cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medicinski fakultet u Splitu
Povijest
Uspostavom slobodne i samostalne hrvatske države stvorili su se uvjeti za prerastanje splitskog studija u fakultet. Samostalni Medicinski fakultet u Splitu osnovan je 1997. godine. Te godine prvu godinu studija upisuju 54 studenta. Medicinski fakultet u Splitu bio je prvi novi fakultet osnovan u slobodnoj i samostalnoj Hrvatskoj.
Studijski programi
Poslijediplomski studiji koji se organiziraju na Fakultetu su doktorski studiji Biologija novotvorina (BN), Medicina utemeljena na dokazima (EBM) i Translacijska istraživanja u biomedicini (TRIBE). Fakultet je u akademskoj godini 2009./10. organizirao i jednogodišnji specijalistički poslijediplomski studij Klinička epidemiologija.
Znanstvene aktivnosti
Područja istraživanja na Fakultetu su kliničke, biološke, društvene i bihevioralne znanosti.
Strateška područja istraživanja
U Strategiji razvoja Medicinskog fakulteta u Splitu za period 2009.-2014., profilirane su skupine znanstveno-istraživačkih kadrova, kao i sadržaji koji se nameću kao jasno definirane jezgre, odnosno tematske cjeline znanstveno-istraživačke aktivnosti: istraživanje kardiovaskularnih bolesti, onkologija, javno zdravstvo, forenzične znanosti i translacijska istraživanja u neuroznanosti.
Scientometrija
Ured za znanost Medicinskog fakulteta u Splitu osnovan je 2009. i zadužen je za pripremanje godišnjeg izvješća o pokazateljima znanstvene produkcije Fakulteta. Prije nego je osnovan Ured za znanost, scientometrijske indikatore su mjerili i objavljivali individualni znanstvenici zainteresirani za to područje istraživanja. U objavljenim izvješćima prikazuje se broj članaka u međunarodnim časopisima indeksiranim u bazi Current Contents (CC), jer se članci indeksirani u CC-u računaju kao kriterij za akademsko napredovanje u Hrvatskoj.
Prvi CC rad autora s adresom iz Splita objavljen je 1987. godine. Otada broj radova u časopisima indeksiranim u CC-u, a koje objavljuju autori s Medicinskog fakulteta u Splitu, neprestano raste. Od 2000. do 2006. broj članaka iz bioloških i kliničkih znanosti koje su u CC-u objavili autori s adresom Fakulteta bio je ukupno 350. Broj članaka porastao je s 30 u 2000. na 76 u 2006. godini, a prosječan čimbenik odjeka časopisa u kojima su objavljeni ovi članci porastao je s 2,03 u 2000. na 2.89 u 2006. Petina članaka (72/350) objavljena je u časopisu Croatian Medical Journal. Ukupan broj članaka koji su fakultetski znanstvenici objavili 2009. bio je 115.
Studentski zbor Medicinskog fakulteta u Splitu
Studentski zbor je krovna organizacija studenata koja predstavlja studente, njihove potrebe i interese u cilju poboljšanja njihova statusa i obrazovanja. Studentski zbor je nestranačka i nepolitička organizacija. Članovi Studentskog zbora Medicinskog fakulteta u Splitu su svi studenti upisani na studijske programe Fakulteta. Studenti svake godine studija izabiru svojega predstavnika i zamjenika. Studentski zbor Medicinskog fakulteta u Splitu je član Studentskog zbora Sveučilišta u Splitu.
CroMSIC
Croatian Medical Students' International Committee (CroMSIC) je udruga studenata s podružnicama na svim medicinskim fakultetima u Hrvatskoj. CroMSIC je punopravni član Međunarodne federacije udruga studenata medicine (International Federation of Medical Studenents' Associations - IFMSA), koja ima više od milijun članova i najbrojnija je udruga studenata medicine u svijetu. CroMSIC je član IFMSA od 1992. kada su osnovane podružnice CroMSIC-a u Rijeci i Zagrebu.
Splitska podružnica udruge CroMSIC osnovana je 27. svibnja 2000., kada je održan prvi sastanak studenata Medicinskog fakulteta u Splitu koji će postati članovi udruge. Djelovanje udruge ostvaruje se kroz šest odbora koji se bave profesionalnim i znanstvenim razmjenama studenata, medicinskom edukacijom, javnim zdravstvom, reproduktivnim zdravljem i AIDS-om te ljudskim pravima i mirom. Strani studenti koji dolaze na razmjenu u Split posredstvom CroMSIC-a, praksu ili znanstveni rad obavljaju u Kliničkom bolničkom centru Split i u drugim nastavnim bazama Medicinskog fakulteta u Splitu.
Dan fakulteta
Dan osnivanja samostalnog Medicinskog fakulteta u Splitu, 26. ožujka, obilježava se kao Dan fakulteta. Svake godine na Dan fakulteta organiziraju se prigodne sportske i kulturne aktivnosti te se dodjeljuju nagrade i priznanja zaslužnima.
Glasnik Medicinskog fakulteta u Splitu
Od 2007. se objavljuje Glasnik Medicinskog fakulteta u Splitu, fakultetski časopis za koji članke pišu studenti, zaposlenici i suradnici Fakulteta. Glasnik se objavljuje dvaput godišnje. Uredništvo Glasnika ima pet članova. Cilj Glasnika je zabaviti i informirati studente, zaposlenike i suradnike Fakulteta te dokumentirati brojne nastavne, stručne i znanstvene aktivnosti na Fakultetu i njegovim nastavnim bazama. Glasnik Medicinskog fakulteta u Splitu tiska se u 500 primjeraka. Papirnati primjerak Glasnika može se naći u fakultetskoj knjižnici, a elektroničko izdanje na fakultetskoj mrežnoj stranici.
Uprava fakulteta
Fakultetsku upravu čine dekan, prodekani i pomoćnici dekana. Članovi aktualne uprave Medicinskog fakulteta u Splitu su:
Sintisajzer
thumb|right|200 px|Sintesajzer Sintesajzer, odnosno sintetizator, ili klavijatura , glazbeni je instrument koji sintetičkim putem proizvodi razne zvukove. Obično se sastoji od zvučnika i kontrolnog panela, najčešće klavijature. Sintesajzeri koji nemaju kontrolni panel se obično nazivaju synthmodulima.
Prvi synthesizer konstruirao je Amerikanac Robert A. Moog (1964).
Kriva Palanka
Kriva Palanka (makedonski: Крива Паланка) je grad koji se nalazi na sjeveroistoku Republike Makedonije, na padinama Osogovskih planina desetak kilometara od graničnog prijelaza Deve Bair sa Bugarskom.
Historija
Krivu Palanku osnovao je 1634. pod imenom Egri Dere turski vezir za sultana Murata IV. - Bajram Paša, kao utvrdu za zaštitu važnog karavanskog puta za Sofiju. Kamena ploča sa datumom osnivanja grada, - bila je uzidana u utvrdu, kasnije je premještena u džamiju, a danas se nalazi u Historijskom Muzeju u Skopju. Uz tu utvrdu razvilo se malo orijentalno trgovište.
Za Karpoševa ustanka 1689. Kriva Palanka sa okolicom bila važno uporište njegovih ustanika, zbog tog su nakon gušenja ustanka, otomanske vlasti provele masovne represalije nad stanovništvom, pa i nasilna preseljenja u druge krajeve.
Početkom 19. st. između 1814. - 1819. u Krivoj Palanci je djelovao makedonski prosvjetitelj Joakim Krčovski, on je uz pomoć lokalnih trgovaca uspio osnovati 1817. prvu crkvenu školu u privatnoj kući koja je imala veliki značaj za opismenjavanje ljudi u tom kraju. Pored te škole je 1833. izgrađena saborna crkva sv. Dimitrije, uz veliki doprinos lokalnog trgovca Davida Jereja.
Nakon Prvog balkanskog rata 1912. osmanlije su napustile Krivu Palanku, te je ona potpala pod vlast Kraljevine Srbije do 1915.
Za Prvog svjetskog rata, između 1915. - 1918. okupirali su je Bugari.
Od 1918. grad je u sastavu kraljevine SHS i tad prvi put postaje sjedište opštine, tad je izgrađeno nekoliko značajnih objekata; zgrada opštine, oficirski dom, zgrada gimnazije, bolnica. Tad je napravljena i prva regulacija korita Krive reke i prvi urbanistički plan,- gradić je počeo dobijati izgled koji je u osnovi zadržao do danas.
Za Drugog svjetskog rata od 1941. do 1944. Palanku su ponovno okupirali Bugari.
Od 1944. do 1991. je u sastavu SFRJ, a od 1991. Republike Makedonije.
Etimologija
Ime grada dolazi od turskog imena za Krivu reku Egri Dere, Egri=Kriva Dere=Reka, na čijim obalama leži grad, vremenom je riječ Dere zamjenjena sa Palankom (gradić).
Kulturne znamenosti
Današnji izgled potječe iz polovine 19. stoljeća kada je manastir uvelike rekonstruiran. left|thumb|260px|Manastir sv. Joakim Osogovski
Zanimljivosti
Okolica tog malog planinskog gradića je bogata rudama (lokaliteti iz antičkih vremena ), pa su je u 13. st. naselili Sasi, koji su se vremenom stopili sa slavenskim stanovništvom. No i danas postoje njihovi tragovi u brojnim toponimima, koji imaju germansko porijeklo (npr.; planina i selo German, selo Luke, planina Osogovo itd.)
Sclaunicco, Udine
Sclaunicco je naselje u Italiji u provinciji Udine, u regiji Furlanija-Julijska krajina.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 548 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 48 m.
Demolition Man
Razbijač je američki naučnofantastični film iz 1993. Režirao ga je Marko Brambila, scenario su napisali Piter M. Lenkov, Robert Rino i Danijel Voters, a producirali su ga Džoel Silver i Hauard Kazandžijan. Glavne uloge tumače Silvester Stalone, Vesli Snajps, Najdžel Hotorn i Sandra Bulok.
Donje Sitno
Donje Sitno je naselje u sastavu Grada Splita, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Demolition Man
Radnja je smeštena u naizgled utopijsku Kaliforniju 2032. godine čije vlasti, iznenada suočene sa pojavom nezaustavljivog kriminalca, iz kriogeničkog sna bude ultra-nasilnog policajca Džona Spartana koji mu se jedini može suprotstaviti.
Zarada
Film je u SAD zaradio 58.055.768 $.
Donje Sitno
Stanovništvo
Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 313 stanovnika.
Izomeskalin
Izomeskalin je organsko jedinjenje, koje sadrži 11 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 211,258 Da.
Medicina
Medicina ( — "umetnost lečenja") bavi se dijagnostikom, preventivom i terapijom fizičke i psihičke bolesti čoveka. Medicina označava i nauku bolesti i praktičnu primenu. Reč medicina je izvedena iz latinske reči ars medicina, sa značenjem umetnost lečenja. Medicina obuhvata raznovrsne aktivnosti zdravstvene zaštite kojima se održava i obnavlja zdravlje putem prevencije i tretmana bolesti. Savremena medicina primenjuje biomedicinske nauke, biomedicinska istraživanja, kao i genetičku i medicinsku tehnologiju do diagnozira, tretira, i spreči povrede i bolesti, tipično farmaceutskim ili hirurškim putem, ali i putem niza raznovrsnih terapija kao što su psihoterapija, ortopedska sredstva, prostetika, biološki medicinski proizvodi, i jonizaciona radijacija, između ostalog.
Bray (Er)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 246 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 42 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,85 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 145 metara (maksimalnoj 161 m, a minimalnoj 143 m).
Medicina
Prethodnici naučne forme medicine su u današnje vreme poznati kao tradicionalna ili narodna medicina. Ona se i dalje koristi zajedno ili umesto naučne medicine, i stoga se naziva alternativnom medicinom. Na primer, evidencija o efektivnosti akupunkture je „varijablna i nekonzistentna“ za bilo koje oboljenje, ali je generalno bezbedna kad je izvodi adekvatno obrazana osoba. U kontrastu s tim, tretmani izvan opsega bezbednosti i efikasnosti se nazivaju nadrilekarstvom.
Istorija medicine
Rane podatke o medicini dobijamo od drevnih Egipćana, vavilonskih medicinara, Aiurvedska medicinara (u Indijskom potkontinentu), iz klasične kineske medicine (prethodnica današnje moderne tradicionalne kineske medicine), kao i iz drevne grčke i rimske medicine. Egipatski Imhotep (3. milenijum pre nove ere) je prvi lekar u istoriji poznat po imenu. Najranije podatke o posvećenim bolnicama dolaze iz Mihintale u Šri Lanki, gde se nalaze dokazi od prosvećenim lekovitim dejstvima na pacijente. Indijski hirurg Sušruta opisao brojne hirurške operacije, uključujući najranije oblike plastične hirurgije.
U Kini, arhaeološka evidencija primene medicine kod kineza datira do Šang dinastije iz Bronzanog doba, sudeći po herbalističkom semenu i alatima za koje se smatra da su korišteni za operacije. Huangdi Neijing, preteča kineske medicine, je medicinski tekst koji je napisan početkom 2. veka p.n.e. i sakupljen u 3. veku.
U Indiji, hirurg Sushruta je opisao brojne operacije, uključujući najranije forme plastične hirurgije. Najraniji zapisi o namenskim bolnicama potiču iz Mihintale u Šri Lanci, gde su nađeni dokazi o objektima za medicinski tretman pacijenata.
Grčki lekar Hipokrat (oko 460. pne, - cca. 370. pne-), se smatra ocem zapadne medicine. On je postavio temelje za racionalan pristup medicini. Hipokrat je uveo Hipokratovu zakletvu za lekare, koji je još uvek relevantna i danas u upotrebi i bio je prvi koji kategorizuje bolesti kao akutne, hronične, endemične i epidemijalne i koristi termine kao što su, "pogoršanje, recidiv, rezolucije, kriza, paroksizma, vrhunac, i oporavak." Grčki lekar Galen je takođe bio jedan od najvećih hirurga antičkog sveta i izveo je mnoge ozbiljne operacije, uključujući i operacije mozga i očiju. Nakon pada Zapadnog rimskog carstva i početka ranog srednjeg veka, grčka tradicija medicine propada u zapadnoj Evropi, mada se i dalje neprekidno razvija u Istočnom Rimskom (Vizantijskom) carstvu.
Posle 750. godine muslimanski i arapski svet su dela Hipokrata, Galena i Sušruta preveli na arapski i islamski jezik i lekari su započeli bavljenje nekim značajnim medicinskim istraživanjima. Među poznazim islamskim medicinarima nalaze se ljudi višestranog znanja, Avicena, koji je, zajedno sa Imotepom i Hipokratom, takođe nazvan " ocem medicine ". On je pisao Kanon medicine, koji se smatra jednom od najpoznatijih knjiga u svetu. Drugi su Abulkasis, Avenzoar, Ibn al - Nafis i Averroes. Rhazes je bio jedan od prvih koji je odgovorio na pitanje grčke teorije humorisma, koja je ipak ostala uticajna i u srednjovekovnoj Zapadnoj i srednjovekovnoj islamskoj medicini. Islamske Bimaristan bolnice su rani primer državnih bolnica.
Modernom dobu počinje sa otkrićem Edvarda Dženera koji je otkrio vakcinu protiv velikih boginja krajem 18. veka, otkrićem Roberta Koha o prenosu bolesti putem bakterija i otkrivanjem antibiotika.
Posle modernog doba dolazi sve više revolucionarnih istraživača iz Evrope. Iz Nemačke i Austrije dolaze Rudolf Virhov, Vilhelm Rendgen, Karl Landsteiner i Oto Levi. Iz Velike Britanije dolaze Aleksandar Fleming, Jozef Lister, Fransis Krik i Florens Najtingejl. Španski doktor Santijago Ramon i Kahal smatra se ocem moderne neuronauke. Sa Novog Zelanda i iz Australije dolaze Mauris Vilkins, Hovard Florej i Frank Burnet. Amerikanci, Vilijam Vilijams Ken, Harvi Vilijams Kašing, Vilijam Bredli Kolej, Džejms Votson, Italijan, Salvador Lurija, Švajcarac, Aleksandar Ijerzin, Japanac, Kitasato Shibasaburō i Francuzi Žan-Marten Šarko, Klod Bernar i Pol Broka takođe su učinili značajna dela. Takođe su značajni i radovi Nikolaja Korotkova i Vilijama Oslera.
Prvi antibiotik Salvarsan otkrio je Paul Erlih.
Klinička praksa
U kliničkoj praksi lekar ispituje pacijenta kako bi izveo dijagnozu, odredio prevenciju ili lečenje bolesti. Lekar-pacijent odnos najpre se započinje proveravanjem medicinske istorije i kartona pacijenta, zatim intervju pacijentai fizički pregled. Nakon pregleda lekar odlučuje da li će se raditi biopsija, medicinski testovi ili će prepisati lek odnosno terapiju pacijentu. Pravilno informisanje pacijenta o činjenicama je važno za razvoj poverenja.
Komponente medicinskog intervjua su:
Tokom fizičkog pregleda pacijenta doktor proverava simptome čulom dodira, vida, sluha ili mirisa. Postoje četiri akcije koje se koriste tokom ovog pregleda: inspekcija, palpacija (dodir), udaraljke i auskultacije.
Klinički pregled podrazumeva proučavanje :
Laboratorijske analize se mogu tražiti ukoliko je potrebno. Medicinska odlučivanja predstavljaju analizu rezultata i postavljanja dijagnoze zajedno sa idejom šta bi se moglo preduzeti po pitanju lečenja. Može se koristiti od strane primarne zdravstvene zaštite, kao i od specijalista i može se postaviti u roku od nekoliko minuta, ali može i potrajati u zavisnosti od toga da li je pacijent hospitalizovan i koje su analize potrebne da se izvrše.
Institucije
Savremena medicina se generalno sprovodi u okviru sistema zdravstvene zaštite. Finansirana je od strane pojedinih vlada i ponekad potpomognuta od strane drugih organizacija. Naprednim industrijskim zemljama (sa izuzetkom SAD) i mnoge zemlje u razvoju pružaju medicinske usluge kroz sistem univerzalne zdravstvene zaštite, čiji je cilj da garantuju zaštitu za sve preko jednog obveznika sistema zdravstvene zaštite ili preko zadruge zdravstvenog osiguranja. Namera je da se obezbedi da celokupno stanovništvo ima pristup zdravstvenoj nezi na osnovu potreba, a ne sposobnost da se plati. Isporuka može biti putem privatne lekarske prakse ili od strane drzavnih bolnica i klinika, ili dobrotvornih organizacija.
Većina plemenskih društava, a i neke komunističke zemlje (Kina) i SAD ne pružaju zdravstvenu zaštitu svim stanovnicima u celini već samo onima koji za to mogu da plate, ili su ga sami osigurani (bilo direktno ili kao deo ugovora o radu) ili koji mogu biti pokriveni od strane finansirajuće vlade ili plemena direktno. Transparentnost informacija je još jedan faktor koji definiše sistem za isporuku. Pristup informacijama o uslovima, lečenje, kvalitet i cene u velikoj meri utiče na izbor za pacijente/potrošače i samim tim podsticajima medicinskih stručnjaka.
Isporuka
Pružanje zdravstvene zaštite je klasifikovano u primarne, sekundarne i tercijarne zaštitne kategorije. Primarne zdravstvene zaštitne medicinske usluge pružaju lekari, asistenti, medicinske sestre, praktikanti ili drugi zdravstveni radnici koji imaju prvi kontakt sa pacijentom koji traži medicinsko lečenje ili negu. Dešavaju se u kancelarijama doktora, klinike, u domovima, školama, kućnim posetama i drugim mestima blizu pacijenata. Oko 90% medicinske posete može da se leči od zaposlenika primarne zdravstvene zaštite. To uključuje lečenje akutnih i hroničnih bolesti, preventivne zaštite i zdravstvenog obrazovanja za sve uzraste i oba pola.
Sekundarnu medicinsku negu pružaju medicinski specijalisti u njihovim kancelarijama ili na klinikama ili u lokalnim zajednicama bolnice za pacijenta koje je zaposlenik primarne zdravstvene zaštite uputio na dalje lečenje. Preporuke su za one pacijente koji zahteva stručnost i procedure koje obavljaju stručnjaci. Ovo uključuje i ambulantna nega bolničkih službi, intenzivna nega, usluge hirurgije, fizikalna terapija, radne snage i isporuke, endoskopija, laboratorija i medicinske usluge itd.
Tercijarne zaštitne medicinske usluge pružaju specijalisti u bolnicama ili regionalnim centrima koji su opremljeni dijagnostičkim postrojenjima za tretmane koji nisu dostupni u lokalnim bolnicama. Ovo uključuje trauma centre, centri za lečenje opekotina, napredne usluge neonatologije, transplantacija organa, održavanje trudnoće visokog rizika, onkologija zračenja itd.
Medicina kao specijalnost
Specijalističke grane medicine su:
Samostan sv. Stjepana pod borovima
'''Samostan sv. Stjepana pod borovima' (de pinis''), nekadašnji benediktinski samostan koji se u prošlosti nalazio izvan grada Splita, na poluotoku Sustipan. Izgrađen je nad ostacima rimske ranokršćanske bazilike. Iako izvan gradskih bedema, pripadao je gradu Splitu, a njegovi su redovnici i opati uživali osobit ugled i veliko poštovanje u gradu.
Povijest
Samostan sv. Stjepana Prvomučenika (poznatiji kao samostan sv. Stjepana "pod borovima") spominje se prvi put u izvorima oko 1020. godine, no iz isprave se iščitava da je samostan postojao i u ranijim vremenima.
Ugledni Splićani su često darivali samostan i povlačili se u njega iz svjetovnog života. Oko 1060. godine postao je Črne, sin bivšeg splitskog priora Prestancija, redovnik tog samostana. U to vrijeme opat je bio sin priora Crnog, Dabro.
Godine 1069. darovao je hrvatski kralj Petar Krešimir IV. († 1074.), na zamolbu splitskog nadbiskupa Lovre († 1099.) i opata Gisilberta, samostanu sv. Stjepana mjesto za mlin blizu crkve sv. Petra na solinskom teritoriju.
Hrvatski vojvoda (dux) Stjepan († 1090./91.), nećak hrvatskog kralja Petra Krešimira IV., odrekao se prava na hrvatsko prijestolje u korist bana Zvonimira († 1089.) i povukao se 1078. godine u samostan sv. Stjepana na Sustipanu. Nakon smrti kralja Zvonimira, Stjepan je ipak stupio na hrvatsko prijestolje i tada je darovao samostanu kraljevski teritorij u Raduni.
Od 14. stoljeća samostan je povremeno davan na uživanje (komendu) pojedinim klericima. Godine 1445. dao je papa opatiju splitskom nadbiskupu Lovri koji je popravio samostan i samostansku kuću uz crkvu sv. Mihovila na splitskoj obali. Međutim, u to vrijeme u samostan u nije više bilo redovnika i otada je samostan služio kao komenda. Ti komendatori imali su ponekad i naslov opata sv. Stjepana. Zadnji je bio neki svećenik Bonerio koji je umro 1700. godine i tada je cjelokupnu imovinu samostana preuzelo novo nadbiskupsko sjemenište.
Godine 1832. ustupilo je sjemenište samostan i poluotočić splitskoj općini, koja je samostan i crkvu porušila i izgradila gradsko groblje.
1725 CrAO
1725 CrAO je asteroid glavnog asteroidnog pojasa sa srednjom udaljenošću od Sunca koja iznosi 2,902 astronomskih jedinica (AJ). Apsolutna magnituda asteroida je 10,9.
Phoenix, Illinois
Finiks je grad u američkoj saveznoj državi Ilinois.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.964, što je 193 (-8,9 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Freak Out!
Freak Out! je debitantski album grupe The Mothers of Invention koju predvodi Frank Zappa, izašao 27. lipnja 1966. g. Dvostruki LP snimljen u Verve/MGM imao je strahoviti uspjeh kod publike. Tako se u obilju svega može naći divlji ritam bubnjeva, protestna pjesma Trouble Every Day i minutni detalji najava, viceva i parodija koje su u trenu postale kultne.
The Remains of the Day (film)
The Remains of the Day je britansko-američka drama iz 1993. godine redatelja Jamesa Ivoryja i producenata Ismaila Merchanta, Mikea Nicholsa i Johna Calleyja. Scenarij je napisala Ruth Prawer Jhabvala, a temeljen je na istoimenom romanu autora Kazua Ishigura. U filmu su glavne uloge ostvarili Anthony Hopkins kao Stevens i Emma Thompson kao gđica Kenton, a pored njih glume još i James Fox, Christopher Reeve, Hugh Grant i Ben Chaplin.
Film je 1993. godine nominiran u čak 8 kategorija za prestižnu nagradu Oscar, u 6 kategorija za britansku nagradu BAFTA te u 5 kategorija za Zlatni Globus od čega je osvojio samo jednu i to u kategoriji najboljeg redatelja na dodjelama nagrade BAFTA.
U Hrvatskoj je prikazan pod naslovom Na kraju dana, a u Srbiji pod naslovom Ostaci dana.
Različitosti od romana
Gospodin Lewis, američki kongresmen koji proziva Lorda Darlingtona amaterom u filmu je vlasnik Darlington Halla. Međutim, u knjizi Darlington Hall posjeduje Amerikanac imena Farraday koji svoj Ford posuđuje Stevensu za njegovo putovanje koje slijedi.
Produkcija
Filmsku adaptaciju romana prvotno je trebao režirati Mike Nichols prema scenariju Harolda Pintera; neki dijelovi Pinterovog scenarija iskorišteni su u filmu, ali iako je Pinteru njegov posao plaćen on je zamolio da ne bude potpisan na scenariju. Christopher C. Hudgins je rekao: "Tijekom intervjua iz 1994. godine, Pinter je rekao Stevenu H. Galeu i meni da je naučio lekciju nakon što je vidio izmjene na svom scenariju za film The Handmaid's Tale koji je odlučio ne izdati. Nakon što je njegov scenarij za Na kraju dana bio gotovo potpuno izmijenjen od strane Jamesa Ivoryja i Ismaila Merchanta, on je odbio potpisati svoje ime na isti".
Iako više nije bio redatelj, Nichols je ostao u projektu kao jedan od producenata na filmu.
Soundtrack
Originalnu glazbu za film napisao je Richard Robbins. Glazba je bila nominirana za nagradu Oscar u kategoriji najbolje originalne glazbe, ali je Robbins izgubio od Johna Williamsa koji je te godine pobijedio sa svojom glazbom za film Schindlerova lista.
Popis glazbe sa soundtracka:
Fire on the Amazon
Fire on the Amazon je američki niskobudžetni avanturistički film iz 1993. u režiji Luisa Ljose i produkciji Rodžera Kormana, čija je radnja inspirisana stvarnim događajima vezanim uz ubistvo brazilskog aktivista Čika Mendesa. U vreme premijere nije izazvao skoro nikakvu pažnju, ali je činjenica da u njemu jednu od svojih prvih uloga tumači Sandra Bulok, te da su u jednoj sceni pojavljuje obnažena nekoliko godina kasnije - kada Bulok već stvorila reputaciju "devojke iz susedstva" i kraljice romantičnih komedija - potakla Kormana da 1999. ponovo izda film.
U Hrvatskoj je film distribuiran pod naslovom U plamenu Amazone, a u Srbiji pod naslovom Požar na Amazonu.
Priča
Kada poznati ekolog i borac za očuvanje prirodne sredine biva ubijen u prašumama Amazona, forogograf i aktivistkinja iz Sjedinjenih Država dolaze u Južnu Ameriku da otkriju ko je odgovoran za njegovu smrt. Bolivijski borci za očuvanje prirodne sredine, udružuju se sa lokalnim plemenima u borbi protiv raskrčenja amazonske prašume. Ubrzo, međutim, jedan od njih biva ubijen pod nerazjašnjenim okolnostima, a fotograf O'Brajen i akitivistkinja Lisa, koja je radila sa nastradalim, odlaze u Boliviju da istraže okolnosti njegove smrti. Sve sumnje vode ka tome da iza ubistva stoji velika multinacionalna kompanija, koja ne preza ni od čega da ostvari svoje ciljeve, pa čak ni od novih ubistava...
Kruševo
Kruševo (makedonski: Крушево, vlaški: Crushuva) je gradić u središnjoj Makedoniji, južno od Skopja.
Kruševo ima 5 507 stanovnika, smješteno je na nadmorskoj visini od čak 1350 m , sjedište je istoimene Opštine Kruševo, koja ima oko 9,684 stanovnika (po popisu iz 2002.)
Historija
mini|levo|260px|Kruševo 1930. godine Kruševo se prvi put je spominje u turskom defteru za 1467/1468, kada je dan kao posjed, zajedno sa Prilepom i još 31 sela spahiji Husein-Begu. Grad je narastao brojem stanovnika i ekonomski ojačao dolaskom brojnih izbjeglica Vlaha iz Moskopolja i Gramosa u 18. st. Kruševljani su postali poznati fresko slikari(zoografi) i drvorezbari crkvenog inventara, rade po cijelom Balkanu. Ali rade i u svom gradu, najstariji sakralni objekt u gradu je crkva ''Sv. Nikola'' (1832), koja je djelomično izgorjela za vrijeme Ilindenskog ustanka. Uz ovu, Kruševljani podižu i Crkvu Bogodičinog Uspenja (1867), te crkvu Svetog Trojstva, pored grada na lokalitetu Trstenik podižu manastirsku crkvu Sveti Spas 1836 godine. thumb|left|260px|Panorama Kruševa zimi Na početku 20. st. Kruševo postaje sjedište nekadašnje Kruševske Republike za Ilindenskog ustanka 1903. U to vrijeme je u Kruševu živjelo oko 4.000 Vlaha i oni su predstavljali dvije trećine stanovništva. Za Kruševske Republike uspostavljena je multinacionalna vlada, trojica ministara bili Vlasi, kao i lokalni vojni lider Pitu Guli (1845.-1903.), koji je poginuo braneći republiku, i time postao makedonski narodni junak. U Makedoniji se i danas na Kruševsku Republiku gleda kao na uspješan model etničke suradnje.
Znamenitosti
Gradić je sam po sebi mali muzej, tradicionalne arhitekture 18. i 19. st. U gradu se nalazi spomenik Makedonium ( posvećen Ilindenskom ustanku), kao i Muzej posvećen Kruševskoj republici i Ilindenskom ustanku.
1724 Vladimir
1724 Vladimir je asteroid glavnog asteroidnog pojasa. Približan prečnik asteroida je 34,79 km, a srednja udaljenost asteroida od Sunca iznosi 2,713 astronomskih jedinica (AJ).
Inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike je 12,238 stepeni, a orbitalni period iznosi 1632,724 dana (4,470 godine). Ekscentricitet orbite asteroida iznosi 0,057. Apsolutna magnituda asteroida iznosi 11,30 a geometrijski albedo 0,044.
Asteroid je otkriven 28. februara 1932. godine.
Blade Runner
Blade Runner je američki distopijski SF film noir iz 1982. koji je režirao Ridley Scott a u kojemu glavne uloge tumače Harrison Ford, Rutger Hauer, Sean Young, Daryl Hannah, Edward James Olmos i M. Emmet Walsh. Scenarij, koji su napisali Hampton Fancher i David Peoples, se labavo temelji na SF romanu Sanjaju li androidi električne ovce? iz 1968. koji je napisao Philip K. Dick.
Film prikazuje distopijski Los Angeles 2019. u kojemu su replikanti, organski roboti stvoreni genetskim inženjeringom, potpuno slični običnim ljudima. Njihova upotreba je zabranjena na Zemlji te se replikanti koriste za opasne i riskantne poslove u svemirskom istraživanju. Radnja se odvija oko skupine nekoliko tih replikanata koji su pobjegli te se skrivaju u Los Angelesu, te ih posebna policija zvana "Blade Runner" mora uloviti, a među njima je i iskusni Rick Deckard (Harrison Ford).
Blade Runner je isprva izazvao podvojene reakcije kritike: neki su zamjerali ritmu priče dok su drugi uživali u složenosti tematike. Film je slabo prošao u američkim kinima, ali je s vremenom stekao kultni status. Hvaljen je zbog produkcijskog dizajna, budućnosti koja se stalno ispravlja, te ostaje vodeći primjer žanra neo-noir. Doveo je i do slave ostvarenja autora Philipa K. Dicka te je Hollywood kasnije snimio nekoliko filmova po njegovim pričama i romanima. Ridley Scott smatra Blade Runnera svojim "vjerojatno najpotpunijim i najosobnijim filmom". 1993., Državni filmski registar je izabrao film za očuvanje zbog "kulturnog, povijesnog ili estetskog značaja".
Postoji sveukupno sedam verzija filma na raznim tržištima zbog kontroverznih promjena koje su filmski producenti napravili prije premijere filma. Požurena redateljeva verzija je objavljena 1992. nakon snažnog odjeka publike tijekom projekcije. 2007., Warner Bros. je objavio Konačnu verziju filma tijekom 25. obljetnice premijere, a koja je jedina pri kojoj je Scott imao potpunu umjetničku slobodu te je prikazana u izdvojenim kino dvoranama i objavljena na DVD-u, HD DVD-u i Blue-rayju.
Radnja
Los Angeles, 2019. Grad je prenapučen i prljav. Na drugim planetima se formiraju kolonije tzv. "replikanata", androida koji su stvoreni od korporacije Tyrell na sliku i priliku ljudi i koji s vremenom razvijaju vlastite osjećaje, pa su stoga programirani da žive samo 4 godine. Replikanti su snažniji od ljudi te im je ugrađena lažna memorija na djetinjstvo kako bi ostali duševno uravnoteženi i u blaženom neznanju mislili da su pravi ljudi. Njima je zabranjeno stupiti nogom na Zemlju te stoga postoji posebna policijska organizacija, Blade Runner, koja likvidira odmetničke replikante. U toj organizaciji radi i Rick Deckard, koji dobije zadatak likvidirati par replikanata koji su sletjeli u grad i ubili par ljudi, a koje predvodi Roy Batty.
Tijekom svojeg istraživanja Deckard se zaljubi u replikanticu Rachael te počnje sumnjati u svoju misiju. U međuvremenu odbjegli replikanti upadaju u Tyrell korporaciju i zahtjevaju od svojeg stvoritelja znanstvenika da im produži život i objasni njihovu egzistenciju. No on to ne može, pa ga oni ubiju. Deckard ubija dva replikanta, Rachael trećeg. Na kraju Deckard i Roy upadnu u dramatičan dvoboj. Roy pobijedi, ali spasi Deckardov život prije nego što je njegovo vrijeme isteklo i ispusti goluba prije nego što umre. To iznenadi Deckarda koji stekne veliko poštovanje prema njemu te pobjegne sa Rachael živjeti u prirodu; (u "redateljskoj verziji" film završava otvoreno, kako Deckard i Rachael ulaze u dizalo, te kako Deckard pronalazi figuricu jednoroga od svojeg kolege zbog čega se zapita da li je i on replikant pošto je te noći sanjao o jednorogu).
Glavne uloge
Harrison Ford kao Rick Deckard - pronalazak glavne uloge za ispostavilo se kao težak zadatak. Scenarist Hampton Fancher je zamislio da Robert Mitchum igra Deckarda te napisao dijaloge lika sa njim na umu. Redatelj Ridley Scott i filmski producenti su proveli mjesece u sastancima i rasprava o ulozi sa Dustinom Hoffmanom, koji je naposljetku odustao zbog kreativnih razlika u priči. Harrison Ford je na kraju izabran zbog nekoliko razloga, između ostalog i zbog nastupa u serijalu Ratovi zvijezda, osobnog sviđanja priče Blade Runnera te zbog preporuke Stevena Spielberga koji je upravo završavao snimanje filma Otimači izgubljenog kovčega s njim. Prema produkcijskim dokumentima, postojao je dugi popis mogućih kandidata za ulogu, a među njima su bili i Gene Hackman, Sean Connery, Jack Nicholson, Paul Newman, Clint Eastwood, Tommy Lee Jones, Arnold Schwarzenegger, Al Pacino i Burt Reynolds.
Nakon uspjeha u filmskom serijalu Ratovi zvijezda, Ford je tražio ulogu sa dramskom dubinom. Ipak, prema intervjuu iz 1992., Ford je izjavio: "Blade Runner nije jedan od mojih najdražih filmova. Često sam se svađao sa Ridleyjom." Izuzev razmirica s njim, Ford je mrzio i naraciju filma: "Kada smo počeli snimanje, svi smo se složili da je jedina ispravna verzija filma ona bez naracije. Bila je to prokleta noćna mora. Smatrao sam da je film funkcionirao bez naracije. Ali sada sam bio zaglavljen sa snimanjem iste. I bio sam pod ugovorom da moram snimiti naraciju za ljude koji nisu predstavljali redateljeve interese." "Išao sam u studio vrišteći kako bi to snimio."
2006., na upit "Tko je najveći bol u guzici s kojim ste ikada radili?", Scott je odgovorio: "To mora biti Harrison ... oprostit će mi jer se sada slažem s njim. Sada je postao šarmantan. Ali on puno zna, i to je problem. Kada smo zajedno radili to je bio moj prvi veliki film i ja sam bio novi klinac u četvrti. Ali snimili smo dobar film." Ford je za Scotta 2000. rekao: "Divim se njegovom radu. Svađali smo se tu i tamo, ali to je sada iza nas." O snimanju filma, Ford je rekao: "Ono čega se najviše sjećam kada gledam Blade Runnera nisu 50 noći snimanja po kiši, već naracija...Morao sam raditi za te klaune koji su stalno dopisivali jednu lošu naraciju nakon druge."
Daryl Hannah i Sean Young kao Pris i Rachael. Pronaći glumice za te dvije uloge se također ispostavilo kao teška zadaća. Dugačke audicije su se snimale u kojima je Morgan Paull igrao Deckarda, koji je kasnije dobio ulogu Deckardova kolege, lovca na glave, upravo zbog tih audicija. Nina Axelrod je došla na audiciju za Rachael zbog Paullove preporuke. Stacey Nelkin je iskušala audiciju za Pris ali je dobila drugu ulogu, koja je pak izbačena iz priče prije snimanja. Young je izabrana da glumi Rachael, Tyrellovu pomoćnicu, replikanticu sa sjećanjima koja pripadaju Tyrellovoj nećakinji. Hannah je igrala Pris, replikanticu zaduženu "za temeljna zadovoljstva", a razvoj njenog odnosa sa Royjom Battyjom je prikazan kao simbol čovječnosti replikanata.
Rutger Hauer kao Roy Batty - nasilni, ali razumni vođa replikanata. Scott je dao ulogu Haueru nakon što se susreo s njim, zahvaljujući Hauerovoj ulozi u filmovima Paula Verhoevena Katie Tippel, Soldier of Orange i Turkish Delight). Philip K. Dick je hvalio odabir tog glumca i izjavio da je Hauer "savršeni Batty — hladan, arijevski, savršen". Hauer je izjavio da mu je to najdraži film koji je snimio: "Blade Runner ne treba objašenjenje. Jednostavno jest. Najbolji je. Nema ničega poput njega. Biti dio pravog remek-djela koje je promijenilo razmišljanje svijeta je jednostavno sjajno."
Edward James Olmos kao Gaff je koristio različite etničke skupine kako bi stvorio fiktivni gradski žargon koji njegov lik koristi u filmu. Njegov razgovor sa Deckardom u restoranu rezanaca je dijelom mješavina mađarskog jezika i znači: "Sranje! Nema šanse. Ti si Blade... Blade Runner." M. Emmet Walsh kao Bryant, policijski veteran koji je tipičan za film noir žanr. Joe Turkel kao Dr. Eldon Tyrell, korporativni mogul koji je izgradio cijelo carstvo genetski manipuliranih ljudskih robova. William Sanderson kao J. F. Sebastian, tihi i usamljeni genij koji simpatizira sa replikantima koje vidi kao pratioce, i dijeli njihov kratki životni vijek jer ima "Metuzalemov sindrom", genetsku bolest od koje ubrzano stari. Joe Pantoliano je razmatran za ulogu.
Brion James kao Leon Kowalski, replikant koji glumi inžinjera za otpad; upuca Blade Runnera kako bi pobjegao, čime se otkriva prijetnja. Joanna Cassidy kao ubojita replikantica Zhora. Morgan Paull kao Holden, Blade Runner koji prvotno dobiva zadatak. James Hong kao Hannibal Chew, stariji azijski genetičar koji razvija umjetne oči. Hy Pyke kao vlasnik krčme Taffey Lewis, uloga koja je snimljena u jednom kadru, što je netipično za Scotta koji zbog perfekcionizma snima kadrove katkad i sa dvoznamenkastim brojevima.
Produkcija
thumb|right|upright|Zgrada Bradbury u Los Angelesu je iskorištena za filmsku lokaciju. Nakon što je Philip K. Dick objavio roman Sanjaju li androidi električne ovce? 1968., počeo se razvijati interes za ekranizacijom istog. Redatelj Martin Scorsese je bio zainteresiran za roman, ali nikada nije pokušao otkupiti prava. Producent Herb Jaffe je otkupio roman u ranim 1970-ima, ali je Dick bio razočaran scenarijem koji je napisao Herbov sin Robert: "Jaffeov scenarij je bio grozan... Robert je slatio u Santa Anu kako bi raspravljali o projektu. Prva stvar koju sam ga upitao kada je sišao sa aviona bila je, 'Da te istučem ovdje na aerodromu ili da te istučem u mojem stanu?'"
Scenarij kojeg je napisao Hampton Fancher je dovršen 1977. Producent Michael Deeley je iskazao interes za scenarij te je uvjerio Ridleyja Scotta da ga snimi. Scott je isprva odbio projekt, ali nakon što je odustao od produkcije filma Dina, odlučio se za brži projekt kako bi skrenuo um od smrti starijeg brata koji je nedavno preminuo. Priključio se projektu 21.2. 1980., te uspio podići proračun sa 13 milijuna $ na $15 milijuna $ od produkcijske kuće Filmways. Fancherov scenarij se odvijao više na ekološke probleme a manje na teme čovječnosti i duhovnosti, koja su bile prisutne u romanu, te je Scott htio promjene. Fancher je dobio ideju za naslov od filmskog scenarija za neuspjelu adaptaciju romana Alana E. Noursea, The Bladerunner iz 1974. Scottu se svidio naslov, te je Deeley otkupio prava za isti. Na kraju je David Peoples unajmljen da prepravi scenarij dok je Fancher napustio projekt zbog razmirica 21.12. 1980., iako se kasnije vratio da doprinese zaokruživanju priče.
Wrestling Ernest Hemingway
'Wrestling Ernest Hemingway je američki igrani film iz 1993. u režiji Rande Hejns, a po scenariju Stiva Konrada.
U Hrvatskoj je distribuiran kao Hrvanje s Hemingwayem, a u Srbiji kao Prijatelji Ernesta Hemingveja.
Blade Runner
Produkcija
Iako su investirali 2,5 milijuna $ u pretprodukciju, kada se približio početak snimanja, producenti Filmwaysa su uskratili financijsku potporu. Za samo deset dana, Deeley je osigurao 21,5 milijuna $ zahvaljujući trostrukom dogovoru sa poduzećem The Ladd Company (putem Warner Bros.), hongkonškog producenta Sir Run Run Shawa i poduzećem Tandem Productions.
Philip K. Dick se požalio što ga nitko nije obavijestio o filmskoj produkciji Blade Runnera, što je izazvalo sumnjičavost Hollywooda. Iako je Dick umro par tjedana prije puštanja filma u kino distribuciju, bio je zadovoljan novim scenarijem, te sa 20-minutnom pokusnom projekcijom u kojoj su prikazani specijalni efekti kada je pozvan u studio. Dick je Scottu rekao da je svijet stvoren u filmu izgledao točno onako kako ga je zamislio. Smatrao je da se novi scnearij i njegov vlastiti roman savršeno upotpunjuju.
Blade Runner ima nekoliko sličnosti sa Metropolisom Fritza Langa, kao što su urbano izgrađeni okoliš, u kojemu bogati žive doslovno iznad radnika, u kojem dominira ogromna zgrada – toranj Stadtkrone u Metropolisu i zgrada Tyrell u Blade Runneru. David Dryer, koji je nadgledao specijalne efekte, je koristio fotografije iz Metropolisa kada je stvarao kadrove minijatura zgrada u Blade Runneru
Ridley Scott navodi da su ga slika Nighthawks Edwarda Hoppera i francuski SF časopis za stripove Métal Hurlant [Heavy Metal], za koji je doprinosio i Moebius, nadahnuli za stilski ugođaj filma. Tvrdio je da mu je nadahnuće bio i pejzaž "Hong Kong tijekom vrlo lošeg dana" te industrijski krajolik njegovog doma na sjeveru Engleske. Scott je unajmio Syda Meada kako bi bio konceptualni umjetnik, a koji je također nalazio nadahnuće u Métal Hurlantu. Moebius je dobio ponudu pomagati u pretprodukciji Blade Runnera, ali je odbio kako bi radio na animiranom filmu Les Maîtres du temps Renea Lalouxa - odluka koju je kasnije požalio. Lawrence G. Paull (produkcijski dizajner) i David Snyder (umjetnički redatelj) su nacrtali Scottove skice. Douglas Trumbull i Richard Yuricich su nadgledali specijalne efekte za film. Snimanje je počelo 9. 3. 1981., i završilo četiri mjeseca kasnije.
Interpretacije
thumb|right|250px|Izgled Hong Konga je utjecao na dizajn filma. Film se uveliko oslanja na tradiciju film noira: tu je femme fatale; naracija protagonista (iako je izbačena u kasnijim verzijama); mračna fotografija koja se igra sa sjenama te upitni moralni pogled junaka – u ovom slučaju, produžen kako bi uključio razmišljanje o prirodi njegove vlastite čovječnosti. Tematski uključuje filozofiju religije i moralne implikacije vladavine čovjeka te genetskog inženjeringa u konterkstu klasične grčke drame i samoponosa. Zatim uključuje neke biblijske slike, kao što je Noin potop, i književne izvore, kao što je Frankenstein. Tema o smrtnosti se suptilno preispituje u igri šaha između Roya i Tyrella.
Blade Runner razmišlja o implikacijama utjecaja tehnologije na okoliš i društvo tako što poseže sa prošlosti, upotrebljavajući književnost, religiozne simbole, klasične dramske teme i film noir. Ova tenzija između prošlosti, sadašnjosti i budućnosti se zrcali u naknadno ispravljenoj budućnosti Blade Runnera, koji ima visoku tehnologiju na nekim mjestima, ali pokazuje znakove propadanja drugdje. Scott je 2002. izjavio da je film "iznimno mračan, i doslovno i metaforički, sa neobično mazohističkim ugođajima". Scottu se svidjela ideja o "istraživanju boli" pošto je nedavno njegov brat preminuo od raka kože. Rekao je: "Kada je bio bolestan, posjetio bi ga u Londonu, a to je bilo iznimno traumatično za mene."
U filmu se osjeti i paranoja: moć korporacija je iza svakog ugla, policija se čini sveprisutna a istražuje se i posljedica velike biomedicinske moći nad individualcima - osobito posljedica za replikante i njihovo umjetno, ugrađeno sjećanje. Prirodni život je također odsutan te su prisutne jedino umjetne životinje. Ova pozadina objašnjava često spominjanje migracije ljudi prema vanzemaljskim svijetovima. Distopijske teme predstavljaju rani primjer tzv. cyberpunk žanra na filmu. Oči su česti motiv, kao i manipulirane slike, zbog čega se postavlja pitanje stvarnosti i sposobnosti točnog percipiranja svijeta oko ljudi.
Ti tematski elementi daju atmosferu nesigurnosti za središnju temu priče, istraživanja čovječanstva. Kako bi otkrili replikante, lovci na glave provode testove empatije, sa nekoliko pitanja o postupanju sa životinjama - naizgled temeljni indikator nečije "ljudskosti". Replikanti iskazuju brigu za drugoga što je u suprotnosti sa ljudskim likovima kojima amnjka empatija, a mase na ulici su hladne i neosobne. Film na kraju postavlja pitanje i je li i sam Deckard čovjek, te tjera publiku da još jednom procijeni što to znači biti ljudsko biće.
Od premijere filma, odvija se žestoka rasprava o tome da li je Deckard i sam replikant ili nije. I Michael Deeley i Harrison Ford su htjeli da Deckard bude čovjek dok je Hampton Fancher više volio dvosmislenost. Ridley Scott je potvrdio da je u njegovoj viziji Deckard doista replikant. Izjavio je: "U cjelokupnom kontekstu priče, bez obzira da li je tako u knjizi ili ne, imati Deckarda kao replikanta je jedino razumno rješenje."
Deckardova sekvenca sna o jednorogu, koja je ubačena u redateljovoj verziji, se poklapa sa Gaffovim zadnjim poklonom, origami jednorogom, što neki tumače indicijom da je Deckard replikant i da je Gaff imao znanje o Deckardovom umjetnom sjećanju. Drugi to pak osporavaju i navode da te slike zapravo pokazuju da svi likovi, bili replikanti ili ljudi, dijele iste snove i srodnost, ili da je odsutnost definitvnog odgovora ključno za glavnu temu priče. Dvosmislenost i nesigurnost u filmu su dozvolili publici da razvije vlastite perspektive.
Odjek
Blade Runner je pušten u distribuciju 25.6. 1982. u 1.290 kino dvorana. Producent Alan Ladd, Jr. je izabrao taj datum jer je njegovi prethodni najkomercijalniji filmovi (Ratovi zvijezda i Alien) imali slične datume premijere (25.5.) 1977. i 1979., te je smatrao da je taj datum njegov "sretni dan". Usprkos tome, zarada u prvom tjednu bila je razočaravajuća - samo 6,15 milijuna $. Sveukupno je zaradio 27,58 milijuna $ tijekom 1982. godine. Značajan čimbenik u komercijalnom neuspjehu filma - u odnosu na njegov veliki proračun - bilo je to što se pojavio u isto vrijeme kada i drugi SF filmovi u američkim kinima, kao što su Stvor, Zvjezdane staze II: Osveta Khana i E.T., koji je tada dominirao na blagajnama.
Prilikom premijere, kritičari su bili podvojenih mišljenja: neki su smatrali da je priča bila sporedna u odnosu na produkcijski dizajn i specijalne efekte dok su drugi hvalili složenost priče i predviđali da će proći test vremena.
Američki kritičari su uglavnom prigovarali sporom ritmu priče; Sheila Benson je za Los Angeles Times prozvala film "Blade Crawler [Puzajući Blade]", dok je Pat Berman za The State i Columbia Record rekao da se radi o "SF pornografiji". Pauline Kael je zapisala da "zbog iznimnih dizajna grada Blade Runner ima svoj vlastiti izgled, te je vizionarski SF film kojeg se ne može ignorirati - ima svoje mjesto u filmskoj povijesti", ali da "nije dovoljno obrađen u ljudskim pojmovima". Roger Ebert je hvalio izgled i izvornog Blade Runnera i redateljeve verzije, te ga pohvalio zbog tog razloga; ipak, smatrao je da je ljudska priča klišeizirana i pomalo tanka. 2007., prilikom objave Konačnog reza, Ebert je donekle revidirao svoje mišljenje te ga stavio na svoj popis "Velikih filmova", pri čemu je zabilježio: "Uvjeren sam da moji problemi u prošlosti sa Blade Runnerom predstavljaju pogrešku u mojem vlastitom okusu i mašti, ali ako je film bio savršen, zašto je Sir Ridley nastavljao dotjerivati ga?" Arsen Oremović je filmu dao tri od četiri 'kritičarska prsta': "Raskošnog vizualnog identiteta, koji je oduvijek bio zaštitni znak filmova Ridleyja Scotta, Istrebljivač je film upečatljivih kontrasta: hladan i otuđen svijet budućnosti postaje poprištem Deckardove intenzivne emocionalne veze, bezosjećajni replikanti ubijaju jer žele steći ono što je ljudima najsvojstvenije - osjećaje - i prizore kaotičnoga grada prekrivaju sjetni zvuci saksofona iz izvrsne Vangelisove glazbene podloge". Blade Runner ima 91% pozitivnih recenzija na websiteu Rotten Tomatoes. Sažetak websitea navodi: "Krivo shvaćen kada se prvi puta pojavio, utjecaj tajnovitog, neo-noir filma Blade Runner se pojačao s vremenom. Vizualno izvanredno, bolno ljudsko SF remek-djelo."