cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trentino-Južni Tirol
Trentino-Južni Tirol (njemački i ladinski: Trentino-Südtirol, talijanski: Trentino-Alto Adige) je autonomna regija u sjeveroistočnoj Italiji. Sastoji se od dva područja: Trento, u kojem žive govornici talijanskog jezika i Južni Tirol, u kojem žive govornici njemačkog jezika. Ovo područje je bilo dio Austro-Ugarske do talijanske aneksije 1919. godine. Područje se zvalo Venezia Tridentina između 1919. i 1947. godine.
Historija
thumb|left|Bocen Područje današnjeg Južnog Tirola su osvojili Rimljani 15. godine pne.. Nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva, područje si podijelili Langobardi (Salorno), Alemani (Val Venosta) i Bavarci (od Bolzana do Brennera). Nakon stvaranja Svetog Rimskog Carstva pod Karlom Velikim, granica je sezala od Trenta, uključujući Bolzano (Bozen) i Venostu, dok je Vojvodstvo Bavarska dobilo ostatak teritorija.
Dvije prinčevske biskupije su 1803. Lunévillskim mirom dane Habsburgovcima. Dvije godine kasnije, nakon austrijskog poraza u Bitci kod Austerlitza, regija je dana Napoleonovom savezniku Bavarskoj (Bratislavski mir, 1805. godine). Novi vladari su izazvali seljačku bunu, koju je vodio lokalni junak Andreas Hofer, pobuna je ugušena 1809. Nakon Napoleonovog poraza, 1815. godine, regija je vraćena Austriji. Talijanski naziv Alto Adige je stvoren za vrijeme francuske okupacije.
Tokom Prvog svjetskog rata, vodile su se velike bitke u Alpama između talijanskih i austrijskih snaga, a kontrola Južnog Tirola bila je strateški cilj. Propast austrijskih snaga je omogućila Italiji okupaciju, a poslije rata i pripajanje tog područja Sporazumom u Saint-Germainu.
Za vrijeme fašističkog režima Benita Mussolinija (od 1922. do 1943.), Južni Tirol je intenzivno prisilno talijaniziran i ime Tirol je zabranjeno, te se područje moralo oslovljavati kao "Venezia Tridentina". 1938. godine, Hitler i Mussolini su se dogovorili, da će njemačko govorno stanovništvo preseliti u neko područje pod njemačkom kontrolom, ali potpuno preseljenje nikad nije postignuto. Svejedno u ovom razdoblju su tisuće ljudi premješteno u Treći Reich, koji su se sa velikim poteškoćama poslije rata vratili u matičnu zemlju.
thumb|left|Trento
Nakon talijanske kapitulacije 1943. Saveznicima, regiju okupira Njemačka. Regija je reorganizirana i prezvana Alpenvorland i stavljena pod upravu Gauleitera Franza Hofera. Regija je uz pokrajinu Belluno anektirana od strane Trećeg Rajha, i pod njim je ostala do kraja rata. Italija je ponovno preuzela regiju 1945. godine.
U vrijeme donošenja novog talijanskog ustava, 1946. godine, Italija i Austrija su postigli dogovor o davanju velike autonomije regiji. Ustav je stavljen na snagu od 1947. Njemački i talijanski su proglašeni službenim jezicima, pa je njemački ponovno dopušten u školama. Svejedno ovaj dogovor nije bio dostatan ni njemačkom govornom stanovništvu ni austrijskog vladi, pa je porasla napetost između dviju zemalja. Ovo pitanje je doneseno i pred UN, 1960. godine. Ponovni pregovori u 1961. godini su propali, zbog terorizma kojeg su počeli provoditi separatisti.
Dogovor je postignut 1971. godine, dogovoreno je da će sporove u Južnom Tirolu rješavati Međunarodni sud pravde u Haagu. Također je dogovorena velika autonomija regije i dogovor da se Austrija neće miješati u južnotirolske unutarnje poslove. Dogovor je bio zadovoljavajući i separatističke prijetnje su prestale. Položaj regije je poboljšan i ulaskom Austrije u EU, 1995. godine, što je poboljšalo međugraničnu suradnju.
Geografske karakteristike
thumb|left|250px|Provincije regije Trentino-Južni Tirol
Ova autonomna regija graniči sa Austrijom na sjeveru, kao i sa talijanskim regijama Lombardijom na zapadu i Veneto na jugu. Regija pokriva 13,619 km² izuzetno planinskog prostora Dolomita i južnih Alpa. Najprohodniji prolaz kroz Alpe, - Brennerski prijevoj se nalazi na sjeveru regije, na granici s Austrijom.
Privreda
Plodne doline regije omogućavaju proizvodnju vina, voća, mliječnih proizvoda i drveta. Industrijski se najviše proizvodi papir, kemikalije i metali. Regija je veliki izvoznik hidroelektrične energije. Turizam je vrlo važan za regiju, pogotovo skijaški turizam u dolini Gröden.
Stanovništvo
U regiji živi oko 940 000 ljudi (460 000 u Južnom Tirolu i 480,000 u Trentu). Najviše etničke skupine su govornici talijanskog (oko 60%) i govornici njemačkog (oko 35%), sa manjinom govornika ladinskog (5%). U Južnom Tirolu, većinski jezik je njemački (oko 68%) iako u glavnom mjestu Bocenu, tri četvrtine stanovništva govori talijanski.
U Trentinu, postoji mali broj govornika njemačkog jezika. Oni žive većinom u općini Lusern/Luserna i u četiri druge općineu dolini Bersntol/Mocheni, Također u regiji žive i govornici ladinskog u dolini Fassa. Nasuprot statusu u Južnom Tirolu u Trentinu manjinski jezici nisu zaštićeni.
Artemidin hram
thumb|300px|Mesto Artemidinog hrama u Efesu, [[Turska. Od originalnog hrama nije ostalo ništa izuzev nekoliko stubova.]] Artemizion, hram u starogrčkom gradu Efesu, u Maloj Aziji (danas Turska), jedan od 7 svetskih čuda starog veka, podignut je u slavu Artemide - grčke boginje lova, divljine i plodnosti. Danas se od hrama mogu videti samo ostaci temelja i mesto na kojem se ovaj hram nekada nalazio - nedaleko od turskog grada Selčuka i na oko 50 km od grada Smirne. Iako temelj hrama potiče još iz 7. veka pne., građevina je konstruisana i podignuta 550. godine pne.. Novac za izgradnju velelepnog mermernog hrama izdvojio je lidijski kralj Krosos, a hram je osmislio i projektovao grčki arhitekta Herosifron. Hram je bio ukrašen bronzanim statuama koje su izvajali najumešniji umetnici tog doba: Fidija, Polikleit, Kresilas i Fradmon.
Kada je apostol Pavle u prvom veku nove ere posetio Efes u nameri da propoveda hrišćanstvo, suočio se sa snažnim kultom boginje Artemide rasprostranjenim u narodu koji nije želeo da ga se odrekne. Kada su Goti 262 godine n.e. ponovo razrušili hram, Efežani su se zavetovali da će ga ponovo obnoviti. Ipak, do 4. veka n.e. većina Efežana je prihvatilo hrišćanstvo i hram je izgubio svoj religiozni značaj. Poslednje poglavlje istorije vezano za ovaj hram odigralo se 401. godine n.e. kada ga je srušio Sveti Jovan Hrizostom. Kasnije je Efes napušten, a arheološka iskopavanja ove lokacije započela su tek krajem 19. veka. Iskopavanjima su otkriveni temelji hrama i put koji je vodio do ove lokacije koja je danas polumočvarni predeo, s obzirom da je nekada na tom mestu bilo more i značajna luka Male Azije.
Kurkuminoid
Kurkuminoid je organsko jedinjenje, koje sadrži 21 atom ugljenika i ima molekulsku masu od 368,380 Da.
Đakovički okrug
Đakovički okrug je jedan od sedam okruga koji čine administrativnu podjelu Kosova pod UNMIK-ovom upravom. Ime je dobio po gradu Đakovica koji predstavlja sjedište okruga.
Sastoji se od opština:
Ciarciaglini, Chieti
Ciarciaglini je naselje u Italiji u provinciji Chieti, u regiji Abruzzo.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 17 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 161 m.
Okrug Ferizaj/Uroševac
Okrug Ferizaj ili Uroševački okrug je jedan od sedam okruga Kosova pod UNMIK-ovom upravom. Nalazi se u južnom dijelu pokrajine, a sjedište mu je u Uroševcu (Ferizaju) po kome je dobio ime.
Okrug se sastoji od pet opština:
Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu
Povijest
Povijest zagrebačkih scenskih prostora započinje u srednjovjekovlju, kada su se od 11. st. kao i u zapadnoj Europi, liturgijske drame izvodile u katedrali (Uskrs, Bogojavljenje), a profane pokladne igre na javnim gradskim prostorima u nas od sredine 14. st. U 16. stoljeću izvode se predstave u kaptolskoj Katedralnoj školi. Tek isusovci od 1607. u svojoj gimnaziji kontinuirano igraju, na latinskom a kasnije i na hrvatskoj kajkavštini: do 1772. scenski izvode 400 djela, ekskluzivno ali i javno, na desetak gradskih lokacija. Nakon ukinuća isusovačkoga reda, daleko rjeđe od njih ali ipak kontinuirano, od 1791. pa do 1834. igraju se u kaptolskom sjemeništu kajkavski prijevodi i adaptacije komedija i igrokaza. U Zagreb krajem 18. stoljeća započinju dolaziti njemačke družine – igraju na Harmici (danas Trg bana Jelačića) i u gostionicama, a povremeno i u gornjogradskim plemićkim palačama. Prva zagrebačka javna dvorana nalazila se u preuređenoj blagovaonici samostana klarisa (danas Muzej grada Zagreba, Opatička 20). Općenito, krajem 18. stoljeća publika je kazališno osvještenija i sve zahtjevnija, znajući već kako su u europskim gradovima kazališne dvorane na daleko višoj razini od naših prostornih improvizacija.
Prva javna kazališna dvorana u Zagrebu smještena je u plemićkoj palači i ima obilježja javnoga kazališta (cedulje, ulaznice): tzv. Pejačević-Amadéovo kazalište (danas zgrada Hrvatskog prirodoslovnog muzeja, Demetrova 1) djeluje od 1797. do 1834., a nazvano je tako po posljednjem vlasniku palače (nakon obitelji Kulmer-Pejačević), grofu Antunu Amadéu de Várkonyju, velikom županu zagrebačkom. Amadéovo kazalište vlasnik iznajmljuje isključivo njemačkim družinama, ali 1832. i 1833. njemački glumci izvode i nekoliko predstava na kajkavskom.
U kontekstu sveopćega procvata europskoga kazališnog života i u Zagrebu se gradi prvo profesionalno kazalište. Godine 1833. zagrebački veletrgovac i posjednik Kristofor Stanković dobio je glavni zgoditak bečke lutrije u iznosu od 30 000 dukata i kao privatnu investiciju odlučio podići kazališnu zgradu. Gradski magistrat darovao mu je zemljište na uglu Markova trga i Freudenreichove ulice i u ljeto iste godine započinje gradnja kazališta koje će sve do 1851. biti u privatnom vlasništvu. Arhitekti talijanskoga podrijetla, otac i sin Christofor i Anton Cragnolini, koji su stigli iz Ljubljane, projektiraju zgradu u neoklasicističkom slogu. Otvorena je 4. listopada 1834. i u njoj isključivo nastupaju njemačke družine, sve do 10. lipnja 1840. kad „junačkom igrom“ Ivana Kukuljevića Sakcinskog Juran i Sofija ili Turci kod Siska u izvedbi novosadskog Domorodnog teatralnog društva svoju djelatnost započinje Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu. U sklopu tzv. Stankovićeva (staroga, gornjogradskoga) kazališta nalazila se i dvorana za plesove, u kojoj je 1848. zasjedao Hrvatski sabor. Za ondašnji Zagreb gornjogradski teatar imao je veliko gledalište (više od 750 mjesta), ali tehnički je bio nedostatno opremljen; svakako, bio je središtem kazališnoga i općenito kulturnog života grada, a kad je 1895. otvorena nova zgrada, iz neshvatljivih je razloga pretvoren u administrativni prostor pa je danas ondje dvorana za sjednice Gradske skupštine.
Zamisao o podizanju opremljenije zgrade javlja se već 1871., ali nije se ništa poduzimalo, sve do potresa 1880. koji je znatno oštetio gornjogradsko kazalište, pokrenuvši tako pitanje novoga. Kazališni odbor na čelu s hrvatskim književnikom i saborskim zastupnikom Marijanom Derenčinom imenovan u travnju 1880. započinje akciju za skupljanje novčanih sredstava, podnosi Vladi iscrpnu predstavku o potrebi izgradnje nove zgrade i od arhitekata specijaliziranih za gradnju kazališta Helmera i Fellnera naručuje nacrte. U lipnju 1881. Hrvatski sabor donosi Zakon o građenju novoga Zemaljskog kazališta u Zagrebu, što ga 31. listopada potvrđuje i car Franjo Josip I. No Derenčinovim odlaskom iz kazališta svi napori za novu zgradu nacionalnoga kazališta jenjavaju. Od 1883. kao novi hrvatski ban, Karlo grof Khuen-Héderváry obnavlja 1885. rasprave o lokaciji, a tek Isidor Kršnjavi kao novi predstojnik za bogoštovlje i nastavu 1893. uspijeva ga privoljeti na konačnu odluku o izgradnji jer se za jesen 1895. planirao carev posjet Zagrebu. Gradsku raspravu o lokaciji prekida sam Khuen-Héderváry odlukom da se buduće kazalište gradi na mjestu gradskoga sajmišta: usprkos tadašnjim otporima da je riječ o periferiji, iz razvojne vizije grada ta se odluka pokazala dobrom. Novo kazalište (danas na Trgu Republike Hrvatske) okruženo je brojnim zgradama visoke spomeničke vrijednosti s kraja 19. i početka 20. stoljeća.
U jesen 1893. arhitektonska tvrtka Helmer i Fellner iz Beča poslala je novi projekt, a 5. siječnja sklopljen je ugovor o izgradnji nove kazališne zgrade. Moralo se započeti u proljeće 1894. i dovršiti 1. listopada 1895. U međuvremenu ban je imenovao Stjepana Miletića (1868.–1908.) intendantom Hrvatskoga narodnog kazališta, koji će nastupiti na dužnost početkom sezone 1894./1895. Prva Miletićeva intendantska sezona u kojoj je već počeo provoditi reforme bila je ujedno i posljednja sezona u gornjogradskom starom teatru, gdje je napokon uspio uvesti i struju, u gledalište i na pozornicu.
U travnju 1894. raspisani su natječaji za izvedbene radove i poslove su dobile zagrebačke tvrtke i obrtnici, osim onih usko specijaliziranih, a 22. svibnja 1894. više od dvjesto radnika započelo je gradnju. Za četiri mjeseca zgrada je bila pod krovom i započeli su unutarnji radovi. Vlada je prihvatila Miletićev prijedlog da svečani zastor za novo kazalište izradi Vlaho Bukovac – Preporod hrvatske književnosti i umjetnosti, danas poznat pod imenom Hrvatski preporod.
Slikarske radove na stropu gledališta izveo je bečki slikar i dekorater Alexander Demetrius Goltz. Na stropu foajea na prvom katu autor je slika Ivan Tišov (aplicirane 1911. godine). Nije poznat autor četiriju poprsja – na pročelju (Ivan Gundulić i Junije Palmotić), istočnoj (Dimitrija Demeter) i zapadnoj (Vatroslav Lisinski) strani zgrade. Izgradnja je napredovala prema planu i nakon šesnaest mjeseci 8. listopada 1895. izdana je uporabna dozvola. mini|Simbolični čekić kojim je car i kralj Franjo Josip I. otvorio Hrvatsko zemaljsko kazalište u Zagrebu. Rad [[Robert Frangeš-Mihanović|Roberta Frangeša-Mihanovića.]]
Novo kazalište svečano je otvoreno 14. listopada 1895., kad je u dva sata poslijepodne car Franjo Josip I. na stupiću balkona, a pred brojnim građanima iz Zagreba i svih hrvatskih krajeva, simbolično izveo zadnji udarac srebrnim čekićem što ga je za tu prigodu izradio kipar Robert Frangeš Mihanović. Prva svečana predstava, također u nazočnosti cara i brojnih uzvanika, u novoj je zgradi održana navečer u sedam sati – Slava umjetnosti, alegorijski „scenski prolog u tri slike“ Stjepana Miletića uz glazbu Ivana pl. Zajca, u kojem su nastupali prvaci Drame i Baleta, te osma slika Zajčeve opere Nikola Šubić Zrinjski.
Na ulazu u zgradu, nalazi se glasoviti Zdenac života, rad hrvatskog kipara Ivana Meštrovića iz 1905. godine, a postavljena je 1912. godine.
Mnogi od ponajboljih hrvatskih umjetnika radili su u HNK-u. Ivan Zajc bio je prvi dirigent kazališta. Jakov Gotovac bio je dirigent opere kazališta od 1923. od 1958. Poznati hrvatski redatelj Branko Gavella ovdje je počeo svoju briljantnu karijeru, kao i prva hrvatska primabalerina Mia Čorak Slavenska.
Programski se HNK Zagreb sastoji od tri umjetničke grane: drame, opere i baleta.
Gostovali su brojni međunarodni umjetnici kao što su: Franz Liszt, Sarah Bernhardt, Franz Lehar, Richard Strauss, Gerard Philipe, Vivien Leigh, Laurence Olivier, Jean-Louis Barrault, Peter Brook, Mario del Monaco, José Carreras i dr.
Milivoj Bebić
Milivoj Bebić (Split, 29. kolovoza 1959.) je bivši hrvatski vaterpolist i jedan od najboljih svjetskih vaterpolista svoga vremena.
FINA ga je proglašavala je najboljim svjetskim vaterpolistom 1982., 1984. i 1985. godine.
Igrao je za vaterpolske klubove POŠK iz Splita (1975.-1985.), Volturno (Italija, 1986.-1990.) i Nervi (1990.-1992.) Imao je neviđenu lakoću postizanja golova. Na jednoj utakmici između Jugoslavije i Gvatemale, u utakmici koja je završila 62:0 za Jugoslaviju, Bebić je dao 28 golova. To je do danas svjetski rekord u broju postignutih golova na jednoj vaterpolskoj utakmici. Bebić je vlasnik još jednog rekorda - u šest godina igranja za reprezentaciju, postigao je 620 golova u 222 susreta.
U svojoj blistavoj karijeri osvojio je pregršt odličja. Ima olimpijsko zlato iz 1984. i srebro iz 1980.. Ima i srebro s EP-a 1985. Osvajao je odličja i s Mediteranskih igara i FINA kupova.
Klupski uspjesi su mu: Kup kupova (1982. i 1984.), Europski superkup (1984.), Kup Jugoslavije (1980. i 1983.) i Mediteranski kup (1983. i 1985.).
Bebić je i prvi igrač u povijesti koji je potpisao milijunski ugovor. Kako je sam naveo, iz POŠK-a je u Volturno prešao za milijun DEM za četiri sezone, što i malo tko danas zarađuje.
Morhaus
Morhaus se može odnositi na
Štimlje
right|thumb|200px|Položaj Štimlja na [[Kosovo|Kosovu]] Štimlje (albanski Shtime) je grad i središte istoimene opštine u centralnom dijelu Kosova. Opština ima površinu od oko 134 kvadratna kilometra i preko 23.000 stanovnika.
Administrativno pripada Uroševačkom okrugu.
Neferirkare Kakai
Neferirkare Kakai je bio faraon Egipta za vrijeme Pete dinastije. Njegovo ime Neferirkare znači "Lijepa je duša Reova." Sudeći prema veličini njegovog zagrobnog kompleska u Abusiru, vjerojatno je bio važan kralj, ali s obzirom da se Kamen iz Palerma prekida za vrijeme njegove vladavine, o njemu se relativno malo zna. Piramida Neferirkarea Kakaija (grobnica) kralja je ispočetka bila projektirana kao 6-stepenasta piramida visine 52m, ali kasnije je proširena u tipičnu piramidu visine 72m. Grobni kompleks je nedovršen, te je samo dio donjeg zagrobnog hrama bio dovršen, pretpostavlja se, prije napuštanja projekta. Neferirkare je vjerojatno bio brat faraona Sahurea i sin faraona Userkafa, osnivača dinastija. S obzirom da anali Kamena iz Palerma završavaju u doba Neferirkareove vladavine, neki naučnici su pretpostavili da bi taj dokument mogao poticati upravo iz doba njegove vladavine. Međutim, dokazi s druge strane stele sugeriraju da je dokument pokrivao i vladavine kasnijih vladara Starog kraljevstva. Stoga je moguće da je ovaj ljetopis bio napravljen u doba Nyuserre Inija koji je dugo vladao i bio treći nasljednik Neferirkarea nakon kratkotrajnog i beznačajnog Shepseskare Isija i kratkotrajnog Neferefrea.
Bessenay (Rona)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 1830 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 130 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 14,01 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 412 metara (maksimalnoj 664 m, a minimalnoj 254 m).
Neferirkare Kakai
Važna nakupina administrativnih papirusa Starog kraljevstva je bila pronađena u Neferirkareovom zagrobnom hramu između 1893 i 1907, a oni se uglavnom bave vladavinama Djedkare Isesija i Unasa. Jedan od dokumenata je pismo kralja Djedkarea hramskim svećenicima kojim se opskrbljuje Neferirkareov zagrobni hram. Manethonov Epitom Neferirkareu pripisuje vladavinu od 20 godina dok glavni dio oštećenog Kamena iz Palerma bilježi godinu njegovog 5. popisa stoke prije nego što su ostale godine izgubljene u oštećenom dijelu dokumenta.
Neferirkareova vladavina u 5. dinastiji bila je neobična s obzirom na veliki broj zabilježenih osobnih detalja koji ga opisuju kao brižnog i blagog vladara. Kada je Rawer, stari plemić, slučajno dotakao kralja svojim štapom -- grijeh zbog koga je mogao biti prognan s dvora s obzirom da se faraon gledalo kao na živućeg boga u mitologiji Starog kraljevstva -- Neferirkare ga je odmah pomilovao i objavio kako je Rawerov dodir "čast." Također je dao dozvolu svećeniku Ptahshepsesu da mu ljubi noge. Konačno, kada je vezir Weshptah doživio moždanu kap za vrijeme posjete dvoru, kralj je pozvao glavne liječnike palače da pokušaju izliječiti umirućeg vezira. Kada je Weshptah umro, Neferirkare je bio neutješan te se povukao u osobne odaje kako bi žalovao za prijateljem. Kralj je zatim naredio čišćenje Weshptahovog tijela u njegovog prisustva te naredio da se napravio kovčeg od ebanovine za pokojnog vezira. Tako je Weshptah bio sharanjen s posebnim počastima i ritualima zahvaljujući Neferirkareu. Ovi zapisi o kraljevim djelima su ispisani na Wesptahovom grobu te naglašavaju faraonovu ljubav prema bližnjima.
Rapids
Rapids se može odnositi na
Nakitoš
Nakitoš se može odnositi na
Red River
Red River se može odnositi na
Sabin (razvrstavanje)
Sabin se može odnositi na
Sent Bernard
Sent Bernard se može odnositi na
Mihovil Buterer
Mihovil Buterer je bio trener RNK Split. Trenirao je Crvene dvije sezone: u proljeće 1977., te u jesenskom dijelu iste godine.
Mauzolej u Halikarnasu
mini| Model Mauzoleja, Miniatuk, [[Istanbul. ]] Mauzolej u Halikarnasu (grč.: Μαυσωλεῖον τῆς Ἁλικαρνασσοῦ) je starovjekovna grobnica poznata kao jedno od sedam svjetskih čuda.
Slično Velikoj piramidi u Egiptu, i ovo mesto predstavlja grob jednog drevnog vladara. Ipak, Mauzolej se razlikuje od piramida po mnogo čemu - između ostalog, lepota građevine je ta koja je, više nego njena veličina, zadivila milijune ljudi od vremena izgradnje pa sve do danas. Mauzolej se nalazi u gradu Bodrumu (u starogrčko doba Halikarnas), na obali Egejskog mora, u jugozapadnom dijelu današnje Turske.
Kada su Perzijanci proširili svoj drevni imperij obuhvativši Mezopotamiju, sjevernu Indiju, Siriju, Egipat i Malu Aziju, njihov vladar više nije bio u stanju da upravlja bez pomoći lokalnih upravnika ili vladara - satrapa. Kao i mnoge druge pokrajine, kraljevina Karija u zapadnom delu Male Azije (danas Turska) bila je toliko udaljena od perzijske prestonice da je bila prilično samostalna. Od 377. do 353. godine pne., karijski kralj Mauzol premestio je svoju prijestonicu u grad Halikarnas. Projekat grobnice za Mauzola bio je povjeren njegovoj ženi i sestri Artemiziji II i pretpostavlja se da je njena gradnja započela još za kraljevog života. Građevina, prozvana Mauzolej, završena je oko 350. pne., tri godine nakon Mauzolove smrti i godinu dana nakon Artemizijine smrti.
Tokom 16 vjekova Mauzolej je opstajao u odličnom stanju sve dok snažan zemljotres nije oštetio njegov krov i kolonade (stubove). Početkom 15. vijeka, vitezovi Sv. Jovana Malteškog okupirali su okolinu i sam Halikarnas i izgradili ogromni krstaški zamak. Kada su odlučili da ga ojačaju i utvrde 1494. godine, iskoristili su materijal od kojeg je bio izgrađen tada već značajno oštećen Mauzolej. Do 1522. godine gotovo svaka cigla iz Mauzoleja bila je uklonjena i iskorišćena za izgradnju više raznih građevina. Danas, masivni križarski zamak i dalje postoji u Bodrumu, a obrađeni kameni i mramorni blokovi Mauzoleja se mogu jasno uočiti u strukturi njegovih zidova. Neke od skulptura iz Mauzoleja su sačuvane, kao i više unutrašnjih mermernih dekoracija na kojima je prikazana bitka između starih Grka i Amazonki. Na samoj lokaciji gdje se nekada nalazio Mauzolej danas se mogu videti samo ostaci njegovih temelja.
Sama konstrukcija Mauzoleja bila je pravokutna u osnovi, dimenzija 40 m x 30 m. Grobnica i sarkofag izrađeni su od alabastera i ukrašeni zlatom i postavljeni u centralnom delu Mauzoleja, na uzdignutom podijumu popločanom mermerom i okruženom kolonadama (stubovima) u jonskom stilu. Kolonade su podupirale piramidalni krov takođe ukrašen statuama i kipovima. Na vrhu krova nalazila se statua koja je predstavljala kočije koje su vukla četiri konja. Ukupna visina Mauzoleja bila je 45 m, od čega je centralni podijum sa grobnicom bio visok 20 m, 12 m su bile visoke kolonade, 7 m piramidalni krov i 6 m statua kočija na vrhu krova.
Finoća građevine nije bila samo u njegovoj strukturi, već i u dekoracijama i statuama koje su ukrašavale njenu spoljašnjost na raznim nivoima građevine, od poda do samog krova. Na građevini se nalazilo nekoliko desetina statua ljudi, lavova, konja i drugih životinja u prirodnoj veličini i većih. Isklesali su ih četiri grčka skulptora - Briaksos, Leohares, Skopas i Timoteus, pri čemu je svaki od njih ukrašavao po jednu stranu Mauzoleja. Posebno mesto u istoriji pripada ovoj građevini ne samo zbog brojnih statua ljudi i životinja, već i zbog činjenice da ona nije bila posvećena nijednom od bogova stare Grčke. Danas se po imenu ove građevine sve velike i raskošne grobnice nazivaju mauzolejima.
Ivo Devčić
Ivo Devčić je bio trener više nogometnih klubova iz Splita i okolice. Trenirao je Orkana iz Dugog Rata, a prihvatio se trenerskog posla i u RNK Split u proljetnom dijelu sezone 1977/78. U periodu od 1972. - do 1974. obnašao je i dužnost predsjednika nogometnog kluba Orkan iz Dugog Rata.
Mel, Belluno
Mel je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 1744 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 319 m.
Silerton, Tennessee
Sajlerton je grad u američkoj saveznoj državi Tenesi.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 111, što je 51 (85,0 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Kopaonik
Kopaonik (poznat i kao Srebrna planina) je najveći planinski masiv u Srbiji koji se pruža od severozapada ka jugoistoku dužinom od oko 82.7 km, dosežući u srednjem delu širinu od oko 40 km. Jedan njegov deo je zaštićena zona pod imenom Nacionalni park Kopaonik u okviru koga postoji veći broj zaštićenih prirodnih celina, a na njemu se nalazi i najveći skijaški centar u Srbiji. Njegov najviši vrh je Pančićev vrh sa 2017 m nmv. na kome se nalazi mauzolej čuvenog srpskog prirodnjaka po kome je dobio ime, oko koga se nalazi baza vojske Srbije. Ceo masiv je dobio naziv po velikom rudnom bogatstvu koje je na njemu eksploatisano još od srednjeg veka,a na njegovom širem prostoru je smešten čitav niz kulturno-istorijskih spomenika iz perioda od XII do XV veka. Zahvaljujući razvijenom turističkom centru sa savremenim hotelima i pratećim objektima, Kopaonik predstavlja jednu od najpopularnijih turističkih destinacija u Srbiji.
Najveći deo je prostrana površ Ravni Kopaonik, oko koje se dižu Suvo Rudište sa Pančićevim (Milanovim) vrhom (2017 m) na kome je Pančićev mauzolej, Karaman (1934 m), Gobelja (1834 m) i dr. Jugoistočno od Suvog Rudišta greben Kopaonika je sužen i raščlanjen u niz plastastih uzvišenja: Čardak (1590 m), Šatorica (1750 m) i Oštro koplje (1789 m), između kojih su široke presedline. Na Kopaoniku je najrasprostranjenija raskomadana šumsko-pašnjačka zona središnje Srbije. Na višim delovima je četinarska smrčeva i jelova, a po stranama bukova i hrastova šuma.
Stočarstvo je glavno zanimanje stanovništva, a u novije vreme turizam. Kopaonik je već u srednjem veku bio rudarska oblast, pa su iz tog perioda ostali mnogi potkopi, nazivi i rudarski alati. Rudarstvo je obnovljeno u novije vreme, naročito u Trepči, koja na obroncima ove planine ima velika nalazišta olovno-cinkane rude. U samom podnožju Pančićevog vrha se nalazi rudnik Belo Brdo.
thumb|269x269piskel|Hoteli na Kopaoniku Danas je na Ravnom Kopaoniku veliki turistički planinski centar, sa brojnim smeštajnim kapacitetima, sistemom smučarskih staza i žičara i drugom infrastrukturom. Drugi takav kompleks se razvija kod sela Brzeća na istočnoj padini, gde u hotelima, apartmanima i kućama ima oko 1.000 ležaja. Sa zapadne strane, od Ibarske magistrale, vode dva puta za Ravni Kopaonik, jedan od Biljanovca uz Jošaničku reku, a drugi od Rudnice; i sa istočne strane od Kruševca i Toplice preko Brzeća. Od Ravnog Kopaonika odvaja se njegov istočni ogranak sa spuštanjem na prevoj Mramor (1140 m), zatim se penje ka Velikoj ogledni (1359 m) i talasastim grebenom Vrata (1072 m), Počar (1163 m) završava sa Javorcem i njegovim vrhom Žurla (869 m), spuštajući se strmo u Jankovu klisuru koja ga odvaja od planine Jastrebac.
Privlačnost Kopaonika leži u izuzetnoj dinamici njegovog reljefa. Prostrani planinski pašnjaci guste zimzelene i mešovite šume, kao i planinski vrhovi sa kojih se vide Šar planina, Stara Planina kao i ostale okolne planine ostaju u neizbrisivom sećanju svih koji su posetili ovu planinsku lepoticu. thumb|343x343piskel|Jedna od kaskada Vodopada
Planiniski prevoji Visokog Kopaonika
thumb|259x259piskel|Flora Kopaonika
Flora i fauna
Kopaonik je mesto na kome se mogu naći primerci endemske flore kao što su kopaonička čuvarkuća (Sempervivum kopaonicense Pancic), Pančićeva potočarka (Cardamine Pancicii) i kopaonička ljubičica (Viola kopaonicensis).
Od mnogobrojnih životinjskih vrsta najznačajniji su sivi soko (Falco peregrinus), suri orao (Aquila chrysaetos), buljina (Bubo bubo), divlja mačka (Felix silvestris) i srna (Capreolus capreolus).
Klima
Sa skoro 200 sunčanih dana godišnje, Kopaonik zaslužuje svoje drugo ime „Sunčana planina“. Južni položaj, visina i otvorenost terena sprečava zadržavanje oblaka nad planinom. Hladan vazduh pada u okolne ravnice i uvale, tako da zimske temperature nisu preniske. Prosečna godišnja temperatura je 3,7°C. Sneg počinje krajem novembra i traje do maja, prosečno 159 dana godišnje. Nivo padavina je veći od 1000 mm godišnje.
NATO-ova dejstva na području Kopaonika
thumb|right|MINE! – znak koji upozorava na kasetne bombe preostale nakon [[NATO-ovo bombardovanje|NATO-ovog bombardovanja]] Tokom NATO-ovog bombardovanja SR Jugoslavije avioni NATO-a dejstvovali su po vojnim i civilnim ciljevima na području zakonom zaštićenog nacionalnog parka Kopaonik. Prve večeri bombardovanja raketirana je radarska infrastruktura i prateći objekti na Pančićevom vrhu. Tom prilikom je mauzolej Josifa Pančića pretrpeo manja oštećenja. Osim raketiranja vojnih objekata na samom vrhu NATO-ovi avioni izručili su na širem području Pančićevog vrha veću količinu kasetnih bombi, čija je upotreba zabranjena. Zbog toga je kretanje van puta na tom delu opasno za život, a o tome svedoče znaci upozorenja. O postojanju zaostalih kasetnih bombi svedoče i požari koje su one pokrenule proteklih godina. U tim požarima stradala je biljna zajednica kleke i borovnice.
Tokom leta 2005. predeo u okolini porušenog hotela Bačište očišćen je od 23 preostale kasetne bombe. Lokacije u blizini Pančićevog vrha Krčmar 1 i 2 i Duboka 1 očišćene su od kasetnih bombi tokom 2006. i tom prilikom je pronađeno 70 preostalih mina.
Termalni izvori i banje
U regionu planine ima dosta termalnih izvora. Vrlo su poznate Vrnjačka Banja, Mataruška Banja i Sijarinska Banja. U samom podnožju nalazi se Jošanička Banja (termalni izvor, 78 °C), Lukovska Banja (36—56 °C) i Kuršumlijska Banja (38—57 °C). Pored termalnih izvora na Kopaoniku postoje i mineralni izvori kao i izvor niskoradioaktivne vode(najradioaktivniji u Srbiji) Krčmar na visini od 1950 m i Marine vode na visini od 1700 m.
Kulturno—istorijski spomenici na području Kopaonika
thumb|221x221piskel|Crkvine-Nebeske stolice U okolini Kopaonika postoji veliki broj kulturno—istorijskih spomenika. Neki od njih su:
Kurdion
Kurdion je organsko jedinjenje, koje sadrži 15 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 236,350 Da.
NK Istra 1961
Povijest
Nogometni klub Uljanik, od kojeg je nastala današnja NK Istra 1961, osnovan je 1948. godine od strane pulskog brodogradilišta Uljanik. Prve uspjehe postiže 1959. i 1960. godine kada igra u kvalifikacijama za drugu jugoslavensku ligu. Godine 1961. dolazi do spajanja s NK Pulom u današnju NK Istru. Od tada, klub prestaje djelovati do 1964. godine, kada je na inicijativu Silvana Faragune i Ivana Čehića ponovno počeo sa radom, te nastupa u općinskoj ligi Pule.
Domenik Gruić
Domenik Gruić je bio poznati igrač nekadašnjeg trogirskog Slavena. Također je trenirao i niz nižerazrednih klubova iz okolice Splita. Bio je i trener RNK Split u periodu 1998. - 2000. godine.
NK Istra 1961
Povijest
Klub je od sezone 1966./67. nastupao u regionalnoj ligi Rijeka-Pula. Godine 1978. su kao prvoplasirana momčad lige, stekli pravo nastupa u jugoslavenskoj međurepubličkoj ligi, koju su tada činile Slovenija, Zagreb, Istra, Rijeka te dio Bosne i Hercegovine. No, u toj ligi Uljanik nije nastupio, jer se u njemu već natjecala pulska Istra, a grad je odlučio da ne može financirati dvije ekipe u istom rangu natjecanja. Isti uspjeh postiže i 1983., no ni tada ga grad nije podupro, te se nastavlja natjecati u regionalnoj ligi. Nakon osnivanja Hrvatske nogometne lige, klub je igrao u drugoj ligi, od 1993. do 1998. kada ispada u treću ligu. Godine 2001. postaje prvak Treće HNL, te se vraća u drugu ligu.
Finale kupa
Dvije godine kasnije, klub ostvaruje svoj najveći uspjeh. Sezone 2002/03. pod vodstvom trenera Elvisa Scorie, Istra 1961, tada pod imenom Uljanik, igrala je u finalu hrvatskog nogometnog kupa, gdje su poraženi od splitskog Hajduka ( 0-1, 0-4). To je zasada jedini put da je klub iz druge lige igrao u finalu hrvatskog kupa. Unatoč tome, klub se nije uspio plasirati u prvu ligu.
Nakon jesenskog dijela sezone 2003./2004., dotadašnji trener Scoria, prelazi u Rijeku, a vođenje kluba preuzima bivši hrvatski reprezentativac, div iz Žminja Igor Pamić, koji je do tada vodio trećeligaša Žminj. Te sezone klub mijenja ime u NK Pula 1856. Naime, te je godine otvoreno brodogradilište Uljanik. Pod vodstvom Pamića, klub se plasirao u prvu hrvatsku nogometnu ligu, nakon što je postao prvakom 2. HNL-jug, te u doigravanju u dramatičnoj utakmici pobijedio Međimurje (0-2, 2-0) nakon izvođenja jedanaesteraca. Junaci uzvratne utakmice bili su Josip Jerneić koji je postigao dva pogotka i odlučujući jedanaesterac, te mladi vratar Ervin Radulović koji je obranio tri udarca s bijele točke.
Prva liga
U svojoj prvoj prvoligaškoj sezoni 2004/05., Pula 1856, je nakon solidnog starta (1-1 na Poljudu, sa tada aktualnim prvakom Hajdukom; prvi prvoligaški pogodak Pule postigao je Manuel Pamić, i 3-3 protiv Dinama), u 4. kolu protiv Osijeka ostvarila prvu povijesnu prvoligašku pobjedu. Pula 1856 je te sezone bila gotovo nepobjediva na vlastitom terenu (samo Hajduk ju je uspio pobijediti), dok na gostujućem terenu nije ostvarila niti jednu pobjedu. Klub sezonu završava na 10. mjestu, jednom iznad Međimurja koje je moralo igrati kvalifikacije za ostanak u prvoj ligi.
Sezone 2005/06., zbog sponzorskog ugovora sa Daruvarskom pivovarom, klub mjenja ime u NK Pula Staro češko, te na mjestu predsjednika kluba Giannija Rossandu zamjenjuje Orsat Zovko. Nakon katastrofalnog starta u sezonu Pamić daje ostavku, a novi trener postaje Milivoj Bračun. Pod Bračunovim vodstvom, Pula Staro Češko doživljava pravi preporod, niže dobre rezultate, te postaje jedno od najugodnijih iznenađenja prvenstva. Među ostalima, posebno se isticao bosansko-hercegovački napadač Asim Šehić, koji je na kraju jesenskog dijela prvenstva prešao u švicarski Neuchâtel Xamax, kojeg je tada vodio trener svih trenera Miroslav Blažević. Unatoč tome pivari - kako su ih tada zvali, i na proljeće nastavljaju sa dobrim rezultatima. Tada iznenada Bračun podnosi ostavku, te novi trener postaje bivši vatreni, Krunoslav Jurčić, koji je u svom debitantskom nastupu pobijedio Dinamo, te je Pula ostala za bod "kratka" od 6. mjesta koje je osiguravalo igranju u Ligi za prvaka. Nakon Šehićevog odlaska glavni igrač Pule postaje Stiven Rivić, koji je zajedno sa suigračima Vanjom Ivešom, Mahirom Iftićem, Manuelom Pamićem i drugima, sigurno doveo klub do 7. mjesta.
Nakon završetka sezone, Rivić, Pamić, Mijatović i Lukunić napuštaju klub. a Jurčiću je zbog špekulacija da bi mogao preći u Zagreb uručen otkaz. Nakon raskida ugovora sa Daruvarskom pivovarom, ime kluba mijenja se u NK Pula. Za vrijeme ljetne stanke iz zagrebačkog Dinama su "u paketu" došli trener Stjepan Deverić, te Šarić, Kwedi, Barnjak i Cvjetković posudbu. Međutim, uprava nije mogla jamčiti uvjete koje su igrači tražili, te su zajedno sa Deverićem napustili klub. Novi trener postaje Branko Tucak. Tucak je već nakon par kola, zbog neslaganja sa igračima i loših rezultata dao ostavku, te na kormilo Pule vraća se Kruno Jurčić. Klub je, opterećen financijskom krizom koja ga je pratila i prethodne dvije sezone, nizao loše rezultate, a jedan od rijetkih igrača koji se isticao bio je mladi Nikola Kalinić, koji je bio na posudbi iz Hajduka. Financijska kriza krajem godine doživljava svoj vrhunac, te Jurčić napušta klub kojemu je ozbiljno prijetilo gašenje. No, nakon intervencije istarskog župana, te dolaskom novih sponzora, osiguran je normalan rad kluba, te novi predsjednik postaje Darko Jergović, a Nenad Gračan novi trener. Kalinića je Hajduk, unatoč njegovoj izričitoj želji da ostane u Puli posudio Šibeniku, kao dio dogovora pri prelasku Ante Rukavine u redove splitskih bilih. Pula, unatoč stabilizaciji nastavlja sa lošim rezultatima, posebno na kraju sezone, kada je Gračana zamijenio Stanko Mršić. Pula je svoju posljednju prvoligašku utakmicu do 2009. odigrala protiv Slaven Belupa, kojeg je tada vodio bivši trener kluba, Elvis Scoria. Klub sezonu završava na 11. mjestu, te je morao igrati dodatne kvalifikacije za ostanak protiv Zadra. U prvoj utkamici, u Zadru, Pula je, nakon sramotnog suđenja na njenu štetu, poražena sa 3-0, a delegat utakmice Dragutin Poljak, je sucu Vladi Svilokosu dodijelio najnižu ocjenu u povijesti HNL-a. U drugoj utakmici, Pula je također poražena, ovaj put rezultatom 3-2, te ispada u drugu hrvatsku nogometnu ligu.
Povratak u drugu ligu
thumb|350px|Utakmica Istre 1961 na stadionu [[ŠRC Uljanik Veruda|Veruda]]
Nakon ispadanja iz prve lige, puno igrača je napustilo klub, između ostalih i Vanja Iveša, Mahir Iftić, Zedi Ramadani, Marko Maksimović, Marko Radas te Marko Jurić. S druge strane najzvučnija pojačanja bili su golman Robert Lisjak, Saša Šest, iskusni napadač Zoran Zekić, te "povratnici" Dalibor Pauletić i Igor Žiković. Također su dovedeni mladi igrači s istarskog poluotoka (Goran Barišić, Andro Švrljuga, Goran Roce i dr.). Za trenera je postavljen Valdi Šumberac. U ljeto 2007., nakon što je pulski trećeligaš Istra, nekoliko puta odbio spajanje sa Pulom, Istrini navijači Demoni su izjavili da će podržat Pulu (koja dotad nije imala organiziranu grupu navijača), ukoliko promijene ime, te plave klupske boje u žuto-zelene. To je učinjeno pa je klub peti put u šest godina promijenio ime, ovaj put u NK Istra 1961. Drugoligašku sezonu Istra je jako dobro započela (14 bodova nakon 6. kola uz gol razliku 16-1), a među igračima isticao se mladi napadač Saša Šest, koji je pristigao iz Kamen Ingrada. No, nakon toga uslijedio je kraći niz loših rezultata, te ispadanje iz 1/16 kupa od četvrtoligaša Podravine. Krajem listopada momčad je preuzeo proslavljeni trener Elvis Scoria, a Šumberac je ostao na mjestu prvog pomoćnika, te Istra završava polusezonu na četvrtom mjestu. U zimskom prijelaznom roku, redove pulskog prvoligaša su pojačali iskusni branič Šime Kurilić, veznjak Ivan Lajtman, bivši Hajdukov napadač Natko Rački, mladi veznjak Admir Malkić te golman Igor Lovrić. Scoria je seniorskoj ekipi pridružio i mladog juniora Paola Grbca. Istra je dobro krenula u nastavak prvenstva, te se nakon pobjede nad tada drugoplasiranim Hrvatskim Dragovoljcem primakla na samo četiri boda zaostatka od mjesta koja vode u prvu ligu. Međutim, već u sljedećem kolu Istra 1961 je nakon niza katastrofalnih sudačkih pogrešaka na njenu štetu, poražena od lidera prvenstva, Croatije iz Sesveta, te se razlika povećala na sedam bodova zaostatka. Do kraja prvenstva, Istra nije napredovala na ljestvici, te sezonu završava na 3. mjestu, iako je u cijeloj sezoni primila samo 14 pogodaka.
Nakon završetka sezone, Istrin najbolji strijelac Saša Šest prelazi u Croatiju Sesvete, Zoran Zekić u Segestu, a dotadašnji kapetan Darko Raić-Sudar završava karijeru. Uz njih, klub su još napustili Kurilić, Žiković, Dobrić, Grabovac i Stambolija. S druge strane, u klub su pristigli mladi igrači iz istarskih klubova, Prelčec, Okić, i Kepčija, te Dragan Tadić, Dalibor Božac, Marijan Nikolić i mladi Malijac Mohamed Kalilou Traore, kojeg je Elvisu Scoriji preporučio poznati španjolski trener Juande Ramos. Iako je Rijeka, nakon što je smijenila Zlatka Dalića, mjesto trenera ponudila Scoriji, on je to odbio, uz obrazloženje da je odlučio završiti "pulski projekt", te uvesti Istru u prvu ligu. Zeleno-žuti su solidno otvorili prvenstvo, te se klub najvećim djelom prvenstva nalazio pri vrhu tablice, tako da ni poraz nakon izvođenje jedanaesteraca u šesnaestini kupa od Karlovca, kojeg je vodio bivši Istrin trener Igor Pamić nije shvaćeno kao razočaranje. Nakon pobjede u pretposljednjem kolu protiv istog suparnika, te remija u posljednjem kolu u gostima kod vodećeg Slavonca, Istra polusezonu završava na drugom mjestu sa četiri boda zaostatka za liderom prvenstva. Od igrača svojom atraktivnom igrom posebno se isticao Traore, te mladi Labinjan Ševko Okić koji je u polusezoni u 14 nastupa postigao 6 pogodaka. Nakon završetka polusezone, klub je zbog igranja na malonogometnim turnirima bez dopuštenja, raskinuo ugovor s napadačem Natkom Račkijem, Admir Malkić je poslan na posudbu u Žminj, a među zeleno-žute vratio se miljenik navijača, napadač Asim Šehić. Također, momčadi se priključio i Anton Dedaj. Istra je u proljetnom djelu prvenstva nastavila s dobrim igrama, te je 9. svibnja 2009. pobjedom protiv Solina tri utakmice prije kraja prvenstva osigurala nastup u Prvoj HNL iduće sezone. Već u idućem kolu se pobjedom protiv Pomorca po prvi put u sezoni našla na vrhu tablice. No, u idućem kolu je, uz veliku pomoć sudaca poražena na gostovanju protiv Karlovca, međutim pobjedom u zadnjem kolu nad Slavoncem, te uz poraz Karlovca, Istra je osvojila naslov prvaka Druge HNL.
Ponovno u prvoj ligi
U ljetnom prijelaznom roku, Istra je uspjela zadržati Traorea, unatoč pokušajima njegovog menađera da ga proda, a u kolovozu je, na opće iznenađenje, u Pulu stiglo najzvučnije igračko pojačanje u povijesti kluba, srpski reprezentativac Marjan Marković nakon isteka ugovora sa Crvenom zvezdom. Unatoč tome što je konačno krenula obnova stadiona Aldo Drosina na koji bi se Istra 1961 trebala preseliti, klub zbog tehničkih nedostataka nije dobio privremenu licencu za igranje na svom stadionu Verudi, te je veći dio jesenske polusezone svoje domaće utakmice morao igrati u Rijeci, na Kantridi. Zbog loših rezultata, klub je sporazumno raskinuo ugovor sa Scorijom, te je za prvog trenera ponovno postavljen Valdi Šumberac. Nakon završetka polusezone, dolazi do promjena u upravi. Odlučeno je da se klub preregestrira iz udruge građana u sportsko dioničarsko društvo, što je prvi korak prema privatizaciji. Novi predsjednik kluba postaje ruski poduzetnik Mihail Ščeglov, a Jergović preuzima funkciju izvršnog dopredsjednika. Ščeglov je tako ujedno postao i prvi strani predsjednik nekog hrvatskog kluba, te glavni sponzor kluba za slijedeće četiri sezone u koji bi trebao uložiti 800.000 € godišnje. Najzvučnije pojačanje kluba u zimskom prijelaznom roku bio je kamerunac Mathias Chago, koji je stigao na polugodišnju posudbu iz Dinama. Odmah nakon prvog poraza u nastavku sezone, smijenjen je Šumberac, te je za novog trenera izabran Zoran Vulić. Dobrim igrama, posebice pred kraj sezone, Istra završava na 11. mjestu, čime je izborila ostanak u ligi sljedeće sezone, a Asim Šehić je sa 15 postignutih pogodaka bio treći najbolji strijalac lige.
Stadion
Istra 1961 svoje domaće utakmice igra na stadionu ŠRC Uljanik Veruda koji ima 3.000 sjedećih i 500 stajaćih mjesta. Stadion je dobio ime po pulskoj četvrti Veruda, po kojoj su igrači dobili nadimak Verudeži. Stadion ne zadovoljava sve uvjete za natjecanje u Prvoj HNL, pa se od sezone 2010./11. planira preseljenje na gradski stadion Aldo Drosina, čija je obnova započela u ožujku 2009. Prema projektu predstavljenom 9. lipnja 2008. stadion bi trebao imati oko 10.000 sjedećih mjesta, reflektore koji bi omogućavali odigravanje noćnih utakmice, semafor s videozidom te će zadovoljavati sve kriterije HNS-a i UEFA-e, kako bi na njemu mogla igrati i hrvatska nogometna reprezentacija. Uz glavni stadion, uredit će se i pomoćno igralište s podlogom od umjetne trave, svlačionicama i tribinama za tristotinjak gledatelja.
Navijačka skupina
Navijačka skupina Istre 1961 su Demoni, kojih ima otprilike 300. Osnovani su 1992. godine kao navijači Istre, koja je tada igrala u prvoj ligi. U međuvremenu, "Istra" je ispala u treću ligu, a Istra 1961 (pod imenom Pula) se probila do prve. Godine 2007., nakon promjene imena i dresova kluba, Demoni su odlučili navijati za novu Istru. Tako su to sada navijači NK Istre 1961.
Omladinska škola
U kluba djeluju i omladinski pogoni, koji su temeljito kadrovski i organizacijski reorganizirani 2007. godine, a za voditelja je postavljen Sergio Scoria. Omladinska škola je podijeljena u 7 dobnih skupina, te okuplja oko 150 mladih nogometaša. Juniori i kadeti se natječu u Prvoj HNL, pioniri i mlađi pioniri u Juniorskom prvenstvu Istre, a prednatjecatelji U-11 i U-9 u Županijskoj ligi.
Dres
Istra 1961 je do sezone 2007/08., tradicionalno igrala u tamnoplavim dresovima. Nakon promjene imena, klub je preuzeo boje (zelenu i žutu) i dizajn dresa stare Istre, s iznimkom što Istra 1961 na "domaćem" dresu ima vodoravne zeleno-žute pruge, a Istra okomite.
Grb
Sadašnji grb Istre 1961 uveden je nakon promjene imena 2007., te sliči prijašnjem grbu NK Istre. Iznad grba nalazi se zlatna lopta okružena arenom (motiv sa prijašnjeg grba), a na vrhu se nalazi grb grada Pule. Lijeva strana grba je zelene, a desna žute boje, te se preko njih nalazi natpis NK ISTRA 1961.
Rivali
Rivali Istre 1961 su gradski suparnik Istra i Rijeka. Rivalstvo s Istrom je bilo najizraženije sezone 2001/02. kada su se Istra 1961 (tada pod imenom Uljanik) i Istra do zadnjeg kola borili za naslov prvaka 2. HNL Zapad - Jug. Klub je od Istre naslijedio rivalstvo s Rijekom s kojom igra tzv. susjedski derbi. Posebno je izraženo rivalstvo između Demona i Armade, te su se te dvije navijačke skupine nekoliko puta i sukobile.
Rezultati u ligi i kupu
desno|minijatura|450px|Ligaški plasman Istre 1961 od 1994. godine
Ukupna statistika u 2. HNL
Istra 1961 je 9. klub svih vremena po broju osvojenih bodova u 2. HNL.
Metabotropni glutamatni receptor 1
Metabotropni glutamatni receptor 1 je ljudski gen koji kodira mGluR1 protein.
Funkcija
L-glutamat je ekscitatorni neurotransmiter u centralnom nervom sistemu. On aktivira jonotropne i metabotropne glutamatne receptore. Glutamatergična neurotransmisija učestvuje u znatnom broju aspekata normalne moždane funkcije i može da bude poremećena u slučajevima mnogih neuropatoloških oboljenja. Metabotropni glutamatni receptori su familija G protein spregnutih receptora, koja se deli u tri grupe na osnovu sekventne homologije, mehanizma prenosa signala, i farmakoloških svojstava. Grupa I obuhvata GRM1 i GRM5. Za te receptore je pokazano da aktiviraju fosfolipazu C. U grupi II su GRM2 i GRM3, dok su u grupi III GRM4, GRM6, GRM7 i GRM8. Grupe II i III receptora su vezana za inhibiciju kaskade cikličnog AMP, ali se razlikuju u njihovoj specifičnosti za agoniste. Alternativno splajsne varijante GRM1 gena su opisane, ali odgovarajući proteini pune dužine nisu bili određeni.
Klinički značaj
Mutacije GRM1 gena mogu da doprinesu podložnosti na razvoj melanoma.
Ligandi
Pored ortosternog mesta vezivanja liganda gde se glutamat vezuje, postoje bar još dva alosterna mesta vezivanja na mGluR1 receptoru. Znatan broj potentnih i specifičnih alosternih liganda – predominantno antagonista/inhibitora je razvijen, mada ortosterni podtip-selektivni ligandi nisu poznati.
thumbnail|left|600px|Hemijska strukture mGluR1 selektivnih liganda.
Jarkovci
Jarkovci su naselje u Srbiji u opštini Inđija u Sremskom okrugu u Vojvodini. Prema popisu iz 2002. bilo je 604 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 318 stanovnika). Nalazi se na nadmorskoj visini od 128 metara.
Geografija
Pored sela je napravljeno veštačko jezero koje se proteže paralelno sa selom. Jezero je bogato ribom i služi ribolovcima tokom cele sezone.