cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Historija Baskije
Genetički dokazi
Visoka koncentracija Rh- među Baskima (najviša na svijetu) već je uzeta kao pokazatelj drevnosti i odsutnosti miješanja s drugim skupinama i prije pojave moderne genetike, koja je potvrdila to gledište. Godine 1990. Luigi Luca Cavalli-Sforza objavio svoje nalaze, prema kojima je jedna od glavnih europskih autosomnih komponenti, PC 5, prikazana kao tipična baskijska značajka, za koju se vjeruje da je opala zbog seobe istočnih naroda tijekom neolitika i metalnog doba. Čini se da i mikrosateliti X hromosoma ukazuju na to da su Baski najizravniji potomci prapovijesnih zapadnih Europljana. Među Baskima je pronađen najveći postotak "zapadnoeuropskih gena", ali su ti geni u visokoj razini pronađeni i među susjednim populacijama, budući da su i oni izravni potomci istih ljudi. Međutim, istraživanja mitohondrijske DNK dovela su tu teoriju u sumnju.
Nova Gvineja
Biljni i životinjski svijet
I životinjski svijet je isto vrlo raznovrsan. Tako ovdje živi oko 400 do 600 vrsta ptica (tu živi samo poznatih rajčica 43 vrste), više od 400 vrsta vodozemaca, 455 vrsta leptira, 180 poznatih vrsta sisavaca, različite vrste glodavaca i oko 70 vrsta šišmiša. Osim toga, Nova Gvineja je i zemlja tobolčara, kojih na otoku u šumama živi oko 70 vrsta, kao na primjer kuskus kao i niz drugih. Osim toga, uz vodozemce tu živi i veliki broj raznih vrsta gmazova kao što su varani i zmije, kao, primjerice zeleni šumski udav i papuanski udav i neke vrste krokodila. I kukci su zastupljeni velikim brojem vrsta, a pauka na otoku ima oko 3.000 poznatih vrsta. Smatra se, da bi stvarni broj raznih vrsta kako životinja tako i biljki mogao u dobroj mjeri premašiti navedeno, jer neki dijelovi otoka još uvijek nisu u punoj mjeri istraženi.
U lagunama, jezerima i rijekama živi više od 1 000 ribljih vrsta, od toga su 158 vrsta slatkovodne ribe.
Historija Baskije
Alternativne teorije
O pretpovijesnim podrijetlu Baska iznosile su se i ove teorije, koje su danas mnogi znanstvenici odbacili:
Nova Gvineja
Biljni i životinjski svijet
Zapadni dio otoka je jedno od rijetkih područja zemlje koja još uvijek nisu potpuno kartografirana. Uprkos svim današnjim mogućnostima, zbog oblaka koji su gotovo neprekidno nisko nad šumovitim područjima (smetnja za satelitsku tehnologiju), kao i zbog nedostatka bilo kakvih putova kroz ta područja (smetnja za snimanja na tlu), veliki dijelovi tog područja nisu dovoljno istraženi.
Historija Baskije
Paleolitik
thumb|Karta franko-kantabrijske regije, na kojoj su prikazane glavne špilje sa zidnom umjetnošću. Prije oko 35.000 godina u zemlje koje sada čine Baskiju, zajedno sa susjednim područjima kao što su Akvitanija i Pirineji, doseljavaju se kromanjonci, koji su postupno zamijenili neandertalsku populaciju koja je ranije tu živjela. Naseljenici su sa sobom donijeli orinjačku kulturu.
Karl VIII od Švedske
Karl VIII rođen kao Karl Knutsson Bonde i tako zvan sve do 1448. (oko 1408. - Stockholm, 15. maj 1470.), bio je švedski kralj u čak tri navrata, od 1448. do 1457., zatim od 1464. do 1465. i posljednji put od 1467. do 1470.
Nova Gvineja
Biljni i životinjski svijet
Na indonezijskom dijelu otoka izdiže se gorje Maoka čiji je najviši vrh Puncak Jaya visok 4.884 m, a u dijelu Papua Nove Gvineje je to Mount Wilhelm s visinom od 4.509 m (Bismarck Range). Najduža rijeka otoka je Fly.
Historija Baskije
Paleolitik
U ovoj fazi Baskija je bila dio arheološke franko-kantabrijske regije, koja se protezala sve od Asturije do Provanse. Širom ove regije, u kojoj se, uz neke lokalne varijante, promjećuje sličan kulturni razvitak, orinjačku kulturu uspješno su zamijenile gravetijenska, solitrejska i magdalenijanska kultura. Čini se da su sve one, osim orinjačke, nastale u franko-kantabrijskoj regiji, što ukazuje na to da tokom paleolitika nije bilo novih seoba u ovu oblast.
Nova Gvineja
Rano vrijeme
Otok su još prije 60.000 ili 50.000 godina iz Jugoistočne Azije naselili vjerojatno prastanovnici Melanezije. U vrijeme jednog ledenog doba se morska razina spustila, i olakšala prelaz preko mora. No ti rani Papuanci su ipak morali biti vješti pomorci, jer je trebalo prijeći jedan duboki morski jarak. Prije oko 30.000 godina naseljena su i brdska područja kao i neki okolni otoci.
Gard (departman)
Ovaj departman je administrativno podeljen na:
Karl VIII od Švedske
Kako je to bilo vrijeme Kalmarske unije on je od 1449. do 1450. bio i norveški kralj, pod vladarskim naslovom - Karl I.
Potok (Trebnje, Slovenija)
Potok je naselje u slovenskoj Općini Trebnju. Potok se nalazi u pokrajini Dolenjskoj i statističkoj regiji Jugoistočnoj Sloveniji.
Karl VIII od Švedske
Karl Knutsson bio je reprezent novog švedskog merkantilistički orjentiranog plemstva, otvorenih protivnika starog zemljoposjedničke aristokracije, simpatizera Kalmarske unije i savezništva sa Danskom.
Biografija
Karl se kao potomak jedne od vodećih švedskih aristokratskih porodica, pridružio frakciji plemstva koja je podržavala seljačku bunu povedenu 1436. usmjerenu protiv vladavine Erika Pomeranskog, tadašnjeg kralja Kalmarske unije (Ujedinjenog kraljevstva Danske, Norveške i Švedske).
Vješto lavirajući između tadašnjih političkih grupacija koje su podržavale ili ‎seljake, ‎plemstvo il neku od kraljevskih frakcija, huškajući jedne protiv drugih, uspio je da ga - 1438. izaberu za ‎regenta. Nakon tog je 1439. prisilio Erika Pomeranskog da napusti kraljevski tron., a kad je nakon tog 1441. izabran za kralja Christoffer Bavarski, Karl je pristao na to, ali samo nakon što su mu kao kompenzacija za taj čin dati ogromni feudi, uključujući Finsku.
Nova Gvineja
Rano vrijeme
Poljoprivreda postoji na otoku već oko 10.000 godina, što znači da se na otoku razvila autonomno. Vrlo teško je pronaći druge dokaze civilizacije, jer organski materijal zbog tropske klime vrlo brzo propadaju. Nakon otapanja leda poslije zadnjeg ledenog doba prije oko 6.000 godina velika obalna područja su poplavljena što jako ograničava mogućnost upoznavanja ranih obalnih kultura.
Obalni su stanovnici i dalje gradili brodove i živjeli od mora, dok su stanovnici u brdima bili prisiljeni iznaći druge načine preživljavanja. Došlo je do snažnog diferenciranja bezbroj malih, međusobno izoliranih plemena. Brda u unutrašnjosti otoka su vrlo divlja tako da je ponekad nemoguće iz jedne doline stići u drugu, tako da danas postoji odprilike 860 dijelom vrlo različitih jezika na otoku.
Dolazak Europljana
Prvi bijelac je slučajno stigao na Novu Gvineju. 1526. je bio portugalac Don Jorge de Meneses, i zemlju nazvao "Papua" prema riječi iz malajskog koja znači "kuštrav", ili, "jako loknasta kosa", da bi kasnije obala koju je prvo vidio jednog drugog pomorca, španjolca, podsjetila na obalu Gvineje pa je otoku dao ime Nova Gvineja.
Historija Baskije
Paleolitik
U okviru današnje Baskije bilo je naseljeno gotovo isključivo atlantsko područje, vjerojatno zbog klimatskih razloga. Važni baskijska lokalitetu iz tog doba jesu:
Nova Gvineja
Dolazak Europljana
Ubrzo su španjolski trgovci počeli trgovinu s plemenitim drvetom, zlatom, srebrom, kokosovim orasima i kaučukom. U 19. stoljeću su otok podijelile Nizozemska, Engleska i Njemačka.
Tijekom 2. Svjetskog rata Japanci zaposjedaju sjeverni dio otoka, a Papuanci svim svojim silama i mogućnostima potpomažu Saveznike prenoseći opremu i ranjenike preko cijelog otoka.
Indonezija koja je 1949. postala nezavisna, postavlja odmah zahtjev za uključivanje zapadnog dijela otoka u svoj državni teritorij. No, do daljnjeg taj dio ostaje pod kontrolom Nizozemske.
Nezavisnost
Nizozemska i Australija počinju od 1957. s planiranjem stvaranja nezavisne ujedinjene Nove Gvineje koja bi zaživjela 1970tih. 1961. je na području Zapadne Papue održan skup koji je uveo Parlament Nieuw Guinea Raad. Nakon toga, Indonezija je s vojskom ušla na to područje, i ubrzo iza toga počela s protjerivanjem Papuanaca i naseljavanjem Indonezijaca sa Jave. Do danas je oko 300.000 od nekadašnjih 700.000 Papuanaca izgubilo živote, a oko 800.000 malajskih indonezijaca se uselilo na područje zapadne Nove Gvineje. Podloga je politika nazvana transmigracija.
Još uvijek postoji pokret za nezavisnost zapadnog dijela otoka koji Papuanci nazivaju Irian Jaya, i daljnji razvoj je neizvjestan.
Historija Baskije
Epipaleolitik i neolitik
Na kraju ledenog doba magdalenijska kultura zamijenjena je azilijanskom kulturom. Lovci su se od velikih životinja okrenuli manjem plijenu, a ribolov i prikupljanje morske hrane postali su važna gospodarska djelatnost. Južni dio Baskije je prvi put naseljen u tom razdoblju.
Neolitičke tehnologije postupno su počele izbijati sa mediteranskih obala, prvo u obliku izoliranih keramičkih predmeta (Zatoia, Marizulo), a kasnije i u vidu uzgoja ovaca. Kao i u većem dijelu atlantske Europe, taj je prijelaz bio postupan.
U dolini rijeke Ebra pronađeni su lokaliteti s jasnijim neolitičkim nalazima. Antropometrijska klasifikacija ovih nalaza ukazuje na mogućnost neke mediteranske kolonizacije ovog područja. Slična situacija sreće se u Akvitaniji, gdje su doseljenici možda stigli preko Garonne.
U drugoj polovici 4. tisućljeća pne. pojavila se megalitska kultura na cijelom ovom području. Sahranjivanja su postala kolektivna (možda obiteljska ili rodovska), a prevladava dolmen, pri čemu se na nekim mjestima koriste i špilje. Za razliku od dolmena mediteranskog bazena, koji pokazuju sklonost ka upotrebi hodnika, u atlantskom području oni uvijek predstavljaju jednostavne komore.
Bakreno i brončano doba
Keramika bez ornamenata nastavlja se iz neolitika i proizvodi se sve do dolaska kulture pokala, koja razvija svoj karakteristični stil keramike, čiji su ostaci pronađeni uglavnom u dolini rijeke Ebra. Izgradnja megalitskih struktura nastavila se do kasnog brončanog doba.
U Akvitaniji je značajna prisutnost artenacijske kulture, tj. kulture strijelaca koja se brzo proširila zapadnom Francuskom i Belgijom iz svog staništa u blizini Garonne oko 2400. pne.
U kasnom brončanom dobu dijelovi južne Baskije došli su pod utjecaj pastirske kulure Cogotas I sa iberske visoravni.
Željezno doba
U Baskiji naselja se sada pojavljuju uglavnom na teško pristupačnim mjestima, vjerojatno iz obrambenih razloga, i imaju razrađene sustave obrane. Tijekom ove faze zemljoradnja je, kako se čini, postala važnija privredna grana od stočarstva.
Možda su se upravo u ovom razdoblju pojavile nove megalitne strukture, kromleh (kameni krug) i menhir (megalit).
Rimska vlast
Većinu akvitanskih plemena pokorio je 65. pne. Cezarov vojskovođa Kras. Međutim, prije toga osvajanja (koje, kako se čini, slavi toranj na Urkulu), Rimljani su početkom 2. stoljeća pne. došli do oblasti gornjeg toka rijeke Ebro, na rubove baskijskog teritorija (Calagurris, Graccurris). Pod Pompejem, u 1. stoljeću pne., Rimljani su osnovali grad Pompelon (Pompaelo, suvremena Pamplona, tj. Iruñea na baskijskom), ali rimska se vladavina nije konsolidirala do vremena cara Augusta. Taj labavi karakter rimske vladavine dobro je pogodovao Baskima, budući da im je dopuštao zadržati svoje tradicionalne zakone i lokalne vođe. Proces romanizacije bio je ograničenog dosega u onim oblastima današnje Baskije koje se nalaze bliže Atlantiku, a bio je intenzivniji u oblastima sredozemnog bazena. Opstanak zasebnog baskijskog jezika često se pripisuje činjenici da Rimljani nisu ulagali mnogo energije u razvoj Baskije.
Značajno vojno prisustvo Rimljana postojalo je u Pompelonu, gradu koji je ležao južno od Pirineja, a koji je osnovao Pompej, po kojem je i dobio ime. Osvajanje zapadnih dijelova tog područja uslijedilo je nakon žestokih rimskih sukoba s Kanrabrima (vidi: Kantabrijski ratovi). Arheološki ostaci iz tog razdoblja ukazuju na postojanje vojnih garnizona koji su štitili trgovačke putove duž rijeke Ebro, te duž rimske ceste između Asturike i Burdigale. Jedna vojna jedinica sastavljena od pripadnika plemena Vardula bila je stacionirana na Hadrijanovom zidu na sjeveru Britanije dugi niz godina i zaradila je titulu Fida ("odana") za službu caru. Rimljani su izgleda ušli u saveze (foedera, jednina foedus) s brojnim lokalnim plemenima, omogućujući im gotovo potpunu autonomiju unutar Carstva.
Karl VIII od Švedske
Biografija
Karl se otvoreno borio protiv danske dominacije u Skandinaviji, i kao švedski nacionalist želio da to postane Švedska. U periodu između 1451. - 1457. borio se protiv snaga danskog kralja Christiana I., koji je težio da stekne kontrolu nad Švedskom. Karl se u toj borbi služio svakakvim sredstvima, prvenstveno je želio ojačati ekonomski položaj svog dvora, na račun crkve i njenih imanja, ali i traživši povrat velikih feuda pod okrilje dvora, zbog tog je i naišao na snažan otpor moćnih feudalaca predvođenih porodicama Oxenstierna i Vasa, koje su ga i srušile sa trona 1457. i postavile Christiana za švedskoga kralja.
Historija Baskije
Pokrštavanje
thumb|250px|Zbirka srednjovjekovnih stela u Muzeju San Telma, [[Donostia]] Kršćanski pjesnik Prudencije, koji je možda rođen u gradu Kalahori (današnjoj La Rioji u Španjolskoj), u pjesmi Peristephanon (O mučenicima krunisanim na nebu), napisanoj početkom 5. stoljeća, spominje "nekada poganske Vaskonce" i pjeva o kršćanskim mučenicima koji su nekoć u njemu stradali. Sama Kalahora postala biskupsko središte u 4. stoljeću, a njezin biskup držao vlast nad teritorijem koji se prostirao i na oblasti današnje središnje Rioje (Sierra de Cameros), Biskaje, Alave, velikog dijela Gipuzkoe i Navare. U 5. stoljeću Eauze (Elusa) potvrđena je kao biskupsko središte Novempopulaniji, ali stvarni utjecaj tih centara na različitim područjima u društvu nije dobro poznat.
Karl VIII od Švedske
Biografija
Karl se nakratko vratio na tron u periodu 1464. - 1465., pa nakon tog opet od 1467. do 1470., u doba kad su nacionalističke snage predvođene porodicama Tott i Sture stekle prednost u građanskom ratu protiv snaga okupljenih oko porodice Oxenstierna. On je u tom razdoblju bio figura bez realne moći, jer je stvarna vlast bila je u rukama vlastele okupljene u Državnom savjetu.
Historija Baskije
Pokrštavanje
Raspad Rimskog Carstva, čini se, preokrenuo je tijek događaja. Baski više nisu poistovjećeni s rimskom civilizacije i padom njezinog urbanog života nakon kasnog 5. stoljeća, te su oni nadjačali rimsku urbanu kulturu, tako da je poganstvo ostalo rašireno među Baskima barem do kraja 7. stoljeća i neuspjele misije sv. Amanda. Međutim, manje od stoljeća kasnije, tijekom franačkog napada na Baske i Akvitance, koji je pokrenuo Pipin Mali, franački kroničari uopće ne spominju baskijsko poganstvo, premda bi to imalo veliku propagandnu vrijednost, a akvitanskog vojvodu Oda Velikog papa je čak priznao kao prvaka kršćanstva. Karlo Veliki započeo je politiku kolonizacije u Akvitaniji i Vaskoniji nakon pokoravanja oba teritorija u razdoblju od 768. do 769. godine. Privukavši Crkvu da mu pomogne ojačati svoju moć u Askoniji, on je obnovio franačku vlast na visokim Pirinejima 778. godine, razdijelivši zemlju između biskupa i opata, te je počeo pokrštavati poganske Baske ovoga kraja.
Păun, Bârnova
Păun je naselje u Rumuniji u okrugu Jaš u opštini Bârnova.
Historija Baskije
Pokrštavanje
Muslimanski zapisi iz razdoblja mavarskog osvajanja Pirinejskog poluotoka i s početka 9. stoljeća identificiraju Baske kao "mage" (magi), tj. "poganske čarobnjake", što znači da nisu bili smatrani "ljudima Knjige", tj. kršćanima. Još 816. godine muslimanski kroničari navode da je nedaleko od Pamplone postojao tzv. "saltan", tj. "poganski vitez", što je svakako iskrivljeni naziv, koji se možda odnosi na Zalduna, što u baskijskom doslovno znači "vitez". Kasniji muslimanski povjesničari navode da se navarski vođe s početka 9. stoljeća (ali ne samo oni) pridržavaju politeističke vjerske prakse i kritiziraju Banu Kasije zbog savezništva s njima.
Păun, Bârnova
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 726 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 354 m.
Historija Baskije
Rani srednji vijek
Godine 409. Vandali, Alani i Svevi probili su se u Hispaniju kroz zapadne Pirineje, dok su ih Vizigoti gonili 416. godine kao saveznike Rima, premda posljedice njihovih naleta nisu jasne. Godine 418. Rim je dao provincije Akvataniju Tarakonsku Hispaniju Vizigotima kao svojim "saveznicima" (foederati), vjerojatno s ciljem da brane Novempopulanu od pljačkaških pohoda Bagauda. Ponekad se tvrdi da su Baski činili osnovu tih naoružanih bandi, ali ova je tvrdnja daleko od dokazane. Suvremeni kroničar Hidacije dobro je znao za postojanje "Vaskonaca", ali bagaudske pobunjenike ne identificira s Baskima.
Dok su Vizigoti, kako se čini, vrlo rano istakli pravo na baskijski teritorij, kronike ukazuju na njihov neuspjeh da ga zaposjednu, uz tek sporadične vojne uspjehe. Između 435. i 450. godine došlo je do niza sukoba između Bagauda i rimsko-gotičke vojske, od kojih su najbolje dokumentirane bitke kod Toulousea, Aracelija i Turijasa. Otprilike u istom razdoblju, u razdoblju između 449. i 451. godine, Svevi su, pod kraljem Rechiarom, opustošili teritorij Vaskonaca, vjerojatno pljačkajući dok su se vraćali kući od Toulousea. Naselja su očigledno pretrpela štetu nakon ovih pljački i, dok su Calahorra i Pamplona preživjele, čini se da je Iruña (Veleia) uslijed tih događaja bila napuštena.
Nakon 456. Vizigoti su iz Akvitanije dva outa prešli Pirineje, vjerojatno kod Roncesvallesa, u nastojanju da unište Rechiarovo svevsko kraljevstva, no kako se Hidacijeva kronika, jedini španjolski izvor za povijets ovog razdoblja, završava s 469. godinom, stvarni događaji oko sukoba s Vizigotima ostaju nerazjašnjeni. Osim što je nestalo nekadašnjih plemenskih granica, veliki događaj do koga je došlo između Hidacijeve i događaja zabilježenih tijekom 580-tih bila je pojava Baska kao "nomadskog planinskog naroda", koji su uglavnom predstavljeni kao prijetnja urbanom načinu života.
Franci su 507. godine zamijenili Vizigote u Akvitaniji i tako postavili Baske između dva zaraćena kraljevstva. Oko 581. godine Franci i Vizigoti napali su "Vaskoniju" (Wasconia kod Grgura Turskog), ali bez uspjeha. Godine 587. Franci su pokrenuli drugi napad na Baskiju, ali su poraženi na akvitanskim ravnicama, što znači da su Baski počeli naseljavati ili osvajati područje sjeverno od Pireneja. Međutim, teorija o baskijskom ekspanzionizmu u ranom srednjem vijeku često se odbacuje i nije nužna za razumijevanje povijesnog razvoja ove regije. Ubrzo nakon toga, Franci i Goti stvorili su svoje pogranične marke kako bi obuzdali Baske ― Kantabrijsko vojvodstvo na jugu i Vaskonsko vojvodstvo na sjeveru (602).
U jugozapadnim predjelima franačkog Vojvodstva Vaskonije, koje se u određenim razdobljima od 6. do 8. stoljeća protezalo i preko Pirineja, Kantabrija (koja je možda uključivala Biskaju i Álavu) i Pamplona ostale su izvan vizigotske vlasti, pri čemu je Pamplona ili uživala samoupravu ili se nalazila pod franačkom feudalnom vlašću (na saborima u Toledu nije bilo predstavnika iz Pamplone između 589. i 684).
Baskijsko-akvitansko kraljevstvo doživjelo je svoj vrhunac u vrijeme Oda Velikog, ali muslimansko osvajanje 711. godine, u doba kad se Vizigot Roderic borio protiv Baska u Pamploni, te uspon karolinške dinastije predstavljali su novu prijetnju za ovu državu i naposljetku izazvali njeno opadanje i slom. thumb|Vaskonsko vojvodstvo i susjedna područja (740. god.)
In 762, the hosts of Frankish king Pippin crossed the Loire, attacked Bourges and Clermont defended by the Basques and ransacked Aquitaine. After several military setbacks, the Basques pledged submission to Pippin on the river Garonne (Fronsac, c. 769). At this time (7-8th centuries), Vasconia is sometimes mentioned as stretching from the lands of Cantabria in the south-west all the way to the river Loire in the north pointing to a not preponderant but clearly significant Basque presence in Aquitaine (i.e. between Garonne and Loire).
Franačku vlast nad Vaskonijom, zavedenu nakon Odove smrti 735. godine, ometale su česte pobune, koje su predvodili Odov sin Hunald (735-744) i unuk Waifer (umro 768). Godine 762. vojska franačkog kralja Pipina prešla je Loiru, napala Bourges i Clermont, koje su branili Baski, te su poharali Akvitaniju. Nakon nekoliko vojnih poraza, Baski su se obvezali na pokornost Pipinu na rijeci Garonni (kod Fronsaca, oko 769). U to vrijeme (7-8. stoljeće) Vaskonija se ponekad spominje kao poručje koje se proteže od Kantabrije na jugozapadu sve do rijeke Loire na sjeveru, što upućujuće na značajnu baskijsku prisutnosti u Akvitaniji (tj. između Garonne i Loire).
thumb|Vojvodstvo Vaskonija i obje strane Pirineja (760)
Nedavno gušenje vaskonskog otpora otvorilo je put franačkoj vojsci za osiguranje interesa Karla Velikog u španjolskim markama (opsade Zaragoze). Nakon rušenja zidova Pamplone, Rolandova zaštitnica krenula je prema sjeveru i bila poražena u prvoj bici kod Roncevauxa (778) od strane "izdajničkih" Baska, kako navode franački kroničari, sugerirajući da su Baski u cjelini i vojvoda Lupo prekršili zakletvu vjernosti koju su dali 769. godine. Nakon 781, umoran od baskijskih ustanaka, Karlo nije više imenovao vojvode, nego se umjesto toga opredijelio za izravnu vladavinu stvaranjem Kraljevine Akvitanije.
Molinazzo Sopra-Caratta, Piacenza
Molinazzo Sopra-Caratta je naselje u Italiji u provinciji Piacenza, u regiji Emilia-Romagna.
Historija Baskije
Rani srednji vijek
Nakon te bitke Eneko Arista (baskijski: Eneko Aritza, tj. Eneko = "Hrast") ponovno je utvrdio svoju moć u Pamploni oko 824, pri čemu su Baski otada uspijevali ograničiti franačku vlast na oblast južno od zapadnih Pirineja. Aristova loza vladala je Pamplonom skupa s Banu Qasima iz Tudele dve do pada obiju dinastija (početkom 10. stoljeća). Kad se Sancho I Garces uzdigao 905. godine, Pamplona je prišla susjednim kršćanskim kraljevstvima, pri čemu je nova kraljevska loza započela svoju ekspanziju na jug, prema oblastima svojih bivših saveznika. Godine 905. novoformirano baskijsko kraljevstvo uključivalo je, kako je navodi Cronica Albeldense, na području Najere, a možda i pokrajinu Álavu (koja se spominje kao "Arba").
Godine 844. Vikinzi su doplovili Garonnom do Bordeauxa i Toulousea i poharali obje strane rijeke, ubivši tom prilikom vojvodu Baska Sequina II (koji se spominje i kao Sihiminum, a možda i kao Semeno) u Bordeauxu. Zauzeli su Bajonu i napali Pamplonu (859), čak su i zarobili kralja Garciju i pustili ga tek uz veliku otkupninu. Njih je savladao tek 982. baskijski vojvoda Vilim II, koji je stigao iz Pamplone i borio se severno od Bajone te je zaustavio vikinške navale, omogućivši tako procvat samostana širom Gaskonje, od kojih je prvi bio u Saint-Severu, Caput Vasconiae.
Vilim je započeo politiku zbližavanja s Pamplonom uspostavom dinastičkih veze s njihovim vladarima. Unatoč nedavno stečenoj snazi, do 10. stoljeća područje Vaskonije (koje će do 11-12. stoljeća postati Gaskonja i izgubiti izvorno etničko značenje) bit će podijeljeno na različite feudalne regije, primjerice, na vikontije Zuberou i Lapurdiju izvan bivšeg plemenskog sustava i manjih kraljevstava (Grofovija Vaskonija), dok su se južno od Pirineja kao glavne regionalne sile s baskijskim stanovništvom u 9. stoljeću pojavile Kraljevina Kastilja, Kraljevina Pamplona i pirinejske grofovije Aragon, Sobrarbe, Ribagorza (koje su kasnije pripojene Kraljevini Aragonu) i Pallars.
Razvijeni srednji vijek
Pod Sanchom III. Velikim (1000.-1035.), Pamplona kontrolira cijelu južnu Baskiju. Zapravo, njegova moć se protezala od Burgosa i Santandera do sjevernog Aragona. Kroz brak Sancho je postao v.d. grofa od Kastilje i držao protektorat nad Gaskonjom i Leónom. Međutim, godine 1058., bivša Vasconia se pretvorila u Gaskonju, objedinjena u personalnoj uniji s Akvitanijom (William VIII). William VIII. intervenirao je oko dinastičkih borba koje su se odvijale u Aragonu i drugim poluotočnim kraljevstvima, ali Gaskonja se  postupno odmicala od baskijske političke sfere, baš kao vlastitu etničku make-up: Baski  su  sve više  se pretvarali   u Gaskonce po ravnicama na sjeveru i središnjem dijelu i zapadnim Pirinejima.
Nakon smrti Sancha III., Kastilija i Aragon su postali zasebna kraljevstva gdje us vladali njegovi sinovi, koji su bili odgovorni za prvu podjelu  Pamplone (1076). Pamplona, glavno baskijsko  kraljevstvo (koje će se preimenovati u  Navaru), je apsorbirano i ukopljeno u Aragona. Samo Kraljevstvo Aragon se proširilo iz svog  pirinejskog uporištu u dolini Ebro (Zaragoza i Tudela su osvojene  1118.), tako da je prebacilo  svoje snage bazu na nizine i urbana područjima,  a baskijski jezik i kultura su se povlačili  po pritiskom jačeg urbanog stanovništva te prestiža  latinske (i arapske) civilizacije u dolini Ebro. Baskijski je prestao biti glavni jezik komunikacije u mnogim područjima središnjih Pireneja, a romanski jezik, Navaro-aragonski, je zauzeo umjesto. Kolonizator zemlje otete muslimanima donijeli su  novi jezik sa sobom a to nije bio baskijski.
Kraljevstvo Navara je obnovljeno  1157. pod Garcíjom Ramírezom- Obnoviteljem, koji se borio protiv Kastilje za kontrolu zapadne polovice carstva. Mirovnim sporazumom potpisanim godine 1179. ustupio je La Rioju  i sjeveroistočni dio današnjee Stare Kastilje kastilijanskoj kruni. Zauzvrat, ovaj pakt je priznao da Alava,  Biskaja i Gipuskoa pripadaju Navari. Godine 1199., dok je navarski kralj  Sancho VI. Mudri bio daleko na diplomatskoj misiji u Tlemcenu (današnji Alžir), Kastilja je  napala  i pripojila zapadnu Baskiju, ostavljajući Navaru bez  izlaza na more. Kralj Alfonso VIII. od Kastilje obećao da će vratiti natrag županiju Durangaldea kao i Gipuskou i Alavu, ali  to se u konačnici nije dogodilo. Međutim, kastilski kralj je otišao ratificirati njihova navareška feudalna prava i osigurao njihovu lojalnost. Uspjeli su zadržati veliki stupanj samouprave i domaćih zakona, a svi kastilski  (te  kasnije, španjolski) kraljevi su prisezali da će sprovoditi te zakone.
Baskijski pomorci
minijatura|baskijska ribarska naselja po Kanadi u 16. i 17. stoljeću Baski su odigrali važnu ulogu u ranim europskim pothvatima na Atlantskom ocean.Najraniji dokument koji spominje baskijsko korištenje kitova ulja ili kitove masti datira iz 670. Godine 1059., kitolovci iz Lapurdije su zabilježeni da su predstavili ulje prvog kita kojeg su ulovili tamošnjem  vikontu. Navodno su Baski sami bili neskloni kitovom mesu, ali su ostvarili  uspješan posao njegovm prodajom, kao i kitove masti Francuzima, Kastilijancima i Flamancima. Baskijski kitolovci koristili duge brodove ( "traineras" ) koji su veslali  u blizini obale ili iz većeg broda.
Kitolov i lov na bakalar vjerojatno su bili  odgovorni za rani baskijski  kontaktu sa Sjevernim morem i Newfoundlandom. Baski su započeli bakalar ribolov i kasnije kitolov po Labradoru i Newfoundlandu već u prvoj polovici 16. stoljeća.
U Europi je kormilo, čini se bilo baskijski izum, sudeći po brodovima s tri jarbola prikazanim na freskama iz 12. stoljeća u Estelli (Navara, 'Lizarra na baskijskom), a također i pečati sačuvani u navareškim i pariškim povijesnim arhivima koji pokazuju slične brodove. Prvi spomen korištenja bio je gdje kormilo se naziva upravljanjema "à la Navarraise" ili "à la Bayonnaise".
Magellanova ekspedicija je imala na odlasku oko 200 mornara, od koji su najmanje 35 njih  bili Baski, a kada je Magellan poginuo na Filipinima, njegov baskijski dozapovjednik, Juan Sebastián Elcano preuzeo brod sve na putu natrag u Španjolsku. 18 članova posade završilo je put oko svijeta 4 od njih Baski.
Kasni srednji vijek
Baskija je u kasnom srednjem vijeku bila opustošena Ratom bandi, gorkim partizanskim ratom između lokalnih vladarskih obitelji. U Navari ovi sukobi su postali polarizirani u nasilnoj borbi između stranke Agramonta i Beaumonta. U Biskaji, dvije su glavne zaraćene frakcije bile Oñaz i Gamboa (vidi Guelfi i Gibelini u Italiji). Visoke obrambene strukture zvane dorretxeak (" kuće tornjevi") koje su gradile lokalne plemićke obitelji, od kojih su nekii  danas preživjeli, često su uništavana, ponekad i s kraljevskim dekretom.
Podjela Navare i domaća vlast
minijatura|[[Henrik II., kralj Navare|Henrik II. sazvao je sabor Navare u Saint-Palaisu 1523.,na kojem je bio uvjet da svi zastupnici moraju tečno govoriti baskijski]] minijatura|ognjište za topljenje kitove masti na otoku [[Île aux Basques na obali Kanade]] minijatura|[[kitolov prikazan na grbu iz Biarritza]] Baski u današnjim španjolskim i francuskim okruzima u Baskiji uspjeli su zadržati velik stupanj samouprave u svojim općinama, praktički funkcionirajući u početku kao zasebna nacija-država. Zapadni Baski uspjeli su potvrditi svoju domaću vlast na kraju građanskih ratova Kraljevine Kastilje, polažući zakletvu Isabeli I. od Kastilje u zamjenu za izdašne uvjete za prekomorsku trgovinu i potvrdu o  domaćoj vladavini. Njihovi fuerosi priznavali su posebne zakone, porezei sudove u svakom okrugu.
Kako je srednjem vijeku dolazio kraj, Baski su se našli u  sendviču između dvije  udižuće supersile  (Francuske i Španjolske) nakon španjolskog osvajanja iberske Navare. Većina baskijskog stanovništva završila je u Španjolskoj, ili "Španjolskama", prema policentirčnom  dogovoru pod Habsburgovcima. Početnu represiju u Navari prema  lokalnom plemstvu i stanovništvu (1513., 1516., 1523.), naslijedila  je mekša politika, sklonija kompromisima od  strane Ferdinanda II. od Aragona i Karla I. od  Španjolske. Iako strogo uvjetovana svojom geopolitičkom situacijom, Kraljevina Navara-Bearn ostala je neovisna i pokušavala je ostvariti ponovno ujedinjenje Navare, što nije prestajalo do 1610. kad je kralj Henrik od Navarre i Francuske bio prisiljen na marš preko Navare u trenutku ubojstva.
Protestantska reformacija imala je neki utjecaj i bila je podržana od strane kraljice Ivane Albret Navarra-Bearn. Tiskanje knjiga na baskijskom jeziku, većinom kršćanske temamatike, uvela je u kasnom 16. stoljeću baskijski-govoreća buržoazija oko Bajone u sjevernoj Baskiji. Kralj Henrik III. od Navare, protestant, prešao je na rimokatoličku vjeru kako bi postao i kralj Henrik IV. od Francuske ("Pariz je vrijedan mise"). Međutim, reformističke zamisli, uvoze preko puta sv. Jakova i poduprte od Kraljevine Navare-Bearn, bile su predmet intenzivnog progona od strane španjolske inkvizicije i drugih institucija već od 1521., posebno u pograničnim područjima.
Sabor Navare u Pamploni nastavio je osuđivati kralja Filipa II. zbog kršenja obvezujućih uvjeta navedenih u svojoj prisezi prilikom  svečanosti 1592. Godine 1600 navode se pojave diskriminacije od strane kastiljanskih opata i biskupa prema navarskim redovnicima "za dobrobit njihovog naroda", kako je istaknula Kraljevska Vlada (Diputación). Kombinacija čimbenika sumnjičavosti prema Baskima, netolerancije prema drugom jeziku, vjerskim običajima, tradicijama, visok status žena na tom području (vidi: kampanja kitolov), zajedno s političkim intrigama koje su uključivale gospodare Urtubiea u Urruñi i kritičnu opatiju  Urdazubi- dovela je godine 1609. do velike paranoje protiv vještičarenja.
Godine 1620 de iure odvojenu Donja Navaru apsorbirala je Kraljevina Francuska, a godine 1659. Pirenejski sporazum potvrdio je postojeću španjolsku i francusku teritorijalnu kontrolu i odredio sudbinu nejasnih pograničnih područja,  uspostavivši tako običaje koji nisu postojali do te točka o ograničavanju slobodnog prekograničnog pristupa. Mjere su odlučili provoditi od 1680.
Regionalni specifični zakoni su, također, postupno slabili i gubili na važnosti, još u više Francuskoj Baskiji nego u južnim pokrajinama. Godine 1660. nadležnost Skupštine Lapurdije(Biltzar iz Ustaritza) znatno je ograničena. Godine 1661 francuska centralizacije i ambicija plemstva da preuzme i privatizira zajedničko dobro pokrenula narodni ustanak u Zuberoi s Bernardom Goihenetcheom "Matalazom" - koji je naposlijetku ugušen u krvi.
Gospodari oceana
Baski, osobito pravilno Biskajci, Gipuskoanci i Lapurdijci, oslanjali su se na kitolov, brodogradnju, izvoz željeza u Englesku, kao i trgovinu sa sjevernom Europom i Amerikom tijekom 16. stoljeća, kada su Baski postali gospodari ne samo kitolova, već i Atlantskog oceana. Međutim, pothvat  kralja Filipa II. od Španjolske i njegove  Armada Invencible godine 1588., u velikoj mjeri oslanjan na teške kitolovde  i trgovačke galije zaplijenjene od Baski, pokazao se katastrofalnim. Španjolski poraz izazvao neposredni kolaps baskijske  nadmoći nad oceanima i uspon engleske hegemonije. Kako je lov na kitove opao, gusarenje je procvjetalo. Mnogi Baski su u kastiljansko-španjolskom carstvu pronašli priliku za promovirati svoj društveni položaj i poslovana ulaganja u Ameriku kako bi zaradili za život, a ponekad i skupili malo kapitala za osnivanje današnjih baserrija. Baski koji su služili pod španjolskom zastavom postali su renomirani mornari, a mnogi od njih bili su među prvim Europljanima u Americi. Na primjer, prva ekspedicija Kristofora Kolumba u Novi svijet je djelomično sastavljena od Baska a brod Santa Maria je napravljen u baskijskim brodogradilišta. minijatura|kovač odjeven u tradicionalnu nošnju u [[Legazpiju, Gipuskoa]]
Ostali pomorci su stekli slavu kao privatni najamnici za  francuske i španjolske kraljeve,  kao npr. Joanes Suhigaraitxipi iz Bajone (17. stoljeće), ili Étienne Pellot (Hendaye), "posljednji gusar" (početkom 19. stoljeća). Do kraja 16. stoljeća, Baski su očito bili prisutni u Americi, osobito Čileu, ili Potosí. U potonjem, postojale su vijesti o nacionalnoj konfederacije koja je sudjelovala u ratu tijekom 1620.-1625. protiv druge skupine, Vicuñas, kojeg je činila mješavina  španjolskih kolonista i domorodaca (1620.-1625.).
Baskijsko trgovinsko područje
Baski su u početku dobro prihvatili Filipa V. iz loze kralja Henrika III. od  Navare-na prijestolje Španjolske (1700.), ali apsolutistički pristup  koji je naslijedio od svog djeda  Luja XIV. ("Država to sam ja") jedva je izdržaoi test baskijskog sustava. Potiskivanje domaće vlasti u u Kraljevini Aragonu i Kataloniji godine 1714. uznemirilo je Baske. Nije trebalo dugo potrajati da španjolski kralj, oslanjajući se na premijera Giulija Alberonija, pokuša povećati svoje porezne prihode i promaknuti španjolsko unutarnje tržište miješajući se  u  baskijske zone s Baskiji s niskim porezom mičući  baskijske carine s Ebra na na obalu i Pireneje. Sa svojim inozemnom i prekopirenejskom   trgovinom-i nestanom domaće vlasti -pod prijetnjom, kraljevski napredak se suočio sa zapadnim Baskima u njihovim  matxinadas  ( ustancima),  koji  su potresli 30 gradova u obalnim područjima (Biskaja, Gipuskoa). Kraljevska vojska je a poslana a raširena pobuna je  ugušena u krvi. mini|200px|Francuski karta baskijskih pokrajina (sredinom 18. stoljeća)
U svjetlu tih događaja, ekspedicija na čelu s vojvodom od Berwicka odaslala je četverostruki savez koji je provalio na španjolski teritorij uz zapadne Pirineje (travanj 1719.), samo da bi pronašli Gipuskoance, Biskajce i Alaveze koji su formalno, uvjetno priznali francusku vladavinu (kolovoz 1719). Suočen s kolapsom baskijske lojalnosti, kralj Filip V. Se vratio početnim zamislima  u korist carina   natrag na Ebro. Razumijevanje madridskih dužnosnika s baskijskim regionalnim vladama osiguralo je odskočnu dasku za osnivanje „Compañía Guipuzcoana de Caracas“ godine  1728. koja je uvelike donijela prosperitet baskijskim regijama, izvoz željezne robe i uvoz proizvoda, kao što su kakao, duhan, i krzna. Roba uvezena u unutrašnjost Španjolskom srcu zauzvrat bi snosila carine na Ebru. Jarka trgovina koja je uslijedila  pridonijela je  procvatu graditeljske aktivnosti i uspostavi stožernoj "kraljevskog  baskijskog društva", na čelu s Munibeom, za poticanje znanosti i umjetnosti.
Iseljavanje u Ameriku nije se zaustavilo, a Baski-poznati   po svojim bliskim obveznicama solidarnosti, visokim organizacijskim sposobnostima  - ulazili su poslovne pothvate  po Gornjoj Kaliforniji na čelu ranijih ekspedicija i guvernerskim pozicijama, npr. Fermín Lasuén, Juan Bautista de Anza, Diego de Borica, J.J. de Arrillaga, itd. Kod kuće, potreba za tehničkim inovacijama- koju u posljednjoj trećini 18. stoljeća više nije   poticala   španjolska kruna  - praktičnom  iscrpljenosti, te  pad  Compañía Guipuzcoana  nakon kraja njenog  poslovnog  monopola s Amerikom dovela je do velike ekonomske i političke kriz.
Do kraja 18. stoljeća, Baski su bili lišeni uobičajene trgovine s Amerikom i gušeni nesrazmjerno visokim španjolskim carinama na rijeci Ebro, ali su bar  uživali u  tečnom unutarnjem tržištu i intenzivnoj trgovini s Francuskom. Navarska geografska distribucija trgovine krajem 18. stoljeća procjenjuje se na 37,2% s Francuskom (neodređeno), 62,3% s drugim baskijskim pokrajinama, a samo 0,5% sa španjolskom unutrašnjošću. S pozitivne strane, španjolski carinski nameti preko Ebra vodili su orijentaciju prema ostatku Europe  i kruženju novih  "ne-španjolskih" – kako  tehničkih  tako i humanističkih, kao što je Rousseauov 'društveni  ugovor', hvaljen među  baskijskim liberalima, koji su naširoko podržavali domaću vladavinu (fueros). Međupirenejski kontakti između baskijskih znanstvenika i javnih osoba su se intenzivirali, povećavajući  svijest o zajedničkom identitetu.
Revolucija i rat
minijatura|francuska karta baskijskih kruga iz 1712. Samouprava u Sjevernoj Baskiji naglo je ukinuta kada je Francuska revolucija centralizirala vlast i ukinula posebne ovlasti regije priznate od staroga režima. Tijekom najtežeg razdoblja francuske konvencije, Lapurdija (Sara, Itxassou, Biriatu, Ascain, itd.) je bila  uzdrmana bezobzirnim masovnim deportacija civila u  Gaskonju, konfiskacijama, i smrću više stotina ljudi. Dok su ova traumatska  zbivanja gurnula neke Baske na kontra-revolucionarne pozicije, drugi su pošli drugim putem. Južna Baskija je zaglibila u stalnim sporovima s kraljevskom španjolskom vlasti-kršenja fuerosa – i  pregovora koji su došli do zastoja tijekom  stupanja na vlast premijera Manuela Godoya.Središnja vlada je počela provoditi svoje odluke samostalno, npr. regionalne kvote vojne mobilizacije, tako da su se  različite baskijske autonomne vlade-Navare, Gipuzkoa, Biskaja, Alava-osjetile  definitivno obespravljenima. Tijekom rata u Pirinejima i poluotočkog rata, predstojeća prijetnja samoupravi od  španjolske kraljevske vlasti bila je  presudna  za ratne događaje i saveze – psima cf. Bon-Adrien Jeannot de Moncey pisma i politička događanja u Gipuzkoi. Liberalna klasa koja je podržavala samoupravu ugušena je od strane španjolskih vlasti nakon rata u Pirinejima vojnim sudom u Pamploni iz godine  1796. Do 1807., pokušaj Manuela Godoya  potiskivanja baskijske samouprave susreo se  s ustankom u Bilbau, koji je silom ugušila   intervencija španjolske vojske u tzv. Zamacoladi (1804.). Ofenziva na terenu je popratio pokušaju diskreditacije osnove  baskijske samouprave kao poovlastica koje je odobrila  Kastilija, u čemu je bio istaknut  Juan Antonio Llorenteu svojem djelu „Noticias históricas de las Tres provincias  vascongadas ... (1806-1808)“, koje je naručila španjolska vlade,  a Godoy hvalio, a odmah pobili domaći znanstvenici sa svojim djelima-PP Astarloa, J.J. Loizaga Castaños, itd.
Napoleon je, stacioniran u Bajoni (dvorac Marracq), dobro je uzeo na  znanje baskijsko nezadovoljstva. Projekt  izrađen uzdoprinos   baskijskog revolucionara  DJ Garat za baskijsku kneževine nije realiziran godine 1808. u statutu iz Bajone, ali različiti identiteti su priznali unutar krune Španjolske i okvir (male sigurnosti ) za baskijsku specifičnost je predviđen u njegovom zričaju. Uz poluotočki rata u punom jeku, dvije kratkotrajne  državne izborne jedinice na kraju su stvorene i bile  izravno odgovorne  Francuskoj : Biskajska (današnja baskijska autonomna zajednica) i Navara, zajedno s drugim područjima na sjeveru Ebra. Napoleonska vojska, dozvoljena    u Španjolskoj kao saveznik godine  1808., na početku  je naišala na  malo poteškoća u održavanju južne Baskije lojalnom,  ali plima se  počela  okretati kada je postalo jasno da je francuski stav je bio samoposluživanje.
U međuvremenu, španjolski Ustav iz 1812. (ožujak 1812.) ignorirao je baskijsku institucionalnu stvarnost, što  je pak izazvalo baskijsku nevoljkost i protivljenje. 18. listopada 1812. Vršitelj dužnosti biskajskog regionalnog  vijeća sazvale su   u Bilbau   baskijse paravojske  zapovjednika Gabriela Mendizabala,  uz zbor koji je pristao slanje zastupnika u Cádiz s zahtjevima pregovora. Ne samo da su zahtjevi naišli loš prijem već je   Vijeće Cadiza dostavilo zapovjedniku vojske Castañosu zapovijed za pokretom u  Bilbao sa svrhom "vraćanja reda." Pamplona je također odbila dati bianco ček, navarski izaslanik   u Cadizu pitao je   dopuštenje da se o tom pitanju razgovara i pozvao Sabor Navare (Cortes) -  nadležni organ kraljevstva. Molba je opet odbijena, a domaći zapovjednik Francisco Espoz y Mina koji je bio jak u Nava čvrsto je  odlučio   zabraniti svojim ljudima polaganje prisege na  novi Ustav.
S krajem španjolskog rata za neovisnost  i Donostijom u  u ruševinama (rujan 1813.), povratak  Ferdinanda VII. i formalni povratak baskijskih institucija (svibanj-kolovoz 1814.) susreo se preokretom liberalnih odredbi odobrenih 1812. Ustavom iz Cádiza, ali i serijskim kršenjem temeljnih odredbi fuerosa (contrafueros) koji su tresli temelje baskijskog pravnog okvira, kao što je fiskalni suverenitet i specifičnosti vojne obveze. Kraj Trienio Liberal u Španjolskoj doveo je na scenu najviše nepokolebljive katolike, tradicionalisti i absolutiste u Navari, koji su pokušali vratiti i inkviziciju te  osnovali godine  1823. tzv. Comisiones Militares, usmjerene na pravovjerje i kontrolu nezgodnih pojedinaca. Ironično je što su oni i i Ferdinand VII. Na kraju provodili  centralizirani dnevni red španjolskih liberala, ali bez prednosti koje je on nosio.
Prvi karlistički rat i kraj fuerosa
minijatura|rijeka Ebro, srce [[La Rioja (Španjolska)|La Rioje]] minijatura|politička karta Španjolske nakon 1. karlističkog rata U strahu da će izgubiti svoju samoupravu (fuerose) u modernom, liberalnom španjolskom ustavu, Baski u Španjolskoj su se masovno pridružili tradicionalističkoj vojsci koju  je vodio karizmatični baskijski zapovjednik Tomas de Zumalacarregui, a bila je financirana uglavnom od strane vlada iz baskijskih pokrajina.Suprotstavljena  Isabelina vojska imala je ključnu potporu Britanaca, Francuza (osobito alžirske legije) i Portugalaca.Irsku legiju (Tercio)  Baski su gotovo  uništili od strane  u bitci kod Oriamendija. Međutim, karlistička ideologija nije sama po sebi bila sklona ustanku za za baskijske  posebne institucije, tradicije i identitet, već za kraljevski apsolutizam i Crkvu, i bila je  uspješna u ruralnim sredinama i na osnovu zamisli potpuno suprotnih modernim liberalnim. Oni su se predstavili kao pravi Španjolci i zalagali se za  centraliziram. Unatoč okolnostima i njihovom katoličanstvu, mnogi Baski su sumnjali da rješenje njihovih problema nije nužno nepokolebljivi konzervativizam.
Nakon rane i neočekivane smrti Tomasa Zumalacarreguija tijekom opsade Bilbaa godine 1835. i daljnjih vojnih  uspjeha godine  1837., prvi karlistički  rat se  počeo okretati protiv karlist, što je proširio jaz između Apostolske (službene) i baskijske  pro- fueros stranke unutar karlista. Održavajući raširenu slabost, J. A. Muñagorri je preuzeo vodstvo od frakcija koja zagovarala razlaz s potraživačem prijestolja   Carlosom Borbónom pod zastavom  "Mir i Fueros" (usp Muñagorriren bertsoak). Nezadovoljstvo se kristaliziralo godine  1839. u zagrljaju Bergara i kasnije Zakonom o potvrdio Fuerosa. Oni su uključivali   obećanje od strane Španjolaca da će poštivati skraćenu verziju prethodnih baskijskih samouprava. Pro-fueros liberali jaki u ovom trenutku u ratu i siromaštvom ogođena Pamplona su potvrdili većinu navedenih dogovora, ali su  potpisali  zaseban  "kompromisni Zakon" (Ley Paccionada) godine 1841., pri čemu Navara prestaje  službeno postojati kao kraljevstvo i postaje   španjolska provincija, ali uz skup važnih povlastica, uključujući kontrolu  nad oporezivanjima. Carine su tada  definitivno preselile sa  rijeke Ebro je do obale i Pirineja.
Novi politički dizajn pokrenuo je prekogranično krijumčarenje, a francuski Baski su se selili   u SAD i druga američka odredišta  u velikom broju. Ista sudbina-Sjeverna i Južna Amerika uopce- snašla je i mnoge druge  Baske, koji su se tijekom sljedećih desetljeća iz  baskijskih i drugih susjednih luka (Santander, Bordeaux) uputili u potrazi za boljim životom,  kao npr. bard Jose Maria Iparragirre, skladatelj Gernikako Arbola, rašireno kao baskijske nacionalne himne. Gospodarska scena u Francuskoj Baskiji, teško pogođenoj ratnim zbivanjima do 1814. i sa prekidima odsječenomj od 1793 iz njenih uobičajenih trgovinskih tokova  s prijateljskim  baskijski pokrajinama   na jugu, bila  je troma i obilježena razmjeno malom  eksploatacijom prirodnih resursa u ruralnim okruženjima, primjerice rudarstvu, vađenju soli, uzgojem  i preradom vune, mlinovima, itd. Bajona je  ostalo  glavno trgovačko središte, a Biarritz se  razvijalo kao primorsko turističko mjesto za elitu. Tijekom tog razdoblja, Alava i Navara su pokazale malo ekonomske dinamiku, ostajući uglavnom vezane za ruralne aktivnosti s malom srednjom klase sa sjedištem u glavnim gradovima- Vitoria-Gasteiz i Pamploni.
Stoljećima kovana  mreža koja je povezivala s lako dostupnim drvom, obiljem vodenih putova,  i blizina   obalnih luka doživjela je  svoju konačnu agoniju, ali neke su  nastavile djelovati -sjever Navare,  Gipuskoa, Biskaja. Kritični trenutak za izgradnju teške metalne industrije je došao godine 1855. uvođenjem Bessemerovih visokih peći za masovnu proizvodnju čelika u području Bilbaa. Godine 1863. regionalno vijeće Biskaje liberaliziralo je izvoz željezne rude, a iste godine prva rudarska pruga je  bila puštena u pogon. Uslijedio je brz razvoj, ohrabren dinamičnom lokalnom buržoazijom, obalnom smještaju, dostupnosti tehničkog znanja, priljev stranih ulagača industriju čelika  u partnerstvu s lokalnim obiteljskim korporacijama Ybarra y CIA, kao i španjolskom  i inozemnom velikom potražnjom za željeznom rudom. Prijenos španjolske carinske granice s južne granice Baskije do španjolsko-francuske granice u konačnici je potakao  uključivanje Španjolske Baskije    u novo španjolsko tržište, protekcionizam koji je pridonio  rastu baskijske industrije.
Opština Eloxochitlán de Flores Magón, Oaxaca
Eloxochitlán de Flores Magón je opština u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca.
Prema proceni iz 2013. godine u opština je živelo 3417 stanovnika. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 1563 m.