cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volta (jezero)
Hidrografija
Zbog izgradnje jezera se moralo potopiti 15.000 kuća i 740 sela, a 78.000 ljudi se moralo preseliti. Jezero je povećalo plovnost rijeke Volte i na taj način omogućilo jeftin transport između sjevernih savana i obale Gane. Osim hidroelektrane koja proizvodi 912 megavata struje, prvenstveno za potrebe elektrolize aluminija u pogonima kod lučkog grada Teme, jezero se koristi i za ribolov, ali i za navodnjavanje velikih plantaža suhe visoravni Accra koja leže ispod brane.
Ksenon trioksid
Ksenon trioksid je hemijsko jedinjenje, koje ima molekulsku masu od 179,291 Da.
Romuald Gantkowski
Romuald W. Gantkowski (14. jul 1903 - 17. mart 1989) bio je poljski kazališni i filmski režiser, scenarist i glumac. Glumačku karijeru i školovanje je započeo 1923. u rodnom Poznańu, gdje je privukao pažnju javnosti izrugivanjem lokalnih vlasti, koje je uspio uvjeriti da predstavlja izaslanika nepostojeće orijentalne države Belučistan. Poslije se školovao u Berlinu kod Maxa Reinhardta. Radio je na sinkronizaciji njemačkih i hollywoodskih filmova prije nego što je 1937. debitirao kao filmski režiser. Najpoznatije djelo mu je Geniusz sceny, dokumentarac posvećen uglednom glumcu Ludwiku Solskom, nagrađen na venecijanskoj Mostri 1938. godine. Karijeru mu je prekinuo drugi svjetski rat, iako je tokom njega snimio dva dokumetarna filma u izbjeglištvu.
Filmografija
1944 1941 1939 1938 1937
Prirodoslovni muzej Rijeka
mini|300px|Zgrada Muzeja. Prirodoslovni muzej Rijeka prvi je regionalni muzej riječkog područja. Utemeljen je 16. V. 1876. godine, a za javnost je otvoren 1. maja 1946. godine. Smješten je u Parku Nikole Hosta (ex Vladimira Nazora), u blizini Guvernerove palače, u obiteljskoj zgradi grofa Negronia.
Povijest
mini|300px|Morski psi u Muzeju. mini|300px|Kukci riječkog područja (endemi i relikti). Razvoj prirodoslovnih znanosti krajem XIX. st., veliki interes znanstvenika za istraživanja mora riječkog područja, ugled prirodoslovaca koji su djelovali na riječkom području i mnogobrojne prirodoslovne zbirke u vlasništvu privatnih osoba uvjetovale su utemeljenje Prirodoslovnog muzeja, prvog regionalnog muzeja na riječkom području. Datumom utemeljenja Prirodoslovnog muzeja u Rijeci smatra se 16. V. 1876. godine kada je dr. Josef Roman Lorenz poslao detaljno razrađen program razvoja regionalnog prirodoslovnog muzeja gradonačelniku Rijeke Giovanniju de Ciotti.
Koncepcija Prirodoslovnog muzeja u Rijeci razrađena je po principima bečkog Naturhistoriches Museuma i za ono vrijeme jedna od najsuvremenijih muzejskih koncepcija. Do osnivanja Prirodoslovnog muzeja dolazi 1945. godine na inicijativu i prijedlog prirodoslovca Maria Rossia. Muzej je za javnost otvoren 1. maja 1946. u obiteljskoj zgradi grofa Negroni gdje se i danas nalazi. Istog dana otvoren je manji akvarij, a 1. maja 1947. godine i zoološki vrtić. Od 1945. godine vrši se prikupljanje prirodoslovnih predmeta te su dobrom upućenošcu Maria Rossia u Muzeju smještene zbirke iz Mađarske biološke stanice, zbirke bivšeg Museo Civico i zbirke Gradskog muzeja Sušak kao i materijali i zbirke raznih kolekcionara. Do kraja 1961. godine težište djelatnosti Muzeja usmjereno je na održavanje akvarija i zoovrtića gdje je bila najomiljenija vučica Diana, fiumanka koja je zavijala na traženje 'Diana, piangi'. Po likvidaciji zooa sve su životinje prebačene u hrvatsku gdje je Dijana odmah od tuge uginula.
Krajem 1961. Godine Narodni odbor općine "Stari grad" Rijeka donosi rješenje o osnivanju Prirodoslovnog muzeja u kojem se na osnovu Zakona o muzejima donose i zadaci Muzeja. Na osnovu definiranih zadataka ukinuo se zoovrtić te se s amaterskog rada preslo na stručnu muzejsku djelatnost. Muzej je definiran kao tip regionalnog muzeja, a 1963. godine započelo se s prvim terenskim istraživanjima. Godine 1964. dolazi do integracije muzeja s Ribarstvenom stanicom Rijeka u jednu ustanovu. Do 1976. godine Muzej je uključen u tri znanstveno istraživačka projekta. Kao rezultat znanstveno istraživačkog rada objavljeno je 27 znanstvenih radova, a zbirke obnovljene novim preparatima.
GPRC5C
G protein spregnuti receptor, familija C, grupa 5, član C je protein koji je kod ljudi kodiran GPRC5C genom.
Prirodoslovni muzej Rijeka
Povijest
Od 1977. do 1992. godine terenski rad svodi se na individualne izlaske, a intezivnije se ulaže napor oko uređenja zgrade. Godine 1978. izrađen je idejni projekt dogradnje zgrade Muzeja. Od 1984. do 1991. godine terenski rad svodi se na privatnu inicijativu kustosa, a prioritet se daje otkupima predmeta.
Od 1992. godine u organizaciji Muzeja započinju sustavna terenska geološko-paleontološka istraživanja i prikupljanje fosilne faune otoka Krka, te istraživanja Riječkog zaljeva, a 1993. godine u suradnji s Centrom za istraživanje mora Institut Ruđer Bošković istraživanja otočja Prvić, Goli i Grgur u smislu zaštite. Godine 1996. obilježena je 120. godišnjica utemeljenja i 50. godišnjica osnivanja Muzeja Znanstvenim skupom na kojem je sudjelovalo 150 znanstvenika iz Hrvatske i Slovenije. Iste godine Muzej je uključen u Projekt očuvanja biodiverziteta Jadranskog mora. Sljedećih godina obavljena su paleontološka istraživanja u Volarovoj spilji pokraj Rijeke i Biserujki na Krku što je rezultiralo novim nalazima spiljskog medvjeda na riječkom području. Od 1998. intenziviraju se sustavna paleontološka istraživanja otoka Krka. Iste godine Muzeju je odobren projektni program pripreme i tiska "Atlasa fosilne makrofaune otoka Krka". Od 1999. godine nastavlja se sa sustavnim istraživanjima podmorskih spilja u Vinodolskom kanalu, a 2001. godine s istraživanjima istočne obale otoka Cresa Suska i akvatorija općine Kostrena u cilju uspostavljanja zaštićenih područja.
Od osnutka do danas u Muzeju se radi na dopunama zbirki i popularizaciji prirodoslovlja. Novostečena znanja stručnjaci muzeja iznose putem znanstvenih i stručnih radova. popularnih predavanja i izložbene djelatnosti. Stručna biblioteka vodi se u FileMaker programu i sadrži ukupno 3.500 knjiga, a može se pretraživati na adresi www.prirodoslovni.com/knjiznica.
Od 1998. prišlo se uređenju stalnog postava korištenjem modularnog pristupa i multimedije. Uređeni su dijelovi stalnog postava Morski psi i raže s izradom scenografije i multimedijalne prezentacije (CD-rom s fotografijama, slikama i video sekvencama), postavljen je novi stalni postav Geološka prošlost Jadrana gdje je prikazana geneza i razvoj bazena Jadranskog mora, a u prizemlju zgrade Muzeja uređen je dio stalnog postava "Akvarij - multimedijalni centar". U sklopu akvarija otvorena je i radionica-igraonica s edukativnim igrama prirodoslovnog sadržaja. 2004. godine otvoreni su stalni postavi Ptice i sisavci riječkog područja i Gmazovi i vodozemci riječkog područja. U 2005. godini u okolišu muzeja uređen je Botanički vrt, a na prvom katu je od 2006., stalni postav Kukci riječkog područja. Sve postave prate multimedijalni CD romovi prirodoslovnog sadržaja.
Raš
Raš se može odnositi na
Chaniers
Šanije je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Poatu-Šarant, u departmanu Primorski Šarant koja pripada prefekturi Sent.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 3 231 stanovnika. Opština se prostire na površini od 26,53 km². Nalazi se na maksimalnoj nadmorskoj visini od 74 m, a minimalnoj od 2 m.
Genio Civile, Latina
Genio Civile je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 4298 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 55 m.
Domingo Franulović
Kao talentiranog vratara uočava ga legendarni barba Luka Kaliterna. Prošavši Splitovu juniorsku školu, za seniore počinje braniti u sezoni 1956/57. na utakmici protiv Šibenika. U narednoj prvoligaškoj sezoni vrata Splita branio je 7 puta.
Nezadovoljan statusom, po završetku jesenskog dijela prvenstva u prosincu 1957. odlazi Brazil. Branio je za više poznatih brazilskih klubova Portugese, Santos, Palmeiras iz São Paula, te najviše za Bragantino iz Sao Paola.
Dobivši poziv od RNK Split vraća u matični klub i ponovo brani nekoliko utakmica u sezoni 1960./61.
U dvije prvoligaške Splitove sezone branio je na 10 utakmica.
Sag Harbor, New York
Sag Harbor je grad u američkoj saveznoj državi Njujork.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 2.169, što je 144 (-6,2 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
Spenser
Spenser se može odnositi na
KEGG
KEGG (Kjoto enciklopedija gena i genoma) je kolekcija onlajn baza podataka koje obuhvataju oblasti genoma, enzimatskih puteva, i bioloških jedinjenja. PATHWAY baza podataka sadrži mrežu molekulskih interakcija u ćelijama, i njihovih varijanti u specifičnim organizmima.
Istorija
Japanski program za ljudski genom je osnovao KEGG, Kjoto enciklopediju gena i genoma, 1995. godine. Njeni osnivači smatraju KEGG "računarskom reprezentacijom" biološkog sistema. KEGG nalazi primenu u modelovanju i simulacijama, kao i u pregledu i pretraživanju podataka. On je komponenta sistemsko biološkog pristupa.
KEGG sadrži pet glavnih baza podataka:
Marziai, Belluno
Marziai je naselje u Italiji u provinciji Belluno, u regiji Veneto.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 193 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 282 m.
Crna Volta (rijeka)
Crna Volta (engleski: Black Volta, francuski: Volta Noire) je afrička rijeka duga 1160 km, koja uz rijeku Bijelu Voltu formira rijeku Voltu.
Hidrografija
thumb|left|220px| [[Porječje rijeke Volta]] Crna Volta izvire u brdima Burkine Faso kao Baoulé, kod grada Bobo Dioulasso. Od izvora teče oko 320 km u smjeru sjeveroistoka, zatim oštro skreće prema jugu i tako teče nekih 550 km, u donjem dijelu sad pod imenom Mouhoun formira granicu između Gane i Burkine Faso, a nakon toga i granicu između Gane i Obale Slonovače. Kod mjesta Bamboi u Gani ponovo zavija prema sjeveru, a zatim prema istoku i teče narednih 130 km do uvira u jezero Volta u Gani.
Crna Volta teče relativno sporo, svega 40 cm na km, i ima mali dotok voda jer joj je porječje relativno suh kraj za taj dio svijeta, tako da za vrijeme velikih suša gotovo i ne teče. Crna Volta ima porječje veliko 140.000 km², koje se proteže od Burkine Faso, Obale Slonovače do Gane.
Sent Džozef
Sent Džozef se može odnositi na
Hartstown, Pennsylvania
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 201, što je 45 (-18,3 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
MetaCyc
MetaCyc može da služi kao izvor referentnih podataka za računska predviđanja metaboličkih puteva organizama na osnovu njihovih sekvenciranih genoma. Ova baza podatak je bila korišćena za predviđanje metaboličkih puteva mnogobrojnih organizama.
MetaCyc sadrži ekstenzivne podatke o individualnim enzimima, kojima se opisuje njihova struktura, kofaktori, aktivatori i inhibitori, supstrat specifičnost, i, u nekim slučajevima, kinetička konstante. Ova baza takođe sadrži komentare i reference.
NK Osijek
thumb|Stadion NK Osijeka NK Osijek je hrvatski nogometni klub iz Osijeka.
Povijest
Nogometni Klub Osijek utemeljen je 1945. pod imenom Udarnik, a na tradiciji osječke Slavije koja je nastupala u prvoj ligi između 1923. i 1940. 1961. Već 1946. spajanjem s jedinstvom promjenio je ime u NK Slavonija, a slijedeće godine spajanjem Slavonije i Bratstva, klub dobija ime NK Proleter. Proleter mijenja ime 1961. u Slavonija i konačno 1967. u NK Osijek. Klupska boja je bila crveno-plava, koja je u sedamdesetima promijena u bijelo-plavu. Prvi puta u Prvu ligu, klub je ušao 1953. godine, nakon neuspjelih pokušaja 1950. i 1952. Povijesna je bila utakmica protiv Borca iz Banja Luke (u kval. skupini je također bio i Odred iz Ljubljane), 2. kolovoza 1953. kada je Franjo Rupnik s 5 pogodaka donio pobjedu od 5:0, pred 10.000 gledatelja. Nakon tri sezone u najvišem rangu, Osijek ispada u sezoni kada je klub bio kažnjen novčano i sa tri utakmice predaje (neigranja). Klub je nastupao na nekadašnjem igralištu "Kraj Drave", a od kraja pedesetih do danas, utakmice Osijeka se igraju na stadionu u Gradskom vrtu.
Klub je do osamdesetih bio drugoligaš sa stalnim pokušajima ulaska u prvu ligu (posebno 1970., 1971. i 1973.) koji su bili na razne načine sprječavani. Posebno je zanimljivo sudjelovanje u kvalifikacijama za Prvu ligu 1973., kada je Osijek nakon izbacivanja Prištine igrao s Zagrebom. U uzvratu u Zagrebu Osijek je izgubio na jedanesterce pred rekordnih 64.000 gledateljaa. Konačno, 1977. godine klub ulazi u elitni razred gdje sa iznimkom jedne sezone ostaje sve do propasti bivše države. Najveći uspjesi su bili 6. mjesto 1984. i polufinala Kupa.
2000./01. dolazi do renesanse : najprije pobjeda protiv Dinama u Maksimiru nakon 9 godina, pa prolaz u kupu UEFA protiv danskog Brondbyja (2:1 za Osijek u Kopenhagenu i 0:0 u Osijeku), bečkog Rapida (2:1 u Osijeku i 2:0 u Beču) i posrtanje protiv praške Slavije (nakon pobjede 2:0 u Osijeku, poraz od 1:5 u Pragu). Osijek je 2000. godinu završio kao jesenji prvak Hrvatske, ali je nakon loših igara u proljeće završio prvenstvo na trećem mjestu.
Trofeji
Za NK Osijek su u toj finalnoj utakmici nastupili ovi igrači: Mario Galinović (vratar), Ivica Beljan, Vranješ, Damir Vuica, Lasić, Jozo Gašpar, Ivo Ergović, Borimir Perković, Bakir Beširević, Mario Prišć (Prišč), Stanko Bubalo Trener: Stanko Poklepović Pogoci: Mitu (90.) i Lasić (96.).
U 1/2 finalu NK Osijek pobijedio je Slaven Belupo (pogotkom Bakira Beširevića iz jedanaesterca u 90. minuti susreta).
Stadion
NK Osijek svoje utakmice igra na stadionu Gradski vrt. Stadion je izgrađen početkom 80-ih godina 20.st. Međutim, do dana današnjega nije dovršen. Kapaciteta je 19 800 sjedećih mjesta. Sjedalice i reflektori postavljeni su na stadion tek 1998. godine. 2005. nakon dužeg razdoblja, stadion se počeo obnavljati. Na zapadnoj tribini (ispod) postavljene su VIP prostorije, a loža je uređena, tako da je dodano 1000 mjesta. Nakon obnove stadion je počeo ispunjavati UEFA-ine kriterije, iako se treba obnoviti cijeli stadion u potpunosti. Rekord posjećenosti stadiona zabilježen je 1982. godine kada se na stadionu igrala utakmica Osijek-Dinamo, tada je došlo oko 40 000 gledatelja. Stadion se nalazi u Wilsonovoj ulici bb.
Beaussais (De Sevr)
Bose je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Poatu-Šarant, u departmanu De Sevr koja pripada prefekturi Nior.
Teretni avion
mini|desno|250px|Najveći teretni avion: [[Antonov An-225]] Teretni avion (eng. freighters) je avion projektiran ili prilagođen za prijevoz robe. Ima ugrađena jedna ili više velikih teretnih vrata za utovar i istovar. Nalaze se u flotama civilnih aviotvrtki i oružanim snagama kao i tvrtkama koje prevoze samo teret. Većina teretnih Teretni aviona za smještaj tereta koristi standardnu ULD opremu (kontejnere i palete) s čime se skraćuje i pojednostavljuje utovar i istovar.
Beaussais (De Sevr)
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 356 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 22 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 15,75 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 150 metara (maksimalnoj 187 m, a minimalnoj 112 m).
Tipikanu
Tipikanu se može odnositi na
Teretni avion
Teretni Teretni avioni projektirani za prijevoz tereta razlikuju se od konvencionalnih putničkih aviona: imaju širi promjer trupa, visoko ugrađeno krilo s čime se omogućuje da teretni prostor bude što bliže zemlji, veliki broj kotača za slijetanje na loše pripremljene terene i visoko postavljene repne površine kako bi se teret mogao direktno uvesti i izvesti iz aviona.
Historija
mini|desno|200px|[[C-130 Hercules kao avion-cisterna]] Avioni su još 1911. godine počeli prevoziti poštu iako nisu bili projektirani za teretni prijevoz. Sredinom 1920.-ih proizvođači aviona počeli su projektirati avione i za tu namjenu.
Jedan od prvih teretnih aviona je bio njemački Arado Ar 232 korišten tijekom Drugog svjetskog rata a trebao je zamijeniti inačicu Junkersa Ju 52 koja se iz putničkog modela mogla preinačiti u teretni model. Izrađeno je samo nekoliko Ar 232 aviona. Ostale vojne snage su u to doba najviše koristile teretnu inačicu Douglasa DC-3. Neposredno poslije Drugog svjetskog rata teretni avioni ostvarili su važnu ulogu u razvoju prijevoza posebice tijekom "hladnoga rata". U zračnom mostu za Berlin u vrijeme Berlinske blokade teretni avioni odigrali su najvažniju ulogu u dostavi opreme i hrane tog doba.
U godinama nakon rata razvoj teretnih aviona uključivao je i neke eksperimentalne osobine kao na primjer teretni prostor aviona C-82 Packet koji se mogao ukloniti od ostalog dijela aviona a inovacija visoko postavljenih repnih površina na C-123 Provideru postala je uobičajena na avionima koji su slijedili. Daljnji ozbiljniji razvoj ovih aviona omogućili su turbo-propelerni mlazni motori. Jedan od najranijih primjera je C-130 Hercules koji je još uvijek u širokoj uporabi.
Civilni teretni avioni
mini|desno|200px|[[Antonov An-124 s uzdignutim nosnim dijelom i otvorenim zadnjim teretnim vratima]] Najviše teretnih aviona nastalo je pretvorbom starijih putničkih aviona koji radi promijenjenih zahtjeva tržišta, sigurnosnih zahtjeva i velike buke koju proizvode više nisu bili za prijevoz putnika. Na tržištu su u ponudi i novi, isključivo teretni avioni. Teretni avioni obično imaju ojačanu konstrukciju poda kabine i velika teretna vrata na trupu a kabina je bez prozora.
Boeing 747 može biti naručena kao teretna inačica s velikim nosnim vratima pri čemu se cijeli nosni dio aviona podiže stvarajući tako otvor širine trupa. Unutrašnjost teretnog prostora prilagođena je za utovar/istovar standardne ULD opreme.
Vojni teretni avioni
Vojni teretni avioni su avioni i helikopteri koji se koriste za prijevoz vojnika, oružja i druge vojne opreme u bilo koje područje vojnih operacija diljem svijeta, obično izvan komercijalnih letnih smjerova i u nekontroliranim zračnim prostorima. Tijekom Drugog svjetskog rata bili su to preinačeni bombarderi korišteni za isporuku desantnih snaga i vuču vojnih jedrilica. Neki vojni transportni avioni su bili višenamjenski, obavljajući zadatke kao što su nadopuna goriva tijekom leta, uspostava taktičkih, operativnih i strateških zračnih mostova.
Teretni avioni
mini|desno|200px|Ispuštanje tereta s [[padobranom (C-17 Globemaster III)]] Teretni avioni se najčešće definiraju prema njihovim mogućnostima kao strateški i taktički transporteri ovisno o potrebama zemaljskih snaga kojima pružaju podršku.
Specijaliziranu ulogu imaju teretni avioni koji prevoze gorivo za nadopunu drugih aviona s ograničenim doletom kao što su lovci i helikopteri. Manji, "uslužni" (eng.:"utility"), teretni avioni često se koriste za prijevoz vojne komunikacijske opreme kao privremenog ili stalnog postrojenja, u ulozi zračne komande ili kao ambulantni avioni.
Cardcaptor Sakura
Cardcaptor Sakura (japanski カードキャプターさくら), poznata i kao CCS, je japanska anime i manga serija fantastike autorske skupine Clamp (Satsuki Igarashi, Ageha Ohkawa, Tsubaki Nekoi i Mokona). Manga je prvi put objavljena u mjesečnom časopisu Nakayoshi od svibnja 1996. do lipnja 2000., a kasnije i u časopisu Kodansha. Priča se odvija oko učenice osnovne škole, 10-godišnje Sakure Kinomoto, koja otkriva da ima čarobne moći nakon što slučajno oslobodi set čarobnih karata od knjige u kojoj su bile zaključane. Njen zadatak je stoga pronaći te karte i vratiti ih kako bi izbjegla nepoznatu katastrofu koja bi mogla pogoditi svijet.
1998. po stripu je objavljena i istoimena anime serija koju je producirala kompanija Madhouse a režirao Morio Asaka. Objavljena su i dva anime filma 1999. i 2000., te deset video igrica. Serija je objavljena i na američkom tržištu, ali je izvornih 70 epizoda skraćeno i smanjeno na samo 39 u tom izdanju, što je izazvalo kritike obožavatelja.
Kritičari su hvalili mangu zbog kreativnosti i svježine, proglasivši ju ponegdje čak i među najboljim primjerima žanra 'magical girl' (žanra u kojem se djevojka transformira u superjunakinju i bori protiv zlih sila). Manga je osvojila nagradu Seiun za najbolji strip 2001. Kritičari su hvalili i anime seriju jer je sadržavala zanimljivosti i za djecu i starije gledatelje. Neki su posebno hvalili i činjenicu što junakinja prilikom transformacije ima drugačije čarobne kostime u svakoj epizodi, što je protumačeno kao razbijanje klišeja iz tog žanra. U prestižnom časopisu Animage, Cardcaptor Sakura je 2000. izabran za najbolji anime godine, a 2001. za drugi najbolji anime godine.
Radnja
Dječak Sakurine dobi i potomak Clowa Reeda, Syaoran Li, stiže iz Hong Konga kako bi osobno pronašao nestale karte. Njihov odnos je nategnut, jer smatra da su karte vrednije od Sakure. Ipak, s vremenom ju počinje više cijeniti. Kada Sakura uhvati sve karte, mora proći Konačnu presudu, koju vodi Yue, drugi čuvar karata, kako bi rovjerio da li je Sakura dostojna postati gospodar istih. Yue je stvarni oblik Yukite Tsukishire, momka u kojeg je Sakura potajno zaljubljena te najbolji prijatelj njenog brata. Sakuri pomaže učitelj Kaho Mizuki, kojeg je poslao Clow kako bi osigurao da Sakura prođe test, jer je izabrao nju kao novu gospodaricu karata kada je saznao da će umrijeti. Sakura položi test i tako postane gospodarica karata.
Život je Sakuru nakon toga miran, dok se ne pojavi još jedan dječak njene dobi, Eriol Hiiragizawa, iz Engleske, što se poklopi sa nemirima u čevrti. Odjednom nesposobna za upotrebu Clow karata, Sakura transformira svoj štap i stvori novu inkarnaciju, koja može te karte pretvoriti u Sakura karte. Yue postaje slabiji, jer zahtijeva Sakurinu čarobnu potporu, ali njena čarolija nije još dovoljno snažna za to. Toya daje sve svoje čarobne sposobnosti Yueu kako bi osigurao da Yukito ne umre. Sakura se mora snositi i sa boli pošto je Yukito odbio njene osjećaje, jer voli Toyu. Syaoran tješi Sakuru, dok se i sam potajno ne zaljubi u nju.
Kada se još jedino karte tame i svjetla moraju konvertirati, Eriol otkriva Sakuri da on stoji iza čudnih pojava. Kada se sve karte transformiraju, on joj objasni kako je pola reinkarnacije Clow Reeda, a da je Sakurin otac druga polovica. Prije povratka u Englesku, Eriol ju zamoli da podijeli čaroliju između sebe i njenog oca, kako ne bi više bio najsnažniji čarobnjak na svijetu. Syaoran objavi svoju ljubav Sakuri, ali i da mora natrag u Hong Kong. Ipak, obeća da će se vratiti. Dvije godine kasnije, Syaoran se za stalno doseli u Tomoedu te ponovno sreće Sakuru. Obećaju da će biti zajedno.
Produkcija
Ideja za Cardcaptor Sakuru je prvo zamišljena nakon što je Clamp završio rad na manga seriji Magic Knight Rayearth, koja je objavljena u časopisu Nakayoshi. Glavni urednik Yamonouchi ih je pitao mogu li izmisliti još jednu seriju, ali suprotnu od Rayearth. Prvi impuls glavne autorice Clampa, Nanase Ohkawa, je bio stvoriti 'magical girl' seriju, usprkos tome što nije bila dobro upoznata sa žanrom. Htjela je da junakinja ima isto onoliko godina koliko i čitatelji Nakayoshija, kako bi se lakše mogli poistovjetiti s njom. S druge strane, likovi Tomoyo i Kero su bliži prijašnjoj tendenciji Clampa stvaranju likova. Nakon što su imali dovoljno informacija o likovima, Ohkawa i tri druga Clamp umjetnika - Mokona, Tsubaki Nekoi i Satsuki Igarashi - su ih dizajnirali na temelju tih opisa. U slučaju Kera, Ohkawa je htjela biće nalik na maskotu za Sakuru, a u obzir su uzimali oblik psa i vjeverica prije konačnog oblika koji je u mangi i animeu. Syaoran i Toya su zamišljeni kao tipičan primjer likova u ostalim djelima Clampa. lijevo|mini|200px|Četiri predstavnika skupine Clamp: Igarashi, Ohkawa, Nekoi i Mokona
Predloženi su razni naslovi za priču - Cardcaster Sakura i Card Character Sakura - prije nego što je Nekoi predložio Cardcaptor Sakura. Dok je Ohkawa planirala priču od početka do kraja, nije nikada razgovarala sa drugim članovima, nego im je davala novi scenarij za svako novo poglavlje. Mokona je isprva nacrtala Tomoyo tako da izgleda da je zaljubljena u Toyu, što je dovelo do iznenađenja kada je dobila scenarij za poglavlje u kojem otkriva da Tomoyo zapravo voli Sakuru. Što se tiče blagih gay veza u priči, Ohkawa je htjela napisati priču u kojoj će se "manjine osjećati udobno". Ohkawa je također objasnila da Tomoyo i Sakura nisu na kraju završili zajedno ne zato jer su oboje djevojke, nego zato što Sakura nije voljela Tomoyo na romantični način.
Umjetnici, osobito Mokona, su dobili zadatak upotrijebiti tanke linije kako bi naglasili stvari kroz zaobljene linije, a ne ravne. Ohkawa je htjela "nježni, slatki" ugođaj priče. Radi potreba raznih slika o cvijeću, Nekoi je tražila razne knjige kako bi pronašla razne vrste cvijeća i tako izbjegla uvijek isti izgled jednog cvijeta u poglavljima. Igarashi je komentirao kako "nikada nisu morali nacrtati tako puno cvijeća", ali su izbjegavali nacrtati ružu. Isprva su autori htjeli uključiti transformacijske sekvence, ali su uočili da u žanrovima 'magical girl' junakinje uvijek nose istu uniformu/kostime. Stoga su odlučili dati Sakuri novi kostim svake epizode, što je hvaljeno kao nešto inventivno u žanru.
Manga
desno|mini|200px|Ilustracija čarobne karte iz serije Manga je objavljena od svibnja 1996. do lipnja 2000. Kodansha je objavila prvih šest svezaka na dva jezika - na japanskom i engleskom - od svibnja 2000. do srpnja 2001. Takvo izdanje bilo je eksperimentalno kako bi japanska djeca lakše naučila engleski jezik. Kodansha je prestala sa dvojezičnim izdanjima nakon što je manga izašla u američku distribuciju pod nakladništvom izdavača Tokyopop.
Tokyopop je izdao englesku verziju od ožujka 2000. do kolovoza 2003. Isprva je izdao mangu u obliku japanskog stila, dakle čitalo s desna prema lijevo. No kasnija su izdanja izašla u normalnom izdanju za zapadne stripove, gdje se stranice čitaju s lijeva na desno. Ista izdanja objavljena su i u Australiji i Novom Zelandu. I drugi izdavači su izdali mangu u inozemstvu: Pika Édition (Francuska),, Star Comics (Italija), Egmont Manga & Anime (Njemačka), Editora JBC (Brazil),, Ediciones Glénat (Španjolska), i drugi.
TV anime
Animacijski studio Madhouse napravio je 1999. anime adaptaciju stripa, sastavljenu od 70 epizoda raspodijeljenih na tri sezone. Iako je seriju režirao Morio Asaka, Clamp je također bio uključen u projekt: Nanase Ohkawa je sastavljala scenarij dok je Mokona nadzirala dizajn kostima i čarobnih karata. Serija je emitirana u Japanu na kanalu Animax.
Dok su televizijska emitiranja u Australiji, Irskoj, Britaniji i Kanadi ostavila izvornu seriju uglavnom netaknutu, emitiranja u SAD-u su se pokazala problematičnima. Serija je tamo dobila novi naslov, Cardcaptors, te je prikazana na programu Kids' WB od lipnja 2000. do prosinca 2001. Ova verzija bila je pak teško skraćena i cenzurirana, broj epizoda smanjio se sa 70 na 39, a neke su epizode čak skroz izostavljene. Imena su također "amerikanizirana": Sakura Kinomoto je postala Sakura Avalon, Tomoyo je postala Madison a Mizuki Kaho Layla MacKenzie. Razlog ovih preinaka ležao je u odluci američkih producenata da seriju usmjere više na akciju i približe je muškoj publici, koja je tada većinom gledala animirane serije. Tako je prva epizoda emitirana na Kids' WB bila zapravo kronološki osma u izvornoj seriji, kako bi se u ovom izdanju više usmjerila na dolazak Syaorana. Ipak, zadnja epizoda u izvornoj seriji ostala je zadnja i u američkoj. Pioneer Entertainment je ipak objavio svih 70 epizoda sa engleskim titlovima prilikom objave serije na DVD tržište.
Filmovi
Madhouse je objavio i dva anime filma kao dodatke seriji. Cardcaptor Sakura: The Movie (1999.) se odigrava između prve i druge sezone a priča je odlazak Sakure i njenih prijatelja u Hong Kong gdje otkrivaju zlog duha kojeg je Clow Reed povrijedio u prošlosti. Objavljen je i na DVD-u na američkom tržištu. Drugi film, Cardcaptor Sakura Movie 2: The Sealed Card, objavljen je 2000. On je svojevrsni završetak serije, u kojem se Syaoran vraća u Tokio kako bi sreo Sakuru, ali ih prekine pojava 53. karte. Maleni kratki film, Leave it to Kero!, je igrao prije projekcije glavnog filma u kinima.
Audio CD-i
Kao foršpan za anime seriju, Kodansha je u kolovozu 1997. objavila dvije pjesme likova koje pjevaju glumci za likove Sakure i Tomoyo te audio dramsku vrpcu na CD-u. Dva dramska CD-a su objavljena u srpnju 1998. Prva, Sakura to Okaa-san no Organ ima scenarij Clamp autorice Ohkawe. U njoj, Sakura ima san o svojoj majci kako svira, te odluči pisati o njoj idući za svoj školski projekt. Drugi CD, Sweet Valentine Stories, je objavljena u veljači 1998. U njoj, promatra se jedan dan u Sakurinoj učionici. Četiri originalna soundtracka su objavljena na CD albumima od srpnja 1998. do ožujka 2000. Uključivali su pozadinsku glazbu i vokalnu naslovnu pjesmu. Kasnije su objavljeni CD-i i za druge pjesme u seriji, među kojima su i one za odjavne špice.
Teme
Zac Bertschy komentira kako su emotivne scene ipak obogaćene sa dozom ironije, uzimajući za primjer epizodu u kojoj Eriol začara cijeli grad i njene stanovnike stavi u san: "Probuditi cijeli grad se ispostavi kao lagani zadatak za Sakuru u usporedbi sa priznavanjem svojih osjećaja prema Syaoranu Liju, koji se nađe na ćamcu koji ide natrag u Hong Kong kada njegova majka otkrije da je njegov posao traženja karata došao kraju".
J.D. Considine primjećuje kako je radnja u kojoj Sakura slučajno oslobodi čarobne karte iz knjige podsjeća na grčki mit o Pandorinoj kutiji. Dani Cavallaro uspoređuje priču sa Bildungsromanom, tj. romanom o odrastanju i stjecanju iskustva, jer je "kronika iskušenja mladih ljudi koju moraju trpiti na svojem putu prema odrastanju", te hvali kako je ta tema predstavljena istodobno "iskreno osjećajno" i "veselo ironično". Cavallaro je također primjetio kako je lik životinje-čuvara i savjetnika - Kero - netipičan jer je "bolje razvijen", ne grdi Sakuru te smatra da je "skupljanje karti jednako važna odgovornost za njega kao i za nju, što prije nije bio slučaj u 'magical girl' žanru." Ipak, naglasio je kako, za razliku od prijašnjih izdanaka žanra, kao što su primjerice Sailor Moon, glavna junakinja se ne transformira u zreliju, odrasliju osobu/superjunakinju, već naprotiv, ostaje dijete cijelo vrijeme. Primjetivši sličnost čarobnih karata sa Tarotom, Cavallaro navodi kako je ta paralela napravljena namjerno kako bi se naglasila skrivena, podsvijesna tema sudbine, koja se može promijeniti za Sakuru u boljem ili lošijem smislu, ovisno o tome kako će obaviti svoj zadatak, čime se pak dodaje kako ljudi ipak mogu svjesno utjecati na ishod dijela svoje budućnosti.
Odjek
Cardcaptor Sakura je kao manga bila popularna među japanskim čitateljima, te je čak bila jedna od pet najbolje prodavanih stripova tijekom objavljivanja. Manga je osvojila Seiun nagradu za najbolju mangu 2001. Shaenon K. Garrity je u The Comics Journal napisala da je to najbiraniji primjer suštinske shoujo mange, hvalivši zreliji smjer priče u drugoj polovici priče. Christopher Butcher je također izjavio da je to "ključno ostvarenje" mange. Lisa Anderson je u svojoj analizi hvalila kako priča isprva počinje s time kako Sakura hvata čarobne karte, da bi potom "napravila veliki skok u drugom smjeru" te se usredotočila na podzaplete koji oslikavaju fine nijanse odnosa između likova. Hvalila je i mangu zbog dubine priče. Robert Nguyen smatra da je Cardcaptor Sakura "netipičan primjer" shoujo mange, koji "stavlja naglasak na emocije likova".
Anderson primjećuje da je serija slatka, ali da također ima dubinu i osjećaj za dramu. Mason Templer je u Manga: Potpuni vodič napisao da serija nije "samo jedna od najboljih mangi za djecu u svojem prijevodu, nego jedna od najboljih manga dostupnih na engleskom tržištu, točka". Hvalio je Clamp zbog kreativnosti i domišljatog smisla u stvaranju serije koja ima "jasnu marketinšku privlačnost" i "potpuno zaboravljiv koncept", ali koja se pretvori u priču koja "sjaji od topline i užitka i čuda" te je "puno više od zbroja svojih dijelova". Mnogi su hvalili animacijski dizajn mange zbog lijepih slika i čarobnih karata koje "dočaravaju spoj čarobne fantazije i stvarnosti".
Anime adaptacija je također bila omiljena među gledateljima. 2000., serija je osvojila prvo mjesto na listi najboljih animea godine, a igrani film peto mjesto među čitateljima prestižnog časopisa Animage. Time je čak pobjedila popularni anime Cowboy Bebop, koji je osvojio drugo mjesto. Cardcaptor Sakura je zauzela prva mjesta i u drugim kategorijama: epizoda broj 46 je proglašena najboljom u nekom animeu te godine, a sveukupno se pet epizoda našlo na popisu 20 najboljih epizoda; lik Sakure Kinomoto je izabran za najbolji ženski anime lik a glavna pjesma je izabrana za najbolju u nekom animeu. Sakura Tange je zauzela visoko drugo mjesto na popisu najboljih ženskih glasovnih glumica u animeu te godine. Iduće godine, druga sezona Cardcaptor Sakura osvojila je drugo mjesto, a drugi film treće mjesto na listi najboljih animea godine u istom časopisu. Junakinja Sakura Kinomoto i pjesma su opet zauzeli prvo mjesto u kategorijama najboljeg lika i glazbe. lijevo|mini|150px|Cosplay glavne junakinje Sakure 2005., TV Asahi je objavio listu 100 najboljih animea u zadnjih sto godina, na temelju istraživanja raznih dobnih skupina diljem Japana. Cardcaptor Sakura se na toj listi našao na 69. mjestu. Rezultati prodaje serije na DVD tržištu u Japanu su također bili vrlo uspješni. Kevin Lew smatra da serija ima "sofisticirani smisao za dizajn" koji joj je omogućio da prekorači svoju ciljanu publiku, malu djecu, i bude zanimljiva i starijim gledateljima. Takashi Oshiguchi je hvalio "jedinstveni zabavljački stil" Clampa, koji je uključio "savršeni tajming za fascinantne zlikovce" te neobičnu inovaciju mijenjanja kostima glavne junakinje za svako hvatanje karte. Na internetu su objavljene razne fan fiction priče vezane uz likove iz serije.
Američka sinkronizacija, koja je skratila broj epizoda sa 70 na 39 i emitirana na Kids' WB kanalu, je često kritizirana. Jake Godek za THEM Anime je napisao da je to "nešto najgore što se ikada dogodilo animeu koji je imao dobar naslov", te da je sinkronizacija "jedna od najgorih, ako ne i najgora sinkronizacija na tom programu." Kritizirao je i montažu koja je "razorila priču" i izbacila bitne detalje potrebne za razumijevanje likova. Adam Arnold je u recenziji američke verzije na Animefringe napisao da su Cardcaptors "ništa više nego pokušaj razvodnjavanja omiljenog animea", te je glasove u sinkronizaciji opisao ovako: "Nisu dostojni originala." Jedino je imao umjerene pohvale za Carly McKillip i Rhysa Hubera, koji su podarili glasove Sakuri i Syaoranu.
U siječnju 2002., restoranski lanac Taco Bell je započeo jednomjesečnu promociju za četiri Cardcaptors igračke koje su bile u dodatku njihovom obroku za djecu, te je očekivala da će prodati 7 milijuna igračaka u tom razdoblju. Američka udruga za obitelj, konzervativna kršćanska politička skupina, kritizirala je promociju serije zbog navodne sličnosti čarobnih Clow karata sa tarotom i istočnom mitologijom. Međutim, kritike te udruge počele su tek kad je promocija bila već pri kraju, tako da je upitno da li su njihovi prigovori imali ikakvog učinka.
Tipton
Tipton se može odnositi na
Djevica (zviježđe)
Djevica (ijek.) ili Devica (ek.) (lat. Virgo), zviježđe zodijaka, jedna od najvećih konstelacija na nebu, pozicionirana između Lava i Vage.
Nikša Borović
Nikša Borović je bio nogometaš RNK Split krajem 50-ih godina. Nastupao je i u prvoj Splitovoj prvoligaškoj sezoni 1957/58. Kao desno ,a po potrebi i lijevo krilo, odigrao je 22 utakmice i postigao 3 gola. Igrao je i 3 utakmice za juniorsku reprezentaciju bivše Jugoslavije. 9 godina igrao je za Splita. Sa 17 godina zaigrao je za prvu momćad, a već kao devetnaestogodišnjak bio je standardni član navalne petorice prvoligaškog Splita. Dres sa brojem sedam bio je njegov, a navijaći Splita su znali : "desno krilo - Ćićo Borović, a livo - Pope Dumanić".
[Kategorija: Hrvatski nogometaši]]
Los Anđeles (razvrstavanje)
Los Anđeles se može odnositi na
SS
Termin  ima više značenja.
Ness City, Kansas
Nes Siti je grad u američkoj saveznoj državi Kanzas.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.449, što je 85 (-5,5 %) stanovnika manje nego 2000. godine.
GPRC5D
G protein spregnuti receptor, familija C, grupa 5, član D je protein koji je kod ljudi kodiran GPRC5D genom.
Ovaj protein pripada familiji tipa 3 G protein spregnutih receptora, koja ima karakteristični 7-transmembranski domen. Njegova funkcija je nepoznata.
Davor Benčić
Davor Benčić (Split, 15. rujna 2002.) bio je nogometaš RNK Split. Igrao je napadača tijekom 50-ih godina 20. stoljeća. U Splitovoj prvoj prvoligaškoj sezoni 1957/58. odigrao je 14 utakmica i postigao 4 gola.
PRIAM enzim specifični profili
PRIAM enzim specifični profili je metod za automatsku detekciju mogućih enzima u proteinskim sekvencama. PRIAM koristi poziciono-specifične matrice bodovanja (takođe poznate kao profili) koji su automatski generisani za svaki enzimski unos.
Joško Sisgoreo
Joško Sisgoreo je bio nogometaš RNK Split. Igrao je u obje Splitove prvoligaške sezone. U tim sezonama odigrao je 25 utakmica.
San Dijego (razvrstavanje)
San Dijego se može odnositi na
Cuzzago, Verbano-Cusio-Ossola
Cuzzago je naselje u Italiji u provinciji Verbano-Cusio-Ossola, u regiji Piemonte.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 444 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 223 m.
Riversajd (razvrstavanje)
Riversajd se može odnositi na
San Bernardino (razvrstavanje)
San Bernardino se može odnositi na
25. vijek pne.
25. vijek pne. je vijek koji je započeo godine 2500. pne. a završio godine 2401. pne.
Ozren Berković
Ozren Berković je bio igrač RNK Split. Igrao je krajem 50-ih godina u momčadi koja je igrala prvu Splitovu prvoligašku sezonu.
Tonči Baranović
Tonči (Antun) Baranović, rođen je u Splitu 4. prosinca 1929. godine, a u svojoj igračkoj karijeri je bio nogometaš HNK Hajduk i RNK Split. Igrao je tijekom 50-ih godina 20. stoljeća. Bio je prvotimac RNK Split u prvoj prvoligaškoj sezoni 1957./58. U toj sezoni je teško ozlijedio koljeno, tako da više nije mogao igrati nogomet, a odigrao je 6 utakmica. Nakon igračke karijere još neko vrijeme radio je i kao trener u RNK Split. U profesionalnoj karijeri poznati je splitski profesor matematike, a 70-ih godina prošlog stoljeća bio je i ravnatelj IV. splitske gimnazije Marko Marulić nakon čega kao savjetnik odlazi do mirovine u Zavod za prosvjetno-pedagošku službu u Splitu, danas Agenciju za odgoj i obrazovanje - Podružnica Split. Za svoj dugogodišnji aktivni sportski i profesionalni rad nagrađen je nizom priznanja, a od 9.1.2013.g. nositelj je i Zlatnog pstena RNK Split - najvećeg klupskog priznanja.
Tonči Baranović otac je poznatog splitskog i hrvatskog filatelista i kolekcionara Pjera Baranovića, inaće i tajnika Društva prijatelja NK "Split".
Opština Trgovište
Opština Trgovište je opština na krajnjem jugu Srbije u Pčinjskom okrugu. Sedište opštine je u selu Trgovište. Po popisu iz 2002, varošica ima 1.864 stanovnika, a opština 6.372. U opštini postoji 35 naselja.
Geografija
Opština se graniči sa opštinama Bosilegrad, Vranje, Bujanovac i susednom državom Makedonijom u dužini od 47 kilometara.
Nadmorska visina se kreće od 805 metara (u mestu Trgovište), do 1.825 metara na Golemom Vrhu (planina Bele Vode). Zemljište je planinskog karaktera i čine ga planine: Bele Vode, Zladovačka planina, Lesnička planina, Kopljača i Petrova gora. Reke u opštini Trgovište su: Tripušnica, Kozjedolska, Lesnička reka i Pčinja.
Klima
Klima ovog regiona po Milosavljeviću (1948.) je umereno kontinentalna sa znatnim uticajem mediteranske klime koja prodire dolinom Pčinje. Temperature vazduha su za nekoliko stepeni više od onih u severnijim delovima Srbije, padavine su manje, pa je pluovimetrijski koeficijent najmanji kao i indeks suše za juli i avgust.
Stanovništvo
Posle Drugog svetskog rata broj stanovnika opštine bio je oko 24.000, ali od tada traje proces ekonomske migracije stanovništva ka bogatijim krajevima. Danas u opštini živi nešto više od 6000 ljudi.
Privreda
Opština Trgovište je najnerazvijenija u Republici Srbiji. Opština je udaljena od glavnih železničko-drumskih saobraćajnica, a naročito negativno se na ovo područje odrazilo osamostaljenje Republike Makedonije i stvaranje međudržavne granice. Sredinom 1980-ih izgrađeni su pogoni fabrika Simpo (160 radnika), Jumko (400 radnika) i Koštana (400 radnika). Od njih je do danas opstao samo pogon Simpa.
Giannottola, Latina
Giannottola je naselje u Italiji u provinciji Latina, u regiji Lazio.
Prema proceni iz 2011. u naselju je živelo 92 stanovnika. Naselje se nalazi na nadmorskoj visini od 58 m.
Santa Klara
Santa Klara se može odnositi na
Putnički avion
thumb|right|250px|[[Airbus A320 Croatia Airlinesa]] Putnički avion (linijski putnički avion ili komercijalni transportni avion) je veliki avion prvenstveno namijenjen komercijalnom prijevozu putnika i tereta. U pravilu su vlasništvo aviotvrtke. Definicija linijskog putničkog aviona različita je od zemlje do zemlje, ali ona najčešće označava prazni avion s težinom iznad 22.680 kilograma, s dva ili više motora.
Historija
thumb|right|200px|Farman goliath Ako je linijski putnički avion po definiciji namijenjen za prijevoz više putnika u komercijalne svrhe, onda se ruski Sikorsky Ilya Muromets može označiti kao prvi putnički avion. Ilya Muromets je bio luksuzni avion sa zasebnim putničkim salonom, udobnim sjedalima ispletenim od pruća, imao je spavaću sobu, dnevni boravak, kupatilo, grijanje i električnu rasvjetu. Prvi let bio je 10. 12. 1913. a promotivni let sa šesnaest putnika je bio 25. 2. 1914. godine.
Slijedeći putnički avion bio je Farman F.60 Goliath iz 1919. s 14 sjedala. Izrađeno je oko 60 aviona a 1923. naslijedio ga je manje uspješni četvero-motorni Farman F.121 Jabiru.
Lizofosfatidilserin
Lizofosfatidilserin je lizofosfolipid koji inicira TLR 2.
Putnički avion
Historija
Jedan od važnijih putničkih aviona tog doba bio je Ford Trimotor. S dva motora ugrađena na krilima i jednim u nosu mogao je prevesti do osam putnika. Izrađivan je od 1925. do 1933. Bio je korišten od strane prethodnika TWA i ostalih aviotvrtki tog doba dugo nakon prestanka njegove proizvodnje. 1932. je poletio Douglas DC-2 koji je mogao ponijeti 14 putnika a već 1935. polijeće snažniji i brži Douglas DC-3 s 21 do 32 sjedala.
Prvi mlazni putnički avion pojavio se neposredno nakon Drugog svjetskog rata. Mlazni motori su se ugrađivali umjesto klipnih na avione kao što su Avro Lancastrian i Vickers VC.1 Viking koji u travnju 1948. postaje prvi putnički avion s mlaznim motorima. Prvi novoizrađeni mlazni putnički avioni bili su de Havilland Comet (UK) koji je ušao u proizvodnju i korištenje te Avro Jetliner (Kanada) koji je ostao na prototipu.
Širokotrupni putnički avioni
thumb|right|150px|[[Airbus A330]] Širokotrupni avioni su najveći putnički linijski mlazni avioni. Karakterizira ih dva prolaza koja se protežu kroz putničku kabinu između sjedala. Promjer trupa ovih aviona je tipično između 5 i 6 metara, pa i više. Poznatiji avioni iz ove kategorije su: Boeing 747, Boeing 767, Boeing 777, Boeing 787, Airbus A300/A310, Airbus A330, Airbus A340, Airbus A380, Lockheed L-1011 TriStar, McDonnell Douglas DC-10, McDonnell Douglas MD-11, Iljušin Il-86 i Iljušin Il-96.
Ovi avioni uglavnom se koriste na dugolinijskim letovima, između prometnih čvorišta i s puno putnika. Slijedeća generacija širokotrupnih aviona uključuje i Airbus A350.
Uskotrupni putnički avioni
thumb|right|150px|[[Boeing 737-800 Ryanaira]] Uskotrupni avioni su manji avioni s užim trupom i jednim prolazom između sjedala putničke kabine. Promjer trupa im je između tri i četiri metra. Aviotvrtke koriste ove avione za letove srednjeg doleta i s manje putnika.
Poznatiji avioni iz ove kategorije su: Boeing 717, 737, 757, McDonnell Douglas DC-9 i MD-80/MD-90 serija, Airbus A320 serija, Tupoljev Tu-204, Tu-214, Embraer E-Jets 190 and Tu-334. Stariji avioni: Boeing 707, 727, Douglas DC-8, Fokker F70/F100, VC10, mlazni Tupoljev i Jakovljev avioni.
Regionalni putnički avioni
thumb|right|150px|[[Bombardier CRJ900-Lufthansa]] Regionalni putnički avioni imaju do 100 sjedala, a pokreću ih turbo-fen ili turbo-prop mlazni motori. I putnici ovih aviona očekuju uslugu posade kao i na velikim putničkim avionima. Većina ih je opremljena toaletima i "kuhinjama", a prateće avionsko osoblje brine se za udobnost putnika.
Poznatiji avioni iz ove kategorije su: Embraer ERJ, Bombardier CRJ serija, Dash-8 Q serija, ATR 42/72 i Saab 340/2000. Aviotvrtke i njihovi partneri koriste ove avione za kratke letove između manjih prometnih čvorišta, odnosno prijevoz putnika na veće zračne luke radi nastavka putovanja s većim avionima.
Manji putnički avioni
U ovu kategoriju ulaze avioni do 19 putničkih sjedala. Koji avioni ulaze u ovu klasu ovisi o lokalnim i nacionalnim propisima te se negdje ne označuju kao linijski putnički avioni. Ova klasa aviona obično ne uključuje pogodnosti kao što su toaleti i "kuhinja" i nemaju prateće kabinsko osoblje.
Poznatiji avioni iz ove kategorije su: Fairchild Metro, Jetstream 31/41 i Embraer EMB 110.
Amherst, Wisconsin
Amherst je grad u američkoj saveznoj državi Viskonsin.
Demografija
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 1.035, što je 71 (7,4 %) stanovnika više nego 2000. godine.
Ante Meštrović
Ante Meštrović je bio nogometaš RNK Split. Bio je obrambeni igrač i igrao tijekom 1950-ih godina. Bio je član momčadi koja je igrala u prvoj Splitovoj prvoligaškoj sezoni 1957/58.. Nastupio je u jednoj utakmici.
Sakramento (razvrstavanje)
Sakramento se može odnositi na
San Mateo
San Mateo ima više značenja:
Ksilen cijanol
Ksilen cijanol je organsko jedinjenje, koje sadrži 25 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 538,611 Da.
Chantemerle-sur-la-Soie
Šantemerl sir Soa je naselje i opština u zapadnoj Francuskoj u regionu Poatu-Šarant, u departmanu Primorski Šarant koja pripada prefekturi Sen Žan d'Anželi.
Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 108 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 18 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 5,72 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 11 metar (maksimalnoj 64 m, a minimalnoj 2 m).
Manjinski problem u novoj Jugoslaviji
Manjinski problem u novoj Jugoslaviji je naziv tajnog memoranduma koji je dr Vaso Čubrilović, srpski akademik i političar, predložio novim vlastima Jugoslavije 3. novembra 1944. godine, neposredno nakon oslobođenja Beograda. Ovaj memorandum predlaže načine za rešavanje "manjinskog problema" etničkim čišćenjem Jugoslavije od svih neslovenskih manjina.
Petar II Petrović Njegoš
Petar II Petrović Njegoš|thumb
Manjinski problem u novoj Jugoslaviji
Čubrilović smatra da su se sve manjinske grupe u Jugoslaviji (Nemci, Mađari, Albanci, Italijani, Rumuni) same odrekle svojih građanskih prava istupajući "otvoreno neprijateljski prema državi u kojoj žive", zbog čega ih treba "ukloniti iz naše države, jer su to i zaslužili". Dr Čubrilović vojnom i državnom vrhu predlaže ekspatrijaciju nekoliko miliona ljudi, što bi, prema njemu, rešilo problem manjina u Jugoslaviji. On smatra da Demokratska Federativna Jugoslavija može imati mir i prosperitet samo onda, ako bude etnički čista, i ako rešenjem manjinskog pitanja "jednom za uvek" ukloni uzroke trvenjima između sebe i susednih država.
Petar II Petrović Njegoš
Petar II Petrović Njegoš, za života poznat kao vladika Rade (po rođenju Rade Tomov Petrović;13 novembra.1813 - 10. oktobar, 1851) je bio crnogorski pjesnik, episkop i vladar.