cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Being There
Dobro došli, gospodine Chance (eng. Being There) američki je film pušten u distribuciju 19. prosinca 1979.; spoj tragikomedije i satire, koji je režirao Hal Ashby. Snimljen je prema romanu Prisutnost (u engleskom originalu se također zvao Being There) koji je napisao Jerzy Kosinski. Radnja se vrti oko mentalno zaostalog vrtlara (tumači ga Peter Sellers) kojeg političari pogrešno smatraju uglednim intelektualcem, te se zbog te zabune bez svoje volje penje visoko na ljestvici društvene hijerarhije. Sellers je za svoju ulogu osvojio Zlatni globus u kategoriji najboljeg glumca u komediji te svoju drugu nominaciju za Oscara za najboljeg glumca.
Biografski film Život i smrt Petera Sellersa iz 2004. spominje ovaj film i duge napore komičara kako bi ga snimio.
Radnja
Glavni junak je Chance, mentalno zaostali sredovječni čovjek koji je cijeli svoj život radio u vrtu na jednom imanju u Washingtonu, okružen samo dvjema osobama - bezimenim starcem i sluškinjom. Chance ne zna ni čitati ni pisati, nikada nije napustio imanje niti imao ljubavnicu. Jedino što ga zanima jest gledanje televizije. Ipak, cijeli je život bio sretan i zadovoljan. Kada jednog dana starac umre a sluškinja dobije otkaz, pojavi se dvoje odvjetnika koji konfisciraju kuću pa nepoželjni Chance sada mora prvi put u životu napustiti imanje.
Po ulici hoda izgubljeno cijeli dan, sve dok ga slučajno lagano ne udari automobil bogate gđe Eve. Ona ga poveze do svoje vile gdje rade liječnici koji će mu pregledati ozljedu. Ondje je i Evein suprug Ben, bogati lobist koji umire. I Ben i Eve zaključe po Chanceovoj otmjenoj odjeći da je riječ o intelektualcu. Kada vilu posjeti predsjednik SAD-a Bobby radi savjeta, i on zaključi da je Chance intelektualac koji govori u metaforama, budući da je ovaj našao Benovo poštovanje. Chance ubrzo nastupa na televiziji i postaje zvijezda, a cijelo društvo njegovo čudno ponašanje interpretira kao šarmantno djelovanje genija. Eve se zaljubi u njega, mediji i političari na jednoj mu svečanosti upućuju same pohvale, no Chance je ravnodušan. I Bobby je iznenađen da ni CIA niti FBI ne mogu otkriti nikakve pojedinosti iz Chanceova života, pa zaključuje da je vjerojatno bio tajni agent. Ben umre, a doktor Allenby shvati da je Chance samo običan vrtlar, no odluči šutjeti o tome i ostaviti sve u zabludi, shvaćajući da im to blaženo neznanje daje neku nadu i unutarnji mir. Na raskošnu Benovu sprovodu, gdje njegov kovčeg postavljaju u grobnicu s masonskim simbolima, Chancea napušta koncentracija i on odlazi s pogreba u obližnju šumu, dok ugledni političari raspravljaju o tome da ga postave za predsjednika države. Chance hoda po imanju i stiže do jezera. Nastavi dalje, i iznenada počinje hodati po vodi. U pozadini čuju se riječi predsjednika, koji održava govor: "Život je stanje duha".
Produkcija
1972., dok je snimao film Posljednji zadatak, redatelj Hal Ashby je po prvi put stupio u kontakt sa komičarem Peterom Sellersom, koji je htio raditi s njim na nekom filmu. Sellers mu je poslao nekoliko kopija scenarija, među kojima je bila i moguća adaptacija crnohumornog romana Arigato Richarda Condona, te Prisutnost Jerzyja Kosinskog.
Sellers je iskazao svoje divljenje prema ovom zadnjem romanu. Međutim, pronaći producente koji bi financirali takav apstraktan roman je bio veliki problem. Ashby tada još nije bio etabliran redatelj dok je Sellersova karijera bila u silaznoj putanji. Iako još nisu našli producentsku kuću koja bi prihvatila ekranizaciju Prisutnosti, Ashby je Sellersu obećao da će ga nazvati čim svane prilika za to. Kada je Ashby potpisao ugovor sa nezavisnom producentskom kućom Lorimar, u svibnju 1978. je objavio da je prvi film koji želi snimiti za istu Dobro došli, gospodine Chance, ekranizacija Prisutnosti. Održavši obećanje, Ashby je u projekt uveo Sellersa. Sellers je bio toliko fasciniran Kosinskijevom knjigom Prisutnost da je sedam godina pokušavao snimiti film prema njoj. Navodno je to bio jedini film u kojem je zbilja bio strastven. Lynne Frederick, njegova posljednja supruga, tvrdi da joj je Sellers rekao sljedeće nakon što je završio snimanje filma: "Ispunio sam svoju ambiciju. Izuzev tebe, nemam više razloga nastaviti živjeti". Kosinski je isprva htio da Ryan O'Neal glumi glavnog protagonista Chancea, a ni producent Andrew Braunsberg nije bio uvjeren da bi Sellers, komičar bez komercijalne privlačnosti, bio ispravan za ulogu. Stoga su Sellers i Ashby organizirali večeru za njih dvojicu u Los Angelesu te ih uspijeli uvjeriti.
Snimanje filma trebalo je početi u studenom 1978., ali je redatelj Ashby saznao da je glavni glumac Peter Sellers još usred snimanja komedije Zarobljenik dvorca Zenda u Beču, te da neće biti slobodan do siječnja 1979. Iako su mu savjetovali da nađe drugog glumca, Ashby je radije izabrao odgoditi početak snimanja i provesti nekoliko mjeseci u pretprodukciji. Istodobno sa pripremama za snimanje, Ashby je dovršavao film Second-Hand Hearts, koji je pak ipak pušten kasnije jer mu je prioritet bilo montirati Chancea. U to vrijeme, autor Kosinski završio je završnu verziju scenarija. Ashby nije bio zadivljen. Kosinski je nastojao što brže završiti scenarij, jer je bio zauzet "pravim radom" - pisanjem svojeg najnovijeg romana Igra strasti. Sam je Kosinski scenarij opisao "kompetentnim ali ne i nadahnutim". Ashbyju se scenarij činio "nespretnim" pa ga je predao iskusnom Bobu Jonesu. Ovaj je pak prigovarao da je ta verzija bila "jedva razumljiva" te ga je počeo radikalno mijenjati. Ashby i Jones radili su četiri tjedna na priči, osam ili devet sati dnevno, i naposljetku dobili završnu verziju scenarija. S Kosinskijem tada nisu surađivali, ali kada su mu poslali ispravljenu verziju scenarija, bio je oduševljen. desno|mini|350px|Biltmore imanje, na kojem se snimao film Budući da je priča sadržavala snažne političke elemente, Ashby je odlučio prebaciti radnju iz New Yorka u Washington. Mike Haller ondje je našao crnački geto, pa je u filmu "starac" bio jedini bijelac u toj četvrti. Ashby je unajmio mladog snimatelja Caleba Deschanela, no ovaj nije bio osobito zadivljen scenarijem. Tek nakon što ga je nazvao Ashby i objasnio mu da želi snimiti neke scene, Deschanel se počeo zanimati za film. Njih dvojica potom su krenuli u potragu za vilom bogataša Benjamina Randa: iako ih je zanimao i Newport, Rhode Island, ipak su izabrali imanje Biltmore u Ashevilleu, Sjevernoj Karolini. Ogromna vila sagrađena je u 19. stoljeću a zabilježena je na filmu samo jednom prije toga, u drami Labud u kojoj je glumila Grace Kelly.
Ashby je jednom opisao da televizija može biti "najveće oruđe na svijetu, ali i najveća šteta na svijetu". Uloga televizije u priči bila je vrlo važna, pa je pozvao Diane Schroeder koja je tražila TV reklame za film. Na kraju ih je toliko sakupila da se redatelj našalio rekavši da će "film postati jedan ogroman TV šou s neprekidnim reklamama". Ashby je planirao dati ulogu Benjamina Burtu Lancesteru, ali je na kraju ipak izabrao 78-godišnjeg Melvyna Douglasa. Ulogu predsjednika dobio je Jack Warden, s kojim je Ashby vrlo rado htio još jednom surađivati nakon njihova prvoga zajedničkog filma Holivudski frizer. lijevo|mini|200px|Peter Sellers je godinama nagovarao Kosinskog da njega izabere za ulogu Chancea Producent Andrew Braunsberg bio je ugodno iznenađen Ashbyjem, koji je bio na glasu "problematičnog redatelja". Braunsberg ga je opisao kao "tihog, gotovo nevidljivog redatelja". Kada bi Ashby htio još jednom snimiti neki kadar, samo bi rekao: "Idemo pokušati još jednom", ali nije davao posebne upute jer ih je smatrao kontraproduktivnima. Njegova je filozofija bila da se dizanjem napetosti na setu ništa ne postiže. Samo nekoliko dana prije početka snimanja, Sellersa je odjednom svladala panika jer se bojao da neće dovoljno dobro utjeloviti junaka Chancea. Najviše je pažnje posvetio hodu i glasu junaka. Uz pomoć magnetofona i suradnje s Ashbyjem i suprugom Lynne Frederick, uspio je usavršiti ravan naglasak koji otkriva dječji um. Djelomičan mu je uzor bio glas Stana Laurela. Sellers se potpuno uživio u lik Chancea. Katkad bi i povikao "rez" usred scene jer je bio toliko preplavljen emocijama. Kada bi ga pitali je li u redu, odgovarao bi potvrdno, i dodao: "Jedino što nikada nisam prije vidio takvo što, kao što je ovaj film." Kada bi završila scena, često bi tiho otišao u svoju prikolicu kako ne bi izgubio vezu sa svojim likom. Sellers je isto tako držao glumicu Shirley MacLaine na udaljenosti. Često je prigovarala da "odlazi u kut nakon snimanja", na što joj je odgovarao da je to bilo neophodno kako ne bi izgubio valnu duljinu s Chanceom. Ostao bi u svojem liku čak i kad bi se vratio kući. Na setu se rijetko vratio u "samog sebe"; opustio se uz Wardena, s kojim je izmijenjivao smiješne anegdote o glumačkim nezgodama. Ashby i Sellers bi povremeno dugo šetali i raspravljali kako će snimiti koju scenu. Ashby je Sellersa jednom ovako opisao: "Uvijek sam imao dojam dok sam mu gledao u oči kako nikad nisam razgovarao s nekim tko je tako potpuno ranjiv".
U izvornom scenariju film završava Chanceovim odlaskom sa sprovoda u prirodu. Eve se prestraši i počne ga mahnito tražiti. Pošto ga napokon pronađe, govori mu da se prestrašila da ga je možda izgubila. On odgovara da je i on nju tražio. Taj kraj je i snimljen, međutim Ashbyju je u zadnji tren sinuo drugačiji svršetak: famozna scena na jezeru, koja je na kraju i ostala u filmu. Ashby je nazvao Boba Downeyja, koji je imao sličnu scenu u filmu Greaser's Palace iz 1972., te ga pitao može li "posuditi ideju", na što mu je ovaj odgovorio: "Zašto mene to pitaš? Pa piše u Bibliji!" Downey mu je savjetovao da uzme neku platformu koja se može posuditi na aerodromu kako bi snimio tu scenu. Međutim, producentska kuća Lorimar nije uopće blagonaklono gledala na takav bizaran kraj pa je pokušala utjecati na ljude na setu koji su trebali odgovoriti Ashbyja od tog nauma. Ashby je shvatio da može izgubiti tu scenu i cijeli film pa je pozvao mladog nadzornika zaduženog za produkciju kako bi porazgovarao s njim u četiri oka. "Zamolit ću te da sada doneseš odluku koja će utjecati na ostatak tvojeg života. Zamolit ću te da odlučiš na čijoj si strani... To je to, dečko. Odluči. Jesi li na strani umjetnosti ili komercijalnosti?" Mladić je odlučio ostati vjeran Ashbyju i tako je snimljena ta završna scena. Sellers je prva dva kadra tog kraja snimio bez kišobrana, no u trećem pokušaju, koji je i ostao u filmu, uzeo je kišobran i u jednom ga trenutku uronio u jezero, te potom nastavio hodati. Novi kraj prouzročio je velik metež među filmskom ekipom, a MacLaine je bila jedna od glavnih protivnika istog. Isprva je prigovarala Ashbyju jer se "oblačio poput pazikuće" i "nije glumcima davao puno uputa", ali je na koncu shvatila da je tako svima omogućeno razviti vlastitu kreativnost u filmu. Za MacLaine je najveći problem bilo snimanje scene u kojoj njen lik Eve mastrubira. Scena je snimljena 17 puta.
Zadnje scene snimane su u ožujku 1979. u Washingtonu, a zatim se produkcija prebacila u Los Angeles. Kada je Ashby dovršavao film u travnju, njegov prethodni film Povratak veterana osvojio je dva Zlatna globusa i tri Oscara. Nakon zadnje klape filmska ekipa pljeskala je 15 minuta, a Sellersu i Ashbyju navrle su suze na oči. Nakon nekoliko mjeseci montaže film je u prosincu 1979. pušten u distribuciju. U kinima je zaradio 30,2 milijuna dolara. Mali je spor nastao kada je Kosinski zahtijevao da se na odjavnoj špici samo on navede kao scenarist filma, dok je Ashby smatrao da bi bilo nepravedno da Jones ostane nepotpisan pošto je znatno poboljšao sinopsis. Međutim, Američka udruga scenarista odredila je da samo Kosinski bude naveden kao autor, dok je Jones ostao nepotpisan.
Teme i analiza
Iako film na prvi pogled izgleda jednostavno, njegova simbolična priča i struktura pomno su razrađeni i podložni raznim egzistencijalnim (pa i religioznim) interpretacijama. Jedna je od njegovih tema površnost društva i medija (Chance je zaostao, ali ga svi drže za intelektualca jer nosi otmjenu odjeću i ima suzdržan govor) koje i od budala stvara zvijezde. Druga je tema načelo i apsurd egzistencije, na što se nadovezuje i originalni naslov Being There (u hrvatskom prijevodu romana: Prisutnost) budući da Chance dokazuje da čovjek ne treba imati ništa da bi postigao sve u životu, izuzev biti na pravom mjestu u pravo vrijeme, dok drugi pak koji bi to zaslužili za to nikada nisu dobili šansu. Treća je da se svaka rečenica, pa i gesta, može krivo protumačiti. Tako svi krivo shvate Chancea i proglase ga genijem, tj. daju mu veće zasluge nego što on zaslužuje.
Prema nekim mišljenjima razlog Chanceove hipnotične privlačnosti na ljude leži u tome što je on jednostavno sretan bez ičega. To zbunjuje i fascinira ljude oko njega koji su bogati i imućni, ali su im životi isprazni. Chance je osoba bez prošlosti i budućnosti, ali za to i ne mari. Kao što to završnica suptilno naglašava ("život je stanje duha") percepcija o sreći i svemu ostalome je relativna. Chance je neka vrsta "slobodnog duha" po Nietzscheu: odvojena od svega u strukturi društva, koja ne mari za materijalne vrijednosti ili norme (jer ih i ne zna), dok su svi drugi ovisni o njima, te tako nema problema u tome što se sve vrijednosti života raspadaju, što filmu daje i metafizičku dimenziju.
Neal Stephenson
Neal Town Stephenson (31.10. 1959.-) je američki pisac, najpoznatiji po naučno-fantastičnim djelima koja pripadaju postcyberpunk podžanru, a koja istražuju probleme vezane uz društvo, matematiku, valute i historiju nauke. Također piše članke na temu tehnologije za časopise kao Wired Magazine, te je povremeno radio kao savjetnik Blue Origina, kompanije (koju je osnovao Jeff Bezos) a koja nastoji ostvariti sub-orbitalni sistem lansiranja.
Bibliografija
Beletristika:
Publicistika:
Maribor (općina)
Općina Maribor (slovenski: Mestna občina Maribor) je jedna od 11 Gradskih općina Slovenije od 111 374 stanovnika. , administrativni centar općine je istoimeni grad Maribor.
Geografske karakteristike
Občina Maribor prostire na jugozapad]]u Slovenije, duž doline rijeke Drave i obronaka Pohorja.
Ona ima površinu od 147.5 km², na kojoj se prostire tridesetak naselja.
Naselja Općine Maribor
Bresternica, Celestrina, Dogoše, Gaj nad Mariborom, Grušova, Hrastje, Hrenca, Jelovec, Kamnica, Košaki, Laznica, Limbuš, Malečnik, Maribor, Meljski Hrib, Metava, Nebova, Pekel, Pekre, Počehova, Razvanje, Ribniško selo, Rošpoh - del, Ruperče, Srednje, Šober, Trčova, Vinarje, Vodole, Vrhov Dol, Za Kalvarijo, Zgornji Slemen - del, Zrkovci
Pankadž Mišra
Pankaj Mishra (1969 -) je indijski književnik i novinar.
Opus mu se uglavnom bavi pitanjima globalizacije, odnosno međusobnog odnosa svjetskih kultura. Tome je posvećen i njegov roman The Romantics iz 2000. godine.
Linkolnska katedrala
250px|right|thumb|Pogled sa zamka u Lincolnu Linkolnska katedrala (punim nazivom Katedralna crkva Blažene Djevice Marije u Lincolnu The Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary of Lincoln, ili ponekad Katedrala sv. Marije St. Mary's Cathedral) je historijska anglikanska katedrala u engleskom gradu Lincolnu i sjedište Biskup od Lincolna u Crkvi Engleske. Navodno je bila najviša zgrada na svijetu preko četvrt milenijuma (1300–1549), iako se ti navodi danas dovode u pitanje. Centralni toranj se srušio godine 1549. i više nije obnovljen. Duboko je cijene hsitoričari arhitekture; znameniti viktorijanski pisac John Ruskin je rekao "Uvijek sam smatrao... da je katedrala u Lincolnu najdragocjenije djelo arhitekture Britanskih otoka, te da, općenito, vrijedi bar dvije druge katedrale koje imamo."
Bouère
Buer je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Loara, u departmanu Majen koja pripada prefekturi Šato Gontje
Po podacima iz 2004. godine u opštini je živeo 921 stanovnik, a gustina naseljenosti je iznosila 21 stanovnik/km². Opština se prostire na površini od 42,54 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 81 metar (maksimalnoj 117 m, a minimalnoj 41 m).
Administracija
Spisak gradonačelnika
Dai Lot, Belluno
Dai Lot je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 13 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 376 m.
Bolnica
thumb|H - međunarodni znak za bolnice thumb|KB Dubrava u [[Zagrebu]]
Bolnica je ustanova za liječenje bolesnika. Zadaća je bolnice da prima bolesnike na liječenje i njegu; da stručno i statistički obrađuje svoj bolesnički materijal te da rezultate objavljuje službenim putem ili u stručnim i znanstvenim krugovima; da obrađuje medicinsku znanost i da odgaja liječnički podmladak i pomoćno zdravstveno osoblje.
U prošlosti
Hospitali (lat. hospitalis "gostinjski") najprije su bile sobe ili prostori za goste odnosno strance, koji su se poslije koristili za liječenje gostiju, putnika i drugih.
Lazareti su isprva bili izolacijske bolnice ili skloništa, a dobili su ime po Hospitale Sancti Lazari u Rimu gdje su već u 7. stoljeću izolirali gubavce. 1374. određeno je u Mlecima da se na Otoku sv. Lazara postavi karantena protiv kuge, u kojoj su svi došljaci s Istoka morali proboraviti 40 dana (tal. quaranta "četrdeset", odatle "karantena"), da se očiste i liječnički pregledaju. Kasnije su se lazaretom nazivale uglavnom vojne bolničke ustanove te previjališta i zavojišta ranjenika.
Danas
Bolnice su javne i privatne (lječilišta, sanatoriji itd.).
Javne bolnice moraju primati bolesnike bez obzira na platežnu sposobnost. Po svom radu su opće i specijalističke. Opće bolnice liječe bolesnike svih vrsta bolesti, dok su specijalističke bolnice određene za liječenje posebnih vrsta oboljenja (umobolnice, rodilišta, bolnice za rak, zarazne bolesti itd.) ili posebnih bolesnika (npr. dječje bolnice).
Breitenbach (Pfalz)
Brajtenbah je opština u njemačkoj saveznoj državi Rajna-Palatinat. Jedno je od 98 opštinskih središta okruga Kuzel. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 1.976 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 7336010.
Bolnica
Danas
Opće bolnice mogu biti uređene samo za najnužnije bolničko liječenje, a mogu imati i posebne odjele za stručno liječenje.
Vinkovci
Zemljopisni položaj
Grad Vinkovci nalazi se na krajnjem sjeveroistoku Hrvatske, između Dunava i Save, smješten uz rijeku Bosut.
Grad i njegovo šire područje smješteno je na 78-125 m nadmorske visine, s površinom od 102.805 ha, od čega 60.623 ha oranica i 29.149 ha pretežito hrastovih i jasenovih šuma, s blagom kontinentalnom klimom,te s dovoljnim i povoljnim rasporedom oborina.
Prostire se uz Bosutsku nizinu, te autoput i željezničku prugu, koji spajaju Zapadnu Europu s Dalekim istokom, te Srednju Europu s izlaskom na Jadransko more.
Povijest
Grad Vinkovci je jedan od najdulje neprekidno naseljenih gradova u ovom dijelu Europe.
Antika
U rimsko doba današnji Vinkovci su se nazivali Aurelia Colonia Cibalae (riječ "cibalae" je na ilirskom značila "brežuljak"). Bio je to jedan od većih antičkih gradova, koji se protezao na 45600 m2. Podatak da je Cibalae bio i rodni grad dvaju rimskih careva, ukazuje nam na važnost položaja grada u rimskom carstvu. Kraj Cibale se odigrala i velika Bitka kod Cibale 316. No, nakon bitke kod Hadrianopolja godine 378. kada je poginuo i car Valens, Cibalae je spaljena i postaje malo naselje koje jo nekoliko puta stradava od avarskih plemena koja sve učestalije provaljuju na to područje.
Grad se spominje i u darovnici cara Justinijana iz godine 529. kad je to područje kao kulturno žarište dodijeljeno Benediktu iz Nursije. Ubrzo je grad podjelom rimskog carstva prešao u njegov istočni dio, a time je nestao kao poznato središte svjetske pozornice onoga doba.
Srednji vijek
U ranom srednjem vijeku Vinkovci se spominju pod imenom Sveti Ilija. Naselje (u mađarskim spomenicima Zenthelye, Zenthylye, Zenthylya i sl.) uz rub ruševina antičkih Cibala dokazano postoji od XI. Stoljeća, o tome svjedoče arazni arheološkki ostaci ranoromaničke crkve sv. Ilija na Meraji. Naselje Sveti Ilija vjerojatno je stradalo prilikom Tatara 1242. godine. Mjesto se oporavilo, pa je u XIV. Stoljeću sagrađena veća gotička crkva, koja se dijelom naslanja na temelje stare predromaničke crkve. Narodno ime Vinko/Vinkovci uz ono Sveti Ilija upisano je na strim zemljopisnim kartama iz 1592. i 1640. godine.
20. stoljeće
Krajem 1990, početkom 1991 u Hrvatskoj je započeo domovinski rat. Bio je to rat između Hrvata i Republike Srpske Krajne i Jugoslavenske narodne armije (JNA). Rat je imao četiri faze. Prva faza je započela krajem 1990, početkom 1992, kada je srpska vojska započela nemire. Druga faza je trajala od siječnja 1992 do 1995 kada je došlo do primirja između zaračenih strana, uz stalno motrenje od strane UN-a. Treća faza je trajala od svibnja do kolovoza 1995 kada je hrvatska vojska oslobodila područja koja su bila pod takozvanom Srpskom Krajnom. Zadnja, četvrta faza je bio Deytonski sporazum potpisan 14. prosinca u Parizu, kada su se zaračene strane obvezale na prekid rata. Reintegracija je trajala do 1998.
Raspadom socijalističke Jugoslavije u neovisnoj Hrvatskoj obnavlja se 1992. g. županija pod imenom Vukovarsko-srijemska u čijem se sastavu našao i grad Vinkovci. Grad je jedno vrijeme bio upravno sjedište županije dok uvjeti nisu dopuštali da se nakon mirne reintegracije okupiranog Podunavlja ured premjesti u Vukovar.
Breitenbach (Pfalz)
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Kuzel Brajtenbah se nalazi u saveznoj državi Rajna-Palatinat u okrugu Kuzel. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 364 metra. Površina opštine iznosi 8,9 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 1.976 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 222 stanovnika/km².
Vanjske veze
Breitenbach
Vinkovci
Kultura i Sport
Vinkovci imaju bogatu kulturu i tradiciju na koju su jako ponosni. Mnoge slavne i važne ličnosti dolaze iz Vinkovaca, kao na primjer, Josip Šokčević, hrvatski ban; Josip Runjanin, skladatelj hrvatske nacionalne himne; pisici Josip i Ivan Kozarac, Vladimir Kovačić, umjetnici Vanja Radauš, Slavko Kopač, Albert Kinert, sportaš Mirko Filipović, poznatiji kao Crocop, PRIDE-prvak 2006 u teškoj kategoriji, pjevači Goran Bare, Shorty i drugi.
Već 36 godina postoje „Vinkovačke jeseni“, manifestacija koja njeguje slavonsku i hrvatsku nacinalnu baštinu. U to vrijeme prikazana su kultura i običaji iz cijele Hrvatske. Manifestacija traje dva tjedna i svaku večer drugo kulturno umjetničko društvo ima svoj nastup. Svake se godine u svibnju održava “Festival glumca”. Tom prigodom se okupljaju glumci iz cijele Hrvatske i uz druženje razmjenjuju iskustva i priređuju kazališne predstave.
Vineland, Colorado
Vajnland je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Kolorado.
The Heiress
The Heiress je američki crno-bijeli film snimljen 1949. u režiji Williama Wylera. Po žanru je drama i predstavlja adaptaciju istoimenog kazališnog komada Ruth i Augustusa Goetza, koji je, pak, temeljen na romanu Washington Square Henryja Jamesa. Radnja je smještena u New York 1850-ih, a nalsovna protagonistica, čiji lik tumači Olivia de Havilland, je Catherine Sloper, stidljiva i neugledna uglednog ljekara (čiji lik tumači Ralph Richardson, a čiju svakodnevnicu poremeti udvaranje mladog i šarmantnog Morrisa Townsenda (koga tumači Montgomery Clift).
The Heiress je nastao nakon što je de Havilland pogledala predstavu na Broadwayu, te predložila Wyleru da po njoj snime film. Projekt je odobrio studio Paramount Pictures, pri čemu su za pisanje scenarija angažirani autori originalne drame. Oni su Townsendov lik učinili manjim negativcem nego u izvorniku, prije svega zato kako ne bi dali negativni imidž Cliftu, koji je predstavljao Paramountovu mladu zvijezdu u usponu. Usprkos toga, film je doživio veliki uspjeh kod kritike, a kasnije osvojio četiri Oscara, među kojima za najbolju glumicu koji je osvojila de Havilland, te muziku koji je osvojio Aaron Copland.
Antonija Stanišić
Antonija Stanišić (Požega, 9. lipnja 1976.) je hrvatska glumica
Životopis
Diplomirala je glumu na Akademiji dramske umjetnost u Zagrebu u klasi profesorice Helene Buljan i prof. Doris Šarić-Kukuljice 2004. godine. Od treće godine Akademije profesionalno radila u svojstvu vanjskog suradnika po brojnim kazalištima od Dramskog kazališta Gavella, Gradskog kazališta Komedija, Gradskog kazališta Požega, KUFER-a do Dječjeg kazališta Dubrava, Teatra Gavran i mnogih drugih. 2004. godine dobiva status slobodnog umjetnika, a 2005. se stalno zapošljava u Gavelli.
Karbofuran
Karbofuran je organsko jedinjenje, koje sadrži 12 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 221,252 Da.
Veljko Poduje
Veljko (Vjekoslav) Poduje (Šibenik, 24. veljače 1907. godine - Rijeka, 2. ožujka 1993. godine) je bio hrvatski nogometaš, nogometni trener, sudac, novinar i profesor.
Nogometna karijera
Igrao je u prvoj momčadi druge generaciji Hajduka iz Splita od 1922. do 1932. godine kao lijevi vezni.
Za Hajduk je odigrao 248 utakmica i zabio 25 golova.
Bio je rezervni igrač do 15. svibnja 1922. kada je protiv Splita prvi put odigrao utakmicu za prvu momčad.
Prvu međunarodnu utakmicu je odigrao 8. srpnja 1922. godine protiv praške momčadi Malostransky. Od Hajdukovih 6 golova na toj utakmici, zabio je 2 gola. Krajnji rezultat utakmice je bio 6:1 za Hajduk.
Tri puta je nastupio za reprezentaciju Jugoslavije; prvi put 1924. protiv Čehoslovačke kada su, osim vratara, reprezentaciju sačinjavali samo igrači Hajduka.
S Hajdukom je osvojio njegove prve titule prvaka Jugoslavije, 1927. i 1929. godine.
Aktivnosti nakon igračke karijere
Po završetku ekonomskog studija u Zagrebu, prestao je igrati, no ostao je aktivan u nogometu.
1932. je kratko zamijenio Luku Kaliternu na mjestu trenera Hajduka, a kasnije je bio i trener HNK Orijent i HNK Primorac.
Jedan je od osnivača Zbora riječkog trenerskog podsaveza, a bio je i nogometni sudac.
Cijeli svoj radni vijek je uz nogometni angažman radio kao profesor (pretežno u u srednjoj Ekonomskoj školi u Rijeci), a paralelno je bio 29 godina urednik sportskog programa Radija Rijeke.
Corder, Missouri
Korder je grad u američkoj saveznoj državi Misuri.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 404, što je 23 (-5,4 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Aia le Monache, Frosinone
Aia le Monache je naselje u Italiji u provinciji Frosinone, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 131 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 338 m.
Dragi Setinov
Karijera
U sezoni 1981./82. igra za prilepsku Pobedu gdje odigrava 27 utakmica i postiže jedan zgoditak. 1982. prelazi u Vardar iz Skoplja. U Vardaru ostaje do 1986. godine. Za njih odigrava 117 utakmica i postiže 14 zgoditaka. 1986. prelazi u splitski Hajduk. Za Hajduk je odigrao 106 utakmica i 1991. osvaja sa Hajdukom zadnje izdanje kupa maršala Tita. 1988. je osvojio Trofej Bili kao najbolji igrač po izboru Slobodne Dalmacije. Godine 1991. odlazi u grčki Ethnikos Asteras. U istom klubu 1992. završava karijeru.
Bio je reprezentativac Jugoslavije.
1624
Godina 1624 (MDCXXIV) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak po gregorijanskom kalendaru odn. prijestupna godina koja počinje u četvrtak po 10 dana zaostajućem julijanskom kalendaru.
Stari grad (Baku)
Stari grad Bakua ili Unutarnji grad (azerski jezik: İçəri Şəhər) je povijesno središte Bakua, glavnog grada Azerbejdžana, koje je 2000. godine upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji. mini| Kupatilo i trgovine starog grada Unutarnji grad ima sačuvane gradske zidine i tornjeve iz 1806. godine, a njegove ulice su slikovite, uske i izbijaju na malene trgove na kojima se nalaze znamenite građevine kao što su: Tu se nalaze i brojne druge građevine, poput malih i jako sličnih džamija.
Nakon potresa 2000. godine, od 2003. do 2009. godine, Stari grad Bakua je stavljen na popis mjesta ugrožene svjetske baštine. Razlog je bio nestručna i nedosljedna obnova oštećenih građevina čiji su npr. balkoni od kovanog željeza zamijenjivani betonskima bez tradicionalnih dekorativnih kamenih konzola.
Pisa
thumb|right|250px|[[Kosi toranj u Pisi.]] thumb|250px|Pogled na grad Pisu viđen s Kosog tornja. Pisa je grad u Toskani, središnja Italija, na desnoj obali ušća rijeke Arno u Ligursko more. Glavni je grad provincije Pise. Grad je svjetski poznat po svome slavnom zvoniku.
Pisa se prostire na području od 185 km² na kojem živi 90,482 stanovnika. Gustoća naseljenosti je 489 st./km². Najviša točka grada nalazi se na 4 m. Svetac zaštitnik grada je sveti Ranieri koji se slavi 17. lipnja.
Prirodne odlike
Grad Piza nalazi se u središnjem delu Italije, 80 km zapadno od Firence, sedišta pokrajine. Grad se nalazi u nekad močvarnoj ravnici pored reke Arno, svega par kilometara pre njenog ulivanja u Tirensko more, zapadno od grada.
Istorija
Područje Pize bilo je naseljeno još u praistoriji. Prvi poznati stanovnici bili su Etrurci, koji su na mestu grada osnovali trgovište. Rimljani su područje pokorili oko 180. g. pne. i u sledećim vekovima ovde nastaje grad sa lučkim delatnostima. U vekovima posle pada starog Rima Piza je promenila mnogo gospodara (Ostrogoti, Vizantinci, Langobardi, Papska država).
Zlatno doba grada nastaje u vremenu od 11. do 14. veka kada Piza postaje samostalni grad-država i pomorska sila na Sredozemlju. Međutim, u 15. veku grad zauzimaju Medičijevi i Piza postaje deo Firentinske države. Sledećih vekova grad polako gubi živost. Ni priključenje novoosnovanoj Italiji 1859. g. nije doneo novi razvoj. Tek nekoliko prethodnih decenija grad se oporavio i oživeo zahvaljujući razvoju turizma.
Stanovništvo
Piza danas ima oko 87.000 stanovnika, mahom Italijana. Tokom proteklih decenija u grad se doselilo mnogo doseljenika iz inostranstva.
Privreda
Zahvaljujući prvorazrednoj turističkoj znamenitosti krivom tornju u Pizi, Piza je danas važno turističko odredište. Ovo baca u senku razvijenu gradsku industriju i bogat poljoprivredni kraj oko grada.
Zračna luka
U Pisi se nalazi Zračna luka Galielo Galilei. Do centra grada dolazi se gradskim busom za 10 minuta – autobusna linija L.A.M. Rossa (Linea ad Alta Mobilità) povezuje zračnu luku, središnji željeznički kolodvor i Piazzu dei Miracoli. Drugi način dolaska do centra je 5-minutna vožnja vlakom.
Busevi
Lokalni autobusni prijevoz u Pisi obavlja Compagnia Pisana Trasporti (CPT). Međugradski autobusni prijevoz polazi s glavnog autobusnog kolodvora na Piazzi Sant'Antonio.
Terravision djeluje kao izravni autobusni prijevoznik od zračne luka Pisa do firentinske željezničke stanice Santa Maria Novella.
Vlakovi
Grad poslužuju tri željezničke stanice: Pisa Centrale, Pisa Aeroporto i Pisa San Rossore.
Pisa Centrale je glavni željeznički kolodvor smješten duž tirenske žljezničke pruge. Povezuje izravno Pisu s nekoliko drugih važnih talijanskih gradova poput Rima, Genove, Torina, Napulja, Livorna, Grosseta i Firence.
Pisa San Rossore povezuje grad s Luccom (25 minuta od Pise) i Pistoiom, a također se može doći do njega s kolodvora Pisa Centrale. Ovo je manji željeznički kolodvor smješten blizu Kosog tornja.
Pisa Aeroporto povezuje zračnu luku sa središnjim željezničkim kolodvorom kao i s gradom Firencom. Nalazi se uz Međunarodnu zračnu luku Galileo Galilei.
Automobil
Pisa ima dva izlaza na A11 autocestu Genova-Livorno, Pisa Nord i Pisa Centro-aeroporto.
Pisa Centro vodi posjetitelje prema centru grada.
Sport
Nogomet je glavni sport u Pisi; lokalni klub, Pisa Calcio, trenutno igra u talijanskoj Serie B (druga najviša liga), a tijekom 1980-ih i 1990-ih dosegao je svoje povijesne vrhunce posjedujući nekoliko igrača svjetske klase poput Diega Simeonea i Dunge.
Gonez
Gonez je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Gornji Pirineji koja pripada prefekturi Tarb.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 31 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 28 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 1,08 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 290 metara (maksimalnoj 343 m, a minimalnoj 232 m).
Adam's Rib
Scenario su napisali Garson Kanin i Ruth Gordon, koji su, poput protagonista, i sami bili bračni par, a koji su inspiraciju pronašli u Williamu i Dorothy Whitney, stvarnom bračnom paru advokata koji su se na kraju vjenčali za svoje klijente iz parnice. Projekt je ispočetka bio zamišljen za Tracyja i Hepburn, koji su dotada već bili izgradili reputaciju jednog od najuspješnijih hollywoodskih tandema. Film je doživio veliki komercijalni uspjeh, a danas se smatra jednim od najboljih romantičnih komedija u Hollywoodu 1940-ih, odnosno najpoznatijim od svih filmova Tracy i Hepburn.
ATC kod D08
{{Columns-list|2|
D08AX Drugi antiseptici i dizinfektanti
}}
Zakon!
Zakon! je hrvatska humoristična serija autora Zorana Lazića i Tončija Kožula, koja se u prvoj polovici 2009. emitirala na programu HRT-a. Zbog za dotadašnje hrvatske standarde neuobičajeno "smjelog" humora, bila je emitirana u kasnom terminu, a nekoliko epizoda je bilo skinuto s programa zbog "neprimjerenog" sadržaja.
Anastasije Persijski
Sveti Anastasije od Persije (? - 22. januar 628), rođen pod imenom Magundat, je bio kršćanski svetac i mučenik. Rodio se u Perziji u kasti maga i pripadao zoroastričkoj religiji. Za vrijeme velikog bizantsko-perzijskog rata je služio u perzijskoj vojsci koja je godine 614. zauzela Jeruzalem i tada zaplijenila brojne kršćanske relikvije uključujući Istinski križ. Dodir sa kršćanskim relikvijama je natjerao da preispita svoju vjeru; sa zoroastrizma se preobratio na kršćanstvo, napustio vojsku i postao redovnik u Jeruzalemu, promijenivši ime u Anastasije. Nakon sedam godina monaštva je odlučio svoje zemljake preobratiti sa zoroastrizma na kršćanstvo. Zbog toga je uhapšen, mučen i konačno doveden u dolinu Eufrata, gdje mu je kralj Hozroje obećao najveća blaga i počasti ako se odrekne kršćanstva i vrati zoroastričkoj vjeri. Kada je to odbio, zajedno sa sedamdeset sljedbenika je zadavljen i odrezana mu je glava. Njegovo truplo je bačeno psima, ali ga oni nisu dirali. Umjesto toga je postalo relikvija koja je vraćena u Palestinu, potom Konstantinopol i, na kraju, Rim.
Oslikane crkve u području Tróodosa
Oslikane crkve u području Tróodosa je skupina od deset bizantskih crkava i manastira u području planine Troodos na Cipru koje su upisane na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1985. godine kao "jedinstveni primjeri crkvava raskošno oslikanih bizantskim i post-bizanskim freskama na području koje je imalo najveću koncentraciju crkava u Bizantskom carstvu". Najprije je zaštićeno njih devet, a 2001. godine na popis je dodana i Crkva Spasiteljeva Preobraženja u Palaichori.
Većina ovih crkava su malene i izgrađene u ruralnom stilu lokalnih narodnih umjetnika, što je u velikom kontrastu s njihovom raskošno uređenom unutrašnjošću, dok su neke velike poput Crkve manastira sv. Ivana Lampadistisa. Njihove freske su svjedočanstvo bizantske umjetnosti za vladavine Komnena, te se ime bizantskog cara Aleksija Komnena spominje na freskama u Nikitariju, te ih je vjerojatno naslikao carski slikar iz Konstantinopola. Freske u Lagouderi navode cara Izaka Komnena, ali nastale su u vrijeme kada je car prodao Cipar franačkom vojvodi Guyu de Lusignanu, jer neke imaju odlike zapadnoeuropskog gotičkog slikarstva.
Bruch (Eifel)
Bruh je opština u njemačkoj saveznoj državi Rajna-Palatinat. Jedno je od 107 opštinskih središta okruga Bernkastel-Vitlih. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 465 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (AGS) 7231013.
Geografski i demografski podaci
mini|levo|250px|Položaj opštine u okrugu Bernkastel-Vitlih Bruh se nalazi u saveznoj državi Rajna-Palatinat u okrugu Bernkastel-Vitlih. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 190 metara. Površina opštine iznosi 8,6 km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 465 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 54 stanovnika/km².
On the Town (mjuzikl)
On the Town je kazališni mjuzikl za koga je muziku komponirao Leonard Bernstein, a tekst napisali Betty Comden i Adolph Green, te koji je premijerno prikazan na Broadwayu krajem 1944. godine. Nastao je na temelju baleta Fancy Free, koga je nekoliko mjeseci ranije na Bernsteinovu muziku bio postavio Jerome Robbins. Radnja se događa u New Yorku tokom 24 sata, kada su trojica pripadnika ratne mornarice dobili dopust te se pri tome zaljubljuju u nekoliko djevojaka i sam grad. On the Town je u svojoj originalnoj postavi na programu ostao dvije godine. Godine 1949. je adaptiran u istoimeni filmski mjuzikl.
Društvene nauke
Društvene znanosti čine akademske discipline koje se bave proučavanjem društvenog života grupa ljudi i pojedinaca, a uključuju antropologiju, komunikologiju, ekonomiju, antropogeografiju, povijest, politologiju, psihologiju i sociologiju.
Povijest društvenih znanosti
Riječ "znanost" starija je od svoje moderne uporabe. Utjecajem pozitivizma riječ je postala kratica za "prirodne znanosti". Društvo je tek nedavnim razvitkom postalo objekt organiziranog korpusa znanja koje se može standardizirati i o njemu objektivno promišljati, slijedeći vlastita pravila i metodologiju.
Antička Grčka
U antičkoj filozofiji nije postojala razlika između matematike i proučavanja povijesti, poezije ili politike. Tek se razvojem matematičkog dokaza postupno isticala percipirana razlika između "znanstvenih" i drugih disciplina. Aristotel je stoga proučavao planetarno gibanje i poeziju istim metodama, a Platon je kombinirao geometrijske dokaze s vlastitom demonstracijom stanja intrinzičnog znanja.
Islamska civilizacija
Značajne doprinose društvenim znanostima ostvarili su muslimanski znanstvenici u islamskoj civilizaciji. Al-Biruni (973. - 1048.) nazivan je "prvim antropologom". Napisao je detaljne komparativne studije o antropologiji naroda, religija i kultura na Bliskom istoku, Mediteranu i u južnoj Aziji. Al-Birunijeva antropologija religije bila je jedina moguća stvar za znanstvenika duboko uronjenog u nauke drugih naroda. Nekoliko je znanstvenika također hvalilo Birunija zbog njegove islamske antropologije.
Capestrano, L'Aquila
Capestrano je naselje u Italiji u provinciji L'Aquila, u regiji Abruzzo.
Društvene nauke
Islamska civilizacija
Ibn Khaldun (1332. - 1406.) smatran je ocem demografije, historiografije, filozofije povijesti, sociologije i društvenih znanosti, te označen pionirom moderne ekonomije. Najpoznatiji je po svom djelu Muqaddimah (grčki Prolegomenon).
Capestrano, L'Aquila
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 698 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 464 m.
Društvene nauke
Europska misao
Nakon pada Rima, koji je učinio malo po pitanju znanosti, teoretiziranje je prešlo u ruke svećenstva i grupe učenjaka poznatih kao skolastici. Istaknuti mislioci srednjeg vijeka poput Abelarda, Erigene, sv. Anselma i Ivana od Salisburyja napisali su nekoliko komentara o ekonomskoj analizi. Toma Akvinski je u 13. stoljeću izrazio zanimanje za političku sociologiju, te je pisao nešto o ekonomiji. Neposredno pred renesansu oko 14. stoljeća Buridanus i Oresmius pisali su o novcu. U 15. stoljeću sv. Antonin Firentinski pisao je o općem ekonomskom procesu. U 16. stoljeću Leonard de Leys (Lessius), Juan de Lego, a posebice Luis Molina pisali su o ekonomskim temama. Ovi pisci fokusirali su se na objašnjavanje vlasništva kao nečega za "javno dobro".
Reprezentativne figure 17. stoljeća bili su David Hartley, Hugo Grotius, Thomas Hobbes, John Locke, te Samuel von Putendorf. Thomas Hobbes raspravljao je kako deduktivno zaključivanje iz aksioma stvara znanstveni okvir, pa je stoga njegov Leviathan bio znanstveni opis političkog commonwealtha. U osamnaestom stoljeću društvene znanosti su se nazivale moralnom filozofijom nasuprot prirodnoj filozofiji i matematici, a uključivale su prirodnu teologiju, prirodnu etiku, prirodnu jurisprudenciju te politiku koja je uključivala ekonomiju i financije ("dohodak"). Čista filozofija, logika, književnost i povijest bili su izvan tih dviju kategorija. Adam Smith bio je profesor moralne filozofije, te učenik Francisa Hutchesona. Ličnosti tog vremena bili su François Quesnay, Rousseau, Giambattista Vico, William Godwin, Gabriel Bonnet de Mably, te Andre Morellet. Encyclopédie koja je nastala u to vrijeme sadržavala je različita djela o društvenim znanostima.
Devetnaesto stoljeće
Termin "društvene znanosti" prvi put se pojavio 1824. u knjizi Williama Thompsona (1775. - 1833.) An Inquiry into the Principles of the Distribution of Wealth Most Conducive to Human Happiness; applied to the Newly Proposed System of Voluntary Equality of Wealth. Auguste Comte (1797. - 1857.) tvrdio je kako ideje prolaze kroz tri uzlazna stadija, teološki, filozofski i znanstveni. Definirao je razliku među njima po tome što je prvi stadij ukorijenjen u pretpostavci, drugi u kritičkoj misli, a treći u pozitivnom promatranju. Ovaj okvir, koji još uvijek mnogi odbacuju, obuhvaća misao čija je namjera bila potisnuti ekonomsko istraživanje iz deskriptivne u matematičku disciplinu. Karl Marx bio je jedan od prvih pisaca koji je tvrdio kako su njegove metode istraživanja predstavljale znanstveni pogled na povijest u tom modelu.
Deskriptivna verzija socijalne teorije zadobila je drugi udarac radom Charlesa Darwina. Biologija se značajno odupirala matematičkom istraživanju, a za teoriju prirodne selekcije i impliciranu ideju genetičkog nasljeđivanja – za koju je kasnije otkriveno kako ju je osmislio Gregor Mendel, činilo se kako su usmjerile znanstvenu biologiju zasnovanu poput fizike i kemije na matematičkim odnosima.
Dvadeseto stoljeće
U prvoj polovici 20. stoljeća statistika je postala slobodna i neovisna disciplina primijenjene matematike. Statističke metode pouzdano su se koristile, primjerice u rastućem statističkom pogledu biologije.
Prvi mislioci koji su pokušali kombinirati ispitivanje čiji su tip zamjetili kod Darwina i njegova istraživanja ljudskih odnosa, a koje se, implicirano teorijom evolucije, temeljilo na selektivnim silama, bili su Freud u Austriji i William James u Sjedinjenim Državama. Freudova teorija o funkcioniranju uma te Jamesovo djelo o eksperimentalnoj psihologiji imali su ogroman utjecaj na one koji su uslijedili. Posebno je važan Freud koji će stvaranjem okvira privući ne samo one koji studiraju psihologiju, već također umjetnike i pisce.
Jedan od najgorljivijih zastupnika pogleda znanstvenog pristupa filozofiji bit će John Dewey (1859. - 1952.). On je krenuo, kao što je to Marx učinio, primjenjivati hegelovski idealizam i logiku na eksperimentalnu znanost, što se može vidjeti u njegovoj Psihologiji iz 1887. godine. Ipak, napustio je hegelovske konstrukcije. On se pod utjecajem Charlesa Sandersa Peircea i Williama Jamesa pridružio pokretu u Americi nazvanom pragmatizam. Zatim je formulirao svoju osnovnu doktrinu objavljenu u eseju "The Influence of Darwin on Philosophy" (1910).
Ova ideja, utemeljena na njegovoj teoriji kako organizmi odgovaraju, govori kako postoje tri faze procesa ispitivanja:
Usponom ideje kvantitativnog mjerenja u fizikalnim znanostima, što se primjerice vidi u slavnoj maksimi Lorda Rutherforda kako je svako znanje koje netko ne može brojčano izmjeriti "jadna vrsta znanja", postavljena je scena za koncepciju humanističkih znanosti kao prekursora "društvenih znanosti".
Neka područja društvenih znanosti razvila su vrlo kvantitativnu metodologiju. Nasuprot tome, interdisciplinarna i križnodisciplinarna priroda znanstvenog ispitivanja ljudskog ponašanja te društvenih i okolinskih čimbenika koji utječu na ljudsko ponašanje potaknula je mnoge prirodne znanosti na zanimanje za neke aspekte metodologije društvenih znanosti. Primjeri nestajanja granica uključuju pojavu disciplina poput društvenih istraživanja medicine, sociobiologije, neuropsihologije, bioekonomije te povijesti i sociologije znanosti. Kvantitativne i kvalitativne metode sve su se više integrirale u istraživanje ljudskog djelovanja te njegovih implikacija i posljedica.
Godine 1924. prominentni društveni znanstvenici osnovali su počasno društvo za društvene znanosti Pi Gamma Mu. Među njegovim ključnim zadaćama bilo je promicanje interdisciplinarne suradnje i razvijanje integrirane teorije ljudske ličnosti i organizacije. Vodeći se istim ciljevima, utemeljeni su časopisi interdisciplinarnih stipendija u raznim društvenim znanostima i potpora za predavanja.
Uspon
Theodore Porter tvrdio je u djelu The Rise of Statistical Thinking kako napor za osiguravanje sintetske društvene znanosti predstavlja materiju kombinirane administracije i otkrića, a uspon društvene znanosti stoga je obilježen pragmatičkim potrebama jednako kao i teoretskom čistoćom. Primjer navedenog je uspona koncepta kvocijenta inteligencije ili IQ-a. Nejasno je točno što se mjeri, no mjerenje je korisno zbog toga što predviđa uspjeh u različitim nastojanjima.
Uspon industrijalizma stvorio je niz socijalnih, ekonomskih i političkih problema, posebice u upravljanju ponudom i potražnjom u njihovoj političkoj ekonomiji, upravljanju resursima za vojno i razvojno korištenje, stvaranju masovnih obrazovnih sustava za treniranje pojedinaca u simboličkom zaključivanju te problema u upravljanju učincima same industrijalizacije. Percipirana besmislenost "Velikog rata" kako se nekoć nazivao rat od 1914-18, danas nazivan Prvi svjetski rat, utemeljena na onome što se percipiralo "emocionalnim" i "iracionalnim" odlukama, osigurala je trenutačan impuls za oblik odlučivanja koje je bilo "znanstvenije" i lakše za upravljanje. Jednostavno rečeno, upravljanje novim multinacionalnim poduzećima, privatnim i državnim, zahtijevalo je više podataka. Više podataka zahtijevalo je sredstva reduciranja podataka na informaciju prema kojoj bi se donosile odluke. Brojevi i dijagrami mogli su se brže interpretirati te učinkovitije prenositi od dugačkih tekstova. Nasuprot tome, interdisciplinarna i križnodisciplinarna priroda znanstvenog ispitivanja ljudskog ponašanja te društvenih i okolinskih čimbenika koji utječu na ljudsko ponašanje učinila je mnoge takozvane čvrste znanosti ovisnima o metodologiji društvenih znanosti. Primjeri nestajanja granica uključuju pojavu disciplina poput društvenih istraživanja medicine, sociobiologije, neuropsihologije, bioekonomije te povijesti i sociologije znanosti. Kvantitativne i kvalitativne metode sve su se više integrirale u istraživanje ljudskog djelovanja te njegovih implikacija i posljedica.
U 1930-ima ovaj novi model odlučivanja postao je zacementiran New Dealom u SAD-u, a u Europi sa sve većom potrebom za upravljanjem industrijskom proizvodnjom i državnim poslovima. Institucije kao što su The New School for Social Research, International Institute of Social History, te odsjeci za "društveno istraživanje" na prestižnim sveučilištima osnovani su radi ispunjavanja rastuće potražnje za pojedincima koji bi mogli kvantificirati ljudske interakcije i proizvesti modele za odlučivanje na toj osnovi.
S tom pragmatičkom potrebom bilo je spareno vjerovanje kako jasnoća i jednostavnost matematičkog izraza izbjegava sistematske pogreške holističke misli i logike ukorijenjene u tradicionalnom argumentu. Ovaj trend, dio većeg pokreta poznatog kao modernizam, pružio je retorički rub za ekspanziju društvenih znanosti.