cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borivoje Mirković
Biografija
Od 1928. je komandant 4. vazduhoplovnog puka, a od 1930. Prve vazduhoplovne brigade. Od 1939. radi u komandi kao načelnik štaba i zamjenik komandanta, a nakon puča kao komandant vazduhoplopstva Jugoslovenske vojske. Tokom kratkotrajnog aprilskog rata organizirao je evakuaciju nove vlade Dušana Simovića i maloljetnog kralja Petra Karađorđevića, posljednji je poletio sa pretrpanim avionom 14. aprila 1941. u kojem je bilo 8 sanduka zlata. Avion je srušila grčka protuavionska artiljerija, prilikom prinudnog slijetanja polomio si je obje noge.
Preko Grčke odlazi u Egipat gdje radi i nadalje kao komandant vazduhoplovstva (zapravo male eskadrile prebjeglih pilota), sve do 16. februara 1942. kad je smjenjen zbog podrške Dušanu Simoviću. Nakon smjene proživio je neko vrijeme u Ugandi, po svršetku Drugog svjetskog rata prmljen je kao oficir u RAF-a, u kojem je dočekao penziju - 1948. Ostatak života proveo je Londonu gdje je i umro - 1969.
Bilo je puno glasina da je dobio dobre novce da izvede puč, ali je on to do kraja svog života - odlučno demantirao, a kao razlog navodio je idealističke ideale - želju da spasi svoju državu i narode Jugoslavije.
El Porvenir, Angel R. Cabada
El Porvenir je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Veracruz, u opštini Angel R. Cabada.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 882 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 17 m.
Chiecchi Sottani, Cuneo
Chiecchi Sottani je naselje u Italiji u provinciji Cuneo, u regiji Piemonte.
Esperanza, Ajalpan
Esperanza je naselje u Meksiku, u saveznoj državi Puebla, u opštini Ajalpan.
Prema proceni iz 2014. godine u naselju je živelo 579 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 2193 m.
Atwater, Ohio
Atvoter je naseljeno mesto bez administrativnog statusa u američkoj saveznoj državi Ohajo.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 758.
Bethmale
Betmal je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Središnji-Pirineji, u departmanu Arjež koja pripada prefekturi Sen Žiron.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 83 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 2 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 31,61 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 750 metara (maksimalnoj 2.838 m, a minimalnoj 638 m).
Fundres, Bolzano
Fundres je naselje u Italiji u provinciji Bolzano, u regiji Trentino-Alto Adige.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 535 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 1122 m.
Lučnjica na Žitavi
Lučnjica na Žitavi je naseljeno mjesto u okrugu Njitra, u Njitranskom kraju, Republika Slovačka.
Stanovništvo
Prema podacima o broju stanovnika iz 2011. godine naselje je imalo 892 stanovnika.
Picher, Oklahoma
Pičer je grad u američkoj saveznoj državi Oklahoma.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 20, što je 1.62 (-98,8 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Konzervacija metala
desno|mini|[[Hrvatski Apoksiomen primjer konzervatorsko restauracijskog rada na arheološkom metalnom objektu.]] thumb|upright|Benvenuto Cellini : Perzej s glavom Meduze Loggia dei Lanzi ,Firenca; nakon čišćenja i konzervatorsko restauratorskih radova. thumb|right|250px|Derveni krater,bronca,oko 350 prije Krista,visina : 90.5 cm ,Arheološki muzej u Ateni,stanje nakon čišćenja i konzervacije
Konzervacija, ili preciznije rečeno konzervacija-restauracija metala označava djelatnost usmjerenu na zaštitu i očuvanje povijesnih (sakralnih, svijetovnih, tehničkih i etnografskih) te arheoloških predmeta izrađenih djelomice ili u cijelosti od metala. U nju su uključena sva djelovanja usmjerena na prevenciju odnosno usporavanje propadanja predmeta, kao i na poboljšanje dostupnosti i čitljivosti istih predmeta kulturne baštine. Usprkos tomu što metale u pravilu smatramo za razmjerno trajne i stabilne materijale, oni u dodiru s okolišem postupno propadaju, neki brže a neki znatno sporije, ovo se posebno odnosi na arheološke nalaze, kod njih su rečeni procesi trajali i do nekoliko tisuća godina. Od izrazitog značaja za proces konzervacije predmeta je i temeljito, minimalno barem teoretsko, a poželjno i praktično poznavanje uzroka i značajki korozije, te najvažnijih osobina i tehnika obrade metala i njihovih slitina. Nadalje je neophodno i elementarno poznavanje povijesnog razvoja umjetničke obrade metala, arheologije, te etnologije i tehnologije. Veliku važnost ima i poznavanje suvremene konzervatorske prakse i teorije, ali i etike, te poznavanje znanstveno zasnovanih metoda istraživanja. Na kraju nadodajmo i još dodatne dvije vještine kojima bi konzervator restaurator metala po mogućnosti morao vladati, a to su umijeće komuniciranja,te organizacije.
Tehnike spajanja
tehnika spajanja pomoću metalne slitine koja ima niže talište od metala koji spajamo – na mjestu spajanja lem se rastopi, te po hlađenju čvrsto veže lemljene dijelove. tehnika identična gore navedenoj, s tim da se radi na temperaturi višoj od 400 °C. Razlikujemo tvrde lemove za srebro, bakar i njegove slitine, zlato, platinu, aluminij te čelik. koristi se isključivo u tehnici granulacije; radi se o mješavini bakrenih soli i organskih veziva. Pri zagrijavanju se na površini lemljenih dijelova stvara slitina nešto nižeg tališta od metala koje spajamo (srebro, zlato, platina). za razliku od lemljenja, kod zavarivanja spoj nastaje rastapanjem samog metala koji spajamo. Razlikujemo elektrolučno zavarivanje, zavarivanje plinskim plamenikom, te zavarivanje pomoću laserske zrake. koriste se različita ljepila, danas najčešće epoksidna ili cijanoakrilatna. koriste se vijci, zakovice i klinovi, te rubljenje
Dodatne tehnike obrade
izvodi se posebno oblikovanim dlijetima (tzv. punce) koja udaramo čekićem te tako na metalu koji obrađujemo dobijemo reljefne ili udubljene ukrase.Kod cizeliranja koristimo dlijeta identična onim za iskucavanje, tehnika se koristi ili kao samostalna ili za doradu iskucanih te lijevanih predmeta. tehnika se koristi za izradu zdjela, vrčeva, čaša i vaza. Na posebno oblikovanim nakovnjima radimo uz pomoć odgovarajuće oblikovanih čekića. Može se izvoditi i strojno, tada govorimo o tzv. "drukanju", metalni lim pričvršćen na rotirajuću osovinu pritišćemo pomoću posebno oblikovanih poluga na drveni ili metalni pozitivni kalup (koji također rotira u istoj osi).
Tehnike ukrašavanja površine
posebno oblikovanim dlijetima urezujemo željeni ukras u metal željeni ukras ne dobivamo urezivanjem kao kod graviranja, već nagrizanjem pomoću kisele ili lužnate otopine ili elektrolitskim putem metalni predmeti mogu se u principu pozlatiti ili posrebriti na 3 osnovna načina: 1. metalnim listićima (ili prahom) koje posebnim ljepljivim lakom (mikstion) vežemo za podlogu; ovaj način koristi se prije svega za skulpture većeg formata; 2. pozlatom u vatri, tkz. živina pozlata ili posrebrenje, radi se pomoću slitine žive i zlata (amalgam) koju nanesemo na metal koji potom zagrijemo, pri čemu živa ispari, a sloj zlata ostane vezan za podlogu. Ovaj sloj uglačamo do visokog sjaja te je postupak time gotov. Zbog visoke otrovnosti žive ovaj se postupak danas izvodi vrlo rijetko; 3. Elektrolitska pozlata ili posrebrenje. Ovaj postupak potpuno je istisnuo prethodni(od 1840.). Osim pozlate i posrebrenja elektrolitskim putem možemo predmete i pobakriti, pocinčati, poniklati, pokositriti i kromirati (nabrojani su samo postupci koje se može češće sresti) ova tehnika kao izražajno sredstvo koristi isključivo žicu i metalna zrnca. U pravilu se radi u srebru ili zlatu tehnika u kojoj metalnu površinu prevlačimo staklenom taljevinom. Kao osnovne tehnike možemo navesti ćelijasti emajl, emajl udubljenih polja, te slikani emajl. Izvodi se na zlatu, srebru, bakru i njegovim slitinama te željezu i čeliku tehnika slična emajliranju; metal prevlačimo smjesom metalnih sulfida crne boje. Izvodi se većinom na zlatu i srebru. tehnika koja kao izražajno sredstvo koristi sitna metalna zrna, ista se spajaju na podlogu posebnom tehnikom tvrdog lemljenja. Izvodi se u zlatu ili srebru. tehnika koja koristi umetke od metala različitih boja, najčešće je nalazimo na oružju,no česta je i na ukrasnim posudama. tehnika u kojoj se pletenjem spaja više šipki od željeza i čelika, dobiven svežanj se zatim kovanjem oblikuje u trake na kojima se potom iskucavanjem ili punciranjem stvaraju određeni uzorci. Tako obrađeni materijal zatim se oblikuje u mačeve, noževe ili puščane cijevi, patinira otopinom koja oboji željezo, a čelik ne, te tako stvoreni uzorak postaje vidljiv. Pod damasciranim čelikom podrazumijeva se i jedna vrsta u loncima taljenog čelika (indijski Wootz, ruski Bulat). Kao vrlo slična tehnika može se spomenuti japanska mokume tehnika, no umjesto šipki ovdje se koriste limovi od različito obojenih metala (bakar, srebro, mjed, zlato, shibuichi, shakudo). određenim kemikalijama mijenjamo boju površine metala .Najčešće se primjenjuje na bakru i njegovim slitinama,željezu,te srebru,nešto rijeđe na cinku i kositru. u principu identično kemijskom,no proces se ubrzava i modificira korištenjem električne struje. u ovom slučaju boje nastaju zagrijavanjem predmeta na određenu temperaturu; najčešće se primjenjuje na bakar i njegove slitine, željezo i čelik te titanij. metale prije svega kombiniramo s dragim i poludragim kamenjem, drvom, bjelokošću, jantarom, sedefom, kornjačevinom, koraljima, biserjem, kožom, te tkaninama,papirom,keramikom,porculanom, staklom i plastičnim masama.
Neke novije tehnike
postupak koji se koristi od 1838. godine. Elektrolitskim putem kalup od nekog nevodiča posebnim postupkom učinimo vodljivim (pomoću grafita, metalnog praha, kemijskim postupcima), te ga prevučemo debelim slojem metala (najčešće bakra). U 19. st. korištena za izradu kopija metalnih predmeta, u drugoj polovini 20. st. počinje se koristiti za izradu umjetničkog nakita. postupak se u izradi nakita koristi negdje od kraja 60-ih godina prošlog stoljeća. tehnika se koristi od druge polovine 19. stoljeća. Koristi se za stvaranje reljefnih, apstraktno strukturiranih površina. Izvodi se isključivo u zlatu ili srebru. prije svega se primjenjuje na aluminij, titanij,tantal i niobij. Kod aluminija se dobiveni sloj može i obojiti organskim bojilima ili anorganskim bojama. U slučaju titanija,tantala i niobija boje nastaju za vrijeme oksidacije (interferencijske boje). U većem se opsegu koristi od otprilike 1970. godine
Uzroci propadanja metala
Temeljni uzrok propadanja metalnih predmeta je korozija odnosno propadanje objekta uslijed interakcije s okolišem. Kao najutjecajnije čimbenike propadanja povijesnih predmeta treba istaknuti relativnu vlažnost i zagađenost zraka dok kod arheoloških objekata najvažniju ulogu ima sastav, dubina, provlaženost i prozračenost tla. Kod predmeta izvađenih iz morske ili slatke vode najznačajniji su faktori propadanja pak količina i sastav topivih soli, dubina vode, količina otopljenih plinova, smjer vodenih struja te uloga kako mikroskopskih tako i makroskopskih živih organizama.
Propadanje metalu pridruženih materijala
Pridruženi materijali propadaju zavisno o porijeklu, odnosno zavisno radi li se o organskim ili anorganskim materijalima. Organski materijali najčešće propadaju u razmjerno kratkom vremenu, prije svega uslijed biološke razgradnje, kod anorganskih materijala ovi su procesi znatno duži i složeniji. I ovdje znatnu ulogu ima prozračenost i provlaženost, te sastav i dubina tla, odnosno količina u vodi otopljenih soli i plinova, kao i dubina i smjer strujanja vode u kojoj su predmeti zatečeni.
Preventivna konzervacija
Brojni su predmeti kulturne baštine,uključujući i one od metala,osjetljivi na okoliš u kom se čuvaju, poput temperature, relativne vlažnosti i zagađenosti zraka,te razinu osvijetljenja i ultraljubičastog zračenja. Predmeti moraju biti zaštićeni i čuvani u primjerenim uvjetima. Kao primjer možemo uzeti zaštitu arheoloških predmeta od bakra,te njegovih slitina ili željeza, bez primjerene zaštite od prevelike vlažnosti,odnosno zagađenosti zraka u čuvaonici ili ambalaži u kojoj ih čuvamo isti bi vrlo brzo propali.
Preventivna konzervacija važan je element muzejske zaštite i brige za zbirke. Jedna od bitnih odgovornosti članova muzejske struke je stvoriti i održavati okoliš povoljan po opstojnost zbirki. Bilo u čuvaonici, tijekom izložbi ili u tranzitu. Muzej je dužan pažljivo i kontinuirano nadzirati stanje zbirki, kako bi se primjereno i na vrijeme moglo odlučiti treba li neki predmet podvrgnuti konzervatorsko-restauratorskom zahvatu.
Temeljne postavke
Kao i kod konzervatorsko restauratorskih zahvata na drugim materijalima i ovdje su temeljne postavke zahvata zasnovane na što kvalitetnijem i što opsežnijem očuvanju kulturno-povijesno-tehnološkog identiteta predmeta, znači na minimalnoj intervenciji, te poželjnoj reverzibilnosti i ponovljivosti zahvata, kao i obaveznoj mogućnosti identifikacije obnovljenih dijelova. U posljednje vrijeme na važnosti dobiva i netoksična priroda primijenjenih materijala i postupaka, i to kako u odnosu na predmete tako i u odnosu na restauratora kao izvođača, ali i okoliš u kojem se radovi odvijaju.
Istraživanja
Danas su istraživanja integralni dio konzervatorskog tretmana metalnih predmeta kulturne baštine, barem u visoko razvijenim zemljama, kod nas su ona većinom još uvijek izuzetak a ne pravilo, posebice se ovo odnosi na naše muzeje-nažalost niti jedan od hrvatskih muzeja koji sakupljaju umjetničke, te tehničke,arheološke i etnografske predmete ne posjeduje istraživačku opremu, a ni potrebno osoblje.
Donošenje odluka,te promišljanje o kratkoročnim i dugoročnim posljedicama zahvata
Kod izrade strategije zahvata najvažnija je uloga interdisciplinarnog pristupa istom, što podrazumijeva učešće što većeg broja stručnjaka u ovom promišljanju, kao minimum se može uzeti učešće kustosa (arheologa, povijesničara, povijesničara umjetnosti), znanstvenika koji se bavi problemom korozije metalnih predmeta kulturne baštine i samog konzervatora restauratora.
Dokumentacija
Sustavno i kvalitetno vođena dokumentacija se danas podrazumijeva kao bitan preduvjet kvalitetno provedenog konzervatorsko restauratorskog tretmana, a uključuje kako dokumentiranje stanja predmeta prije, tijekom i nakon zahvata, tako i obavezno navođenje svih materijala i postupaka korištenih pri radu, kao i rezultate eventualnih znanstvenih ispitivanja provedenih na predmetu. Sastavni dio dokumentacije mora biti i preporuka za daljnje čuvanje predmeta.
Etika i etički problemi vezani uz konzervaciju metala
Etički koncept konzervacije metalnih predmeta u principu je jednak onima u drugim poljima djelovanja konzervatora restauratora kulturne baštine.Kao primjer možemo uzeti etički kodeks Europske konfederacije konzervatorsko restauratorskih udruga ECCO
No postoji i nekoliko posebnih problema koji se susreću samo u konzervaciji metala, to su problem zabrane termičkog tretiranja arheoloških predmeta, te problem radikalne obnove povijesnih, najčešće tehničkih, ili uz arhitekturu vezanih predmeta.
Dok je u prvom slučaju problem prije svega u uništenju vrijednih znanstvenih podataka, kod tehničkih, uz arhitekturu vezanih, te nešto rjeđe i povijesnih predmeta bit problema je što radikalno obnovljeni predmeti u biti samo simuliraju izvorni izgled objekta, te ih u neku ruku možemo smatrati čak krivotvorinama, ili blaže rečeno manje ili više uspješnim patvorinama koje tek površno žele nadoknaditi davno izgubljen ili nikada postojeći izgled samog predmeta. Shodno rečenom uvijek kada je to moguće kod tehničkih predmeta treba stoga preferirati očuvanje stvarne povijesne supstance, te isto pretpostaviti temeljito dokumentiranom i tehnički stručno provedenom obnavljanju,koje u pravilu, na kraju rezultira tek svježe obojenim surogatom autentičnog povijesnog objekta. Kod nas, nažalost, ovaj način rada još uvijek dominira, usprkos tome što je u svijetu njegovo definitivno napuštanje počelo još krajem osamdesetih godina prošlog stoljeća.
Čišćenje
Najjednostavniji (u principu, no može biti i vrlo složen) i najčešći zahvat na predmetima, razlikujemo mehaničko, kemijsko, elektrokemijsko, ultrazvučno i lasersko čišćenje. U principu usmjereno na uklanjanje nečistoće i korozionih slojeva.Kod arheoloških nalaza čistimo isključivo mehanički do tkz originalne površine - radi se o sloju patine formiranom po napuštanju predmeta,znači nikako do čistog metala.
Čišćenje predmeta od zlata
Za tanki korozioni sloj na povijesnim predmetima možemo koristiti 10 % otopinu korijena biljke sapunike(Saponaria Officinalis) ili kašicu od taložene krede i vode.Od čisto kemijskih otopina možemo koristiti kiselu otopinu tiouree 8-10% (kancerogena supstanca!!!) i 30 % otopinu natrijeva tiosulfata,ili 15 % otopinu amonijeva tiosulfata.Također je moguće i elektrolitsko,te ultrazvučno čišćenje.Arheološki materijal čistimo isključivo mehanički.
Čišćenje predmeta od srebra
Na povijesnim predmetima koristimo prije svega mehaničko i kemijsko čišćenje.Arheološki materijal čistimo isključivo mehanički.Najčeća sredstava su kisela 8-10 % otopina tiouree (kancerogena supstanca!!!),30 % otopina natrijeva tiosulfata,15 % otopina amonijeva tiosulfata,te kašica od taložene krede i vode. Vrlo tanke korozione slojeve na povijesnim objektima možemo ukloniti i svježe pripremljenom 10 %-nom otopinom biljke sapunike.
Čišćenje predmeta od bakra i njegovih slitina
Kod povijesnih predmeta koristimo uglavnom mehaničko i kemijsko čišćenje,a može se koristiti i ultrazvučno,elektrolitsko, te čišćenje laserom.Arheološki materijal čistimo isključivo mehanički.Od otopina koje se koriste za kemijsko čišćenje možemo izdvojiti amonijev citrat(pH 9/5%),EDTA otopinu,otopinu kalij natrij tartarata, te gel polimetakrilne kiseline.Otopina amonijevog citrata(pH 9/5%) i EDTA otopina mogu se koristiti i pri ultrazvučnom čišćenju.Patinirane predmete u principu čistimo samo vodom ili mješavinom jestivog ulja i alkohola ili benzina(3 dijela ulja + 1 dio alkohola ili benzina),odnosno 10% otopinom korijena biljke sapunike,ne zaboravimo da se patina nipošto ne smije izmijeniti, oštetiti ili ukloniti.
Čišćenje predmeta od željeza i čelika
Kod povijesnih predmeta najčešće možemo koristiti otopinu fosforne kiseline(5-15%), amonijev citrat ( pH 3,5 / 5% ),te gel polimetakrilne kiseline.Kod bruniranih ili plavljenih predmeta nipošto ne koristiti kemijska sredstva,već petrolej,te mješavinu petrolej/parafin(1 lit petroleja + 30 gr parafina).Moguće je i čišćenje ultrazvukom te laserom.Arheološke predmete čistimo isključivo mehanički.
Čišćenje predmeta od kositra
Povijesne predmete čistimo ili kemijski ili mehanički pomoću kaše od taložene krede te vode,a vrlo tanke korozione slojeve možemo čistiti i pomoću svježe biljke preslice(Eqisetum Arvense).Od kemijskih otopina najčešće se koristi 5 % otopina solne kiseline(uz dodatak korozionog inhibitora),te 15% otopina trinatrij fosfata .Elektrolitsko je čišćenje također jedna od mogućnosti.Arheološke predmete čistimo isključivo mehanički.
Čišćenje predmeta od olova
Od kemijskih otopina koristimo 5% otopinu solne kiseline,u kombinaciji s otopinom amonijeva acetata(10%).4 % otopina EDTA također se koristi(ph 5,5).Kako se radi o vrlo mekom metalu mehaničko čišćenje se ne preporuča.Također se rado koriste i elektrolitičke metode,kako za čišćenje tako i za tkz učvršćujuću redukciju.
Retarola, Roma
Retarola je naselje u Italiji u provinciji Roma, u regiji Lazio.
Konzervacija metala
Čišćenje predmeta od cinka
Od kemijskih otopina koristimo 5% otopinu sumporne kiseline,te 5% otopinu EDTA(pH7).5-30 % otopina amonijevog tartarata i 10% vruća otopina amonijevog klorida su također neke od opcija.Kako je cink vrlo osjetljiv na koroziju po čišćenju kiselim otopinama obavezno neutralizirati u 5% otopini sode bikarbone.
Retarola, Roma
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 51 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 69 m.
Konzervacija metala
Čišćenje predmeta od aluminija
Čisto mehaničko čišćenje izbjegavamo.Možemo koristiti 10% otopinu biljke sapunike.Koristi bi se mogla i 5 % otopina amonijeva citrata (pH 7). Također se mogu koristiti i elektrolitske metode,kao i ultrazvuk,te lasersko čišćenje.Kod predmeta od aluminija je vrlo važno znati da li je predmet anodički ili kemijski oksidiran ili fosfatiran,te o ovome zavisi tijek i način čišćenja.
Čišćenje predmeta od titanija
Može se koristiti otopina od 100 - 250 gr limunske kiseline u litri vrele vode (90 C).
Čišćenje predmeta od magnezija
Možemo koristiti otopinu od 30 gr natrijeva karbonata,30 gr trinatrijeva fosfata,1 gr sintetskog sapuna i jedne litre destilirane vode,pH 11,80-95 C,trajanje 3- 20 minuta.
Čišćenje kromiranih predmeta
Možemo koristiti 2-10 % otopinu od 47,5 gr natrijeva glukonata,47,5 gr limunske kiseline i 4,9 gr vinske kiseline te 0,1 gr neionskog detergenta.
Čišćenje poniklanih predmeta
Možemo koristiti 2-10 % otopinu od 47,5 gr natrijeva glukonata,47,5 gr limunske kiseline i 4,9 gr vinske kiseline,te 0,1 gr neionskog deteregenta.
Obnova nedostajućih dijelova, odnosno površinske dekoracije
U određenim slučajevima konzervator metala mora nanovo izraditi izgubljene dijelove predmeta odnosno obnoviti izvorno postojeću površinsku dekoraciju. Ovome se pristupa isključivo u precizno određenim slučajevima, samo i jedino ako posjedujemo egzaktnu dokumentaciju odnosno fotografije predmeta u cjelovitom, trenutačno nepostojećem stanju koje želimo vratiti.
Novoizrađeni dijelovi moraju biti jasno i vidljivo označeni, te ih se mora barem minimalno razlikovati u odnosu na povijesno izvornu materiju objekta.
Kod obnove prevlaka prevlaku obnoviti samo na istrošenim mjestima,nikako uz primjenu potpunog uklanjanja stare istrošene prevlake.
U slučaju potrebe spomenuti moraju biti lako i u potpunosti uklonjivi s predmeta, i to isključivo metodama koje ni u najmanjoj mjeri neće naštetiti samom predmetu.
Obnova pozlate
Pozlaćene se površine u konzervaciji restauraciji mogu obnoviti postupcima utrljavanja,uranjanja,te klasičnim elektrolitskim putem.Prednost pri ovom radu imaju isključivo necijanidni,dakle neotrovni postupci.Obnova amalgamske pozlate se nikako ne preporuča,pošto je ista tehnika izrazito štetna po zdravlje i okoliš.Kao opcija u obzir dolaze i zlatni listići,te prah.
Obnova posrebrenja
Posrebrene se površine u konzervaciji restauraciji mogu obnoviti postupcima utrljavanja,uranjanja,te klasičnim elektrolitskim putem.Prednost pri ovom radu imaju isključivo necijanidni,dakle neotrovni postupci.Obnova amalgamskog posrebrenja se nikako ne preporuča,pošto je ista tehnika izrazito štetna po zdravlje i okoliš.Kao opcija u obzir dolaze i srebrni listići,te prah.
Obnova pokositrenih površina
Mogu se koristiti postupci dobivanja prevlake utrljavanjem,uranjanjem,ili elektrolitskim putem,s time da prednost imaju oni necijanidni,dakle neotrovni.
Obnova pocinčanih površina
Mogu se koristiti postupci dobivanja prevlake utrljavanjem,uranjanjem,ili elektrolitskim putem,s time da prednost imaju oni necijanidni,dakle neotrovni.
Obnova poniklanih površina
Mogu se koristiti postupci dobivanja prevlake utrljavanjem,uranjanjem,ili elektrolitskim putem,s time da prednost imaju oni necijanidni,dakle neotrovni.Eventualno bi se mogle koristiti i boje za imitiranje kromne prevlake,uz primjenu toniranog laka u drugoj fazi postupka.
Obnova kromiranih površina
Kako je standardni postupak kromiranja baziran na spojevima štetnim po ljudsko zdravlje i okoliš,obnova kromiranih površina se stoga ne može preporučiti.Dodatni razlog protiv primjene istog je i to što nove prevlake ne prianjaju dobro na stare,te bi za kvalitetnu prevlaku trebalo potpuno ukloniti staru,izvornu prevlaku.Danas se mogu nabaviti i posebne boje koje relativno dobro imitiranju kromiranje te bi njihova primjena bila jedna od realnih opcija obnove ovih površina.
Stabilizacija
Usmjerena je na što kvalitetnije usporavanje propadanja predmeta, kod arheoloških predmeta najčešće se radi o što temeljitijem uklanjanju klorida, te blokiranju djelovanja istih, kod povijesnih predmeta usmjerena je na korištenje korozionih inhibitora i konverzionih prevlaka.
Uklanjanje klorida na bakru i njegovim slitinama
Može se spomenuti ispiranje natrijevim seskvikarbonatom i elektrolitička metoda.
Uklanjanje klorida na željezu
Najraširenija je metoda obrade u alkalnoj otopini natrijeva sulfita ,te korištenje alkalne otopine u kombinaciji s tretmanom dietilaminom.Također se koristi elektrolitička metoda.
Uklanjanje klorida na aluminiju
Može se koristiti otopina amonijaka/amonijevog sulfata ,te elektrolitičko uklanjanje klorida
Stabilizacija bakra i njegovih slitina
Danas se najviše koristi stabilizacija benzotriazolom(sumnja se da je kancerogen!) ,ruska literatura spominje i mogućnost korištenja amonijevog sulfida ,te alkalne taninske otopine .U novije vrijeme ispitan je i 4 metil imidazol,te ga se može koristiti kao manje toksičnu zamjenu za benzotriazol.Radi se i na istraživanjima inhibitora baziranih na biljnim ekstraktima (inhibitor na bazi ekstrakta duhana patentiran je još 1994.).
Stabilizacija željeza
Najčešće se koristi otopina tanina ,te fosfatiranje .Tanin se koristi i na arheološkom materijalu,fosforna kiselina samo na povijesnim predmetima.Mogu se koristiti i mješavine tanina i fosforne kiseline,i to samo na povijesnim predmetima .Ispitivane su i otopine na bazi karboksilata,prije svega za korištenje na povijesnim predmetima.
Stabilizacija cinka
Može se koristiti 3 % otopina benzotriazola(sumnja se da je kancerogen!),te fosfatiranje i modificirana taninska otopina.
Stabilizacija aluminija
Moguće je korištenje tanina ,te fosfatiranje.
Stabilizacija srebra
Može se koristiti benzotriazol,no uz oprez,isti se sumnjiči za kancerogenost .Kao manje toksična zamjena danas se preporuča 2 merkaptobenzotiazol
Stabilizacija olova
U fazi ispitivanja je metoda bazirana na korištenju karboksilata.
Zaštita
Još uvijek najčeći je vid zaštite lakiranje predmeta, nešto se rijeđe koriste voštani i uljni premazi, ovi posljednji prije svega na oružju i tehničkim predmetima, u pravilu podupire i dopunjava postupke stabilizacije.
Drago i poludrago kamenje
U principu ne koristiti nikakva otapala,već isključivo destiliranu vodu,te eventualno 10% otopinu biljke sapunike(Saponaria Officinalis).Posebno paziti kod rada na poroznom dragom i poludragom kamenju,poput malahita,opala,kalcedona,krizoprasa,ahata,karneola,lapisa,žada i tirkiza.Posebnu pozornost zahtijeva i drago kamenje podloženo obojenim metalnim folijama,u tom slučaju tekućine nikako ne smiju doći u dodir s folijom. Nipošto ne koristiti ultrazvučno čišćenje !
Emajl
U principu dobro očuvane povijesne predmete možemo čistiti tamponima minimalno natopljenim destiliranom vodom.Kod arheoloških predmeta isključivo pažljivo mehaničko čišćenje.Kao jednostavan konsolidant može se koristiti ugušćena otopina Paraloida B 72 .Nedostajuće dijelove upotpunimo pomoću Paraloida B 72 pomiješanog s pigmentime,ili u slučaju transparentnog emajla bojiteljima.
Nielo
Nijelirane (tulirane) predmete nipošto ne čistiti kemijski,već isključivo mehanički.Nedostajuće dijelove upotpuniti crno pigmentiranim Paraloidom B 72. Otprsle dijelove podljepimo sa ugušćenom otopinom Paraloida B 72.
Peplos
mini|150px
Konzervacija metala
Jantar
Nikako ne čistiti pomoću otapala,nikako ne čistiti ultrazvukom,isključivo koristimo destiliranu vodu, eventualno mješavinu vode i etanola(dodamo i do 0,5% umreživača) .Za ljepljenje se mogu koristiti razne voštano smolne mješavine,zavisno o boji samog jantara.Jedna od mogućnosti je i korištenje 10% otopine kanada balzama u toluolu Arheološki materijal čistimo isključivo mehanički. Moguća je i primjena natapanja tekućim parafinom,u svrhu učvršćenja i poboljšanja boje arheološkog jantara. Čuvati od svijetla i visoke temperature,te niske vlažnosti ili jakih oscilacija u vlažnosti zraka,kod predmeta od metala i jantara ne koristiti korozione inhibitore !
Peplos
Peplos (grčki: πέπλος) je u Antičkoj Grčkoj, bila duga i široka ženska haljina, bez rukava sa bogatim naborima. U početku je to bio četvorougaoni komad vunene tkanine koji se kopčama spajao na ramenima. Posle je gornji deo bio sašiven. Peplos donekle sliči hitonu.
Konzervacija metala
Gagat
Čistiti pomoću minimalno destiliranom vodom natopljenih tampona,eventualno otopinom biljke sapunike(Saponaria officinalis,100 gr suhog korijena /1 lit vode).Arheološki materijal čistiti isključivo mehanički..Za ljepljenje arheološkog materijala koristiti voštano smolne mješavine ili ugušćenu otopinu Paraloida B 72.
Koralji
Čistiti tamponima natopljenim destiliranom vodom,ili mješavinom destilirane vode i etanola. Nipošto ne čistiti ultrazvukom,nikako ne dovoditi u dodir s kiselinama!
Sedef
Kao kod bisera!
Papir
Vidi Konzervacija papira
Keramika i porculan
Vidi Konzervacija keramike i porculana
Staklo
Vidi Konzervacija stakla
Kost,bjelokost,rožina
Vidi Konzervacija predmeta od bjelokosti, kosti i rožine
Koža
Vidi Konzervacija kože
Plastika
Vidi Konzervacija plastike
Preventivna zaštita metalnih predmeta
Predmete treba čuvati u prostorima koji su zaštićeni od zagađenog zraka, prašine, ultraljubičastog zračenja, te prevelike relativne vlažnosti zraka - znači kao idealne vrijednosti mogli bi uzeti temperaturu od 16-20 °C ( za kositar ne manje od 13,2 C!), te do 40 % relativne vlažnosti zraka (35 - 55 % u skladu s najnovijim preporukama Canadian Conservation Institute-a), uz napomenu da ako se radi o predmetima kod kojih je metal kombiniran s organskim materijalima relativna vlažnost zraka ne bi trebala biti ispod 45 %. Najosjetljiviji su na djelovanje nepovoljnih uvjeta arheološki predmeti, njih moramo čuvati u prostorima( ili posudama) s vrlo niskom relativnom vlagom, a u slučaju posebno vrijednih predmeta u komorama s dušikom - tu se možemo pridržavati prije spomenute vrijednosti temperature, te kod predmeta s aktivnom korozijom na bakru ili slitinama do 35 % rH, odnosno kod željeza do 12 % rH. Police u čuvaonici najbolje da su od nehrđajućeg čelika ili plastike, s time da moramo izbjegavati plastične mase koje sadrže klor ili acetate. Drvo, te materijale od modificirane drvne mase najbolje je izbjegavati. Također ne koristiti gumu, niti filc i vunu od tekstilnih materijala. Razina rasvjete do 300 lux-a u slučaju isključivo metalnih predmeta, kod predmeta od lakiranog ili obojenog metala do 150 lux-a, u slučaju predmeta kod kojih je metal kombiniran sa svijetloosjetljivim materijalom do 50 lux-a. Kod rukovanja sa predmetima obavezno koristiti čiste bijele pamučne rukavice
Povijest konzervacije metala u Hrvatskoj
Podaci o povijesti konzervacije metalnih predmeta kod nas su posve neistraženi i shodno tome to je nepoznato područje. Studije posvećene ovoj problematici nema a i povijest konzervacije umjetnina općenito je slabo znana, posebice ona prije Drugog svjetskog rata. Vjerojatni početci leže negdje na samom kraju 19. stoljeća, ili u prvim godinama 20. stoljeća, barem što se tiče arheološkog materijala (Josip Brunšmid /1858-1929./, Viktor Hoffiller/1877.-1954./ ). Znamo da je stanoviti Jakov Pavelić krajem pedesetih godina prošlog stoljeća radio na metalnim arheološkim predmetima u arheološkom muzeju u Zagrebu, a za predpostaviti je da je početak rada na povijesnim predmetima vezan za restauratorsku radionicu muzeja za umjetnost i obrt koja je djelovala od 1942. do kraja 1946. (no zna se da je na predmetima rađeno i prije - čak se i jedan od ravnatelja ovog muzeja, Vladimir Tkalčić /1883.-1971./, bavio i konzervacijom umjetnina ) , tu treba naglasiti da je i sam Zavod za restauriranje umjetnina ondašnje Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti nastao iz spomenute radionice. Zna se i da je u radionici istog muzeja nakon 2. svjetskog rata radio i Marijan Gionichetti, koji je radio i na predmetima od metala. Svakako treba spomenuti i Božidara Vilhara (1921. -1999.) koji je djelovao u Zadru,kao njegov najznačajniji rad na spomenicima od metala možemo istaknuti konzervaciju restauraciju srebrne škrinje Sv.Šimuna..
Zasigurno je da bi danas metode i rezultati rada tih prvih poznatih osoba koje su radile na konzervaciji metalnih predmeta bili prilično dvojbeni no moramo biti svijesni vremena i sredine u kojoj su djelovali.
Prekretnicu ka suvremeno zasnovanom radu na predmetima svakako predstavlja zapošljavanje Maje Velicogna Novoselac u Muzeju za umjetnost i obrt 1979. godine, ona je dugi niz godina bila jedini školovani restaurator metala u Hrvatskoj.
Godine 1998. izdano je u Splitu prvo i zasada jedino domaće djelo posvećeno isključivo konzervaciji metala: Uvod u konzervaciju kovina, autora Miroslava Klarića.
Preddiplomski i diplomski studij sveučilišta u Dubrovniku utemeljen je 2005. godine kao drugi studij konzervacije metala u nas. Nastava se ostvaruje u suradnji s talijanskim stručnjacima, uz obaveznu praktičnu nastavu u Italiji.
Iste godine počinje djelovati i hrvatski ogranak radne grupe za konzervaciju metala komiteta za konzervaciju međunarodnog muzejskog savjeta (ICOM-CC) .Obzirom da je radna grupa za konzervaciju metala ICOM-CC orijentirana isključivo na istraživački pristup konzervaciji metala, odnosno na način rada koji kod nas ne postoji grupa je zasada bila orijentirana na organizaciju nekoliko predavanja vezanih za znanstveno zasnovanu konzervaciju metalnih predmeta.
Prije spomenuta radna grupa je 2009. pokušala organizirati i manji međunarodni skup posvećen konzervaciji metala, no kako je potpora institucija kojima se obratila za pomoć ( Hrvatski nacionalni komitet ICOM-a,Sveučilište u Dubrovniku,Hrvatski restauratorski zavod )izostala skup je propao.
Nekoliko je članova radne grupe 2010. godine pristupilo projektu ECHEM, posvećenom primjeni elektrokemijskih tehnika u konzervaciji metala, te ako projekt bude odobren biti će to prvi put da hrvatski konzervatori restauratori metala sudjeluju u jednom međunarodnom istraživačkom projektu (nažalost projekt nije prihvaćen od strane EU birokracije).
Tekstovi na internetu
Budija Goran :Čišćenje,zaštita i održavanje poniklanih predmeta,prva verzija postavljena na web 2008. ,stranica www.hrmud.hr,druga verzija teksta integrirana u tekst Čišćenje,zaštita i održavanje umjetničkih predmeta i starina od metala,verzija prosinac 2010.,stranica www.e-insitu.com/
Budija Goran :Čišćenje,zaštita i održavanje kromiranih predmeta,prva verzija postavljena na web 2008. ,stranica www.hrmud.hr,druga verzija teksta integrirana u tekst Čišćenje,zaštita i održavanje umjetničkih predmeta i starina od metala,verzija prosinac 2010.,stranica www.e-insitu.com/
Budija Goran: Čišćenje,zaštita i održavanje umjetničkih predmeta i starina od metala,prva verzija postavljena na web 2005.,stranica www.antikviteti.net,danas je na istoj stranici verzija teksta iz 2007.,verzija prosinac 2010. na web stranici www.e-insitu.com/
Budija Goran: Konzervacija metala,tekst na hrvatskoj wikipediji,od 28.08.2010.,prema autorovim tekstovima na web stranici www.e-insitu.com ,ali i autorovom radu na stranici METALconsn-info,stranici koju je postavila,te je održava radna grupa za konzervaciju metala pri komitetu za konzervaciju međunarodnog muzejskog savjeta ICOM-CC.
Budija Goran: Metals Conservation,tekst na web stranici www.preservapedia.org,u principu prijevod autorovog članka na hrvatskoj vikipediji,prva verzija 25.12.2010.
Budija Goran: Metals Conservation,tekst na web stranici engleske wikipedije,od 8.03.2011.,također prema autorovom tekstu za hrvatsku wikipediju
Budija Goran: Konzervacija restauracija predmeta od srebra,na hrvatskoj wikipediji,prijevod i adaptacija članka na engleskoj wikipediji,od 16.05.2012.
Budija Goran: Konzervacija restauracija predmeta od bakra i njegovih slitina,članak na hrvatskoj wikipediji,te prijevod istog članka na engleskoj wikipediji,od 17.05.2012.
Ljubić Valentina: Konzerviranje i restauriranje golubice Duha Svetoga s kužnog pila u Osijeku,od 2.10.2011.,stranica www.e-insitu.com/
Maletić Antonija:Konzervatorsko-restauratorski zahvati na prečki antičkog sidra,stranica http://icua.hr
Mustaček Mladen:Restauratorski radovi na brončanim topovima iz šesnaestog stoljeća s nalazišta "Pličina sv. Pavao",stranica http://icua.hr
Školovanje konzervatora - restauratora metala u Hrvatskoj
Obzirom na gore rečeno razvidno je da svatko sa dobrim vezama unutar ovog segmenta našeg visokoobrazovnog sustava može predavati konzervaciju i restauraciju metala,potpuno je to jasno u slučaju Splita gdje su spomenuti predmet barem 13 godina predavale potpuno nekompetentne osobe( i opet predaju),koje tako nešto nikada ne bi mogle na nekom studiju konzervacije restauracije u razvijenim europskim zemljama.
Glede osoba koje rade na konzervaciji restauraciji metala u muzejima,Hrvatskom restauratorskom zavodu ili samostalno velik je problem što većina spomenutih nema nikakovo službeno priznato konzervatorsko restauratorsko obrazovanje vezano uz konzervaciju metala( osim već spomenute Mr.Art.Maje Velicogna Novoselac ),te ih dobar dio ima samo srednju stručnu spremu.
Najgora je situacija u slučaju onih koji samostalno obavljaju konzervatorsko restauratorsku djelatnost,tu nebriga i nezainteresiranost nadležnih institucija u potpunosti dolazi do izražaja,te se licence za rad dodjeljuju raznim obrtnicima (zlatarima,kovinopojasarima,ljevačima umjetnina,samozvanim restauratorima motornih vozila), bez ikakovog konzervatorsko restauratorskog obrazovanja,ovdje pak nije naodmet spomenuti da u primjerice Njemačkoj obrtnik koji želi raditi na kulturnoj baštini mora imati zvanje majstora,te mora proći višemjesečno doškolovanje o svom trošku(zavisno o obrtu,u slučaju zlatarstva oko 9 mjeseci ,u slučaju kovačkog obrta oko 2 mjeseca ),a svoje usluge smije nuditi samo unutar stečene kompetencije.
Zakonska regulativa i zaštita prava konzervatora metala u Hrvatskoj
Ako izuzmemo opće zakonske akte rad konzervatorsko-restauratorske službe, pa i konzervatora restauratora metala u Hrvatskoj danas prije svega određuju slijedeći propisi:
Svi su ovi propisi,pa i oni najnoviji, svojom suštinom daleko od sličnih propisa visoko razvijenih zemalja EU te SAD. Način donošenja i primjena istih također su izrazito netransparentni i neujednačeni te birokratski orijentirani, posebice u muzejima. Veliki je problem i to što naši propisi još uvijek dozvoljavaju da osobe sa srednjom stručnom spremom samostalno rade na metalnim (ali i drugim) predmetima kulturne baštine, što je potpuno suprotno odredbama Europskog kvalifikacijskog okvira te preporukama Europske konfederacije konzervatorsko restauratorskih udruga, ali i definiciji profesije Komiteta za konzervaciju Međunarodnog muzejskog vijeća (ICOM-CC). Isto se može reći i za sustavno odbijanje izjednačavanja prava restauratora koji rade u muzejima s pravima restauratora koji rade u Hrvatskom restauratorskom zavodu, te samostalno. Sve rečeno posljedica je toga što Hrvatska za sada nije članica spomenute Europske konfederacije konzervatorsko restauratorskih udruga te je tek pridruženi član Europske mreže za edukaciju konzervatora restauratora (ili je to bila - navedena kontakt osoba je već godinama u mirovini) i nema krovnu udrugu koja bi se bavila zaštitom prava konzervatora restauratora.
Uza sve to rad konzervatorsko restauratorske službe u hrvatskim muzejima je čak i danas, na početku 21. stoljeća izrazito podcijenjen od strane kako voditelja zbirki i ostalog muzejskog osoblja,tako i od nadležnih državnih tijele, te se restauratore i dan danas smatra za osobe spretnih ruku,kojima je eto posao prije svega ljepljenje i krpanje polomljenih ili na druge načine oštećenih ( nerijetko od strane drugog muzejskog osoblja) predmeta.Osim toga restauratori se još uvijek često koriste kao besplatni osobni servis ravnatelja i drugih članova uprave nekih( ako ne i svih) naših muzeja.
Da navod vezan uz podcijenjenost nije nikakova izmišljena i prenapuhana činjenica dovoljno je pogledati u personalni arhiv zaslužnih muzejskih djelatnika koji vodi Muzejski dokumentacijski centar u Zagrebu,na njemu je uz popriličan broj voditelja zbirki tek 1 ( jedan!) restaurator.
Dodatna literatura
1.Corrosion and metal artifacts : a dialogue between conservators and archaeologists and corrosion scientists,Washington 1977.
2.Conservation & restoration of metals : proceedings of the symposium held in Edinburgh, 30-31 March, 1979.,Edinburgh 1979.
3.Stambolov, T. The corrosion and conservation of metallic antiquities and works of art - a preliminary survey,Amsterdam 1985.
4.Corrosion inhibitors in conservation:The Proceedings of the conference held by UKIC in association with the Museum of London,London 1985.
5.Conservation of metal statuary and architectural decoration in open-air exposure : symposium, Paris, 6. - 8. X. 1986 = Conservation des oeuvres d'art et décorations en métal exposées en plein air,Rim 1987.
6.Pearson,C.Conservation of Marine Archaeological Objects,London 1987.
7.Townsend,J.H.;Child,R.E. Modern metals in museums,Cardiff 1988.
8.Metals Conservation: 7th International Restorer Seminar, Veszprem, Veszprem 1989.
9.METAL 95,Proceedings of International Conference on Metal Conservation,London 1997.
11.METAL 01,Proceedings of International Conference on Metal Conservation,Perth 2002.
12.METAL 04,Proceedings of International Conference on Metal Conservation,Canberra 2005.
13.METAL 07,Proceedings of International Conference on Metal Conservation,Amsterdam 2007.
14.METAL 2010.,Proceedings of International Conference on Metal Conservation,Charleston 2011.
15.Scott,D.A. Metallography and Microstructure of Ancient and Historic Metals,Santa Monica 1991.
16.Scott,D.A. Ancient and Historic Metals-Conservation and Scientific Research,Santa Monica 1994.
17.Scott,D.A. Copper and Bronze in Art-Corrosion,Colorants,Conservation,Los Angeles 2002.
18.Scott,D.A. Iron and Steel in Art-Corrosion,Colorants,Conservation,London 2009.
19.Selwyn,L. Metals and Corrosion-A Handbook for Conservation Professional,Ottawa 2004.
20.Draymann-Weiser,T. Gilded Metals-History,Technology,Conservation,London 2000.
21.Draymann-Weiser,T. Dialogue/89 - The conservation of bronze sculpture in the outdoor environment : a dialogue among conservators, curators, environmental scientists, and corrosion engineers,Houston 1992.
22.Dillman,P.;Beranger,G.;Piccardo,P.;Matthiesen,H. Corrosion of metallic heritage artefacts-Investigation,Conservation and Prediction of long term behaviour,Cambridge 2007.
23.Cronyn,J.M. The Elements of Archaeological Conservation,London 1990.
24. Rodgers,B. The Archaeologist Manual for Conservation-A Guide to Non- toxic,Minimal Intervention Artifact Stabilization,New York 2004.
25.Stuart,B. Analytical Techniques in Materials Conservation,Chichester 2007.
26.May,E.;Jones,M. Conservation Science-Heritage Materials,Cambridge 2006.
27.Untracht,O. Metal Techniques for Craftsmen,New York 1968.
28.La Niece,S.;Craddock,P. Metal Plating and Patination: Cultural,Technical and Historical Develpoments,Boston 1993.
29.Anheuser,K.;Werner,C.(Eds.)Medieval Reliquary Shrines and Precious Metalwork / Châsses-reliquaires et Orfèvrerie Médiévales,London 2006.
30.Horie,C.V. Materials for Conservation,Oxford 2010.
31.Smith,R.D. Make all sure : the conservation and restoration of arms and armour,Leeds 2006.
32.Appelbaum,B. Conservation Treatment Methodology,New York 2007.
33.Practical Building Conservation!Metals and Glass,Farnham 2012
Važniji naslovi na drugim jezicima(osim engleskog)
1.Heinrich,P.(Hrsg.) Metallrestaurierung,Muenchen 1994.
2.Stambolov,T.;Bleck,R.D.;Eichelmann,N. Korrosion und Konservierung von Kunst und Kulturgut aus Metall,Weimar I/1987.(online),II/1988.(online)
3.Mourey, W. La conservation des antiquités métalliques, du chantier de fouilles au musée, Draguignan 1987.
4.Leoni,M. Elementi di metallurgia applicata al restauro delle opera d'arte. Corrosione e conservazione dei manufatti metallici, Firenca, 1984.
5.Volfovsky,C.;Philippon,J. La Conservation des metaux,Pariz 2001.
6.Marabelli,M. Conservazione e restauro dei metalli d`arte,Rim 1995.
7.Šemahanskaja,M.S. Restavracija metalla,Moskva 1989.(online )
9.Catello,D Il restauro delle opere in argento.Restoration of silver artifacts,Napulj 2008.
10.Meissner,B.;Doktor,A.;Mach,M. Bronze ud Galvanoplastik-Geschichte-Materialanalyse-Restaurierung,Dresden 2000.(online)