cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James Cagney
Rana karijera (1919.-1930.)
Cagney je 1925. osigurao svoju prvu značajniju ne-plesnu ulogu. Glumio je mladog grubijana u komadu u tri čina Maxwella Andersona, Outside Looking In, zarađujuću 200 dolara tjedno. Kako je još bio u Pitter Patter, Cagney nije vjerovao da će dobiti ulogu; bila je to drama, a ne vodvilj. Smatrao je kako je ulogu 'Little Reda' dobio samo jer je bio jedan od dvojice crvenokosih izvođača u New Yorku, a pretpostavio je da je dobio ulogu jer mu je kosa crvenija nego ona Alana Buncea. Bez obzira na to, komad je općenito, a pogotovo Cagney, zaradio pozitivne kritike: časopis Life je napisao: "G. Cagney, u ne tako spektakularnoj ulozi za razliku od svojih kolega glumaca, pet minuta šuti u sceni prividnog suđenja, što je nešto iz čega bi mnogi afirmirani glumci mogli izvući korist."
Radnički pokret
Istorijat
Radnički pokret nastao je s razvojem industrijske revolucije, ali su u njegovim počecima vlasnici fabrika na sve načine nastojali da suzbiju organizovanje radnika. Razdoblje s kraja 18. i početkom 19. veka bilo je obeleženo ubistvima radničkih vođa koji su osnivali sindikate, čin koji je tada bio protivzakonit. Uprkos tome, organizacije koje su delovale unutar pokreta bile su sve brojnije i organizovanije.
James Cagney
Rana karijera (1919.-1930.)
Nakon četveromjesečnog prikazivanja drame, Cagney se vratio u vodvilj u kojem se zadržao sljedeće dvije godine s različitim uspjehom, ali nakon Outside Looking In Cagneyjevi su mnogo lakše mogli plaćati svoje račune. Tijekom ovog razdoblja, Cagney je upoznao Georgea M. Cohana, kojeg je portretirati u Yankee Doodle Dandyju, iako zapravo nisu razmijenili ni riječi.
Radnički pokret
Istorijat
Mnogobrojne akcije radničkog pokreta dovele su do ostvarenja određenih radničkih prava u većini sveta, poput prava na odmor tokom vikenda, minimalnu platu, plaćene godišnje odmore i obezbeđenje osmočasovnog radnog vremena.
James Cagney
Rana karijera (1919.-1930.)
Cagneyjevi su ispoštovali ugovor s kazalištem: Billie je bila u zboru predstave, a uz pomoć Organizacije glumačke pravednosti, Cagney je je prihvatio bio zamjenik za Tracyja u broadwaykom komadu, što im je omogućilo siguran prihod. Uz to je i osnovao plesnu školu za profesionalce kako bi usavršio njihove vještine. Zatim je prihvatio još jednu ulogu u predstavi Women Go On Forever, redatelja Johna Cromwella, koja je trajala četiri mjeseca. Pri kraju prikazivanja, Cagney je bio iscrpljen nakon što je i glumio i vodio plesnu školu.
Izgradio je reputaciju kao inovativan učitelj, pa kad je angažiran za glavnu ulogu u Grand Street Follies of 1928, postao je ujedno i koreograf, a predstava je popraćena hvalospjevima. Slijedila je Grand Street Follies of 1929.
Nakon toga je dobio ulogu u Veličanstvenoj Maggie Georgea Kellyja, komadu koji se nije svidio kritičarima, iako Cagneyjeva izvedba jest. Cagney je vidio ovu ulogu (i Women Go On Forever) kao značajnu zbog talenta koji ih je režirao, pa je saznao "čemu redatelj služi i što redatelj može napraviti. Bilo je redatelja koji su mogli glumiti sve uloge u predstavi bolje od glumaca kojima su one pripale."
Cagneyjeva kolegica u Veličanstvenoj Maggie bila je Joan Blondell, a dvojac se udružio ponovno nekoliko mjeseci kasnije u novom komadu Marie Baumer Penny Arcade, predstavi koja će promijeniti Cagneyjev život i osigurati mu lagodniji život.
Radnički pokret
Političke partije
Koreni programa i delovanja savremenih radničkih partija potiču iz razdoblja organizovanja prvih radničkih organizacija tokom 19. veka, kao što je bio Čartistički pokret u Velikoj Britaniji. Nakon Oktobarske revolucije 1917, formirana je Treća ili Komunistička internacionala, nakon čega su borbu za radnička prava revolucionarnim putom u svoj program usvojile i komunističke partije.
James Cagney
Warner Bros. (1930.-1935.)
Iako kritičari nisu imali osobito povoljno mišljenje o Penny Arcade, Cagney i Blondell su bili izrazito hvaljeni. Al Jolson, osjetivši potencijalni filmski uspjeh, otkupio je prava za 20 tisuća dolara i prodao komad Warner Brothersima uz klauzulu da će Cagney i Blondell biti angažirani za filmsku verziju koja će postati poznata pod nazivom Praznik griješnika, a objavljena je 1930. Cagney je dobivao honorar od 500 dolara tjedno na osnovu trotjednog ugovora. Njegov lik, Harry Delano, je grubijan koji postaje ubojica, ali zarađuje sućut zbog svojeg odgoja. Tako je Cagneyjeva prva filmska uloga navijestila kakve će mu uloge obilježiti kasniju karijeru, one koje izazivaju simpatije za negativca. Odmah je pokazao i tvrdoglavost koja će također karakterizirati njegovu filmsku karijeru, svađajući se s redateljem oko jedne rečenice:
Unatoč ovom ispadu, studiju se svidio, a prije nego što je njegov ugovor bio gotov i za vrijeme snimanja, dali su Cagneyju trotjedni produžetak, a nakon toga puni sedmogodišnji ugovor uz honorar od 400 dolara tjedno. No, nije sve bilo ljubičasto za Cagneyja: ugovor je omogućavao Warneru da ga se riješi na kraju svakog 40-tjednog razdoblja, što mu je osiguravalo dohodak za 40 tjedana i nakon što više ne bi bilo garancija. Kao i dok je odrastao, Cagney je dijelio novac sa svojom obitelji.
Uz dobre kritike koje je zaradio, odmah je nastupio u još jednoj gangsterkoj ulozi u filmu Vrata pakla koji je postao financijski hit, što je pomoglo cementiranju Cagneyjeve reputacije. Snimio je još četiri filma prije uloge koja če mu promijeniti karijeru.
Niz gangsterskih filmova Warner Brothersa, posebno Mali Cezar s Edwardom G. Robinsonom, te Cagneyjeve odlične kritike u gangsterskim filmovima u njegovoj kratkoj filmskoj karijeri, spojili su se 1931. u filmu Državni neprijatelj. Cagney je trebao glumiti pozitivca Matta Doylea, nasuprot Edwarda Woodsa u ulozi Tyronea Powersa. No, nakon prvotnog snimanja, dvojac se zamijenio. Film je bio niskobudžetni, a na njegovu produkciju utrošeno je 151 tisuća dolara, no zaradio je više od milijun dolara, postavši tako jedan od prvih niskobudžetnih filmova kojem je to pošlo za rukom.
Iako se sama kvaliteta filma nije shvatila još mnogo godina kasnije, Cagneyjeva izvedba sigurno jest. New York Herald opisao je njegovu izvedbu kao "najokrutniju nesentimentalnu odu niskosti beznačajnog ubojice koju je kinematografija ikad doživjela." Cagney je dobio najistaknutiji potpis, i iako je priznao važnost uloge za svoju karijeru, uvijek je nijekao kako je uloga promijenila način kako se junaci i glavni glumci portretiraju, navodeći šamaranje Clarka Gablea Barbare Stanwyck šest mjeseci ranije (u Noćnoj bolničarki) kao važnije. Unatoč tome, scenu u kojoj Cagney udara Mae Clarke grejpfrutom u lice mnogi su kritičari navodili kao jednu od najvažnijih u filmskoj povijesti. Sama scena je zapravo kasni dodatak. Tko se sjetio ideje je stvar rasprave; producent Darryl F. Zanuck je tvrdio kako se sjetio toga za vrijeme rasprave o scenariju; redatelj William Wellman je tvrdio da mu je ideja pala na pamet kad je vidio grejpfrut na stolu tijekom snimanja, a scenaristi Glasmon i Bright su rekli kako je scena temeljena na stvarnom životu sitnog gangstera Hymieja Weissa koji je bacio omlet u lice svoje djevojke iz tog vremena. Sam Cagney je obično navodio scenarističku verziju, ali žrtva voća, Clarke, složila se da je to bila Wellmanova ideja, rekavši, "Žao mi je što sam pristala na taj dio s grejpfrutom. Nikad nisam sanjala da će biti prikazano u filmu. Redatelj Bill Wellman sjetio se ideje iznenada. Čak nije ni unesena u scenarij."
Utjecaj scene bio je toliki da su filmaši ponavljali njeno nasilje mnogo puta u filmskoj povijesti; u Velikoj hajci Lee Marvin prolijeva kavu u lice Glorije Grahame, a Richard Widmark u Poljupcu smrti gura staricu niz stepenice, a obje uloge bile su pod izravnim utjecajem Toma Powersa. Samom Cagneyju je u gotovo svakom restoranu koji je posjetio bio ponuđen grejpfrut godinama kasnije, a Clarke je tvrdila kako joj je scena praktički uništila karijeru jer su je kasnije angažirali za takve stereotine uloge.
Cagneyjeva tvrdoglavost postala je dobro poznata iza kulisa, a pročula se nakon što je odbio prisustvovati na dobrotvornoj zabavi koju je organizirao Douglas Fairbanks, Jr. Doniranje novca nije bio problem, nego to što je bio prisiljen pojaviti se. Već prije toga je zaradio nadimak 'The Professional Againster'.
thumb|thumb|212px|Zajedno s [[George Raft|Georgeom Raftom, Edwardom G. Robinsonom i Humphreyjem Bogartom, sve glumcima Warner Brosa., Cagney je definirao gangsterski film. U Ratu gangsterima (1934.), gdje je glumio odvjetnika koji se pridružuje FBI-ju.]]
Warneri su htjeli spojiti svoje dvije 'gangsterske' zvijezde u usponu, Cagneyja i Robinsona, u Cagneyjevu sljedećem filmu (za koji je dobio sekundarni potpis), Smart Money iz 1931. Studio je bio tako odlučan da se nadoveže na uspjeh Robinsonova Malog Cezara da je Cagney zapravo snimao Smart Money u isto vrijeme kad i Državnog neprijatelja. Kao i u tom filmu, Cagney je trebao biti fizički nasilan prema ženi, ovaj put ošamariti Evalyn Knapp, što je bio signal Warnerima da moraju zadržati Cagneyja pod okom javnosti.
Uz uvođenje Produkcijskog koda 1930., s posebnim naglaskom na njegove ukaze o filmskom nasilju, Warneri su odlučili dopustiti Cagneyju da promijeni ritam, pa su ga angažirali za komediju Blonde Crazy, ponovno s Blondell.
Kad je završio snimanje ove komedije, Državni neprijatelj je ispunjavao kina s cjelonoćnim prikazivanjima, a Cagney je počeo uspoređivati svoje honorare s onim glumaca s jednakim statusom, smatravši kako ugovor dopušta korekciju honorara na temelju uspjeha svojih filmova. Warneri se nisu složili i odbili povećanje plaće, a inzistirali su na tome da Cagney nastavi promovirati filmove studija, čak i one u kojima nije nastupio, čemu se suprotstavio. Nije htio da ga se iskorištava i spakirao se, ostavio svoj apartman bratu Billu da se brine za njega i vratio se u New York s Billie.
Dok su Cagneyjevi bili u New Yorku, brat Bill, koji je postao Jamesov agent, započeo je razgovore sa studijem o značajnom povećanju honorara i više osobne slobode. Warnerova odluka bila je pod pritiskom uspjeha Blonde Crazy pa su na kraju ponudili Cagneyju poboljšani ugovor od tisuću dolara tjedno.
Njegov prvi po povratku iz New Yorka bio je Taksi iz 1932., film značajan iz dva razloga: bio je to prvi put da je Cagney plesao na filmu i posljednji put da dopušta da ga ustrijele pravom municijom, što je u to vrijeme bila česta pojava, prije nego što su usavršeni slijepi metci i žabice. To je iskusio i u Državnom neprijatelju, ali je ovo bilo prvi put da umalo nije pogođen. Kritičari su ponovno hvalili film, a Warneri su dobili još jedan hit kojeg su slijedili Gomila urla i Pobjednik uzima sve.
Unatoč ovom uspjehu, Cagney nije bio sretan ugovorom, želeći više novca za svoje uspješne filmove i ponudivši smanjenje honorara ako mu slava u budućnosti počne blijediti. Warneri su odbili, a Cagney je opet napustio studio. Tražio je 4000 dolara tjedno, što je bio iznos koji su dobivali Edward G. Robinson, Douglas Fairbanks, Jr. i Kay Francis. Warneri su ovaj odbili pristati na njegove uvjete i suspendirali ga. Glumac je najavio da će sljedeća tri filma odraditi besplatno ako Warneri otkažu preostalih pet godina njegova ugovora. Prijetio je i da će napustiti Hollywood i vratiti se na Sveučilište Columbia i poći stopama svoje braće na medicinskom fakultetu. Nakon šestomjesečne suspenzije, pojavio se dogovor, koji je isposlovao Frank Capra, a po kojem je Cagney dobio povećani honorar oko 3000 dolara tjedno i garanciju na maksimalno četiri filma godišnje i prvi potpis.
Los López (razvrstavanje)
Los López ima više značenja:
James Cagney
Warner Bros. (1930.-1935.)
1935. je bila kritična godina za Cagneyja. Prvi put je naveden kao jedan od deset najplaćenijih holivudskih glumaca. Sve je češće dobivao uloge izvan gangsterskog žanra; u Ratu gangsterima je glumio odvjetnika koji se pridružuje FBI-ju; u Sanu Ivanjske noći je ostvario svoju prvu i jedinu šekspirijansku ulogu kao Nick Bottom. U filmu je nastupio i Mickey Rooney kao Puck, no kritičari nisu imali mnogo riječi hvale za film.
Dok se pravna nesuglasica nastavljala, tijekom čega je Cagneyjev brat Bill bio njegov zastupnik, James i Billie su se vratili u New York i tražili zemljište gdje bi se on mogao posvetiti svojoj farmerskoj strasti.
Nezavisne godine (1936.-1937.)
Cagney je većinu sljedeće godine proveo na svojoj farmi, a vratio se samo kad ga je Edward L. Alperson iz novog, nezavisnog studija Grand National kontaktirao da snima filmove za 100 tisuća dolara po filmu i uz 10 posto od profita. Cagney je snimio dva filma, Great Guy i Something to Sing About. Zaradio je dobre recenzije za oba filma, ali ukupna produkcijska kvaliteta nije bila na Warnerovoj razini i filmovi nisu prošli jako uspješno. Planiran je i treći film (Dinamit), ali je Grand Nationalu ponestalo novca.
thumb|thumb|250px|[[Humphrey Bogart s Cagneyjem i Jeffreyjem Lynnom u Burnim dvadesetima (1939.), posljednjem filmu kojeg su Bogart i Cagney snimili zajedno.]]
Tajming je bio odličan za Cagneyja, budući da je sud presudio u njegovu korist. Učinio je ono što su mnogi smatrali nezamislivim; okrenuo se protiv studija i pobijedio. Ne samo da je odnio pobjedu, nego su Warneri shvatili kako je on još velika zvijezda pa su ga pozvali natrag uz petogodišnji ugovor vrijedan 150 tisuća dolara, uz klauzulu od ne više od dva filma godišnje i onu da Cagney ima puno pravo pristati ili ne pristati na određeni film. Williamu Cagneyju je ugovorom bilo zagarantiran status pomoćnog producenta na filmovima u kojima bi James nastupio.
Cagney je stekao moć da može napustiti studio ako on ne bude poštivao dogovoreno:
Sam Cagney naglasio je važnost odlaska za glumce u slamanju dominacije studijskog sustava. Obično kad bi zvijezde odlazile, vrijeme koje bi bile odsutne bilo bi dodano na kraj njihova već dugog ugovora, što se dogodilo Oliviji de Havilland i Bette Davis. Cagney je mogao otići i vratiti se s poboljšanim ugovorom. Cijeli je Hollywood pozorno pratio proces tražeći odgovor kako bi se u budućnosti ugovori mogli sklapati.
Eksperiment Grand Nationala bio je uspjeh za Cagneyja u umjetničkom smislu jer je bio u mogućnosti da se odmakne od svojih tradicionalnih uloga grubijana u Warnerovim filmovima kako bi mogao portretirati simpatičnije junake. Koliko je mogao eksperimentirati i razvijati se nikad se neće znati, ali povratak u Warner je značio povratak igranju grubijana.
Povratak u Warner Bros. (1938.-1942.)
thumb|thumb|237px|Cagney sa svojim prijateljem [[Pat O'Brien|Patom O'Brienom u Anđelima garava lica (1938.), šestom od devet filmova koje su snimili zajedno.]]
Cagney je nastupio u ulozi Rockyja Sullivana, gangstera koji je izašao iz zatvora u potrazi za svojim bivšim partnerom (kojeg je u sporednoj ulozi glumio Humphrey Bogart) koji mu duguje novac. Dok posjećuje mjesto u kojem je odrastao, naleti na svog starog prijatelja Jerryja Connollyja koji je u međuvremenu postao svećenik koji se brine za Dead End Kidse. Djeca u Rockyju vide idola, što brine Connollyja. Nakon pucnjave sa smrtnim ishodom, policija uhiti Sullivana i on biva osuđen na smrt na električnoj stolici. Connolly zamoli Rockyja da odglumi kukavicu na putu prema stolici kako bi djeca izgubila poštovanje za njega i eventualno napustili svoj kriminalni način života. Sullivan odbije, ali na putu prema stolici počne moliti da mu poštede život. Film je dvoznačan u smislu da li se radi o stvarnom kukavičluku ili gluma zbog djece. Sam Cagney je odbio reći, inzistirajući na tome da voli dvoznačnost i da publika sama zaključi o čemu se radi. Film se smatra jednim od Cagneyjevih najboljih, a 1938. mu je donio i nominaciju za Oscar za najboljeg glavnog glumca (izgubio ga je od Spencera Tracyja za Grad dječaka, ulogu za koju je, ironično, Cagney bio razmatran, ali je izgubio zbog svog imidža negativca. No, osvojio je nagradu za najboljeg glumca Kruga filmskih kritičara New Yorka.
Cagneyjevo ranije inzistiranje na ne-snimanju s pravom municijom došlo je do vrhunca na snimanju Anđela garava lica. Nakon što mu je rečeno kako će snimati scenu s pravim metcima iz strojnice, Cagney je odbio i inzistirao na tome da se pucnjevi nadodaju u post-produkciji. Ispalo je da je u pravu jer je metak prošao točno onuda gdje mu je trebala biti glava. U prvoj je godini po povratku u Warner Bros. postao najplaćeniji glumac studija.
thumb|267px|thumb|Cagney kao [[George M. Cohan izvodi "The Yankee Doodle Boy" iz Yankee Doodle Dandyja (1942.)]]
Njegova sljedeća poznata uloga bila je ona Georgea M. Cohana u Yankee Doodle Dandyju, filmu kojim se sam Cagney "osobito ponosio" i smatrao svojim najboljim.
Producent Hal Wallis rekao je kako je, nakon što je vidio Cohana u I'd Rather Be Right, pomislio kako ga može odglumiti samo Cagney. Sam glumac je, s druge strane, inzistirao kako je prvi izbor bio Fred Astaire koji je odbio ulogu.
Sam Cohan je imao privatnu projekciju, malo prije svoje smrti, a zahvalio je Cagneyju "na sjajnom poslu". Prihodi od ulaznica za premijeru, koje su se kretale od 25 do 25,000 dolara, doprinijele su 5,750,000 dolara u ratnim obveznicama za američki ratni fond.
Mnogi kritičari u to vrijeme i kasnije proglasili su film Cagneyjevim najboljim i vukli paralele između Cohana i Cagneyja; karijera započeta u vodvilju, godine probijanja prije dostizanja vrhunca svoje profesije, okruženost obitelji (tijekom svoje karijere, braća Bill i Ed te sestra Jeanne radili su za Cagney Productions), rani brak, i supruga koja je bila sretna sjediti u sjeni dok on zauzima svjetla pozornice).
Bio je to sigurno Cagneyjev najvažniji film u smislu nagrada jer mu je donio Oscar za najboljeg glavnog glumca (koji se našao među tri druga osvojena Oscara i osam nominacija). U svojem zahvalnom govoru, Cagney je rekao:
Na krilima svog najvećeg uspjeha, i pogotovo što on nije došao s gangsterskim filmom, Cagney je smatrao da je ponovno vrijeme da napusti Warner. Izvisio je u Gradu dječaka zbog Tracyja, izgubio je ulogu trenera američkog nogometa Knutea Rocknea u Knute Rockne, All American zbog svog prijatelja Pata O'Briena, oboje zbog imidža grubijana koji je Warner razvijao o njemu.
Osvojivši Oscar u vrijeme kad je njegov ugovor s Warnerom trebao ići na obnavljanje, mogao je tražiti što god je htio i dali bi mu, ali Cagney je bio odlučan da bude svoj čovjek, pa je u ožujku 1942. najavio da on i njegov brat Bill pripremaju da 'Cagney Productions' objavljuje svoje filmove preko United Artistsa.
Ponovna nezavisnost (1942.-1948.)
Ponovno slobodan od Warnera, Cagney je neko vrijeme proveo odmarajući se na farmi u Martha's Vineyardu, nakon čega se dobrovoljno prijavio United Service Organization (USO) i proveo nekoliko tjedana zabavljajući američke vojnike vodviljskim točkama i scenama iz Yankee Doodle Dandyja. U rujnu 1942. je izabran za predsjednika Ceha filmskih glumaca.
Gotovo godinu dana nakon najave osnivanja vlastite produkcijske tvrtke, u ožujku 1943. Cagneyjeva nova kompanija producirala je svoj prvi film, Johnny Come Lately. Dok je većina velikih studija producirala patriotske ratne filmove, Cagney je bio odlučan u namjeri da se drži svog puta i nastavi pokušavati otresti se svog imidža negativca pa je producirao filmove koji bili "potpuni i veseli primjerci Cagneyjeva 'alter-ega' na filmu." Prema Cagneyjevim riječima, "film je donio novac, ali nije bio veliki pobjednik", dok su kritike varirale od odličnih u Timeu do loših u njujorškom PM-u.
Nakon završetka snimanja filma, Cagney se vratio u USO i započeo turneju po američkim vojnim bazama u Ujedinjenom Kraljevstvu. Odbio je davati intervjue za britanske novine, koncentrirajući se na probe i predstave, državši po nekoliko izvedbi istog dana. Predstava naziva The American Cavalcade of Dance sastojala se od povijesti američkog plesa, od najranijih dana preko Freda Astairea uz kulminaciju s plesovima iz Yankee Doodle Dandyja.
Drugi film koji je Cagneyjeva kompanija producirala bio je Krv na suncu, za kojeg je Cagney, koji je inzistirao da sam izvede kaskaderske scene, vježbao judo s Kenom Kuniyukijem, judo stručnjakom, te Jackom Halloranom, bivšim policajcem. Cagneyjevi su se nadali da će njegov film s naglaskom na akciju biti privlačniji publici, ali film se pokazao većim promašajem od Johnny Come Lately.
Dok je pregovarao o pravima za njihov treći film, Cagney je prihvatio ponudu 20th Century Foxa za nastup u 13 Rue Madelaine za 300 tisuća dolara koje će dobiti za dva mjeseca snimanja. Film je bio uspjeh, a Cagney je bio odlučan da preuzme produkciju svog sljedećeg projekta, adaptacije broadwayskog komada The Time of Your Life Williama Saroyana. Samom Saroyanu se svidio film, ali bio je komercijalna katastrofa koja je stajala kompaniju pola milijuna dolara, dok se publika mučila s idejom da se Cagney udaljava od uloga negativaca.
Cagney Productions se našao u velikim problemima; slabi profiti od produciranih filmova i pravni spor sa Sam Goldwyn Studiom oko posudbenog dogovora prisilili su Cagneyja da se vrati Warnerima. Potpisao je distribucijsko-produkcijski ugovor s Warnerima za film Usijanje, čime je Cagney Productions postao dio Warner Brosa.
Povratak u Warner (1949.-1955.)
thumb|thumb|200px|Cagney kao Cody Jarrett, psihotični ubojica u [[Usijanje|Usijanju (.1949.)]]
Cagneyjev portret Codyja Jarrettta u Usijanju 1949. je jedan od njegovih najupečatljivijih. Film se promijenio u deset godina nakon što je Raoul Walsh posljednji put surađivao s Cagneyjem u Burnim dvadesetima, a i Cagneyjev portret gangstera se također izmijenio. Za razliku od Toma Powersa u Državnom neprijatelju, Jarrett ima malo ili nimalo simpatičnih osobina. U 18 proteklih godina, Cagney je posijedio i po prvi put imao trbušinu.
Film ima brojne nezaboravne scene i rečenice. Cagneyjeva završna rečenica u filmu "Made it, Ma! Top of the world!" ("Uspio sam, mama! Na vrhu sam svijeta!") prije velike eksplozije izabrana je kao 18. najbolji filmski citat u izboru Američkog filmskog instituta. Cagneyjeva eksplozija bijesa nakon što su mu u zatvoru rekli za majčinu smrt je jedna od njegovih najupečatljivijih i najiznimnijih izvedbi.
Nasilje koje je unio u ulogu prestravilo je neke statiste na setu zbog destrukcije koju je Cagney prouzročio. Kao glavnu inspiraciju za svoju izvedbu naveo je izljeve bijesa svog oca alkoholičara koje je vidio kao dijete, kao i nekog koga je vidio tijekom posjeta umobolnici.
Film je postigao kritički uspjeh, iako su se neki kritičari čudili društvenom utjecaju lika kojeg uopće nisu smatrali simpatičnim. Cagney se s druge strane i dalje mučio sa poistovjećivanjem s gangsterskim ulogama, rekavši novinaru, "To je ono što ljudi žele da radim. Jednog dana, ipak, želim snimiti drugi film koji bi mogla vidjeti i djeca."
Međutim, Warneri su, vjerojatno u potrazi za novim Yankee Doodle Dandyjem, Cagneyju za sljedeći film dali mjuzikl, Priču iz West Pointa iz 1950. s Doris Day, glumicom kojoj se divio.
Sljedeći film bio je još jedan gangsterski, Kiss Tomorrow Goodbye, koji je bio prvi film Cagney Productionsa za Warner od povratka. Iako su ga kritičari nepovoljno uspoređivali s Usijanjem, postigao je pristojan uspjeh na box officeu, od čega je 500 tisuća dolara otišlo bankarima Cagney Productionsa kojima su otplaćeni dugovi kompanije.
No, tvrtka se nije pokazala osobito uspješnom pa je 1953. ukinuta nakon što je William Cagney producirao svoj posljednji film, Lav je na ulici.
thumb|thumb|165px|Cagney u [[Voli me ili ostavi (1955)|Voli me ili ostavi (1955.)]]
Cagneyjeva najpoznatija uloga u pedesetima bila je ona iz filma Voli me ili ostavi iz 1955., i njegov treći s Day. Glumio je Martina "Moea Šepavca" Snydera, hromog američko-židovskog gangstera iz Chicaga, ulogu koju je odbio Spencer Tracy. Cagney je opisao scenarij "iznimno rijetkim, savršenim". Kad je film objavljen, Snyder je navodno pitao kako je Cagney tako uvjerljivo kopirao njegovu šepavost, ali sam Cagney je tvrdio da nije, nego da je izvedbu temeljio na osobnim promatranjima drugih ljudi koji su šepali: "Što sam ja radio, bilo je vrlo jednostavno. Samo sam udarao nogom prema dolje dok sam hodao. To je sve."
Izvedba mu je donijela novu nominaciju za Oscar za najboljeg glumca, 17 godina nakon prve. Recenzije su bile odlične, a film se smatra jednim od najboljih u njegovoj kasnijoj karijeri. U Day je pronašao partnericu s kojom je mogao graditi odnos kakav je imao s Joan Blondell na početku svoje karijere, a sama Day je imala samo riječi hvale za Cagneyja.
Cagneyjev sljedeći film bio je Gospodin Roberts, redatelja Johna Forda u kojem je trebao nastupiti Spencer Tracy. Tracyjevo sudjelovanje bilo je ključno u pridobivanju Cagneyja da prihvati manju ulogu, iako na kraju Tracy nije prihvatio ulogu te je zamijenjen Henryjem Fondom. Cagney je radio s Fordom na Cijeni slave, a slagali su se relativno dobro. No, čim je Ford sreo Cagneyja na aerodromu, upozorio ga je da moraju "skupiti guzice", što je iznenadilo Cagneyja.
Sljedećeg dana, glumac je malo zakasnio na set, a Ford je bio bijesan. Cagney ga je odmah prekinuo, rekavši "Kad smo počeli ovaj film, rekao si da moramo skupiti guzice prije sve to završi. Ja sam spreman odmah - jesi li ti?" Ford se udaljio, a on i Cagney više nisu imali problema, iako mu se Ford nikad nije osobito sviđao.
Cagneyjeva moć zapažanja sitnih detalja u izvedbama drugih glumaca ponovno se javila tijekom snimanja Gospodina Robertsa. Dok je nekoliko mjeseci ranije gledao televizijsku seriju Kraft Music Hall, Cagney je zapazio da je Jack Lemmon ljevoruk. Prva stvar koju je upitao Lemmona kad su se susreli na snimanju bilo je da li se još uvijek služi lijevom rukom. Lemmon je bio šokiran jer je u seriji improvizirao, nikome nije rekao i mislio kako nitko nije primijetio.
Film je bio veliki uspjeh te zaradio tri nominacije za Oscara, za najbolji film, najbolji zvuk i najboljeg sporednog glumca za Lemmona, koji je osvojio nagradu. Iako Cagney nije bio nominiran, istinski je uživao u produkciji. Snimanje na Midway Islandu i manja uloga značili su da je imao vremena opustiti se i baviti se slikanjem te crtanjem karikatura glumaca i produkcijske ekipe.
Kasnija karijera (1955.-1961.
Cagney je radio za MGM na vesternu Tribute to a Bad Man, a nastupio je u ulozi koja je originalno pisana za Spencera Tracyja. Cagney je pokupio pohvale za svoju izvedu, a i studio je bio zadovoljan pa mu je ponudio These Wilder Years s Barbarom Stanwyck. Cagney i Stanwyck su se dobro slagali, oboje su radili u vodvilju, a na setu su zabavljali glumce i ekipu pjevanjem i plesanjem.
Cagney je 1956. preuzeo jednu od svojih rijetkih televizijskih uloga, nastupivši u Vojnici se vraćaju iz rata Roberta Montgomeryja, čineći uslugu Montgomeryju kojem je trebao jaki jesenski uvodnik kako bi mreža odustala od otkazivanja njegove serije. Cagneyjevo pojavljivanje osiguralo je uspjeh serije. Kasnije je jasno naglasio novinarima kako televizija nije njegov medij: "Radim dovoljno na filmovima. Ovo je posao visokih tenzija. Iznimno cijenim ljude koji se bave ovim poslom svaki tjedan, ali to nije za mene."
Cagneyjev najznačajniji film iz 1956. bio je Čovjek s tisuću lica, u kojem je glumio Lona Chaneyja, za čiju je ulogu pobrao odlične kritike. New York Journal American naveo ju je kao jednu od njegovih najboljih, a film snimljen za Universal postao je veliki komercijalni hit. Cagneyjeve oponašateljske vještine uz fizičku sličnost s Chaneyjem ponovno su mu omogućile da izazove simpatije za svoj lik. Bio je to posljednji put kad je Cagney nastupio zajedno sa sestrom Jeanne.
Cagneyjev sljedeći film snimljen je više od godinu dana kasnije, 1959., kad je putovao u Irsku kako bi snimao Shake Hands with the Devil, redatelja Michaela Andersona. Dok je bio u Irskoj, Cagney se nadao da će uspjeti otkriti svoje obiteljsko stablo, ali manjak vremena i loše vrijeme spriječili su ga u toj želji. Poruka filma kako nasilje stvara nasilje bilo je ono što je privuklo Cagneyja, koji je igrao zapovjednika Irske republikanske armije, a rezultiralo je onim što su kritičari ocijenili kao jednom od najboljih izvedbi u njegovoj kasnijoj karijeri.
Karijera mu se sada našla u silaznoj putanji, a 1960. je snimio samo jedan film, hvaljeni The Gallant Hours u kojem je glumio admirala Williama F. "The Bulla" Halseyja. Film se, iako smješten u vrijeme Bitke za Guadalcanal u Pacifiku za vrijeme Drugog svjetskog rata, nije bavio toliko ratom koliko se fokusirao na efekte zapovijedanja. Film je označio i oživljavanje (doduše samo imenom) Cagney Productionsa, koja je dijelila produkciju s tvrtkom Roberta Montgomeryja, koji je i režirao film. Postao je uspješan, a Bosley Crowther iz The New York Timesa istaknuo je njegovu zvijezdu: "Izvedba g. Cagneyja je ta, kontrolirana do posljednjeg detalja, koja daje život i snagu, herojsku staturu glavnoj figuri filma. U njoj nema hvalisanja, natezanja za odvažnim i lukavim efektima. To je jedan od najtiših, najreflektivnijih, najprofinjenijih izvedbi koje je g. Cagney ikad odigrao."
Cagneyjev posljednji film, bar za sljedećih dvadeset godina, bit će komedija. Redatelj Billy Wilder osobno ga je izabrao za ulogu podružnog direktora Coca-Cole u filmu Jedan, dva, tri. Cagneyja je zabrinjavao scenarij jer se sjetio kako su 23 godine prije toga scene iz Boy Meets Girl morale biti presnimavane kako bi ih se učinilo smješnijima na način da ih se ubrza. Cagney je dobio potvrdu od Wildera kako je scenarij izbalansiran. Snimanje nije prošlo lako, s time da je jedna scena zahtijevala 50 ponavljanja, na što Cagney nije bio naviknuo. Zapravo, snimanje je bilo jedno od najgorih Cagneyjevih iskustava u njegovoj dugoj karijeri. Jedna od pozitivnih stvari koja je proizašla iz svega bilo je prijateljstvo s Pamelom Tiffin, kojoj je davao glumačke savjete, prenoseći tajne koje je naučio tijekom karijere: "Uđeš, posadiš se čvrsto na obje noge, pogledaš drugog tipa u oči i rekneš istinu."
Tijekom snimanja Jedan, dva, tri, Cagney je po prvi put razmišljao o odustajanju prije završetka snimanja; smatrao je kako je previše vremena radio u studijima, a nakon posjeta koncentracijskog logora Dachau, odlučio je da mu je dosta i umirovio se.
Umirovljenje (1964.-1984.)
Cagney je u mirovini ostao dvadeset godina. Nakon što je odbio igrati Alfreda Dollitea u My Fair Lady, bilo mu je lakše odbijati druge ponude za povratak. Nekoliko se puta pojavio u javnosti, zime je provodio u Los Angelesu, a ljeta na svojoj farmi u Martha's Vineyardu, ili u Verney Farmsu u New Yorku. Dok su bili u New Yorku, on i Billie održali su nekoliko zabava u retoranu Silver Horn, gdje su upoznali vlasnicu Marge Zimmermann.
Na samu svečanost, koju su otvorili Charlton Heston i Frank Sinatra, došle su mnoge holivudske zvijezde - više nego na ijedan drugi događaj u dotadašnjoj povijesti - tako da je jedan kolumnist napisao kako bi bomba u dvorani dokrajčila filmsku industriju. Tijekom zahvalnog govora, Cagney se našalio s imitatorom Frankom Gorshinom, rekavši, "Oh, Frankie, nikad nisam rekao 'MMMMmmmm, ti prljavi štakoru!' Zapravo sam rekao 'Judy, Judy, Judy!'" što je jedan od najslavnijih pogrešnih citata pripisanih Caryju Grantu.
Passage to Marseille
Passage to Marseille je američki ratni film snimljen 1944. u režiji Michaela Curtiza. Temelji se na romanu Sans Patrie (Bez domovine) Charlesa Nordhoffa i Jamesa Normana Halla. Radnja se događa za vrijeme drugog svjetskog rata, a protagonisti su grupa zatvorenika u Francuskoj Gijani koji nakon pada Francuske, vođeni patriotizmom, riskiraju život kako bi pobjegli sa zloglasnog Đavoljeg otoka i priključili se Slobodnim Francuzima.
James Cagney
Umirovljenje (1964.-1984.)
Cagney je 1977. u Coldwater Canyonu doživio lakši srčani udar, a nakon dva tjedna u bolnici, Zimmermann je postala njegova stalna skrbnica, putujući s njim i Billie gdje god bi pošli. Nakon srčanog udara, Cagney više nije mogao baviti nekim od svojih omiljenih razonoda, jahanjem i plesanjem, pa je postao depresivan odustavši čak i od jednog od omiljenih hobija, slikanja. Cagneyjev liječnik shvatio je kako postaje sve više depresivan, pa potaknut od strane Billie i Zimmermann, Cagney je prihvatio ponudu Miloša Formana da 1981. nastupi u Ragtimeu.
Film je većim dijelom snimljen u Shepperton Studiosu u Londonu, a po svom dolasku u Southampton nakon putovanja na Queen Elizabeth 2, Cagneyja su okružile stotine obožavatelja. Lučki službenici, koji su bili odgovorni za sigurnost na dokovima, rekli su kako nikad nisu vidjeli takvo što, čak ni kad su dolazili Marlon Brando i Robert Redford. Iako mu je to bio prvi film u dvadeset godina, Cagney se odmah uživio. Drugi glumci često su pogrešno izgovarali rečenice, a većina ih je osjećala strahopoštovanje pred Cagneyjem. Howard Rollins, koji je bio nominiran za Oscar za najboljeg sporednog glumca, rekao je, "Bio sam u strahu što ću upoznati g. Cagneyja. Pitao sam kako umrijeti pred kamerom. Samo je rekao, 'Samo umri!' Upalilo je. Tko bi znao više o umiranju od njega?" Cagney je ponavljao savjete koje je davao Pameli Tiffin, te one koje je dijelio s Jackom Lemmonom i Joan Leslie.
Kako je snimanje odmicalo, Cagneyjev se išijas pogoršavao, ali je nastavio raditi na devetotjednom snimanju. On i njegov prijatelj Pat O'Brien pojavili su se u talk-showu Parkinson, a Cagney se iznenadno pojavio na rođendanskoj proslavi Kraljice Majke u London Palladiumu. Njegova pojava nagnala je Kraljicu Majku da se digne, jedini put tijekom cijele priredbe, a kasnije je prekršen protokol kad je došla iza pozornice kako bi porazgovarala s glumcem.
Cagney se prije konačnog umirovljenja 1984. pojavio u televizijskoj seriji Terrible Joe Moran.
Casas Altas, Talpa de Allende
Casas Altas je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Jalisco, u opštini Talpa de Allende.
James Cagney
Privatni život
Cagney se 28. rujna 1922. oženio s plesačicom Frances Willard "Billie" Vernon (1899.-1994.) s kojom je ostao do kraja života. Posvojili su sina, Jamesa Cagneyja Jr., i kćer, Cathleen "Casey" Cagney. I njegov brat William, koji je bio i producent, i njegova sestra Jeanne su bili glumci.
James Cagney umro je u Okrugu Dutchess u Stanfordu u državi New York, u 86. godini, od srčanog udara. Pokopan je na Groblju rajskih vrata u Hawthorneu u državi New York. Lijes su mu nosili boksač Floyd Patterson, Mihail Barišnjikov (koji se nadao da će igrati Cagneyja na Broadwayu), glumac Ralph Bellamy i redatelj Miloš Forman. Njegov bliski prijatelj predsjednik Ronald Reagan održao je govor na sprovodu.
Počasti
Cagney je 1974. primio nagradu za životno djelo Američkog filmskog instituta. 1980. je nagrađen počastima Kennedy Centera, a 1984. mu je prijatelj Ronald Reagan dodijelio Predsjedničku medalju slobode, najviše civilno odličje u SAD-u.
Passage to Marseille
Iako je glavni motiv za snimanje bila ratna propaganda, i iako je šef studija Jack Warner "reciklirao" većinu glumačke postave mnogo poznatije Casablance, film je kasnije postao zanimljiv filmskim historičarima zbog za tadašnji Hollywood neobične narativne tehnike "flashbacka u flashbacku".
Casas Altas, Talpa de Allende
Prema proceni iz 2013. godine u naselju je živelo 12 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1191 m.
Passage to Marseille
Na prostoru bivše Jugoslavije je bio distribuiran pod naslovom Bijeg iz Gijane.
Neculele, Vintileasca
Neculele je naselje u Rumuniji u okrugu Vranča u opštini Vintileasca.
Prema proceni iz 2013. u naselju je živelo 508 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 835 m.
Hussein I od Jordana
Kralj Hussein bin Talal, odnosno Hussein I., kralj Jordana, (arapski حسين بن طلال, Aman, 14. studenog 1935. - Aman, 7. veljače 1999.), unuk kralja Abdulaha Ibn Huseina, školovao se u Jordanu i Egiptu te Velikoj Britaniji, a 1952. naslijedio je duševno oboljelog oca na jordanskom tronu i vodio Jordan tijekom svih izraelsko-arapskih ratova idućih desetljeća. Palestinsko pitanje, koje desetljećima dominira jordanskom politikom, nastojao je razrješiti vojnom akcijom kojom je 1970. suzbio i protjerao palestinske organizacije sa jordanskog teritorija. Tijekom Zaljevskog rata 1991. zauzeo je neutralni stav, djelomično pogoršavajući odnose sa Sjedinjenim Američkim Državama. U srpnju 1994. potpisao je mirovni sporazum sa Izraelom i time završio četrdeset i šest godina neprijateljstva između te dve zemlje.
Royal City, Washington
Royal City je grad u američkoj saveznoj državi Vašington. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 2.140 stanovnika.
El Canalizo (razvrstavanje)
El Canalizo ima više značenja:
Robert Fuller (glumac)
Robert Fuller (rođen 29.7. 1933.) je američki glumac, najpoznatiji po nastupu u popularnim western serijama 1960-ih Laramie iWagon Train kao i medicinskoj serijiu Emergency! 1970-ih.
Madona (rt)
Rt Madona zvana i Piranska punta ili po talijanskom Punta Madona kako se zvala sve do Drugog svjetskog rata je krajnja najzapadnija točka poluotoka na kom leži slovenski grad Piran. Taj rt na ulazu u Piranski zaljev razdvaja Piranski od Koparskog zaljeva.
Nedaleko od rta nalazi se najveća kriptodepresija Tršćanskog zaljeva duboka 37,25 metara. To je vrtača duga oko jedan km, široka od 150-200 metara, ukupne površine 13 hektara.
George Creamer
George W. Creamer (rođen kao George W. Triebel) ([Philadelphia], 1855 - Philadelphia, 27.6. 1886.) bio je američki profesionalni igrač bejzbola. Igrao je na položaju drugog basemana. Nastupao je za četiri različita tima u dvije lige. Godine [1884]. nakratko je kao menadžer vodio Pittsburgh Alleghenys, te izgubio sve utakmice.
Ždala
Ždala je naseljeno mjesto u Prekodravlju, u Općini Gola. Na popisu 2001. imala je 718 stanovnika.
Nalazi se na samoj mađarskoj granici i zanimljivost je da gotovo svi stanovnici govore dijalektom mađarskoga jezika, iako se izjašnjavaju Hrvatima. Budući da je starijemu stanovništvu materinski jezik bio mađarski, hrvatski su jezik učili tek u školi, tako da je danas to mjesto jedina štokavska oaza u inače kajkavskom kraju.
Ždala ima vrtić i osnovnu školu do, uključivo, 4. razreda, koji su područni odjeli matičnih ustanova iz Gole. Župna crkva posvećena je Presvetom Trojstvu.
Krajobraz koji okružuje Ždalu čine poljoprivredna zemljišta rascjepkana kanalima, barama i nizama koje su obrasle grmovima i stablima na koje se nadovezuje pojas prirodnih šumskih sastojina hrasta lužnjaka i običnog graba znanih kao šuma Repaš. Na rubu te šume, uz rijeku Dravu i uz granicu s Republikom Mađarskom, nalazi se Značajni krajobraz Čambina, stari rukavac rijeke Drave. Zajedno sa šumom Repaš i poljoprivrednim površinama čini veliku biološku raznolikost, a time i veliko prirodno bogatstvo ovoga kraja.
Kosmos-2049
Kosmos-2049 je jedan od preko 2400 sovjetskih vještačkih satelita lansiranih u okviru programa Kosmos.
Kosmos-2049 je lansiran sa kosmodroma Pleseck, SSSR, 17. novembra 1989. Raketa-nosač Sojuz je postavila satelit u orbitu oko planete Zemlje. Masa satelita pri lansiranju je iznosila 6600 kilograma. Kosmos-2049 je bio osmatrački satelit.
Jessie Ralph
Jessie Ralph (5. novembar 1864 - 30. maj 1944) bila je američka kazališna i filmska glumica, najpoznatija po sporednim ulogama u klasičnim hollywoodskim filmovima 1930-ih.
Davanzello, Firenze
Davanzello je naselje u Italiji u provinciji Firenze, u regiji Toscana.
Platamona, Sassari
Platamona je naselje u Italiji u provinciji Sassari, u regiji Sardinija.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 23 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 6 m.
San Fernando, San Pedro Ixcatlán
San Fernando je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Oaxaca, u opštini San Pedro Ixcatlán.
Brooke County, West Virginia
je okrug u američkoj saveznoj državi Zapadna Virdžinija.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 24.069, što je 1.378 (-5,4 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Abner Dalrymple
thumb|Abner Dalrymple na bejzbol karti, cca, 1887-1890
Abner Frank Dalrymple (Gratiot, Wisconsin, 9. 9. 1857 - Warren, Illinois, 25. 1. 1939) bio je američki profesionalni igrač bejzbola.
Igrao je na položaju left fieldera. Najpoznatiji je po tome što je godine 1885. zabilježio čak 43 home runa u sezoni (a godinud ana prije njih 22),. Najveći dio karijere je proveo Chicago White Stockings. Osim njih je igrao za Milwaukee Grays, Pittsburgh Alleghenys i Milwaukee Brewers.
San Fernando, San Pedro Ixcatlán
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 115 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 86 m.
Santo Domingo, La Trinitaria
Santo Domingo je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Chiapas, u opštini La Trinitaria.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 27 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 807 m.
Majadita Blanca, Charcas
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 58 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2206 m.
El Canario (razvrstavanje)
El Canario ima više značenja:
Osnovna linija
right|thumb|500px|Dijagram koji prikazuje tipografske termine (nazive) Osnovna linija ili linija osnove u tipografiji и krasnopisu je linija na kojoj "leže" slova, a ispod koje se spušta descent.
Los Madriles (razvrstavanje)
Los Madriles ima više značenja:
Ţawrah, Taiz
Ţawrah je naselje u Jemenu u pokrajini Taiz.
Prema proceni iz 2014. u naselju je živelo 42 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 628 m.
Vastorf
Fastorf je opština u njemačkoj saveznoj državi Donja Saksonija. Jedno je od 43 opštinska središta okruga Lineburg. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 924 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 3355038.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Lineburg Fastorf se nalazi u saveznoj državi Donja Saksonija u okrugu Lineburg. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 62 metra. Površina opštine iznosi 21,8 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 924 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 42 stanovnika/km².
Barbotto, Forlì-Cesena
Barbotto je naselje u Italiji u provinciji Forlì-Cesena, u regiji Emilia-Romagna.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 26 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 542 m.
Dresser, Wisconsin
Dreser je grad u američkoj saveznoj državi Viskonsin.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 895, što je 163 (22,3 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Bobby Troup
Robert William "Bobby" Troup Jr. (18. oktobar 1918 - 7. februar 1999) bio je američki glumac, jazz pijanist i kompozitor. Najpoznatiji je po tome što je napisao popularnu pjesmu "(Get Your Kicks On) Route 66" te po ulozi dr. Joea Earlyja u TV-seriji Emergency! gdje mu je partnerica bila supruga Julie London.
El Canelar (razvrstavanje)
El Canelar ima više značenja:
Los Madroños (razvrstavanje)
Los Madroños ima više značenja:
El Canelo (razvrstavanje)
El Canelo ima više značenja:
Ruston, Washington
Ruston je gradić u američkoj saveznoj državi Vašington. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 749 stanovnika.
Rašid (grad)
Rašid (arapski: رشيد /Rashīd, koptski: Rashit, francuski: Rosette) za Antike znan kao Volbitine je lučki grad od 110,048 stanovnika na sjeverozapadu Egipta u muhafazi Beheira.
Geografske karakteristike
Grad se prostire na istočnoj obali rukavca Nila - Rašid 13 kilometara od ušća u Sredozemno more, udaljen 56 km sjeveroistočno od Aleksandrije.
Rašid je trgovački i privredni centar; ljuštionice riže, uljare. Zapadno od grada nalaze se ležišta nafte.
Historija
Poznat je po rozeti, rozetskoj ploči, rozetskom kamenu ili Kamenu iz Rosette, od 1802. smještenom u Britanskom muzeju, s tim da se kopija nalazi u Egipatskom muzeju. Taj kamen je pružio ključ za dešifrovanje egipatskih hijeroglifa. On predstavlja nepravilno oblikovani blok od crnog bazalta s istim tekstom na egipatskom jeziku napisanom hijeroglifskim pismom u gornjem dijelu (14 redova) i na egipatskom demotskom pismu u sredini (32 reda) te na grčkog jeziku i alfabeta u donjem dijelu (54 reda), a otkrili su ga Napoleonovi (1769-1821) vojnici 1799. godine. Kasnije je ustanovljeno da tekst opisuje djela faraona Ptolomeja V Epifana (205-180. pne.) i da datira iz devete godine njegove vladavine.
Dvojezični tekst na tri pisma odmah je privukao pažnju naučnika. Hijeroglifi, egipatsko slikovno pismo, privlačilo je pažnju stručnjaka još od antike, ali kako je izašlo iz upotrebe potkraj antike nitko nije znao njihovu tajnu. Početkom 19. vijeka nekoliko je stručnjaka istovremeno pokušavalo naći odgovor kako hijeroglifske tekstove treba čitati. Ipak, najveći doprinos dešifriranju hijeroglifa dali su Englez Thomas Young (1773-1829) i Francuz Jean-François Champollion (1790-1832). Dešifriranje kamena iz Rozete započeo je T. Young, koji je izdvojio osobna imena u demotičkoj verziji, a dovršio ga je J. F. Champollion, koji je ustanovio da su neki hijeroglifi fonetski.
Cabell County, West Virginia
je okrug u američkoj saveznoj državi Zapadna Virdžinija.
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2010. u okrugu je živelo 96.319, što je 465 (-0,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Waverly, Minnesota
Vejverli je grad u američkoj saveznoj državi Minesota.
Ferran Solé
Ferran Solé Sala (Sant Quirze del Vallès, 25. kolovoza 1992.) je španjolski rukometaš i reprezentativac koji trenutno igra za Paris Saint-Germain HB na poziciji desnog krila. Profesionalnu karijeru započeo je 2011. godine u CB Granollersu, odakle je 2016. godine prešao u francuski Fenix Toulouse HB.
Za seniorsku reprezentaciju Španjolske debitirao je 2016. godine, a ranije je s juniorima bio prvak Europe (2012.). Na EHF Euru 2018. godine, izabran je za najbolje desno krilo turnira te je bio najbolji španjolski strijelac na turniru.
Kosmos-2050
Kosmos-2050 je jedan od preko 2400 sovjetskih vještačkih satelita lansiranih u okviru programa Kosmos.