cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektron
Fundamentalna svojstva
Elektron ima spin ili tzv. unutrašnji moment impulsa jednak ½. Rezultat merenja projekcije spina duž bilo koje ose može biti samo ± ħ⁄2. Osim spina, elektron ima unutrašnji magnetni moment duž svoje ose spina. On je približno jednak jednom Borovom magnetonu, što je fizička konstanta jednaka 9.274 džula po tesli. Orijentacija spina u odnosu na moment elektrona definiše svojstvo elementarnih čestica poznato kao heličnost.
Elektricitet
Usmjereno kretanje elektrona koji su oslobođeni uticaja atomskog jezgra nazivamo električnom strujom. Električni naboj direktno mjerimo elektrometrom. Električnu struju mjerimo galvanometrom.
Neutralan atom ima jednaku količinu pozitivnog i negativnog naboja tj. broj protona u jezgru je jednak broju elektrona u omotaču. Za tijelo sa viškom elektrona kažemo da je "negativno naelektrisano", dok za tijelo sa manjkom elektrona kažemo da je "pozitivno naelektrisano".
Srebro azid
Srebro azid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 149,888 Da.
Olmo di Bagnoli, Padova
Olmo di Bagnoli je naselje u Italiji u provinciji Padova, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 27 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 4 m.
Beverly, Kansas
Beverli je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 162, što je 37 (-18,6 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Danville, California
Danville je gradić u američkoj saveznoj državi Kalifornija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 42.039 stanovnika.
Bosanci (Bosiljevo)
Bosanci je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Bosiljevo, Karlovačka županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 44 stanovnika te 16 obiteljskih kućanstava.
Denton, Texas
Denton je grad u američkoj saveznoj državi Teksas. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 113.383 stanovnika.
Ibudilast
Ibudilast je organsko jedinjenje, koje sadrži 14 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 230,305 Da.
Kolubara (reka)
Kolubara je reka u zapadnoj Srbiji, desna pritoka Save, duga oko 123 km. Nastaje od Obnice i Jablanice u Valjevu. Sa leve strane pritoke su: Rabas, Kladnica i Tamnava, sa desne: Gradac, Banja, Lepenica, Ribnica, Toplica, Ljig, Peštan, Turija i Beljanica. Uliva se u Savu kod Obrenovca. Slivu Kolubare iznosi oko 3.600 kvadratnih kilometara i u njemu se nalaze bogata nalazišta lignita. Dolinom Kolubare prolaze železnička pruga. Protok je 31 m3/s.
Ime reke vodi od različitog porekla, odnosno, postoje razne priče o njenom imenu. Jedna od njih se odnosi na ime Kuluk-bara (po močvarama sela), pa zato Kolubara.
Kolubara je poslednja veća pritoka Save, u koju utiče 27 km uzvodno od Beograda.
Gornji tok
Ušće [[Gradac (reka)|Gradca u Kolubaru kod Valjeva|thumb|left|250px]] Ona postaje od dveju manjih reka-desne sastavnice, Jablanice (duga 21,5 km) i leve sastavnice Obnice (duga 40 km) koje se stiču ispred Valjeva na 193 m nadmorske visine. Doline Jablanice i Obnice su uske i duboke do 200 m. Sušica, desna pritoka Jablanice, usekla je u Lelićkom krasu kanjonsku dolinu duboku 300 m i dugačku 7,5 km. Kod Valjeva dolina Kolubare se naglo širi u Valjevsku kotlinu. U njoj reka laktasto skreće iz pravca jug-sever u pravac zapad-istok. Rečno korito je široko i izvijugano i, zbog bijučarskih odlika sastavnica i pritoka, kotlina je ranije,pre regulacije Kolubare, bila često plavljena. Prva veća pritoka Kolubare je Gradac, koji joj pritiče sa desne strane. Dugačak je 17,8 km. Njegova dolina, sa 22,7 km dugačkim kanjonom strmih i golih krečnjačkih strana, visokih do 200 m, najlepša je u celom slivu Kolubare. U neposrednoj blizini ušća, na levoj obali, nalazi se manastir Ćelije. Prema jednom predanju, on je zadužbina kralja Dragutina, a prema drugom, podignut je krajem 14 ili početkom 15. veka, u vreme despota Stefana Lazarevića. Sada u njemu postoji ikonopisačka škola.
Donji tok
Nizvodno od Valjevske kotline dolina Kolubare se sužava na 120–150 m u kratkoj sutesci kod Slovca, usečenoj između brda Jerininog grada i Oštrikovca. Nadalje,dolina je široka,sa prostranom aluvijalnom ravni,koja se kod Lisopolja širi do 3 km.Sa desne strane Kolubari pritiču Ljig (29 km) i Peštan sa Turijom (28 km), a sa leve Tamnava sa Ubom (89,8 km).U slivu Tamnave nalaze se bogata ležišta lignita, koji se eksploatiše u nekoliko rudnika, a troši uglavnom u TE Nikola Tesla kod Obrenovca.
Od sastavaka Jablanice i Obnice pa do ušća u Savu u blizini Obrenovca, Kolubara je dugačka 86,5 km (sa Obnicom 126,5 km),ali je prosečna nadmorska visina njenog sliva mala-samo 206 m. To ukazuje da u slivu Kolubare preovlađuje nizija,dok su pobrđe,niske (do 1000 m)i srednje visoke planine (do 1.500 m)samo u izvorišnom delu sliva i njene najveće pritoke Ljiga.
Kolubara je kod Lajkovca široka 30, a duboka 0,5-3 metra; kod Obrenovca je široka 45 i duboka 1-2 metra,pa pri višim vodostajima na Savi mali brodovi ulaze u Kolubaru i plove po njoj do Obrenovačkog mosta,3 km od ušća.Bitnu odliku njenog vodnog režima predstavljaju nagla i velika kolebanja bodostaja i proticaja,što otežava rešenje glavnih vodoprivrednih problema u slivu; vodosnadbevanje naselja i industrije, zaštitu od poplava,kao izaštitu od erozije i bujica.Kolubara pripada rekama sa kišno-snežnim režimom.
Vodostaj
thumb|left|300px|Nabujala Kolubara 23. jun 2010 Pri naglom otapanju snežnog pokrivača i obilnijim prolećnim padavinama nastaju velike poplave u aluvijalnim ravnima Kolubare i njenih velikih pritoka. Ljig se izliva i širina izlivene vode dostiže kod sela Moravaca 650-1 380, kod Liplja 1 050, i na ušću u Kolubaru oko 500 metara. Pri najvećim poplavama pod vodom se nađe oko 1 800 hektara obradivih površina u dolini Ljiga, oko 920 hektara u gornjokolubarskom basenu (uzvodno od Slovačkog suženja),do 660 hektara u dolini Kladnice i 1 300 hektara u dolini Uba,a do 2 070 hektara u plitkoj dolini Tamnave. Da bi se smanjile posledice katastrofalnih poplava u dolini Kolubare, a manje i potpuno sprečile, obavljeni su veliki hidromelioracioni radovi nizvodno od ušća Ljiga. Radi ubrzavanja oticanja vode u Savu,spojeno je krivudavo korito Kolubare sa znatno manje krivudavim koritom Peštana kod sela Cvetovca (nedaleko od sela Velikih Crljena), pa ona od 1965.godine otiče koritom svoje pritoke.Time su nastale mnoge promene.Peštan i Turija,čija su ušća bila nizvodnije od ušća Tamnave,utiču sad u Kolubaru 19,odnosno 12 km uzvodnije,pa su za toliko kraći njihovi tokovi.Istovremeno,Tamnava je postala duža za 1,5 km,jer do novog ušća teče starim koritom Kolubare.Oko reke podignuti su nasipi za zaštitu zemljišta od poplava,kada je Kolubara dostizala šerinu kod Đelija 1 500-2 300 m,a kod Šopića od 2 100-3 300 m-to je bilo pravo privremeno jezero dužine 6,7 km.
U slivu Kolubare prosečna gustina rečne mreže je mala i iznosi 410 m/km². Najgušću rečnu mrežu ima sliv Klaničke reke-750 m/km²,dok je u slivu Peštana samo 200 m/km². Njena veličina zavisi u prvom redu od litološkog sastava,reljefa i padavina,koji u slivu Kolubare nisu baš povoljni za obrazovanje vodotoka.Veliki broj vodotoka su aktivne bujice i, prema nekim procenama, ima ih preko 700.Intenzivnom erozijom naročito su ugroženi gornji delovi slivova Tamnave,Uba i Ljiga.
Demosten
thumb|200px|Demosten
Demosten (grč. Δημοσθένης, 384–322. god. st. e.) bio je najveći govornik antičke Grčke i istaknuti atinski državnik. Njegovi govori odlikuju se visokom književno-umetničkom vrednošću i istovremeno pružaju temeljit uvid u politička i kulturna zbivanja u antičkoj Grčkoj tokom 4. veka stare ere.
Mladost
Demosten se rodio 384. godine st. e. u atičkom selu Peaniji. Otac mu je bio trgovac i vlasnik radionice oružja (μαχαιροποιός). U sedmoj godini izgubio je oca (376. god.) i tako ostao sam s majkom i šestogodišnjom sestrom. Brigu za njih i za znatnu imovinu od 14 talenata poverio je otac trojici staralaca. Umesto da taj imetak povećaju, nesavesni staraoci upropastili su Demostenu gotovo čitavo nasledstvo. Demosten se morao braniti da spasi ono malo što mu je ostalo od nasledstva i bio je prisiljen da sudskim putem od staralaca traži da vrate sve što su mu oteli. Naravno, za to je bilo neophodno da dobro savlada veštinu govorništva, koja je bila potrebna svakome ko je želeo da se posveti sudskom i političkim aktivnostima.
Prema neki antički izvori pominju Isokrata kao Demostenovog učitelja govorništva, to je malo verovatno, te se u taj podatak sumnjalo još u antici. Naime, Isokratova škola bila je sigurno preskupa za Demostenovo finansijsko stanje, s obzirom da je od zaveštanog mu imetka ostalo svega 17 mina. Osim toga, Isokratovi politički stavovi skoro su u potpunosti suprotni kasnijim Demostenovim: Isokrat je smatrao da Grci po svaku cenu treba da se ujedine protiv Persijanaca, i Filipa II video je kao tu ujediniteljsku snagu. Takođe, u samom govorništvu ne možemo govoriti o neposrednom uticaju Isokrata na Demostena. Mnogo je verovatniji drugi podatak – da je Demosten za učitelja uzeo Iseja, takođe poznatog govornika i logografa toga doba. On je predavao i građansko i nasledno pravo, a Demosten je morao misliti na povraćaj sredstava koja su njegovi tutori potrošili. Takođe, Isejeva škola nije bila tako skupa kao Isokratova. Na kraju, dok se Isokrat prevashodno bavio teorijom besedništva, Isej je bio orator-praktičar.
Govori o staralaštvu
Pošto je postao punoletan, Demosten je 364. god. optužio svoje staraoce i dobio parnicu. To mu, međutim, nije bilo od naročite koristi, s obzirom na to da su oni znali na svakakve načine prolongirati povraćaj sredstava, te je Demosten posle pet godina konačno odustao od cele parnice. Tokom celog ovog sudskog postupka održao je pet govora, koji su sačuvani pod zajedničkim nazivom govori o staralaštvu (λόγοι ἐπιτροπικοί). To su: dva govora Protiv Afoba o stvaralaštvu (Κατ' Ἀφόβου ἐπιτροπῆς α' β', tužba i replika, tj. odgovor na odbranu tuženoga), Afobu za Fana o lažnom svedočanstvu (Πρὸς Ἄφοβον ὑπὲρ Φάνου ψευδομαρτυριῶν) i dva govora Onetoru o smetanju poseda (Πρὸς Ὀνήτορα ἐξούλης α' β', tužba i replika).
Logografija
thumb|right|Demosten vežba govorništvo, [[Jean Lecomte du Nouÿ (1842–1923). Demosten je imao običaj da uči u jednom malom podrumu koji je sam napravio. Takođe je vežbao govorenje dok je u ustima držao kamenčiće, te je recitovao stihove dok bi trčao. Da bi osnažio svoj glas, vežbao je govorenje stojeći na obali pored morskih šumova koje su proizvodili talasi.]]
Da bi sebi obezbedio sredstva za pristojan život, Demosten je postao logograf, tj. pisao je za novac govore za druge – i za tužioce i za tužene. Od njegove logografske prakse sačuvalo se oko trideset govora pod naslovom sudski govori u privatnim parnicama (λόγοι δικανικοὶ ἰδιωτικοί), među kojima je najznačajniji govor Za Formiona (Παραγραφὴ ὑπὲρ Φορμίωνος) protiv Apolodora, s kojim su u vezi dva govora Protiv Stefana o lažnom svedočanstvu (Κατὰ Στεφάνου ψευδομαρτυριῶν, tužba i replika).
Političke parnice
Privatne političke parnice bile su prvi korak koji je Demostena približio položaju uticajnog državnika. Pre nego što se u skupštini pred suverenim demosom, pojavljivao se on u sudnici i u Veću u političkim parnicama. Prvi takav govor bio je O trijerarhijskom vencu (Περὶ τοῦ στεφάνου τῆς τριηραρχίας), održan 359. godine u prilog nekom čoveku koji je od Veća tražio da bude ovenčan trijerarhijskim vencem.
Svoj politički rad Demosten je započeo 355. godine tužbama protiv nezakonitih predloga (γραφαὶ παρανόμων). Te godine napisao je za Diodora govor Protiv Androtiona o nezakonitom predlogu (Κατ' Ἀνδροτίωνος παρανόμων): Androtion je predložio da se Veću kad je odstupilo dekretuje venac, a Demosten dokazuje da Veće nije ni zaslužilo venac, jer nije sagradilo propisani broj brodova.
Godine 353. napisao je za istog Diodora govor Protiv Timokrata (Κατὰ Τιμοκράτους παρανόμων): Timokrat, nagovoren od svog prijatelja – već pomenutog Androtiona – predložio je da se dužnicima odloži plaćanje duga. Demosten ovaj predlog naziva νόμος ἐπ' ἀνδρί (= zakon za jednog čoveka), odnosno on dokazuje da je čitav zakon predložen da bi se Androtion oslobodio svog duga.
Godine 356. održao je Demosten govor O ateliji Leptinu. Leptin je predložio zakon po kojem bi se ukinula ἀτέλεια, tj. oslobađanje od poreza, za svakoga osim za potomke tiranoubica – Harmodija i Aristogitona. Ova mera bila je usmerena na poboljšanje državnih finansija, do čega je i Demostenu svakako bilo stalo. No, on je ustao u odbranu privilegija zaslužnih ljudi, smatrajući da se oni moraju nagrađivati, kako bi i drugi građani bili podsticani da čine državi dobra dela.
Na ove govore naslanja se govor Protiv Midije o šamaru (Κατὰ Μειδίου περὶ τοῦ κονδύλου), kojim je Demosten 347. godine hteo da pozove na sud Mediju, koji ga je ranije uvredio udarivši mu šamar pred gledaocima. Do parnice nije ni došlo, pa ni govor nije održan, jer su se Demosten nagodio s Midijom tako da mu je ovaj platio 30 mina.
Prvi spoljnopolitički govori
Demosten je prvi put nastupio kao državnički govornik 354. godine, kada je predlagao reformu u opremanju brodova, i to govorom O simorijama (Περὶ συμμοριῶν – συμμοριαί: dvadeset razreda na koje se u Atini delilo 1.200 bogataša za opremanje brodova, trijerarhija – τριηραρχία). U ovom govoru on odvraća svoje sugrađane od nepromišljenog i naglog poduhvata kakav bi bio rat protiv persijskog kralja Artakserksa III od koga uopšte ne treba strahovati: Atina i cela Grčka imaju drugog neprijatelja, a to je Filip.
Svoj već razvijeni politički stav Demosten pokazuje i u govoru Za Megalopoljane, koji je govorio 353. godine, kada su se Spartanci spremali da zauzmu Megalopolj u Arkadiji, a Megalopoljani su zatražili pomoć od Atine, s obzirom da je njihova metropola, Teba, bila zauzeta ratovanjem sa Fokiđanima. Istovremeno, i Spartanci su poslali svoje poslanike u Atinu. Demosten ističe da stari savezi ne mogu, i ne treba da traju večno, već da se oni mogu raskidati i sklapati novi, u skladu sa realnim interesima i stanjem države. Stoga Demosten u skupštini savetuje da se pošalje pomoć Megalopoljanima, jer su slabiji, a to je i u interesu Atine, ali u tome nije uspeo.
U govoru Za slobodu Rođana, održanom 351. godine, Demosten ustaje u zaštitu rodoskih demokrata, koje su uz pomoć karijskog gospodara Mauzola proterali oligarsi. Mada su Rođani protiv Atine ranije bili pokrenuli tzv. saveznički rat, Demosten smatra da su se sada urazumili i drugačije će postupati. U zaštiti Rođana Demosten zapravo vidi šansu da Atina povrati najvažnija ostrva i obnovi pomorski savez, a osim toga, Rođane i Atinjane vezuje upravo njihov demokratski državni poredak. Zbog toga, on Atinjane poziva da budu "zajednički zaštitnici slobode svih" (κοινοὶ προστάται τῆς πάντων ἐλευθερίας). Međutim, njegov predlog nije prihvaćen.
Političke prilike
thumb|desno|Filip II Makedonski: pobednički medaljon (niketerion) iskovan u [[Tarsu, 2. vek st. e.(Cabinet des Médailles, Pariz)]]
U doba kada je Demosten stupio na atinsku političku scenu nijedna od tri države koje su ranije imale hegemoniju nad Grčkom nisu sačuvale svoj stari sjaj. Hegemonija Sparte bila je završena bitkom kod Leuktre, a period veličine Tebe završen je smrću Epaminonde. I Atina je bila u opadanju. U to su vreme u Atini delovale dve političke grupacije: "konzervativna" i radikalno demokratska. Prva se sastojala od robovlasnika, trgovaca i zanatlija, a glavni joj je cilj bio očuvanje mira po svaku cenu, kako ne njihovi ekonomski interesi ne bi pretpeli nikakve štete. Ova je grupacija imala većinu, a na čelu joj je bio Eubul, koji je imao veliku ulogu u finansijskoj politici atinske države. Eubul je 354. god. postao jedan od upravitelja "pozorišne blagajne" (οἱ ἐπὶ τὸ θεωρικόν), u koju se slivao sav višak državnih prihoda. Taj je višak dolazio najpre u ratnu blagajnu (στρατιωτικά = ratni novac), a u povoljnijim prilikama plaćala se iz nje siromašnim građanima ulaznica za pozorište (θεωρικά = pozorišni novac). Ubrzo se sav višak počeo upotrebljavati za pozorište, dok nije bilo određeno da barem u ratno vreme služi za ratne svrhe. Tokom Eubulovog mandata prestala je i ta odredba, te se višak upotrebljavao samo za pozorište. Kad je došlo do rata, blagajna je bila prazna.
Drugoj grupaciji, koja je zastupala tradicionalnu politiku radikalne demokratije, i na njeno je čelo došao Demosten. Glavni joj je cilj bio da Atina postane ono što je bila u najslavnija vremena svoje pomorske države, kada je Atina bila središte prosvete, zaštitnica slobode protiv nasilja i čuvar svih Helena protiv napada stranih osvajača. Ta je stranka napokon i pobedila, ali prekasno, jer se sloboda i nezavisnost domovine nije mogla više spasiti. Kako je tekla borba između ovih stranaka jasno se vidi u prikazu sukoba Atine s makedonskim kraljem Filipa II.
Filip II, čovek duboke inteligencije i velike sposobnosti, stupio je na makedonski presto 359. godine. Boraveći u Tebi kao mladić uputio se u Epaminondinoj školi u sve tajne ratne veštine i upoznao je stanje Grčke. Tamo je mogao steći ono znanje kojim je Grčka u to doba raspolagala. Tri godine boravio je kao talac u Tebi, a za to je vreme mogao izbliza videti i slabosti i podvojenost Helena. On je video da su grčki polisi finansijski iscrpljeni mnoštvom međusobnih ratova, koje su ponekada vodili i zbog sitnica. Kada je Filip postao makedonskim kraljem, njegova je zemlja bila mala pokrajina bez luka, industrije i bez gotovo ikakva značajnija grada. Od ove mlade barbarske državice stvorio je Filip veliku državu. Uredio je tako uspešnu vojnu snagu kakvu svet dotada još nije video. Njegov je cilj bio da Atinjanima prvo otme sve savezničke gradove izvan Atike, a onda bi mu bilo lako da savlada celu Grčku. Zato, savldavši svoja dva suparnika, Argeja, koga je pomagala Atina, i Pausaniju, koga su podupirali Tračani, pomislio je da još uvek nije vreme da se sukobi s Atinjanima. Stoga im je ponudio grad Amfipolj, najvažniju grčku koloniju na tračkoj obali, za koji su se s Makedoncima dugo otimali, te je s njima sklopio mir. Zatim pokori Peonjane i Ilire. Kad je nakon toga krenuo na Amfipolj, koji Atinjani još nisu preuzeli, zatraže stanovnici Amfipolja pomoć Atinjana. Ovi im ne pošalju pomoć, jer su verovali Filipu da Amfipolj zapravo zauzima za njih. Filip zadrži Amfipolj za sebe, a Atinjani uvide da su prevareni. Uskoro padnu putem izdaje u Filipove ruke i drugi atinski posedi na severu: Pidna, Potideja i Metona. On je za sebe pridobio i stanovnike Olinta na Halkidiku, jednako važnog grada za njega kao i za Atinjane. Konačno, osvojio je i deo tračke teritorije i tu osnovao grad Filipi, gde je bilo mnogo zlatne rude, koju je iskoristio prevashodno za izgradnju mornarice. Time je bila ozbiljno uzdrmana atinska moć na severu.
Međutim, izbio je tzv. sveti rat (355–346) koji su Tebanci poveli protiv Fokiđana pod izgovorom da su obrađivali sveto Apolonovo zemljište u Delfima, zbog čega su bili osuđeni na plaćanje globe. Fokiđani su odbili da se pokore ovoj odluci, te je došlo do rata, u koji se Filip umešao i pobedio vođu Fokiđana Onomarha. Zatim je Filip krenuo u Trakiju, gde je postigao značajne uspehe. Odatle je hteo provaliti u Fokidu, ali ga u tome spreče Atinjani u Termopilskom klancu.
Od Prve Filipike do Govora o miru
Demosten je budno pratio Filipove uspehe i opominjao Atinjane na opasnost koja preti od makedonskog kralja ne samo Atini već i čitavoj Grčkoj. On je smatrao da s ova opasnost može otkloniti samo pravovremenim i odlučnim ratom. Ovo svoje uverenje izrazio je Demosten u svom Prvom govoru protiv Filipa (Κατὰ Φιλίππου α'), održanom 351. godine. U njemu oštro napada neaktivnost i mlitavost Helena i predlaže da se opremi vojska u kojoj bi bili i atinski građani, a ne samo razni najamnici, te da se ta vojska brodovima otpravi u severno more da Filipa zamara i slabi prepadima i pljačkanjima.
Ubrzo potom, 349. godine Filip je počeo da opseda Olint, i Olinćani zatraže pomoć od Atine. Demosten je u tri olintska govora (Ὀλυνθιακός α' β' γ') predlagao da se Olinćanima hitno uputi tražena pomoć. U njima Demosten još ubedljivije poziva Atinjane na rat protiv Filipa, te naglašava da Filip nije nepobediv. Demosten, takođe, preduzima rizičan korak predlažući reformu u finansijama Atine: "Zato Atinjani u prvom redu treba da se oslobode lanaca koje su dobrovoljno stavili na sebe odredivši viškove prihoda na zabave i svečanosti. Ili se ti viškovi moraju vratiti vojnoj blagajni, i onda će biti sredstava za rat, ili neka svaki građanin daje novčani doprinos prema svom imovnom stanju" (Olynt. I). I još direktnije: "Sad stvar je došla dotle da čovek ne može da kaže sugrađanima istinu a da ne stavlja uzalud svoju glavu na kocku. Potrebno je da se tome učini kraj. Treba sazvati zakonodavnu komisiju, ali ne radi donošenja novih zakona, već radi ukidanja, i to baš zakona o ratnom novcu, koji se sada deli čak i onim građanima koji neće da idu u rat. Valja zahtevati od onih koji su taj zakon doneli da ga ukinu. Jer nije pravo da oni stiču vašu ljubav štetnim zakonima, dok će drugi primati na sebe neprijatnu dužnost da ukidaju ove zakone uprkos vašim sklonostima" (Olynt. III). Ovi Demostenovi govori nisu ostali bez učinka, ali ipak nisu postigli željeni uspeh: Atinjani se još nisu mogli odlučiti na pravovremenu i izdašnu pomoć. Pomoć koju su dva puta slali Olintu bila je preslaba, a treća je još stigla i prekasno. Tako je Olint pao izdajom 348. gdoine. Filip je ovaj grad razorio, a njegovo stanovništvo prodao u ropstvo. Ista sudbina zadesila je još 32 saveznička grada.
Još za vreme opsade Olinta Filip je izjavljivao da je spreman da sklopi savez sa Atinom. Ona, pošto joj je propao pokušaj da sklopi savez sa drugim grčkim državama, bila je spremna da prihvati Filipovu ponudu. Zato Atinjani, na predlog govornika Filokrata, donesu odluku da se makedonskom kralju uputi poslanstvo koje će s njim ugovoriti uslove za mir. Među dvadesetoricom poslanika bili su i Filokrat, Eshin i Demosten. Poslanici su bili ljubazno primljeni, a pojedine je Filip uspeo pridobiti za sebe, posebno Filokrata i Eshina, te je u Atini tako nastala tzv. promakedonska stranka. Napokon, posle putovanja atinskih poslanika u Pelu, te Filipovih poslanika Antipatra i Parmeniona u Atinu, i opet atinskih poslanika u Pelu, 346. godine sklopljen je mir koji se po glavnom posredniku zove Filokratovim mirom. Sadržaj ovog mira svodio se, zapravo, na status quo (ἑκατέρους ἔχειν ἃ ἔχουσιν = da jedni i drugi zadržavaju ono što drže). Atinski saveznici Fokiđani bili su izuzeti iz ugovora. Stoga Filip povede vojsku preko Tesalije i Termopila u Fokidu. Tu je porušio mnoge gradove koji su bili u savezu sa Atinom i dobio u Amfiktionskom veću ona dva glasa koji su ranije pripadali Fokiđanima. Osim toga, dobio je i pravo da prvi pita proročište (προμαντεία), koje su ranije imali Atinjani. Takođe, pripalo mu je i pravo predsedavanja Pitijskim igrama. Tako je u Amfiktioniji Filip dobio presudan uticaj, s obzirom da je sa svojim saveznicima raspolagao većinom glasova. Tom većinom izdejstvovao je odluku da se razore 22 fokidska grada, a njihovo stanovništvo raseli. Sve to razbesnelo je Atinjane, koji su već hteli da zarate protiv Filipa. No Demosten, videći Filipovu snagu i nespremnost Atinjana, odvrati ih od rata govorom O miru (Περὶ εἰρήνης) 346. godine.
Od Govora o miru do bitke kod Heroneje
Nisu prošle ni pune dve godine, a Filip je ponovo dobio priliku da se umeša u grčke prilike, ovoga puta na Peloponezu. Budući da su Lakedemonjani opet nastojali da se domognu svoje nekadašnje hegemonije, došli su u sukob sa Argivljanima, Mesenjanima i Arkađanima. Filip je odlučio da pomogne Peloponežanima da svrgnu lakedemonsku vlast. Atina, znajući da će se time poremetiti ravnoteža snaga u Grčkoj, kao i da će Filip još više proširiti "promakedonski savez", pošalju u Argos i Mesenu poslanstvo, da ove države odvrati od svake veze sa Filipom. Poslanstvo je predvodio Demosten, te je tom prilikom Argivljanima i Mesenjanima održao govor, u kome je rekao i sledeće: "Čuvajte se da, trudeći se da izbegnete rat, sebi ne pronađete gospodara" (Dem. Phil. II). Međutim, kako i sam Demosten navodi, iako su se njegove reči veoma dojmile Mesenjana, oni ga nisu poslušali. Po povratku atinskih poslanika, na Filipov nagovor u Atinu su došli peloponeski poslanici da se požale što Atina podupire Spartu. Tom prilikom (344/3.god.) Demosten je održao svoj Drugi govor protiv Filipa (Κατὰ Φιλίππου β'), gde ponovo upozorava grčke polise na opasnosti koje im prete od Filipa, pritom iznoseći mnoge primere njegovih nedela. Demosten Filipa prikazuje kao zajedničkog neprijatelja svih Helena, koji širi svoju moć na sve strane s jednim jedinim ciljem: da pokori sve Helene. Ujedno napada i začetnike Filokratova mira, Eshina i Filokrata, jer su oni navodno krivi što je Filip zauzeo Termopile i Fokidu.
Posle sklapanja Filokratovog mira, suprotnosti između ove dve stranke su se zaoštrile, što je preraslo u otvoren sukob. On se pre svega ogleda u velikom broju sudskih tužbi koje su podnosili pre svega pripadnici antimakedonske stranke protiv onih u promakednoskoj. Od tih tužbi treba pomenuti dve: 343. godine Hiperid je optužio Filokrata da je primio mito od Filipa; on je osuđen na smrt ali se spasio bekstvom. Takođe, Demosten je optužio Eshina da je prekršio poslaničku dužnost, da je pristao da ga Filip podmiti i prevario Atinjane svojim lažnim izveštajem (παραπρεσβεία). Demostenova tužba i Eshinova odbrana sačuvani su pod naslovom O nepošteno izvršenom poslanstvu (Περὶ τῆς παραπρεσβείας). Eshin je većinom od 30 glasova bio oslobođen optužbe.
thumb|Satelitska slika Hersoneza Tračkog i okolne oblasti. Hersonez je postao središtem ogorčenog spora oko teritorija između Atine i Makedonije.
Antimakedonska stranka smatrala je da je sadašnji mir sa Filipom samo trenutni predah, koji Atina treba da iskoristi za prikupljanje snage za presudnu bitku. Do toga su mogle dovesti političke okolnosti u Trakiji. Atinjani su 343. godine na poluostrvo Hersonez poslali kleruhe sa Diopitom na čelu da bi obezbedili poluostrvo i pomogli siromašne atinske građane. Oni su naišli na dobar prijem od strane gotovo svih gradova, jedino je grad Kardija, koji je sa Filipom sklopio savez, odbio da ih primi. Diopit je stoga zaratio protiv njih, ali je Kardijancima Filip poslao pomoć. Tada je Diopit krenuo na makedonsku Trakiju i osvojio dva gradića na Propontidi. Filip je poslao poslanike u Atinu s pretnjom, te promakedonska stranka zatraži da se Diopit odmah opozove. Tada je nastupio Demosten sa govorom O položaju na Hersonezu, marta 341. godine: tada je dokazao da je Filip prvi prekršio mir, te da Diopita ne treba opozivati, već da Hersonez treba braniti, te je pozvao Atinjane da se oslobode svoje neaktivnosti, jer su Filipovi planovi pretnja slobodi čitave Helade. Narod je odlučio da ostavi Diopita na položaju, te će se Demosten kasnije pohvaliti da je spasao Hersonez.
Iste (341) godine održao je Demosten svoj poslednji govor u slobodnoj Atini – Treći govor protiv Filipa (Κατὰ Φιλίππου γ'). U njemu dokazuje da Filip, bez obzira na mir, bez prekida ratuje protiv Atine; to pokazuje mešanje u Hersonez, okupacija Eubeje, osvajanje Trakije i intervencija na Peloponezu. Zato i ne preostaje ništa drugo nego boriti se protiv njega za slobodu cele Helade. Ako Atinjani hoće da se spasu, oni treba protiv Filipa da se bore u njegovoj zemlji, izbegavajući bitke u svojoj, a osim toga oštro da postupe sa domaćim neprijateljima. Nasuprot svojim prethodnim govorima, u kojima se Demosten pokazuje kao trezven i realan političar, u ovom govoru on postavlja cilj nacionalnog ujedinjenja Helena, kakav nijedan helenski državnik pre njega nije postavio. Ova se beseda smatra najsnažnijom, najsilnijom i najpatetičnijom od svih Demostenovih beseda, pre svega zbog svog panhelenskog duha. Sačuvana je u dva oblika, dužem i kraćem, o čemu postoji nekoliko teorija.
Veliki uspeh ovog Demostenovog govora nije se ograničio samo na Atinjane, koji su se odmah osvestili: iz Eretrije i Oreja na Eubeji proterani su tirani, Filipove pristalice, i uvedena je demokratija. Osim toga, zauzeti su i sami tesalski gradovi na Pegaskom zalivu. U savez protiv Filipa ušli su i Hios, Rodos i Bizant – gradovi koji su se u savezničkom ratu bili odmetnuli od Atine. U martu 340. godine u Atini su se sastali poslanici atinskih saveznika i ugovorili koliko će koji dati vojske za rat. Kada je Filip napao atinske savezničke gradove Perint i Bizant, 340. godine Atinjani objave Filipu rat i pošalju pomoć Bizantu. Filip je morao odustati od zauzimanja tih gradova, te je krenuo protiv Skita na Dunavu. Zahvalni Atinjani odlikuju Demostena zlatnim vencem. U ovo vreme konačno je prihvaćen Demostenov predlog o reformi trijerarhijske službe, kao i predlog da se višak državnih prihoda prevashodno upotrebljava za ratne pripreme. Ovo je predstavljalo glavnu ekonomsku osnovu koja je Atinu mogla pripremiti za uspešno vođenje rata.
U dva sukoba saveznici su odneli pobedu, i Atinjani Demostena ponovo ovenčaju zlatnim vencem. Međutim, u odlučujućoj bici kod Heroneje u avgustu ili septembru 338. godine, makedonska vojska udari na savezničku vojsku, u kojoj se i Demosten borio među hoplitima, i potuče je svojim falangama. Tim porazom cela je Grčka izgubila slobodu i potpala pod makedonsku vlast.
thumb|right|Bitka kod Heroneje odigrala se u jesen 338. god. i zevršila se pobedom Filipa II, koji je tada uspostavio makedonsku prevlast nad grčkim polisima.
Od bitke kod Heroneje do smrti
Filip je odmah rasformirao savez beotskih gradova, u Tebu postavio makedonski garnizon, a sa Atinom sklopio mir. Promakedonska stranka je svu krivicu za nesreću koja je pogodila Grke svaljivala na Demostena, ali narod nije tako mislio; čak je upravo njega izabrao da održi posmrtni govor nad grobovima junaka palih u bici kod Heroneje. Na njegov predlog otpočela je obnova gradskih bedema. Kao nadzornik gradnje (τειχοποιός) u svojoj fili, on je taj posao izvršio i na to potrošio tri stotine mina od svoje imovine. Stoga Ktesifont 336. godine predloži da se Demostenu i treći put dodeli zlatni venac. Veće je predlog prihvatilo, ali je Eshin optužio Ktesifonta za predlaganje nezakonitog predloga. Punih šest godina – sve do 330. godine – parnica je ostala nerešena.
Međutim, kada je Aleksandar 323. godine umro, Heleni se ponovo, pod atinskim vođstvom, dignu na ustanak. Vrhovno zapovedništvo nad kopnenom vojskom povereno je Atinjaninu Leostenu, koji je kod Herakleje blizu Termopila potukao makedonskog namesnika Antipatra i opseo ga u Lamiji. Atinskim poslanicima koji su se nalazili na Peloponezu pozivajući Grke na oružje protiv Makedonije, pridruži se i Demosten, a Argos, Sikion, Elida i Mesenija pristanu uz Atinu. Stoga Demostena pozovu natrag u domovinu i, kada se na jednoj trijeri približavao Pireju, svi Atinjani na čelu sa arhontima i sveštenicima izašli su da ga dočekaju. Ali, opsedanje Lamije završilo se nesrećno po Grke. Oni opet, poslednji put, zajednički napadnu Antipatra, ali ih on potuče kod Kranona u Tesaliji 322. godine, na sam dan bitke kod Heroneje, i Atina se morala predati.
Vanjske veze
Biografije
Njegovo doba
Razno
Sve-trans-retinil-palmitatna hidrolaza
Sve-trans-retinil-palmitatna hidrolaza (, sve-trans-retinil-palmitat hidrolaza, sve-trans-retinol izomeraza:hidrolaza, sve-trans-retinilestar 11-cis izomerohidrolaza, RPE65 (gen)) je enzim sa sistematskim imenom sve-trans-retinil estar acilhidrolaza, formira 11-cis retinol. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Ovaj enzim, koji deluje u retinalnom pigmentnom epitelu (RPE), katalizuje razlaganje i izomerizaciju sve-trans-retinil masno kiselinskih estara do 11-cis-retinola.
Erone
Erone je naselje i opština u Francuskoj u regionu Korzika, u departmanu Gornja Korzika koja pripada prefekturi Kor.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 8 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 2 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 3,89 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 780 metara (maksimalnoj 982 m, a minimalnoj 429 m).
Milford, Pennsylvania
Milford je grad u američkoj saveznoj državi Pensilvanija.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.021, što je 83 (-7,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Rimuš Akadski
Rimuš je bio drugi vladar Akadskog Carstva. Bio je sin Sargona Akadskog. Naslijedio ga je brat Manishtushu.
Na jednom od monolita gdje se opisuju kraljevi darovi hramu Šamaša, boga sunca, u gradu Sipparu, spominje se kako su sve države "naslijeđene od oca Sargona pobunile protiv njega, i nijedna nije ostala vjerna” ". Vođa ustanka bio je Kaku, guverner Ura kome su se priključili Umma i mnogi drugi gradovi. Rimuš je razbio njihovu vojsku, ubio 8040, a zarobio 5460 ljudi. Potom je išao na jug prema Perzijskom zaljevu gdje je zarobio 5700. Pri povratku u Akkad je napao pobunjenički grad Kazalu gdje je ubio 126.500, a zarobio 8460 ljudi - cjelokupno stanovništvo. Zatim je skrenuo na sjeveroistoku prema Elamu gdje je uništio nekoliko gradova.
Elulu
Elulu je bio drevni sumerski vladar koji se navodi kao treći vladar Prve dinastije Ura premaSumerskom popisu kraljeva. Također se navodi da je vladao 25 godina.
See also
}
Donji Kamengrad
Donji Kamengrad je naseljeno mjesto u sastavu opštine Sanski Most, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.
Tecklenburg
Teklenburg je grad u njemačkoj saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija. Jedno je od 24 opštinska središta okruga Štajnfurt. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 9.387 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 5566088.
Costa d'Orsa, L'Aquila
Costa d'Orsa je naselje u Italiji u provinciji L'Aquila, u regiji Abruzzo.
Tecklenburg
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj grada u okrugu Štajnfurt Teklenburg se nalazi u saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija u okrugu Štajnfurt. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 122–201 metra. Površina opštine iznosi 70,4 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 9.387 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 133 stanovnika/km².
Costa d'Orsa, L'Aquila
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 18 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 302 m.
Boševci
Boševci je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Ozlja, Karlovačka županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 80 stanovnika te 28 obiteljskih kućanstava.
Asklepiodot
Asklepiodot (Asclepiodotus) se može odnositi na:
Raška (reka)
250px|thumb|Reka Raška u [[Novi Pazar|Novom Pazaru]] Reka Raška se rađa na padinama Pešterske visoravni, u blizini manastir manastira Sopoćani, negde na oko 17 km zapadno od Novog Pazara. Na samom izvoru je hladna kao led sa temperaturom koja ne prelazi 8°C. U prvih par kilometara svog toka bogata je potočnom pastrmkom, uglavnom sitnijim primercima. Raška je leva pritoka reke Ibar. Od izvora do uliva u reku Ibar duga je oko 42 km. Izvire, južno od manastira Sopoćani, jakim vrelom iz male pećine u blizini kontakta trijaskih krečnjaka i paleozojskih škriljaca. Vrelo je kaptirano za hidrocentralu Ras, koja je puštena u rad 1953. Najpoznatije pritoke reke Raške su Sebečevska, Ljudska, Jošanica i reka Deževska. Na obalama reka Raške i Jošanice smešten je grad Novi Pazar. Reka Raška je dosta pristupačna za sportski ribolov osim u prvih par kilometara svoga toka, odnosno od izvora pa do izletišta zvanog Pazarište, gde pristup samoj reci onemogućava bujna vegetacija, koja ujedno predstavlja i prirodnu barijeru zahvaljujući kojoj u ovom delu reke još uvek obitava autohtona potočna pastrmka. Malo nizvodno od pomenutog izletišta nalazi se i nekada jedan od najvećih ribnjaka kalifornijske pastrmke u Evropi, vlasništvo firme "Vojin Popović"...
East Randolph, New York
Ist Randolf je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
209 Dido
Inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike je 7,169 stepeni, a orbitalni period iznosi 2039,267 dana (5,583 godina). Ekscentricitet orbite asteroida iznosi 0,061. Apsolutna magnituda asteroida iznosi 8,24 a geometrijski albedo 0,034.
Bočadir
Bočadir je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Konjščina, Krapinsko-zagorska županija.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 156 stanovnika te 49 obiteljskih kućanstava.
Alaninska racemaza
Alaninska racemaza (, L-alaninska racemaza) je enzim sa sistematskim imenom alanin racemaza. Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju
Kubaba
thumb|225px|Kububa, s mogranjem u desnoj i ogledalom u lijevoj ruci Muzej anadolijske civilizacije, Ankara, Turska
Kubaba (u Weidnerovoj "Kronici"; sumerski: Kug-Bau) je jedina kraljica koja se spominje u Sumerskom popisu kraljeva. Bila je vladarica Treće dinastije Kiša iz "Ranog dinastijskog III" perioda (cca. 2500-2330. pne.) u sumerskoj historiji, a Popis navodi da je vladala 100 godina. Popis također navodi da je prije svrgavanja vladavine En-Shaksha-Ane iz Druge dinastije Uruka, odnosno prije nego što je postala kraljica, bila gostioničarka.
"Kuća Kubabe" se spominje "u vladavini Puzur-Niraha, kralja Akshaka" (linija 38) u Weidnerovoj "Kronici", propagandističkom pismom koje je namjeravalo oltar Marduka smjestiti u raniji period: "Kubaba je dala kruh ribaru i dala vode, natjrala ga je da ponudi ribu Esagili" (linija 43). Vladavina joj se opisuje kao doba mira i obilje.
296
Godina 296. (CCXCVI) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Tuska i Anulina (ili, rjeđe, godina 1049. Ab urbe condita). Oznaka 296. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Kubaba
Kubaba je u kasnom hurijskom, odnosno ranom hetitskom periodu postala boginja-zaštitnica sirijskog grada Karkemiša. Relejfu, sada u Muzeju anatolijskih antikviteta u Ankari, pokazuju je kako sjedi, nosi cilindričnu kapu kao polos i drži okruglo ogledalo u jednoj te glavicu maka ili mogranj u drugoj ruci. Igra važnu ulogu u luvijskim i manje važnu ulogu u hetitskim tekstovima, uglavnom u religijskim ritualima.Prema Marku Munnu (Munn 2004), njen kult se kasnije proširio a ime bilo adaptirano u mnogim post-hetitskim državama Anadolije, od čega je nastala frigijska matar (majka) ili matar kubileya whose image with inscriptions appear in rock-cut sculptures. Frigijska boginja, s druge strane, ima malo zajedničkog s Kubabom, koja je bila suvereno božanstvo Sarda, Grcima poznata kao Kybebe.
Jerma
thumb|288px|Jerma
Jerma je reka u Srbiji i Bugarskoj, leva pritoka reke Nišave, koja pripada Crnomorskom slivu. Ima dužinu od oko 74 kilometara, a značajnija pritoka joj je Zvonačka reka.
Jerma izvire na Vlasinskoj visoravni nedaleko od Vlasinskog jezera u Opštini Surdulica (Srbija), protiče jednim delom kroz Bugarsku, kod sela Petačinci ponovo ulazi u Srbiju (Opština Dimitrovgrad), prolazi pored Manastira Poganovo i uliva se u Nišavu (Opština Dimitrovgrad), nedaleko od Pirota.
Daphnedale Park, California
Daphnedale Park je naseljeno područje za statističke svrhe u američkoj saveznoj državi Kalifornija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 184 stanovnika.
Ikatibant
Ikatibant je organsko jedinjenje, koje sadrži 59 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 1304,522 Da.
Billie Jean
„Billie Jean“ je ritam i bluz, dens-pop i fank pjesma američkog izvođača Majkla Džeksona. Napisao ju je Džekson dok ju je producirao Kvinsi Džons za pjevačev šesti solo album, „Thriller“ (1982). Pjesma se jedva našla na albumu zbog mnogih neslaganja između pomenute dvojice. Njeni stihovi aludiraju na istinito životno iskustvo u kojem je mentalno bolesna obožavateljka tvrdila da je Džekson otac jednog od njenih blizanaca. Poznata je po svojstvenom basu i Džeksonovim vokalnim štucanjima. Miksovana je 91 put od strane Brusa Svedijena prije nego što je finalizovana.
Nakon uspješnog plasmana singla „The Girl Is Mine“ na top-listama, „Billie Jean“ je izdata 2. januara 1983, kao albumov drugi singl. Bila je komercijalno i kritički uspješna širom svijeta. Postala je jedan od najprodavanijih singlova 1983, zauzimajući istovremeno prva mjesta u Sjedinjenim Državama i u Ujedinjenom Kraljevstvu. Navođena kao jedna od najrevolucionarnijih pjesama ikada, sertifikovana je platinastim tiražom 1989.
Odlikovana mnogim priznanjima i nagradama (među kojim i dvjema Gremi nagradama, jednom Američkom muzičkom nagradom i uvođenjem u „Kući slavnih producenata spotova“) pjesma i njen spot su katapultirali „Thriller“ na čelo najprodavanijih albuma svih vremena. Pjesma je promovisana kratkim filmom koji je srušio rasne barijere na Muzičkoj televiziji kao prvi spot jednog crnog izvođača koji se prikazivao na njoj i Emijem nominovanim nastupom sa „Motauna 25“ gdje je Džekson premijerno prikazao mjesečev hod. Takođe je promovisana Pepsi reklamama. Tokom snimanja jedne od reklama, Džekson je pogođen vatrometom. Korišćena i prerađivana od strane mnogih savremenih izvođača, „Billie Jean“ je učinila Džeksona međunarodnom pop ikonom.
Pozadina
Džekson je u svojoj autobiografiji „Moon walk“ napisao kako je pjesma bila bazirana na djevojkama sa kojim su se on i njegova braća često susretali kao članovi benda Džekson 5: „Bili Džin je anonimna. Ona je oličenje mnogih djevojaka. Te osobe su nazivane grupi djevojkama u toku šezdesetih.“ Dodao je: „One bi se nalazile kod vrata bekstejdža kada bi došao neki bend u gradu da bi uspostavile odnos sa članovima, tako da mislim da sam napisao pjesmu koristeći iskustvo moje braće kada sam bio mali. Bilo je puno djevojaka kao što je Bili Džin. Svaka je tvrdila da njihov sin pripada jednom od moje braće.“
Džeksonov biograf, Rendi Taraboreli, promovisao je teoriju da je Bili Džin odvojena od stvarnog životnog iskustva sa kojima se pjevač 1981. godine suočio. U knjizi „The Magic & The Madness“ je objavio kako je jedna mlada žena napisala pismo Džeksonu u kom ga je informisala kako je on otac jednog od njenih blizanaca. Džekson koji je zvanično dobio pismo ovakvog sadržaja nikada nije upoznao ovu ženu, i ignorisao je pismo. Ta žena je slala sve više pisama Džeksonu tvrdeći kako ga voli i da želi biti sa njim. Pisala je koliko bi srećni bili podižući dijete zajedno. Osuđivala je kako Džekson može da ignoriše svoju sopstvenu krv. Pisma su ometala pjevača do te mjere da je imao noćne more.
Nakon pisama Džekson je primio pošiljku koja je sadržala fotografiju obožavaoca, kao i pismo i pištolj. Džekson je bio uplašen- u pismu je traženo da pop zvijezda izvrši samoubistvo izvjesnog dana u specifično vrijeme. Obožavatelj bi to isto uradio, ubio bi „njihovu“ bebu. Napisano je da ako ne mogu da budu zajedno u ovom životu, biće u sledećem. Na majčinu užasnutost Džekson je uramio sliku, i okačio ju u trpezariji iznad stola gdje ruča u svojoj porodičnoj kuci. Kasnije su Džeksonovi otkrili da je obožavateljka poslata na liječenje kod psihijatra.
Snimanje
thumb|left|200px|Kvinsi Džons je smatrao da je „Billie Jean“ bila preslaba da bi se našla na albumu „Thriller“.
Sa svojim fanom u mislima, Džekson je napisao „Billie Jean“, i kasnije je tvrdio da je znao dok je pisao pjesmu da će ona biti hit: „Muzičar poznaje svoj materijal. Sve treba da stoji na svom mjestu. To te ispunjuje i čini da se osjećaš dobro. Tako sam se ja osjećao dok sam pisao „Billie Jean“. Znao sam dok sam pisao da će biti veliki hit.“ Pjevač je objašnjavao koliko je bio obuzet pjesmom. Jednom prilikom, neposredno, putujući sa svojim prijateljom, nije primjećivao da mu gori auto sve dok ga motorciklista u prolazu nije informisao, za šta je izjavio: „Dječak nam je po svemu sudeći, spasao živote.“
Pop zvijezda je imala niz neslaganja sa producentom. Kvinsi Džons nije htio da se „Billie Jean“ pojavi na albumu jer je smatrao da je bila preslaba da bi bila dio kolekcije. Producentu se nije dopadao demo i zanemarivao je pesmin bas. Džons je htio da ukloni uvod od 29 sekundi koje je Džekson insistirajući zadržao: „Rekao sam, Majkl, mi moramo ukloniti taj uvod.“ Džons je kasnije ispričao: „Rekao je: „Ali to je žele!... To je ono što me tjera da plešem.“ I kad Majkl Džekson kaže: „To je ono što me tjera da plešem.“, pa, ostatak nas samo može da ćuti.“ Džons je takođe htio da promijeni naziv pjesme u „Not My Lover“, misleći da će ljudi pomisliti da se pjesma odnosi na teniserku Bili Džin King. Džekson je odbio da promijeni naziv i zatražio je od Džonsa da mu se pridruži u produkciji jer je demo pjesme zvučao gotovo isto kao i konačan proizvod. Naknadno, tražio je još ovlašćenja koja nije dobio kao ni prethodne zahtjeve što je rezultiralo prekidanjem radova na nekoliko dana.
Sredivši svoje odnose, Džons je zadao Džeksonu da otpjeva pjesmu kroz kartonsku cev dužine dva metra. Džeksonov cjelokupni glavni vokal je snimljen iz prvog pokušaja; trenirao je glas prethodno svakog jutra tokom produkcije. Džez saksofonista, Tom Skot, je svirao lirikon, rijedak tip sintesajzera. Bas gitarista, Luis Džonson se zatim pridružio timu. On je odsvirao svoj dio na svakoj gitari koju je imao. Džekson se opredijelio za Jamahinu bas gitaru. Greg Filingejns je takođe bio uključen; on je svirao klavijature. Filingejns je izjavio za pjesmu: „ „Billie Jean“ je uzbudljiva na svakom nivou. Zvučno je uzbudljiva, zato što je instrumentacija tako minimalna da možete stvarno sve čuti. Melodično je uzbudljiva. Stihovno je uzbudljiva. Vokalno je uzbudljiva. Utiče na vas fizički, emocionalno, pa čak i duhovno.“
Pjesma je miksovana od strane Brusa Svedijena 91 put - neobično za Svedijena koji je miksovao pjesme samo po jednom. Džons je rekao Svedijenu da stvori zvuk udaraljki kakav niko nije ranije čuo. Audio inžinjeru je rečeno da isto tako doda i drugačiji element, „zvučnu ličnost“: „Ono što sam završio je stvaranje platforme za udaraljke i dizajniranje nekih posebnih malih stvari …“ Svedijen je kasnije napisao: „Nema mnogo muzičkih komada gdje možete čuti prve tri od četiri note udaraljki i odmah reći o kakvom se komadu radi“, da bi zaključio: „Ali mislim da je to slučaj sa pjesmom „Billie Jean“- gdje sam dodao zvučnu ličnost.“
Kompozicija
„Billie Jean“ se smatra ritam i bluz, dens-pop i fank pjesmom. Instrumental je načinjen upotrebom nekoliko vrsta udaraljki kao što su doboš, standardni rok bubanj i činele. Takođe, odjeci i udvostručeni glasovi Džeksona, te njegovi poznati uzvici su važan dio pjesme. Korišćene su i violine na dijelu bez pjevanja, sintesajzer, bas, a ponegdje se može čuti i kratko pucketanje prstiju. Kompoziciju karakteriše istaknuta i ponavljana bas linija. Pjesma sadrži 116 otkucaja u minuti i odsvirana je u ef-molu. Pjevačev glas varira od tenora do niskog falseta. Pjesmu je napisao i učestvovao u njenoj produkciji Džekson bazirajući „radnju“ na istinitom životnom iskustvu. Stihovi se bave mračnijim temama poput opsesije i paranoje.