljine površine nalazi se ispod astronomskog horizonta (tome je uzrok i nadmorska visina te refrakcija Zemljine atmosfere). Točke u kojima okomica ili vertikala probada nebesku sferu jesu zenit i nadir. Zenit je točka na nebeskoj sferi koja se nalazi direktno iznad promatrača. Nadir je točka na nebeskoj sferi suprotno od zenita (ispod promatrača). Na arapskom znači suprotan, nasuprot. Zvijezde obilaze oko nebeske osi po kružnicama koje su nazvane dnevne kružnice. Neke zvijezde, one koje su blize sjevernom nebeskom polu, stalno su iznad obzora (cirkumpolarna zviježđa). Neke zvijezde izlaze iznad obzora i zalaze pod obzor.
Kao istočna točka obzora (E) i kao zapadna točka obzora (W) zadaje se presjecište nebeskog ekvatora s obzorom. Nebeski meridijan prolazi kroz zenit, sjeverni i južni nebeski pol. Presjecište meridijana i obzora bliže sjevernom nebeskom polu je sjeverna točka obzora (N), a njoj nasuprot, južna točka obzora (S). Četiri glavne točke obzora (N, S, W i E) određene su prividnim dnevnim gibanjem neba i razlikovanjem polova, a razmaknute su na obzoru za pravi kut. Zvijezde izlaze na istočnoj strani obzora, podižu se do nebeskog meridijana, gdje dostižu najveću visinu ili kaže se da prolaze kroz gornju kulminaciju. Nastavljajući kruženje, zalaze na zapadnoj strani obzora. Nakon toga će zvijezde proći i kroz najniži položaj ili donju kulminaciju. Iznad obzora zvijezde se premještaju od istočne strane prema zapadnoj. Cirkumpolarne zvijezde nikada ne zalaze, a anticirkumpolarne nikada ne izlaze. Sve zvijezde, promatrane na svim zemljopisnim širinama, bez obzira na to jesu li cirkumpolarne ili nisu, prolaze kroz gornju kulminaciju u onoj polovici meridijana (meridijan je raspolovljen sjevernim i južnim nebeskim polom) koja sadrži zenit; kroz donju kulminaciju zvijezda će proći u onoj polovici meridijana koja sadrži nadir. Dijelovi dnevnih kružnica iznad obzora jesu dnevni lukovi. Zvijezda koja se nalazi na dnevnoj kružnici sjevernije od nebeskog ekvatora izlazi između sjeverne (N) i istočne (E) točke obzora, a zalazi između sjeverne i zapadne (W) točke obzora. Južnije od linije istok-zapad izlaze i zalaze one zvijezde koje su smještene južnije od nebeskog ekvatora.
La Fille du puisatier
La Fille du puisatier je francuski crno-bijeli film snimljen 1940. u režiji Marcela Pagnola. Naslovna protagonistica, koju glumi Josette Day je Patricia Amoretti, provansalska djevojka iz seoske porodice koja je ostala trudna sa Jacquesom Mazelom (čiji lik tumači Georges Gray), pilotom iz bogate gradske porodice. Radnja prikazuje kako je obje porodice odbacuju, a Jacques na početku drugog svjetskog rata bude mobiliziran u francusku vojsku i nestane iza njemačkih linija. Pagnol je film originalno zamislio kao običnu ljubavnu priču smještenu u mirnodopsko vrijeme, odnosno svojevrsni nastavak njegovog mnogo poznatijeg filma La Femme du boulanger; aktualni događaji, odnosno izbijanje rata su ga potakli da mijenja scenarij. Završetak snimanja je, pak, koincidirao sa njemačkom invazijom Francuske u proljeće 1940. godine, pa su članovi ekipe nehotice snimili zvuke borbi. Kako bi spasio film od cenzure, Pagnol je izmijenio završnicu, odnosno snimio dodatnu scenu u kojoj se seljani okupljaju kako bi slušali govor premijera Petaina o prekidu neprijateljstava, pa se zbog toga La Fille du puisatier često navodi kao prvi "vichyjski" film.
Cape Town
Cape town (afrikaans: Kaapstad, fonetski: Kejptaun) je treći grad po veličini u Južnoafričkoj Republici. Glavni grad provincije Western Cape i zakonodavni glavni grad države (sjedište južnoafričkog parlamenta) od 3 497 097 stanovnika.
Historija
lijevo|thumb|250px|Gradska vijećnica i planina Table Mountain lijevo|thumb|250px|Stara gradska luka thumb|lijevo|Slika [[Charles Davidson Bell|Charlesa Bella: ''Dolazak Jan van Riebeecka u zaliv Table]] Najstariji poznati dokazi o naseljenosti ovog kraja nađeni su u pećini Peers u Fish Hoeku a datiraju iz perioda od prije 15.000 do 12.000 godina. Vrlo malo je poznato o historiji prvih stanovnika ove regije, pošto nije sačuvana pisana historija sve dok ovo područje nije spomenuo portugalski istraživač Bartolomeu Dias 1486. godine i Vasco da Gama kada je opisao rt dobre nade 1497. godine. Krajem 16. vijeka, francuski, portugalski, engleski, danski i holandski brodovi su redovno pristajali u zaliv Table na svom putu prema Indiji. U trgovini sa plemenom Koikoi za svježe meso davali su duhan, bakar i željezo.
Dong Cheng
Dong Cheng (? - 200) je bio kineski vojskovođa iz doba kraja dinastije Han, poznat kao tast posljednjeg cara Xiana. Karijeru je započeo u službi generala Niu Fua, a poslije se pridružio Banditima bijelog vala boreći se protiv Li Juea i Guo Sija, koji su mladog cara držali u zarobljeništvu. Nakon carevog bijega iz Chang'ana u Luoyang je uspješno odbio Liovu i Guovu potjeru. Poslije mu je car dao tajnu naredbu da ubije svog "zaštitnika" Cao Caoa. Međutim, Cao Cao je za to doznao te dao pogubiti Dong Chenga, njegove kćeri i ostatak porodice.
Lizidin
Lizidin ima više značenja.
Cape Town
Klima
Rt dobre nade i grad Cape Town imaju Mediteransku klimu po Köppenovoj klasifikaciji klime,  sa blagim zimama, i suhim toplim ljetima. Zimi, koja počinje od juna i traje od kraja augusta, prevladavaju jaki sjeverozapadni vjetrovi koji donose hladnu frontu sa Atlanskog oceana. Tad padne i najviše kiše na grad, iako ne svuda jednako. Na višim dijelovima grada, zna pasti i 1 500 mm, dok na nižim dijelovima padne uobičajenih 515 mm. Prosječne minimalne temperature su oko 7.0 °C, dok su maksimalne 17.5 °C.
Ljeta koja počinju od novembra i traju do marta, su vruća i suha, ipak ne pretjerano jer je prosječna temperatura oko 26.5 °C. Tad znaju puhuti jaki vjetrovi sa jugoistočnog Atlantika koje lokalni stanovnici smtraju zdravim, jer odnose klice, bakterije i svu atmosfersku prljavštinu. Ali kad stanu puhati vjetrovi sa brda na sjeveroistoku, tad zna biti ekstremno vruće, iako to ne traje više od par tjedana krajem februara ili početkom marta.
U gradu često bude neugodno toplo kada puše takozvani Berg Wind (brdski vjetar) od unutrašnjosti Karoo tokom nekoliko sedmica u februaru i početkom marta. U kasno proljeće i rano ljeto ponekad se javljaju snažni vjetrovi sa jugoistoka, lokalno poznati kao doktor Cape, nazvani tako jer raznose zagađeni zrak iznad grada. Taj vjetar nastaje zbog sistema visokog pritiska (anticiklona) koja se formira u južnom Atlantiku zapadno od grada, a koja se u meteorologiji naziva i južnoatlantski anticiklon. Prosječno godišnje u Cape Townu je izmjereno 3100 sati sunčevog sjaja što se približno može uporediti sa Los Angelesom (3300 sati) odnosno više od Atine i Madrida (2900 sati). Temperature mora se značajno razlikuju od 10°C na Atlantskoj obali do 22°C u zalivu False (Lažnom zalivu). Prosječna godišnja temperatura okeana kreće se od 13°C na obali Atlantika (slično kao u vodama Kalifornije kod San Francisca ili Big Sura) do 17°C u zalivu False (slično kao temperature u sjevernim dijelovima Sredozemnog mora, poput Nice ili Monte Carla).
Gradovi prijatelji
Cape Town ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;
Znamenitosti
Cape Town je drugi najposjećeniji grad Afrike, nakon Kaira. Za veliku većinu turista najveća atrakcija je obližnji Rt dobre nade i planina Table Mountain koja se nadvija nad gradom i koja je zaštićena kao nacionalni park i rezervat prirode sa brojnim afričkim životinjama. Grad je prepun lijepih plaža, na kojima se ipak samo rijetki kupaju, zbog hladnog mora, jer su tu izrazito jake hladne morske struje. Pažnju turista mami i veliki akvarij Two Oceans Aquarium.
Veliki mamac za turiste je stara luka Victoria & Alfred Waterfront. U novije vrijeme atrakcija je postao otok Robben, sa zatvorom u kom je dobar dio života proveo predsjednik Nelson Mandela. Historijski centar grada ima brojne stare zgrade građene u autohtonom holandskom arhitektonskom stilu zvanom Cape Dutch. Jedna od novijih atrakcija grada je konferencijski centar - Cape Town International Convention Centre.
Gradovi partneri
Kejptaun ima devet gradova partnera:
Ju Shou
Ju Shou (? -200), stilsko ime Gongyu (公与), je bio kineski velikodostojnik iz doba kraja dinastije Han, najpoznatiji kao savjetnik gospodara rata Yuan Shaoa. Kineski historijski izvori ga opisuju kao jednog od najodanijih i najsposobnijih Yuanovih savjetnika, koji je, pak, bio u sukobu sa Yuanovim miljenikom Guo Tuom, čija je strategija dovela do katastrofalnog poraza u bitci kod Gandua.
Kineski folkor i Romansa Tri kraljevstva navode kako je Ju Shuo bio zarobljen u bitci od strane Cao Caoa koji mu je ponudio prijelaz u svoju službu. Yuan je to odbio, ali mu je Cao ostavio nekoliko dana da se predomisli. Yuan je to iskoristio kako bi pokušao pobjeći iz Caovog logora, ali su ga prilikom bijega ubili Caovi vojnici.
Njegov sin je bio vojskovođa Ju Hu.
Prvo Bugarsko Carstvo
Prvo bugarsko carstvo ili Prva bugarska država, nazvana od strane istoričara i Dunavska Bugarska  da bi se razlikovala od Volške Bugarske, bila je prva srednjovjekovna bugarska država osnovana 681. godine na teritoriju pored delte Dunava i Crnoga mora koja je egzistirala do 1018. godine kad je ponovno pripojena Bizantskom carstvu.
Na vrhuncu svoje moći njene granice tog carstva, bile su od Budimpešte do Crnog mora i od rijeke Dnjepar u današnjoj Ukrajini do Jadranskog mora. Nakon Prvog Bugarskog carstva, Bugari su 1185. godine onovali Drugo bugarsko carstvo koje je egzistiralo do 1396. (ili 1422).
Ispočetka se Prvo Bugarsko carstvo, zvalo samo Bugarska. sve dok ga nije Bizantsko carstvo priznalo 681. Između 681 i 864 tu tvorevinu su zvali Bugarski Kanat. Neki historičari su tu bivšu tvorevinu radije zvali Dunavska Bugarska, Dunavski bugarski kanat ili Bugarski kanat Dunava i Volge.
Osnutak
Osnivač države je kan Asparuh, koji je nakon propasti Velike Bugarske doveo dio prabugarskih plemena u Besarabiju i Dobrudžu i potčinio sva mjesna slavenska plemena oko 680. Tu godinu neki historičari uzimaju za godinu osnutka države, dok drugi uzimaju 681. kad je Bizant počeo da mu plaća danak i tim činom zvanično priznao tu tvorevinu.
Od kanata do carstva
Asparuhov nasljednik bio je kan Krum (803-814) koji je uspio proširiti granice države pobjedama nad Avarima i Bizantom prema zapadu i jugoistoku.
Thiersheim
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Vunzidel (Fihtel) Tirshajm se nalazi u saveznoj državi Bavarska u okrugu Vunzidel (Fihtel). Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 551 metra. Površina opštine iznosi 23,7 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 1.958 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 83 stanovnika/km².
FL3
ima više značenja.
Samuilo
Samuilo ili Samuil (, ; 958. — 6. oktobar 1014. Prilep), je bio bugarski car koji je na području današnje Severne Makedonije, Srbije (osim Banata i Bačke), Crne Gore (osim Primorja), Albanije, rumunske Dobrudže, sjeverne Bugarske i sjeverne Grčke, od 976. do 1014. godine stvorio veliku državu Južnih Slavena poznatu kao Samuilovo carstvo. Proglasio se carem Bugarske i uzdigao je Ohridsku arhiepiskopiju na rang patrijarhije.
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
desno|mini|Spomenik NOB-u na Petrovoj gori Petrova gora je, zajedno sa okolnim selima i stanovništvom, za vreme Narodnooslobodilačkog rata od 1941. do 1945. godine bila snažno žarište ustanka, baza i čvrst oslonac za delovanje kordunaških partizanskih jedinica. Ustanak na Petrovoj gori bio je posledica teških ustaških zločina nad srpskim stanovništvom ovog kraja. Gora je oslobođena u tzv. Karlovačkoj operaciji aprila 1945. godine.
Samuilo
I danas se vodi spor oko toga da li je Samuilo stvorio makedonsko, zapadnobugarsko ili bugarsko carstvo, mada u suštini to nema veze sa historijom i eciklopedijskim pristupom jer se na rani srednji vijek prenose vrijednosti današnjeg svijeta, kao i današnji pojam nacije u vrijeme kad one uopće nisu bile formirane, već su to bile rodovsko-plemenske zajednice, koje nisu govorile ni jedan od današnjih jezika niti imale svijest o nekoj nacionalnoj pripadnosti u današnjem smislu te riječi.
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
Početak ustanka protiv fašizma
Krajem jula 1941. godine, Petrova gora je zahvaćena oružanim ustankom protiv okupatora i domaćih izdajnika lokalnog hrvatskog, srpskog i muslimanskog stanovništva. U svrhu uspešnog razvoja oružane borbe, u avgustu je formirano jedinstveno rukovodstvo za Petrovu goru. Područje gore priključeno je „Prvom rejonu“ s posebnom komandom, koja je trebalo da obedini dejstva odreda na svojoj teritoriji i da se brine o obuci ljudstva.
U septembru su partizani Prvog rejona izveli više uspešnih akcija na okupatorova sredstva veze, komunikacije i žandarmerijske stanice, a u oktobru su ušli u sastav novoformiranog Kordunaškog partizanskog odreda.
Samuilo
Porijeklo
Samuilova majka Ripsimija bila je armenskog porijekla, dok oko porijekla njegovog oca postoje različite teorije:
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
Konsolidovanje oslobodilačkih aktivnosti
minijatura|Jela Dunđerović - Valter za vreme rada u štampariji lista "Naprijed," Petrova Gora, 1944. Kordunaške partizanske jedinice su krajem decembra 1941. i početkom januara 1942. godine oslobodile znatan deo Korduna. Sredinom januara u goru je stigao zbeg od oko 15.000 ljudi, žena i dece, sklanjajući se pred italijanskim, ustaškim i domobranskim jedinicama.
Mario Yepes
Mario Alberto Yepes Díaz (Cali, 13. siječnja 1976.) je umirovljeni kolumbijski nogometaš i reprezentativac te bivši trener kluba Deportivo Cali. Yepes je vrhunac karijere doživio kao igrač Paris Saint-Germaina, kada je bio poznat kao jedan od najboljih braniča svoje generacije, a do prelaska u Chievo je nosio nadimak 'Super Mario'. Od 2008. godine pa do svog umirovljenja 2014. bio je i kapetan kolumbijske reprezentacije. Yepes je svojedobno bio jedan od posljednjih članova originalne komumbijske zlatne generacije koja je 2001. godine osvojila Copu Américu, a ujedno je, zajedno s vratarom Mondragónom, bio jedini igrač koji je, uz originalnu, bio i član druge zlatne generacije, koja je izborila nastup na Svjetskom prvenstvu 2014. godine.
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
Konsolidovanje oslobodilačkih aktivnosti
U početnoj fazi oružane borbe, na Petrovoj gori je održano niz važnijih skupova, koji su imali odlučujući značaj za dalji razvoj ustanka na području Korduna. U selu Crna Lokva je 19. i 20. septembra 1941. godine održana prva konferencija rukovodilaca Narodnooslobodilačkog pokreta Korduna i Banije. U selu Vučkovići je 19. oktobra 1941. godine formiran Glavni štab partizanskih odreda Hrvatske. Na gori su 14. i 15. oktobra 1941. godine boravili članovi Biroa Centralnog komiteta Komunističke partije Hrvatske.
U Vučkovićima je 10. i 11. novembra održan je prošireni sastanak Okružnog komiteta KPH Karlovac, koji je sve vreme 1941. godine boravio na Petrovoj gori, gde je radila i okružna partijska tehnika, a 25. novembra je u selu Salkova Poljana počela dvodnevna konferencija komandanata i političkih komesara partizanskih jedinica Korduna i Banije.
Krajem septembra 1941. godine, na obroncima Vrletne stene osnovana je vojna radionica i započeta gradnja partizanske bolnice, koja će igrati važnu ulogu za vreme celog rata.
Godine 1942. Petrova gora je postala glavna baza partizanskih jedinica severoistočnog Korduna. Na njoj su bili Okružni komitet KPH za Karlovac, Štab Prvog kordunaškog partizanskog odreda, Štab grupe partizanskih odreda, partizanska bolnica, radionica za popravak oružja, partizanska štamparija, radila mreža Narodnooslobdilačkih odbora, organizacije Ujedinjenog saveza antifašističke omladine Jugoslavije, Antifašističkog fronta žena i pionira, tečajevi za nepismene, partijski kursevi, omladinski domovi, osnovne škole, održavani zborovi sa stanovništvom, sklanjali se zbegovi naroda, i ostalo.
Novi neprijateljski napadi i zločini
minijatura|Partizanska bolnica na Petrovoj Gori, 1942. godine.
Nebeski koordinatni sistemi
mini|desno|300px|[[Nebeska sfera (1) s elementima ekvatorijalnog, ekliptičkiog i galaktičkog koordinatnog sistema:
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
Novi neprijateljski napadi i zločini
Zbog intenzivnih aktivnosti na Petrovoj gori, italijanski i nemački okupatori su u saradnji sa ustašama, domobranima, oružnicima i muslimanskom milicijom preduzeli brojne napade na jedinice u rejonu, ali bez previše uspeha.
Među najznačajnije spada napad Utinjskog zdruga radi opkoljavanja, a zatim potiskivanja partizanskih jedinica na prostor Vojnić-Slavsko polje-Krstinja, gde je trebalo da budu uništeni. Posle teških borbi i niza bezuspešnih pokušaja da se probiju uz obruča, partizanske jedinice i zbeg naroda su 13. maja 1942. godine bili okruženi na uskom prostoru između vrha Petrovca i Magarčevca. Iako pod teškim uslovima, one su 14. maja uspele da se probiju.
Nebeski koordinatni sistemi
2 — centar Mliječne staze
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
Novi neprijateljski napadi i zločini
Kao pri ranijim napadima, neprijatelj je i ovog puta pustošio i palio sela, ubijao ili odvodio u logore stanovništvo i vršio druga nasilja. Naročito velika stradanja podnelo je stanovništvo za vreme neprijateljske ofanzive kodnog imena Panter u decembru 1943. godine.
Nebeski koordinatni sistemi
3 — galaktički ekvator
Samuilo
Samuilovo carstvo
Samuilo je odmah krenuo proširiti svoj teritorij, koristeći se unutrašnjim sukobima u Bizantu i borbama koje je ovaj vodio na drugim stranama. Vrlo brzo osvojio je: Epir, Tesaliju, Duklju, Rašku, Bosnu, Zahumlje, Travuniju, Dračku temu (dio Albaniju), Srijem i Podunavsku Bugarsku (Mezija).
Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi
Oslobođenje
Narod Petrove gore i okolnih sela pomagao je za vreme rata Narodnooslobodilačku vojsku i popunjavao kordunaške partizanske jedinice. Petrova gora je konačno oslobođena za vreme Karlovačke operacije u aprilu 1945. godine.
Nebeski koordinatni sistemi
6 — ekliptika
Samuilo
Samuilovo carstvo
Samuilo se nakon toga proglasio carem pozivajući se na titulu Simeona I, uzdigao je Ohridsku arhiepiskopiju na rang patrijarhije, a svoju prijestolnicu iz Male Prespe premjestio u Ohrid. U pohodu na Duklju zarobio je Jovana Vladimira, ali ga je vrlo brzo vratio na dukljanski tron kao muža svoje kćeri Kosare i svog zeta. Osujetio je bizantski pokušaj da ga zaustave i porazio njihovu vojsku kod Soluna 996., nakon toga se osmjelio i prodro do Korinta i Peloponeza 997.
Nebeski koordinatni sistemi
7 — sjeverni pol ekliptike
Samuilo
Propast Samuilovog carstva
Samuilo je 1001. godine pokrenio veliku ofanzivu na Bizant - krenuvši prema srcu carstva Adrianopolisu i Konstantinopolisu, ali je ovaj put poražen 1004., mada su njegove trupe preko Filipopolisa stigle do Adrianopolisa. Nakon toga je bizantska vojska zauzela gotovo polovicu njegove države.
Konačni slom Samuilo je doživio na planini Belasici, blizu Strumice, 1014. godine u kojoj je bizantska vojska, pod komandom cara Bazilija II do nogu potukla Samuilove trupe, on se uspio izvući i skloniti u Prilep. Nakon bitke uslijedila je surova odmazda nad zarobljenicima, po legendi njegovih 14.000 vojnika je po carevoj naredbi osljepljeno, dok je svakom stotom (ili hiljaditom) ostavljeno po jedno oko da bude vodič slijepih. Zbog te surovosti car Bazilije II. je dobio nadimak Bugaroubojica. Kada je Samuilo vidio svoju osljepljenu vojsku u okovima umro je na mjestu od srčane kapi. Ubrzo nakon Samuilove smrti njegova država je propala radi dinastičkih trvenja između njegovih nasljednika.
Nebeski koordinatni sistemi
9 — nebeski ekvator
Iranska Pro Liga 2009./10.
Iranska Pro Liga 2009./10. bila je deveta sezona Iranske Pro Lige, najviše iranske nogometne lige.
Samuilo
Propast Samuilovog carstva
Samuilo je poznat i po nadgrobnoj ploči koju je podigao svojim roditeljima (Samuilov natpis iz 992/3. godine u selu German), koji spada u jedan od najstarijih sačuvanih slavenskih natpisa.
Kunipert
300px|thumb|Kunipertov [[tremissis, iskovan u Milanu.]]
Samuilo
Propast Samuilovog carstva
thumb|right|300px|Grobovi Samuila, Gabrijela Radomira i Ivana Vladislava u crkvi sv. Ahilej na Maloj Prespi Grčki profesor Nikolaos Moutsopoulos je 1965 na otoku sv. Ahilej na Maloj Prespi, u crkvi koju je dao podići sam Samuil pronašao njegov grob, kao i grob njegova sina Gabrijela Radomira i nećaka Ivana Vladislava.
Kunipert
Kunipert ili Kuninkpert (Cunipert, Cunincpert; Cuniperto; ? - 700) bio je kralj Langobarda od 688. do smrti. Bio je sin kralja Perktarita, koji mu je 678. dao kraljevstvo na zajedničko upravljanje. Samostalno je vladao od 688. i odmah tada se suočio s pobunom Alagisa, arijanskog vojvode od Trenta i Brescie. Pobijedio ga je u bitci kod Coronatea. Poslije se često suočavao s pobunama, od kojih je jednu vodio Ausfrid, vojvoda uzurpator Furlanije. Ostao je upamćen kao prvi langobardski kralj koji je iskovao novac sa svojim likom. Nakon smrti ga je naslijedio sin Liutpert.
Samuilo
Bugarsko carstvo
Među balkanskim historičarima (u te rasprave su uvučeni i mnogi članovi Akademija) postoji veliki sukob oko Samuilove etničke pripadnosti, odnosno oko toga treba li njegovo carstvo nazivati makedonskim ili ga smatrati nastavkom prvog bugarskog carstva. Samuilo je prema većini svjetskih historičara bio bugarski car
EF-5
EF-5 ima više značenja.
Samuilo
Bugarsko carstvo
Bugarski naučnici svoju tezu temelje na činjenicama da se Samuilo proglasio za cara i nastavljača tradicija Simeona Velikog, kao i na činjenici da je Bazilije II. dobio nadimak Bugaroubojica. Osim toga u korist ove teze je i činjenica da je sam Samuilov nećak, car Ivan Vladislav u Bitoljskom natpisu izjavio da je Bugarski vladar, car Bugara. Ovoj tezi, se priklanja velik dio svjetskih historičara.
Iranska Pro Liga 2009./10.
Konačna ljestvica
Konačna ljestvica Iranske Pro Lige za sezonu 2009./10.
Nebeski koordinatni sistemi
10 — sjeverni nebeski pol
11 — γ-točka (točka proljetnog ekvinocija)
12 — Ω-točka (točka jesenjeg ekvinocija)
Sferni koordinatni sistem
desno|mini|200px|[[Sferni koordinatni sistem (λ — longituda, φ — latituda)]] Sferni koordinatni sistem je definiran koordinatnim početkom i pravcima ka kojima su usmjerene osi. Ravan xy se naziva osnovna ravan. Sferne koordinate su udaljenost od koordinatnog početka (r ili ρ), kut između pozitivnog smjera x-osi i projekcije promatrane točke na osnovnu ravan (longituda, na slici obilježena sa λ, u literaturi se upotrebljavaju i θ i φ), kao i kut između promatrane točke i osnovne ravni (latituda, na slici φ, može biti obilježena i sa β ili θ). U matematici se umjesto kuta između točke i osnovne ravni često koristi njemu komplementaran kut — kut između točke i z-osi (kolatituda). Ako je udaljenost od koordinatnog početka fiksna (kod nebeskih koordinatnih sistema se smatra da je beskonačna, v. nebeska sfera), za opis položaja su dovoljne dvije kutne koordinate.